google/wiki40b huggingface dataset:
Sergejus Andrejevskis

Biografija

Gimė dvarininkų šeimoje, brolis dvynys – anksti (39 m.) miręs matematikas, Varšuvos universiteto profesorius Michailas Andrejevskis. Abu baigė Charkovo universitetą.
1871-1878 m. apygardos teismo prokuroro draugas (padėjėjas) Sankt Peterburge. Už tai, kad negynė valstybės interesų Veros Zasulič byloje ir teisiamoji buvo išteisinta, pašalintas. Nuo 1878 m. advokatas. Gindamas kaltinamąjį beveik nenagrinėjo įkalčių ir įrodymų, analizavo teisiamojo asmenybę, jo gyvenamąją aplinką, jos įtaką. Vienas iš 7 advokatų, be atlyginimo gynusių kaltinamuosius Kražių byloje.
1891 m. išleido knygą „Ginamosios kalbos“. Parašė eilėraščių, straipsnių apie rusų rašytojų kūrybą. Išvertė prancūzų poetų eilėraščių.
Leonas Vitkauskas

Biografija

Nuo 1919 m. vasario 1 d. iki 1921 m. rugsėjo 8 d. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje, 1919 m. 9-ajame pėstininkų pulke įsteigė pirmąjį Lietuvos kariuomenės dalių laikraštį „Tėvynės gynėjas“. Nuo 1919 m. bendradarbiavo „Kariškių žodis“, „Karys“. Atlikęs karinę tarnybą, išvyko į Škotiją. Ten iki 1923 m. redagavo laikraštį „Išeivių draugas“. Grįžęs į Lietuvą, gyveno Šiauliuose ir su J. Šliūpu bei kitais 1924 m. įsteigė Laisvamanių etinės kultūros draugiją. 1924-1925 m. redagavo laikraštį „Šiaulių naujienos“, vėliau dirbo „Lietuvos žiniose“. 1933 m. išvyko į JAV.
1919-1940 m. bendradarbiavo Amerikos lietuvių spaudoje, nuo 1940 m. – tik angliškoje spaudoje. JAV įsteigė žinių biurą (News Bureau), teikė žinias pramonės žurnalams.

Kūryba

Gyvendamas Lietuvoje, vertėsi tik žurnalistika, todėl bendradarbiavo įvairiuose leidiniuose. Rašinius spausdino „Iliustruotoji Lietuva“, „Trimitas“, „Vairas“, „Lietuvos aidas“, „Mūsų kraštas“, „Savivaldybė“, „Rygos garsas“, „Jaunimas“, „Panevėžio balsas“. Rašė ir į vaikų žurnalus „Žiburėlis“, „Žvaigždutė“, „Saulutė“. 
Eilėraščiuose vyravo gamtos motyvai, eilėraščių ir apsakymų rinkinyje „Už tėvynę“ idealizavo kovas dėl Lietuvos nepriklausomybės.
Archyvavimo programa

Archyvavimo programa arba archyvatorius yra programa gebanti archyvuoti ar atkurti (išarchyvuoti) nurodytus katalogus ar bylas, peržiūrėti archyvo turinį, išmesti ar įvesti bylas į archyvą, atnaujinti archyvą.

Programų skirtumai

Daugelis programų leidžia pasirinkti suglaudinimo lygį. Pasirinkus aukštesnį lygį, suglaudinimas trunka ilgiau, tačiau sukuriamas mažesnės apimties archyvas. Gali būti sukuriamas ir slaptažodžiu apsaugotas archyvas. Įvairūs archyvatoriai skiriasi archyvinių bylų formatu, darbo greičiu, bylų suglaudinimo laipsniu, naudojimosi patogumu. Nėra nė vieno archyvatoriaus, kuris visais parametrais būtų geresnis už kitus. Neatsiranda tarp jų lyderio netgi lyginant tik jų pasiekiamą suglaudinimo laipsnį – įvairios bylos geriau suglaudinamos įvairiais archyvatoriais.

Naudojimas

Windows archyvatorius paprasčiau naudoti dėl paprastos ir vaizdžios grafinės sąsajos. Dažniausiai pagrindiniame archyvatoriaus lange matyti archyvo turinys. Visas archyvatoriaus komandas (analogiškas nagrinėtoms) galima įvykdyti, paspaudus lange esančius mygtukus arba pasirinkus meniu punktus. Pagrindines funkcijas galima pasirinkti ir iš dešinio klavišo meniu. Dauguma Windows terpės archyvatorių turi „drag and drop“ („nunešk ir padėk“) savybę, t. y., bylas, kuriuos reikia įtraukti į archyvą, galima pele „nutempti“ iš Windows Explorer lango į archyvatoriaus langą. Suglaudinimo programos Windows sistemai kuria tokius pačius archyvus, kaip ir komandine eilute valdomi archyvatoriai. Todėl tie patys archyvai sėkmingai naudojami DOS ir Windows terpėse. Populiarūs Windows sistemos archyvatoriai: WinRAR, WinZIP. Archyvatorius „ZipMagic“ skirtas „zip“ tipo archyvams kurti, tačiau jis gali atkurti bylas ir iš kito tipo archyvų, pvz., „arj“ tipo. Svarbiausia tai, kad šis archyvatorius papildo Windows sistemą taip, kad ji traktuoja „zip“ tipo archyvus kaip katalogus. Nors duomenys šiuose pseudokataloguose yra suglaudinti, tačiau visos programos gali juos skaityti, kurti pakatalogius ir naujas bylas, vykdyti archyve saugomas programas. Jei katalogas pervardijamas, suteikus vardui plėtinį .zip, tai „ZipMagic“ jį automatiškai suglaudina. Šis archyvatorius taip pat turi savo aplinką, kuri panaši į Windows Explorer langus, todėl juo lengva naudotis. Labai patogu naudotis ir Total Comander (Windows Comander) archyvavimo priemonėmis.
NKL 2012–2013 m. sezonas

NKL 2012–2013 metų sezonas – 8-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 18 klubų. Lygoje triumfavo „Mažeikiai“.
Botranžas

Botranžas (pranc. Botrange) – aukščiausia Belgijos vieta. Yra šalies rytuose, Lježo provincijoje, Aukštųjų Fenų aukštumose. Aukštis – 694 m. Tai nėra kalva, o tiesiog plokščia plynaukštė, kertama kelio.
1923 m. pastatytas 6 m aukščio Baltijos (Herman Baltia) bokštas, kad lankytojai pasiektų 700 m aukštį. 1934 m. greta pastatytas bokštas, siekiantis 718 m aukštį. Vėliau ten įrengta meteorologinė stotis.
Botranžas žymus dėl Belgijos klimato ekstremumų: čia užfiksuota šalyje itin retai pasitaikanti -25,6 °C temperatūra, 1450 mm metinis kritulių kiekis, būna daugiau nei 200 lietingų dienų per metus, sniego danga laikosi ~35 dienas, o įšalas – virš 130.
Stankaičių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Žardės piliakalnis 18 km
Laistų piliakalnis 18 kmMaciuičių piliakalnis 16 km
Dovilų piliakalnis 13 kmMockaičių piliakalnis 6 km
Skomantų piliakalnis 4 kmŠiūparių piliakalnis 10 km
Uoksų piliakalnis 5 kmSakūtėlių piliakalnis 3 kmEidaičių piliakalnis 11 kmJomantų piliakalnis 7 km
Paulaičių piliakalnis 10 km
1961 m. Europos krepšinio čempionatas

Europos krepšinio čempionatas, vykęs 1961 m. Belgrade (tuometinė Jugoslavija).
Lavalis (Kanada)

Istorija

Lavalis apgyvendintas jėzuitų 1636 m. 1702 m. Lavalyje įkurta parapija. Sparti urbanizacija prasidėjo XX a. Lavalis apjungė vis naujas gyvenvietes. Miesto statusą gavo 1965 m.
Turgelių valsčius

Turgelių valsčius (iki 1920 m. Girdijauskų valsčius) buvo pietryčių Lietuvoje. Centras – Turgeliai (iki 1920 m. Girdijauskai).
Darbuka

Darbuka (arab. دربوكة‎ = darbūkah) – taurės formos mušamasis instrumentas (būgnas). Plačiausiai paplitęs Viduriniuosiuose Rytuose, Šiaurės Afrikoje, Balkanuose, Užkaukazėje.
Tradiciškai darbukos pagrindas būdavo gaminamas iš molio, vėliau – iš medžio (riešutmedžio, abrikoso) ir metalo. Viršus aptraukiamas jaučio, ožio arba žuvies oda (dabar dažniau plastiku). Tradiciškai rytietiškos darbukos gausiai dekoruojamos. Vidutiniškai instrumento aukštis yra 35-40 cm, skersmuo – 28 cm. Grojama dažniausiai sėdint ir laikant instrumentą suspaudus kojomis arba pasikišus po ranka. Ritmas mušamas pirštais ir delnais. Melodija kuriama dešine ranka, o kairė naudojama garso ornamentacijai. Žemas tonas išgaunamas mušant į būgno centrą, aukštas – į pakraščius. Darbuka grojama tiek solo, tiek su kitais instrumentais (pvz., pirštų cimbolais).
Į darbuką panašių instrumentų randama iš neolito ir bronzos amžiaus laikotarpių Europoje ir Altajuje. Tačiau rytietiška darbuka greičiausiai kilo iš Babilonijoje naudotų apeiginių būgnų lilišų. Taurės formos būgnų piešiniai randami ir Senovės Egipto piešiniuose.
Valtis (savaitraštis)

Valtis – nedėlinis laikrasztis, JAV lietuvių katalikų savaitraštis, ėjęs 1894–1895 m. Plimute.

Istorija

Išėjo 56 numeriai. Leido ir redagavo Aleksandras Burba.
Kekava

Istorija

Pirmąkart paminėta 1435 m.
Antanas Rastenis

Biografija

1996 m. UAB „Ekovata“ cecho viršininkas, 1999 m. Pabradės muzikos, vėliau meno mokyklos ūkvedys, Pabradės mokyklos internato kūrikas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Švenčionių rajono skyriaus narys.
1995–1997 m. ir 2000–2003 m. (LDDP sąraše) Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys.
Pabradės kultūros centro vyrų vokalinio ansamblio dalyvis.
SOS vaikų kaimų Lietuvoje draugija

SOS vaikų kaimų Lietuvoje draugija – paramos fondas, besirūpinantis vaikais; nepriklausoma nevyriausybinė socialinės plėtros organizacija. Pasak atstovų, juos dirbt įkvepia Jungtinių Tautų vaiko teisių konvencija, kurios pagrindu ginamos vaiko teisės visame pasaulyje.
Remdamasi SOS vaikų kaimo koncepcija, organizacija pirmoji ilgalaikei našlaičių ir paliktų vaikų globai pritaikė šeimos modelį. Fondas remia, kuriant šeimas beglobiams vaikams, ir padeda jiems kurti savo ateitį bei formuoti bendruomenes.
KF Hysi

Istorija

Klubo ištakos siekia 2002 m. Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvavo šalies futbolo pirmenybėse.
2010/2011 m. sezone tapo šalies čempionais, bet po 2013/2014 m. sezono buvo komanda išformuota.
Oromai

Kultūra

Oromo yra paplitę visame Afrikos rago regione nuo istorinio Tigrajaus regiono šiaurėje iki Kenijos pietuose. Dauguma jų koncentruojasi Etiopijos Oromijos regione.
Nuo senovės oromo būdinga gaada sistema, pagal kurią žmogaus gyvenimas dalijamas į aštuonerių metų ciklus. Tai lėmė ir tradicinė visuomenės organizaciją, pagal kurią oromo bendruomenės kas 8 metus rinkdavosi į visuotinį susirinkimą gumi gayo, kurio metu buvo nustatomi įstatymai ateinantiems aštuoneriems metams ir išrenkamas vyresnysis abba gada.
Iš Etiopijos oromo 44,3 % yra musulmonai, 41,3 % – Etiopijos krikščionys, 8,6 % protestantai, 4,2 % laikosi tradicinės oromų religijos.
Adatinė

Adatinė – archeologinis radinys, dėžutė adatoms laikyti, archeologinių tyrimų metu randama įkapėse.
Paprotį adatinę dėti į kapą XI a. – XII a. iš Skandinavijos perėmė Rytų Baltijos kraštai – pirmiausia lyviai, vėliau – latviai ir lietuviai. Adatinės kartais su adatomis buvo dedamos į moterų kapus ir skiriamos pomirtiniam siuvimui. Lietuvoje žinoma apie 40 adatinių iš daugiau, kaip 20 radimo vietų. Rasta XV a. – XVI a. geležinių, žalvarinių (Šlapgirės kapinynas), kaulinių (Jakštaičių-Meškių kapinynas, Bubių piliakalnis), odinių adatinių.
Žalvarinės adatinės dažniausiai gamintos iš dviejų išgaubtų trapecijos formos kraštuose sukniedytų plokštelių. Aukštis 5,4-8,2 cm, plotis apačioje 1,5-3,1 cm, viršuje – 3,6-5,8 cm. Viena adatinių pusė kartais ornamentuota. Viduje prikimšta vilnonio audinio ir odos adatoms įsmeigti. Rečiau vėlyvuosiuose kapinynuose aptinkama kaulinių adatinių. Jos kiauravidurės, į apačią smailėjančios, skersmuo viršuje 1,6-2,4 cm, apačioje apie 1,3-1,8 cm, ilgis 7–9 cm, puoštos skersiniais ranteliais. Kaulinės adatinės dažniau aptinkamos Žemaitijoje, žalvarinės trapecinės – Rytų Aukštaitijoje.
Žano-Bernaro urvas

Žano-Bernaro urvas (pranc. Gouffre Jean-Bernard) – karstinė bedugnė Savojos Alpėse, rytų Prancūzijoje, Samoenso apylinkėse. Gylis – 1602 m (vienas giliausių pasaulyje).
Urvą 1963 m. atrado prancūzų speleologai (pavadino žuvusių kolegų Žano Diuponto ir Bernaro Rafi garbei). Laikui bėgant buvo atrasta keletas angų (žinoma ~13), iš kurių aukščiausia yra 2274 m aukštyje. Savo laiku (~1982 m.) buvo laikomas giliausiu pasaulyje urvu, bet vėliau rasta gilesnių.
Linas Pečiūra

Biografija

1984 m. baigė Muzikos konservatorijos Klaipėdos fakulteto Džiazo katedrą.
Grojo P.Narušio, P.Tadaro, R.Grabšto bigbenduose ir dikselanduose, G. Kuprevičiaus grupėje “Argo“, Gintarės Jautakaitės, Romo Dambrausko grupėse, Ilgą laiką dirbo Kauno Muzikinio teatro orkestre. Grojo ir vadovavo diksilendui „Jumping time band“, E.Sipavičiaus grupei „Tėtė šoka bugį“, kituose projektuose.
Pastarajį dešimtmetį koncertuoja su savo grupe „Geri laikai“, kurioje muzikantus yra pakeitęs programuotas akompanimentas. Dažnai tenka groti ir vienam.
Dirba ir pedagoginį darbą.
Kamerfrau

Kamerfrau (rus. камер-фрау) – rūmininkės moters laipsnis Rusijos imperatoriaus dvare.
Pareigybė egzistavo 1716–1917 m. Kamerfrau paprastai būdavo vokietės. Kamerfrau pareigos buvo prižiūrėti imperatorienės rūbinę ir moteris tarnaites.
ICOR

UAB ICOR – lietuviško kapitalo koncernas, viena didžiausių įmonių grupių regione. Grupei priklauso virš 100 įmonių, dirbančių komunalinių paslaugų, statybų, pramonės ir energetikos, prekybos naftos produktais, nekilnojamo turto plėtros srityse.
ICOR įmonės veikia trijuose žemynuose, daugiau nei 10 šalių. Įmonių produktai ir paslaugos tiekiamos rinkai, kurią sudaro virš 60 valstybių. Dirba virš 6,8 tūkstančio darbuotojų.

Apyvarta

Įmonių grupės ICOR apyvarta 2016 m. sudarė 386 mln. eurų, 2017 m. – 370 mln. eurų, 2018 m. prognozė – 558 mln. eurų.

Istorija

Koncerno ištakose komandos branduolį sudarė 4 teisininkai ir 1 finansininkas (universiteto studentai) – visi iš Lietuvos miestelių, provincijos. 1997 m. prie koncerno prisidėjo dar du Andriaus Janukonio vaikystės draugai.
ICOR veiklą pradėjo 1990 m įsteigus tarptautinių vežimų konsultacijas teikiančią firmą „Rubikon“. Šios firmos savininkai tuo metu tebebuvo Vilniaus universiteto studentai.
Įmonė 1992 m. pirmoji Lietuvoje pradėjo prekiauti dujų skaitikliais, o nuo 1996 m. – vandens ir šilumos skaitikliais, juos diegė gamino, o šiuo metu juos ir eksportuoja.
1992 m. „Rubikon” įsigijo įmonę „Prodimpeksas“ ir pradėjo prekiauti statybos ir apdailos medžiagomis, jas (o taip pat buitines prekes) importuodama iš užsienio.
1997 m. įkurta bendrovė „Rubikon apskaitos sistemos“. Ji 1999 m. Lietuvos gyventojams bei įmonėms pradėjo teikti pastatų ūkio valdymo paslaugas.
2003–2004 m. buvo suformuota įmonių grupė „Rubicon group“. 2004 m. pastatyta visuomeninės paskirties „Siemens arena“, buvo pirmoji grupės pramogų srities įmonė, vėliau šalia arenos atidarytas „Vichy“ vandens pramogų parkas, laimėtas konkursas valdyti universalią areną Panevėžyje.
2005 m. grupės apyvarta siekė apie 311 mln. litų, ikimokestinis grupės pelnas – apie 24 mln. litų. Sparčiausiai vystosi pramonės, ekologijos ir bioenergetikos bei komunalinio ūkio sritys, kuriose dirba didžioji dalis „Rubicon group“ įmonių.
Koncernui „Rubicon group“ ne kartą buvo metami kaltinimai dėl įtakos bei ryšių su Vilniaus miesto politikais, veiklos nesąžiningumu. 2005 m. gruodžio 1 d. tą klausimą tyrusi Seimo laikinoji komisija paskelbė išvadas, kad koncerno „juodojoje buhalterijoje“ bei telefoniniuose pokalbiuose minimas „abonentas“ yra Vilniaus miesto meras Artūras Zuokas, kuris gali būti susijęs su koncernu korupciniais ryšiais.
2010 m. Rimantas Bukauskas, Arūnas Mačiuitis ir Remigijus Lapinskas pardavė visas valdytas akcijas likusiems keturiems akcininkams ir įsigijo 100 proc. „Siemens“ arenos, bilietų platinimo bendrovės „Tiketa“ bei įmonės „Panevėžio arena“, užsiimančios „Cido“ arenos operavimu, akcijų.
Laukininkai (Molėtai)

Istorija

1747 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Debesuotumas

Debesuotumas – debesų kiekis, matomas dangaus skliaute arba skridimo trąsoje. Matuojamas 10 balų skalėje: 0 – debesų visai nėra), 5 – debesys dengia pusę dangaus, 10 – visas dangus užtrauktas. Nusakant debesų kiekį, be bendrojo debesuotumo (į jį įeina visų aukštų debesys) taip pat išskiriamas apatinių debesų debesuotumas. Jų žemutinė riba – ne aukščiau kaip 2 km.
Lietuvoje paprastai labiausiai apsiniaukę būna rudenį – spalio – lapkričio mėnesiais, giedriausi mėnesiai – gegužė ir birželis. ~100 dienų per metus būna visiškai apsiniaukusios. Mažiausiai apatinių debesų užfiksuojama Nidoje (gegužės – birželio vidurkis 3,5 balo), labiausiai debesuota – Vilniuje ir Kaune (metinis vidurkis 7,3 balo).
Rūgštis

Ankstyvasis

Rūgšties sąvoką chemijoje pirmasis pavartojo Robertas Boilis dar prieš flogistono teoremos atsiradimą. Rūgštis tais laikais nustatinėjo pagal tiesioginius jų savybių stebėjimus. Rūgštimis vadino vandenilio turinčius junginius, kurie reaguodami su metalais, išskirdavo vandenilį, buvo rūgštūs ir nuo kurių paraudonuodavo lakmusas.

Pagal Arenijų

Atradus elektrolitinę disociaciją teko peržiūrėti sąvokas. Naują rūgščių apibrėžimą, atsižvelgdamas į junginių elektrolitinę disociaciją tirpaluose, pateikė Svantė Arenijus. Pagal Arenijų rūgštis – medžiaga sudaryta iš vandenilio jonų katijonų ir rūgšties liekanos anijonų, kuri vandeniniame tirpale jonizuojasi, susidarant vandenilio jonui ir rūgšties liekanos anijonui. O bazės tai medžiagos kurios vandeniniame tirpale jonizuojasi į OH⁻ anijoną ir katijoną. Pagal šį apibrėžimą prie rūgščių priskiriamos medžiagos: HCl, H₂SO₄, HNO₃. O prie bazių priskiriama NaOH, KOH. Dažnai tokie junginiai vadinami: „klasikinės rūgštys“ ir „klasikinės bazės“. Toks apibrėžimas nepaaiškina netirpių junginių arba tokių junginių kaip NH₃ rūgštinių ar bazinių savybių.

Pagal Brionstedą

Pagal Lourio ir Brionstedo teoriją: rūgštis – tai medžiaga, galinti atiduoti vieną ar kelis protonus (vandenilio katijonus), kitaip tariant rūgštis – tai protonų donoras, bazė – tai protonų akceptorius.
Toks apibrėžimas paaiškina ir klasikinių rūgščių bei bazių reakcijas, ir tokias reakcijas kaip:
NH₃(d) + HCl(d) → NH₄Cl(k)
Be to, Brionstedas atkreipia dėmesį į tirpiklio – vandens – svarbą tokiose reakcijose ir pradeda naudoti oksonio jono (H₃O⁺) sąvoką.
Brionstedo apibrėžimas platesnis. Tai, kad reakcijoje nedalyvauja nei nei vanduo, nei OH⁻, netrukdo apibrėžti šią reakciją kaip rūgšties – bazės reakciją.

Pagal Liuisą

Pagal Liuisą rūgštis – elektronų poros aceptorius, o bazė – elektronų poros donoras. Junginiai, kurie atitinka tik tokį apibrėžimą, bet ne ankstesnius, vadinami Liuiso rūgštimis ir Liuiso bazėmis. Atitinkamai tai elektrofilai ir nukleofilai organinėje chemijoje.
Esminis skirtumas, kad pagal Luisą rūgšties – bazės reakcijomis gali būti pavadintos ir kai kurios reakcijos, kai nėra perduodami protonai.

Pavyzdžiui:

H⁺ + OH⁻ → H₂O
H⁺ čia gauna elektronų porą, kurią atiduoda OH⁻. Taigi H⁺ yra rūgštis, o OH⁻ tai bazė.
F₃B(rūgštis) + NH₃(bazė) → F₃B:NH₃
CO₂(d) + H₂O → H₂CO₃(aq)
Šitoje reakcijoje vanduo yra bazė.
Pagal Liuisą prie rūgščių priskiriama: AlCl₃, F₃B, Al³⁺, CO₂, Cu²⁺, praktiškai bet kokie kiti teigiami jonai ir daug kitų junginių.

Rūgštys

acto,
akrilo,
aliuminio fluorovandenilio,
amino,
ω aminokaprono,
anglies,
askorbo,
asparagino,
Asparto rūgštis,
Aspirinas (Acetilsalicilo rūgštis),
azoto,
benzoinė,
cinamonochloracto,
chromo,
dezoksiribonukleino (DNR),
diamino,
druskos,
fosforo,
fumaro,
geležies,
glioksilo,
glutamo,
hipofosfitinė,
karboninė,
Niacinas (nikotino rūgštis),
nitritinė,
oksalo,
palmitino,
perchloro,
pieno,
propiono,
ribonukleino (RNR),
ribonukleino informacinė (iRNR),
ribonukleino ribosominė (rRNR),
ribonukleino transportinė (tRNR),
sieros,
skruzdžių,
stearino,
sviesto,
teraftalio,
tiosieros,
vandenilio cianido,
vandenilio fluorido,
vandenilio heksafluoro
Pasaulio lietuvių archyvas

Pasaulio lietuvių archyvas (PLA) – didžiausias Lituanistikos tyrimo ir studijų centro (LTSC) padalinys, įsikūręs JAV.
Archyvas renka ir kaupia organizacijų ir atskirų asmenų visuomenės ir kultūros veikėjų archyvus, komplektuoja lietuvišką periodiką, renka ir saugo knygas, brošiūras, žemėlapius ir kitokius spaudinius, susijusius su lietuviška veikla. Biblioteka dabar turi daugiau kaip šimtą tūkstančių knygų ir daugiau kaip 1600 skirtingų pavadinimų periodinių leidinių. Knygos pirmasis egzempliorius yra saugomas archyvinėje bibliotekoje, o antrasis duodamas Pedagoginio lituanistikos instituto bibliotekai, kuria leidžiama naudotis visiems.

Archyvo istorija

PLA pradžia galima laikyti 1946 m., kuomet Vokietijoje buvo pradėta rinkti istorinė medžiaga, kuri buvo siunčiama į šv. Kazimiero seserų vienuolyną Čikagoje. Iš pradžių darbas vyko privačia iniciatyva, o nuo 1948 m. prie Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto (VLIK) buvo suorganizuota Istorinės medžiagos rinkimo komisija. Dėl prasidėjusios emigracijos komisijai susilikvidavus, VLIK'o lietuvybės išlaisvinimo tarnyba tęsė istorinės medžiagos rinkimo darbą iki 1950 metų. 1951 m. VLIKo vykdomoji taryba pakviečia Vincentą Liulevičių, buvusį Istorinės medžiagos rinkimo pirmininką. Jis pradeda dirbti Čikagoje Lietuvių tremtinių archyvo pavadinimu, kuris netrukus (1950 m. pabaigoje) buvo pakeistas į Pasaulio lietuvių archyvą.
Iš šv. Kazimiero seserų vienuolyno archyvas perėjo į Tėvų Jėzuitų globojamus ir naujai 1957 m. pastatytus Jaunimo centro namus. Apie 1975 metus PLA patalpintas Jaunimo centro naujajame pastate, kur dabar ir yra.
Nuo 1972 m. iki pat mirties 1994 m. PLA direktoriumi dirbo Česlovas Grincevičius. Nuo 1981 m., įsikūrus Lituanistikos tyrimo ir studijų centrui, PLA padeda tvarkyti LTSC darbuotojai. Knygas kataloguoti kompiuteriniu būdu pradėjo Dr. Robertas Vitas.
Vytautas Čepliauskas

Vytautas Čepliauskas (g. 1933 m. birželio 13 d. Greičių k., Jurbarko raj. – m. 2011 m. vasario 4 d. Kaune) – choro dirigentas, pedagogas, socialinių (edukologija) mokslų daktaras, rašytojas.

Biografija

Mokėsi Raseinių gimnazijoje, ištremtas į Sibirą. 1949–1956 m. gyveno Biriusinske (Taišeto r., Irkutsko sritis). Dirbo fizinį darbą ir vadovavo lietuvių chorui.
Grįžęs į Lietuvą, 1956–1960 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos mokykloje (dėst. Danguolė Vaitkutė). Mokyklą baigęs su pagyrimu, 1960–1964 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (prof. Konrado Kavecko klasė). Studijuodamas mokytojavo ir vadovavo chorams Vilniaus 7-ojoje ir 15-ojoje vidurinėse mokyklose.
1965–1967 m. dėstė choro dirigavimą ir harmoniją Semipalatinsko (Kazachija) M. Tulebajevo muzikos mokykloje, vadovavo miesto akademiniam kazachų chorui, su kuriuo koncertavo Alma Atoje ir Maskvoje. 1966 m. respublikiniame konkurse Karagandoje choras pelnė pirmąją vietą. Taip pat vadovavo vokiečių chorui ir 11-osios vidurinės mokyklos vaikų chorui.
Nuo 1968 m. – Kauno Juozo Naujalio vidurinės meno mokyklos (muzikos gimnazijos) choro dirigavimo ir teorinių disciplinų dėstytojas, nuo 1986 m. – ir vaikų choro vadovas, koncertavo Baltarusijoje ir Lenkijoje. 1969–1977 m. – ir Kauno J. Gruodžio aukštesniosios muzikos mokyklos dėstytojas. 1989 m. apgynė kandidatinę disertaciją. 1992–1993 m. – Lietuvos mokytojų kvalifikacijos instituto Estetinio ugdymo katedros vedėjas, nuo 1995 m. – Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakulteto Muzikos pedagogikos katedros vyr. asistentas.
Be pedagoginės veiklos, vadovavo ir mėgėjų chorams. 1968–1970 m. buvo Kauno „Drobės“ fabriko mišriojo choro vadovas, 1970 m. miesto chorų apžiūroje pelnė pirmąją vietą.
1970–1984 m. – Kauno siuvimo fabriko „Mada“ (1979 m.) mišriojo choro (60 dalyvių) meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1970, 1975 ir 1980 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų, išmokė nemaža sudėtingų klasikinių ir šiuolaikinių kompozitorių kūrinių. Su choru koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Ukrainoje, Baltarusijoje, Armėnijoje, Azerbaidžane, Moldavijoje, Lenkijoje, Čekoslovakijoje, Bulgarijoje ir Rumunijoje. Dirigavo dainų šventėse Šakiuose, Jonavoje ir Kaune.
Vienas pirmųjų Lietuvoje pritaikė programuotą mokymą harmonijos pamokose, sudarė harmonijos scenarijų kompiuteriui, praktiškai išbandė ir moksliškai apibendrino moksleivių kūrybinių mokėjimų ugdymą harmonijos ir elementariosios muzikos teorijos pamokose.
Parašė muzikinių straipsnių, parengė mokymo priemonių muzikos mokykloms: „Harmonijos konspektai“ (1973 m.), „Harmonijos programuotos apklausos kortelės“ (1975 m.), „Harmonijos uždaviniai“ (kartu su Vaclovu Paketūru, 1978, 1984 m.). Sukūrė dainų, sudarė rinkinį „Dainos vaikų chorui“ (1993 m.), išleido savo eilėraščių knygą „Įklimpęs laikas“ (1993) ir romaną „Ražienos“ (1996).
1975 m. apdovanotas Kultūros žymūno ženklu. Duktė Šviešė Čepliauskaitė – daug koncertuojanti pianistė, tarptautinių konkursų diplomantė ir prizininkė.
Vainagių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, iš visų pusių juosiamoje pelkių. Aikštelė ovali, pailga rytų – vakarų kryptimi, 45x22 m dydžio, 1 m įdubusiu viduriu, platesniu vakariniu galu. Šiaurės vakarų šlaite, 1 m žemiau aikštelės yra 10 m pločio terasa, į vakarus žemėjanti per 1 m. Šlaitai statūs, 14 m aukščio.
Apaugęs praretintomis eglėmis.

Aplinkiniai piliakalniai

Pašatrijos piliakalnis 22 km
Kalniškių piliakalnis (Šaukėnai) 9 km
Gabriejolės piliakalnis 1,5 kmPilkalnio piliakalnis 28 km
Luponių piliakalnis 26 kmBubių piliakalnis 7 km
Sauginių piliakalnis 16 kmŠaukštelio piliakalnis 32 km
Miksodžio piliakalnis 31 kmKurtuvėnų piliakalnis 3,5 km
Normančių piliakalnis 18 kmKalniškių piliakalnis (Vaiguva) 22 km
Papilalio piliakalnis 23 kmPuikiškės piliakalnis 8 kmPapušinio piliakalnis 21 km
Burbaičių piliakalnis 14 km
Kelio ženklas

Kelio ženklas – ženklas, statomas šalia arba virš kelio, skirtas informuoti vairuotojus.
Dėl kalbos skirtumų gali atsirasti sunkumų suprantant kelių ženklus: tarptautiniai ženklai naudoja simbolius vietoje žodžių. Nors tokie ženklai buvo sukurti Europoje, jie yra naudojami daugumoje pasaulio valstybių.