google/wiki40b huggingface dataset:
Kalvadosas

Istorija

Normandijos regiono obelų sodai yra minimi nuo VIII amžiaus. Pirmąjį žinomą obuolių sidro distiliavimą, datuojamą 1553 m., atliko Kotanteno (Cotentin) bajoras Gilles de Gouberville. 1600 m. susikūrė pirmoji sidro distiliuotojų gildija. XVII amžiuje tradicinio sidro gamyba plėtėsi, tačiau dėl didelių mokesčių ir tiesioginių draudimų obuolių brendis paplito tik Normadijos, Bretanės ir Meno provincijose (Prancūzijos šiaurės vakarai). Kai Prancūzijos revoliucijos metu, pertvarkant šalies administracinį suskirstymą, buvo sukurtas Kalvadoso (Calvados) departamentas, obuolių sidro distiliatas jau buvo gerai žinomas tuo pačiu pavadinimu. XIX amžiuje pradėta pramoninė kalvadoso gamyba, šis gėrimas tapo madingas tarp darbininkų. XIX a. pabaigoje, filokseros epidemijai nuniokojus vynogynus, kalvadosas išgyveno savąjį aukso amžių.
Kilmės apsaugos taisyklės (Appellation d’origine contrôlée, AOC) kalvadosui pradėtos taikyti nuo 1942 m. Po II pasaulinio karo daugelis kalvadoso gamybos įmonių buvo pertvarkytos, ypač Pays d’Auge regione, paplito šiuolaikinis ūkininkavimas pramoniniais būdais. Kilmės taisyklės buvo tikslinamos 1984 ir 1996 metais, 1991 m. oficialų pripažinimą gavo pommeau (nefermentuotų obuolių sulčių ir kalvadoso mišinys, brandintas ąžuolo statinėse), o 1997 m. įteisintas naujas Domfront regionas (gaminantis kalvadosą iš sidro, kurio 30 % sudaro kriaušių sultys).

Vartojimas

Kalvadosas gali būti geriamas grynas, su ledu, kaip aperityvas, po valgio, su kava, maišomas į kokteilius. Kalvadosas tinka prie sūrio, šokolado, desertų, grietinėlės ir ledų.
Kokybiškas kalvadosas turi obuolių ar kriaušių skonį, papildytą prieskoniais, atsirandančiais brandinimo metu. Trumpai brandintame kalvadose ryškiausias obuolių ir kriaušių aromatas, ilgai brandinto skonis artimas kitiems ilgai brandintiems brendžiams. Ilgai brandintas kalvadosas įgauna auksinę ar rudą, oranžinę ar rausvą spalvą.
Kalvadosas įeina į tradicinių normandiškų patiekalų iš obuolių, krevečių, veršienos ar vištienos sudėtį. Kalvadosas taip pat yra neatskiriama Normandijos kultūros dalis, esminis tradicijų – trou normand (ilgi šventiniai pietūs iš daugelio mėsos patiekalų, tarp kurių virškinimui paskatinti geriamas kalvadosas su ledu) ir café-calva (kava su kalvadosu) – dalis.
Ljovisnos krioklys

Ljovisnos krioklys (isp. Salto La Llovizna „dulksnos krioklys“) – krioklys Venesueloje, Bolivaro valstijoje, Karoni upės žemupyje, netoli jos santakos su Orinoku. Tai vienas pagrindinių Puerto Ordaso miesto turistinių objektų. Aukščiau įrengta Mokegvos užtvanka sumažino krioklio srautą, tačiau atidarius užtvankos pralaidas kelis kartus per metus kriokliu teka didžiausias vandens srautas.
Gabija (almanachas)

Gabija – lietuvių literatūros almanachas, išėjęs 1907 m. Krokuvoje.

Istorija

Skirtas Antano Baranausko atminimui. Išspausdinta Jono Basanavičiaus, Adomo Jakšto straipsnių apie A. Baranauską, taip pat Sofijos Čiurlionienės-Kymantaitės, Motiejaus Gustaičio, Jovaro, Mykolo Biržiškos, Vaclovo Biržiškos, Kazio Puidos, Juozapo Albino Herbačiausko ir kitų kūrinių. Redaktorius Juozapas Albinas Herbačiauskas.
American Express

Istorija

„American Express“ buvo įkurta 1850 m. Niujorke. Kompanija iš pradžių užsiėmė siuntinių gabenimu, siūlydama paslaugas, alternatyvias paštui, bet dirbo nepalyginamai greičiau ir efektyviau nei tradicinis paštas. Dėl šios priežasties didžioji dalis „American Express“ klientų buvo bankai.
Plėsdama savo veiklą, 1882 m. „American Express“ pradėjo siūlyti įvairias finansines paslaugas – pinigų pervedimą bei čekius. 1895 m. Paryžiuje buvo atidaryta pirmoji kompanijos atstovybė Europoje. Vėliau atidarytos atstovybės dar dešimtyje Europos šalių. Nuo 1905 m. kompanija pradėjo valiutos keitimo operacijas JAV teritorijoje.
Pirmo Pasaulinio karo sukelta masinė žmonių migracija lėmė poreikį teikti paslaugas, susijusias su kelionėmis. 1915 m. „American Express“ oficialiai pradėjo teikti kompleksines kelionių paslaugas keliautojams – bilietus, kelionių čekius, viešbučių rezervavimą. 1922 m. „American Express“ organizavo pirmąjį keturių savaičių kruizą aplink pasaulį ir buvo pripažinta liukso klasės kelionių operatoriumi. Tarpukario metais „American Express“ sutelkė savo veiklą į kelionių organizavimą, o finansines paslaugas klientams teikė kaip papildomas galimybes. Bet didžiulė žmonių migracija reikalavo stiprinti piniginių pervedimų sritį ir buvo pasirašytos sutartys dėl atlyginimų išmokėjimo JAV kariams, tarnaujantiems Europoje.
1950 m. „American Express“ turėjo 173 atstovybėse visame pasaulyje dirbo 5500 darbuotojų, teikiančių aukščiausio lygio pinigų pervedimo bei paslaugas kelionių metų.
1958 m. „American Express“ išleido pirmąją mokėjimo kortelę. Per penkerius metus buvo išduota daugiau nei 1 mln. kortelių, kuriomis buvo galima atsiskaityti daugiau nei 85 000 vietų JAV ir kitose pasaulio šalyse. 1966 m. svarbiausiems ir lojaliausiems klientams buvo pasiūlyta „The American Express Gold Card“ kortelė.
Siekdama kuo geriau patenkinti klientų poreikius bei teikti išskirtines paslaugas, 1983 m. „American Express“ išleido „The Platinum Card“ kortelę.
1997 m. „American Express“ dar labiau išplėtė savo veiklą, įsteigdama tarptautinio tinklo struktūrinį padalinį - „Global Network Services“ (GNS), kuris bendradarbiauja su geriausiais bankais ir finansinėmis institucijomis visame pasaulyje, suteikdamas jiems teisę išleisti „American Express“ mokėjimo korteles. Dabar GNS sistemos tinkle dirba 86 partneriai iš 96 pasaulio šalių.
1998 m. kompanija klientams pasiūlė „Blue from American Express“ – naują mokėjimo kortelę plačiajai klientų auditorijai. Kortelė išsiskyrė ne tik dizainu, bet ir siūlomų paslaugų gausa bei naujausiomis technologijomis. 2000 m. buvo išleista „American Express Centurion“ – išskirtinio dizaino kortelė, suteikianti daugybę papildomų privilegijų siauram išskirtinių klientų ratui.
Valsčius (laikraštis)

Istorija

UAB „Dimstis“ leidžia dukart per savaitę. Tiražas 1993 m. – 700 egz., 1997 m. – 3300 egz.
Rašo apie rajono ekonominį, visuomeninį bei kultūrinį gyvenimą, spausdina Lietuvos ir rajono naujienas.
Dviejų minusų sistema

Dviejų minusų sistema – sporto turnyrų organizavimo sistema, kai iš kovos dėl pirmos vietos turnyre žaidėjas ar komanda iškrenta pralaimėjus dvejas varžybas. Ši sistema yra tobulesnė, nei vieno minuso sistema, nes leidžia pajėgiai komandai, pralaimėjusiai turnyro pradžioje kovoti toliau dėl aukštos vietos, tuo tarpu vieno minuso sistemoje ši komanda turėtų kovoti su daug silpnesniais priešininkais dėl žemų vietų.
Kaip ir vieno minuso sistemos turnyre, dažniausiai dalyvauja lyginis skaičius priešininkų (4, 8, 16 ir t. t.), todėl kiekviename raunde yra lygus varžovų skaičius.
Alvydas Gervinskas

Biografija

1969–1980 m. mokėsi Vidiškių vidurinėje mokykloje. 1985 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius energetikas.
1985–1986 m. dirbo Anykščių mechanizuotoje kolonoje projektavimo grupės inžinieriumi. 1986–1987 m. buvo Anykščių rajono komjaunimo komiteto II sekretorius, 1987–1989 m. – šio komiteto I sekretorius. 1989–1992 m. Lietuvos jaunimo forumo Anykščių rajono pirmininkas. 1991–2000 m. buvo individualios įmonės „Aušra“ savininkas. 1992–1996 m. taip pat dirbo uždarojoje akcinėje bendrovėje „Anykščių linai“ ūkvedžiu. 1999–2004 m. UAB „Artrio-2“ Utenos filialo vadovas.
2004–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės meras. AB Šiaulių bankas Anykščių skyriaus viršininkas.
2004 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos Anykščių skyriaus pirmininkas. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Aušra, vaikai Lina, Aurimas.
Otvockas

Istorija

Miestas minimas jau nuo XV a., tačiau tikram ekonominiam vystymuisi postūmį XIX a. antroje pusėje suteikė pro čia nutiestas geležinkelis, sujungęs su Varšuva. Otvockas greitai tapo populiariu priemiesčiu ir kurortine vietove. Čia lankėsi rašytojas Vladislavas Reimontas, politikas Jozefas Pilsudskis ir kitos įžymybės. 1916 m. suteiktos miesto teisės. 1936 m. buvo elektrifikuota geležinkelio linija į sostinę. II Pasaulinio karo metu Otvocke veikė žydų getas. Ypač pasižymėjo žydų gelbėtoja Irena Sendler.
1958 m. priemiestyje atidaryta pirmoji Lenkijoje atominė elektrinė (pirmasis reaktorius Ewa). 1974 elektrinė buvo išplėsta, pastatant 2-jį reaktorių Maria.
Fernand Léger

Biografija

Josefas Fernanas Anri Ležė gimė 1881 m. vasario 4 d. Aržantane, Prancūzijoje. 1897 − 1899 m. mokėsi pas architektą Kane. 1900 m. F. Ležė apsigyveno Paryžiuje ir dirbo pagalbiniu piešėju architektūriniams projektams. 1903 m. pradėjo lankyti užsiėmimus Paryžiaus aukštojoje dailės mokykloje. Taip pat mokėsi Žiuljano akademijoje. Pirmieji F. Ležė kūriniai, datuojami nuo 1905 m., buvo įtakoti impresionizmo. F. Ležė didelę įtaką paliko 1907 m. P. Sezano retrospektyvinė paroda ir susipažinimas su ankstyvaisiais kubistiniais P. Pikaso ir Ž. Brako darbais. Tarp 1911 ir 1914 m. F. Ležė kūriniai tapo vis labiau abstraktesniais, jo paletė susitraukė iki pagrindinių spalvų ir jis dažnai naudojo tik juodą ir baltą. 1912 m. įvyko pirmoji F. Ležė personalinė paroda Kanveilerio galerijoje Paryžiuje.
1914−1917 m. F. Ležė tarnavo kariuomenėje Pirmojo pasaulinio karo metu karo inžinieriu (saperiu). Buvo apnuodytas Verdeno mūšio metu. 1917 m. jis nutapė „Kortų vakarėlį“, paremtą savo draugų kareivių eskizais, kuris buvo pirmuoju F. Ležė kūriniu, susijusiu su to meto gyvenimiškąja realybe. Nuo 1917 m. jo kūryboje prasidėjo „mechaninis“ periodas, kai paveiksluose objektai, įskaitant žmones, vaizduojami įvairių mechaniškų profilių formų. F. Ležė yra sukūręs tokių natiurmortų, statybų vaizdų. 1921 m. paveikslas „Trys moterys“ yra laikomas būdingu tokios tapybos pavyzdžiu.
Po 1920 m. F. Ležė bendradarbiavo su Blezu Sendraru kinematografijoje ir kūrė kostiumus, dekoracijas Rolf de Maré šokio kolektyvui Ballets Suédois („Švedų baletai“). 1924 m. F. Ležė sukūrė savo filmą Ballet mécanique, kuris buvo sudarytas iš grupės nesusijusių fotografinių vaizdų, kuriuos ruošė Man Ray, muziką sukūrė Dudley Murphy. 1924 m. F. Ležė įkūrė studiją su Amédée Ozenfant ir 1925 m. pristatė savo pirmuosius monumentaliuosius dailės kūrinius Korbiuzjė paviljone Tarptautinėje dekoratyviosios dailės parodoje. 1931 m. F. Ležė lankėsi JAV. 1935 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejus ir Čikagos meno institutas organizavo F. Ležė parodas.
Antrojo pasaulinio karo 1940−1945 metais F. Ležė gyveno JAV. Po to grįžo į Prancūziją, įstojo į komunistų partiją. Paskutinį gyvenimo dešimtmetį F. Ležė užsiėmė plačia menine veikla: iliustravo knygas, tapė monumentalias kompozicijas, kūrė vitražus, mozaikas, keraminę skulptūrą, scenos dekoracijas ir kostiumus. Jo projektais buvo: Notre-Dame de Toute-Grâce mozaikinis fasadas Aukštutinėje Savojoje (1949), mozaika Amerikiečių karių memoriale Bastonėje (1950) ir sienų tapyba Jungtinių Tautų pastate Niujorke (1952). 1955 m. jis laimėjo Didįjį prizą San Paulo bienalėje. Fernanas Ležė mirė 1955 m. rugpjūčio 17 d. Žif-siur-Ivetė vietovėje piečiau Paryžiaus. Jo kūrybai būdingos industrializuotos vaizduojamų objektų formos ir kubizmo įtaka. 1960 m. Bioto mieste, Prancūzijos pietuose, atidarytas F. Ležė vardo muziejus.
Lena Meyer-Landrut

Biografija

Lena gimė Hanoverio mieste. Jos senelis, estų kilmės Andreas Meyer-Landrut, buvo Vakarų Vokietijos ambasadorius Tarybų Sąjungoje nuo 1987 iki 1989 m. Ji yra vienturtė dukra. Šokių pamokas pradėjo lankyti penkerių, vėliau šoko baletą, ir galiausiai išbandė hiphopą ir džiazo šokius. Lena dainuodavo ir pasirodydavo įvairiose laidose Vokietijos televizijose. Ji niekada oficialiai nelankė vaidybos ar vokalo pamokų. Abitūros egzaminus išlaikė 2010 metų balandį.
Mindaugas Malinauskas

Žaidėjo karjera

Profesionalią karjerą pradėjo Vilniaus "Žalgirio" komandoje, kurioje 2004 m. sirgalių buvo išrinktas geriausiu sezono "Žalgirio" žaidėju. Vėliau žaidė FBK Kaunas komandoje, iš kurios buvo skolinamas FK Šilutės ekipai. Legionieriaus karjerą pradėjo Latvijoje FC Tranzit komandoje, o 2010 m. išvyko į Vengriją, kur iš pradžių atstovavo Diósgyőri VTK, tačiau šiai iškritus į žemesnį Vengrijos čempionato divizioną, perėjo į Debreceni VSC klubą.
2013 m. rugpjūčio pradžioje pasirašė 1,5 m. sutartį su Klaipėdos "Atlanto" klubu.
2016 m. atstovavo Kazlų Rūdos „Šilą“. Su šia komanda tapo Pirmos lygos nugalėtoju.
2017 m. žaidė Antroje lygoje už „Panerį“.
2018 m. prisijungė prie Kėdainių „Nevėžio“ komandos.
Jevlė

Istorija

Miesto teises gavo 1419 m.
Langobardų vietovės

Čividalė del Friuli (Udinės provincija)

Gastaldaga vietovė ir vyskupija

Breša

Breša miestas su Šv. Salvadoro kompleksus

Castelseprio (Varezės provincija)

Torbos bokštas ir bažnyčia

Spoletas (Perudžos provincija)

Šv. Salvadoro bažnyčia

Kampelo sul Klituno (Perudžos provincija)

Klitumno šventykla

Beneventas

Šv. Sofijos bažnyčia

Monte Sant Andželas (Fodžos provincija)

Šv. Mykolo šventykla
Izraelio–Lietuvos santykiai

Tarptautiniai Izraelio–Lietuvos santykiai oficialiai užmegzti 1992 m. sausio 8 d., kai tuo tarpu Izraelis pripažino Lietuvos nepriklausomybę 1991 m. rugsėjo 4 d. ir buvo tarp pirmesnių tai padariusių ne Europos valstybių.
Abi šalys yra Jungtinių Tautų ir Sąjungos Viduržemio jūros regionui narės.
Lietuva savo šalies ambasadą turi Tel Avive, taip pat garbės konsulatus Herclijoje bei Ramat Gane, tuo tarpu Vilniuje yra įsikūrusi Izraelio Valstybės ambasada. Izraelyje gyvena didelė dalis litvakų kilmės gyventojų. Lietuvoje istoriškai gyveno itin gausi žydų bendruomenė, tačiau dabar žydams save priskiriančių belikę tik 2050.

Diplomatiniai santykiai tarp atkurtos Lietuvos Respublikos ir Izraelio (1992-dabar)

1995 m. Lietuvos prezidentas Algirdas Brazauskas viešėjo su vizitu Izraelyje, kur apsilankė prie Raudų sienos, atsiprašė žydų tautos ir Izraelio valstybės už tuos lietuvius, kurie nacių okupacijos metais prisidėjo prie žydų žudynių. Kai vizito Izraelyje metu jį prie Kneseto su transparantu, skelbiančiu, kad karo metais baltaraiščiai išžudė visą jo šeimą ir artimuosius, pasitiko neaukšto ūgio protestuotojas, A. Brazauskas nieko nesakęs jį apkabino ir pabučiavo.
Seime veikia Tarpparlamentinių ryšių su Izraelio Valstybe grupė (dabartinis pirmininkas – TS-LKD narys Emanuelis Zingeris).
Minint 25-uosius užmegztų dvišalių santykių metus Izraelio Valstybės Ambasada netoli Rukainiai (Vilniaus raj.) pasodinta ąžuolų giraitė.
Lietuvoje yra lankęsi aukščiausi Izraelio vadovai - Šimonas Peresas ir Benjaminas Netanjahu. Savo ruožtu be prezidento A. Brazausko Izraelyje su oficialiu vizitu yra lankęsis Lietuvos premjeras Saulius Skvernelis.

Istorijos vertinimas

Santykiuose tarp Izraelio ir Lietuvos būta ir tebėra nemažai ginčų dėl istorijos vertinimo, ypač nediplomatiniame lygmenyje. 1996 m. Lietuvos prokuratūrai išdavus arešto orderį karo nusikaltimais kaltinamo buvusio KGB papulkininkio Nachmano Dušanskio suėmimui, Izraelis išduoti Dušanskį Lietuvai atsisakė. Šis 2008 m. mirė Haifoje. Nemažai diskusijų susilaukia aktyvisto Efraimo Zurofo teiginiai apie Lietuvos istoriją.
2017 m. vis gerėjančius dvišalius santykius aptemdė skandalas, kai rašytojos Rūtos Vanagaitės knygos, įskaitant knygą holokausto tema „Mūsiškiai“ buvo išimtos iš knygynų dėl autorės niekinančių pareiškimų pagrindinių antisovietinio pasipriešinimo dalyvių Adolfo Ramanausko adresu. Tam įvykus Izraelio spauda ėmė kaltinti lietuvius Holokausto menkinimu. Tam Lietuvoje reziduojantis nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Amiras Maimonas davė atkirtį gimtadienio proga aplankydamas žymiojo partizano dukterį ir, anot jos, išsakęs „oficialią poziciją pabrėždamas, kad jo valstybė gerbia ir vertina [lietuvių] laisvės kovą, kuriai vadovavo <...> Adolfas Ramanauskas Vanagas.“
Alsėdžių herbas

Aprašas

Žaliame herbinio skydo lauke auksinis pastoralas, apipintas sidabrinėmis vynmedžio šakelėmis su trimis auksinėmis vynuogių kekėmis.

Istorija

Herbas patvirtintas Lietuvos Prezidento 2003 m. balandžio 25 d. Etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Laukinės gatvės

Turinys

Džeikas vadovauja paauglių gaujai, kuri prekiauja narkotikais ir terorizuoja aplinkinius. Brenda negali pakęsti jų gaujos, todėl, pasinaudojusi proga, su draugėmis pavagia jų automobilį, kurį vėliau palieka užverstą šiukšlėmis. Supykęs Džeikas su draugais mokyklos sporto salėje užpuola ir išprievartauja kurčnebylę Brendos seserį Heterą, o vėliau vieną šios draugių nustumia nuo tilto. Po konflikto su kita mokine pašalinta iš mokyklos ir gavusi neginčijamų įrodymų apie Džeiko darbus, Brenda apsiginkluoja arbaletu ir viena išsirengia keršyti vaikinų gaujai...
CODATA

CODATA (angl. Committee on Data for Science and Technology) – tarptautinis mokslo ir technologijos duomenų komitetas, įsteigtas 1966 m. Jis siekia pagerinti duomenų, svarbių mokslui ir technologijoms, sukaupimą, pateikimą ir kritinį jų įvertinimą.
CODATA Fundamentaliųjų konstantų grupė buvo įkurta 1969. Jos tikslas – periodiškai pateikti mokslo ir technologijų bendruomenėms priimtas fundamentaliųjų konstantų vertes, paklaidas, matavimo vienetus ir transformacijų koeficientus. Pirmasis CODATA rekomenduojamų konstantų rinkinys buvo išleistas 1973, kiti − 1986, 1998, 2002 ir 2006 metais. Paskutinis, šeštasis, vadinamas 2010CODATA, buvo išleistas 2011 birželio 2 dieną.
Marigo įlanka

Marigo įlanka (angl. Marigot Bay) – Karibų jūros įlanka vakarinėje Sent Lusijos salos dalyje, netoli Kastrio miesto. Įlanką iš trijų pusių supa stačios, smaragdinės spalvos uolos. Tai svarbi turistinė, poilsinė šalies vieta.
Marigo įlanka apdainuota grupės Arabesque 1980 m. dainoje „Marigot Bay“.
Lietuvos reikalų komisariato žinios

Lietuvos reikalų komisariato žinios – Lietuvos reikalų komisariato žurnalas, ėjęs 1918 m. liepos 2 d. – rugpjūčio 15 d. Voroneže.

Istorija

Spausdino Lietuvos reikalų komisariato nutarimus, rašė apie karo pabėgėlių grįžimą į Lietuvą, skelbė archyvų medžiagą apie revoliucinį judėjimą Lietuvoje. Redagavo Vincas Kapsukas.
Eugenijus Tamonis

Biografija

1982 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius. Iki 2010 m. Ignalinos darbo biržos direktorius; Utenos teritorinės darbo biržos Ignalinos skyriaus vedėjas, nuo 2010 m. – Visagino skyriaus vedėjas.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Visagino skyriaus narys.
2000–2011 m. Visagino savivaldybės tarybos narys.
Visagino Lions klubo narys. Sutuoktinė Jūratė Tamonienė.
Lomas

Istorija

Miestas įkurtas trakų, kaip Artanes. Romėnai gyvenvietę vadino Almus.
Amarnos laiškai

Amarnos laiškai (Amarnos lentelės) − grupė akadų dantiraščiu užrašytų molio lentelių iš Senovės Egipto Amarnos laikotarpio, rastų Amarnoje. Tai korespondencija tarp faraonų Amenchotepo III, Echnatono ir Egipto vasalų Palestinoje, Sirijoje bei kitų Artimųjų Rytų valstybių valdovų.
Pirmoji Amarnos lentelė rasta 1887 m. vietinei moteriai kasinėjant Amarnos archeologinėje vietovėje. Po to vietinių buvo iškastos kitos lentelės, kurios pasirodė pardavimui senienų turguose. Iš pradžių buvo nesuprasta jų vertė. Wallis Budge iš Britų muziejaus tikėjo jų originalumu ir daugelį nupirko muziejui. Jo spėjimą apie lentelių originalumą patvirtino A. H. Sayce. Kasinėjant vokiečių archeologinei misijai rasta daugiau lentelių senovėje buvusiame pastate, kuris pramintas „faraono raštine“. Dabar yra žinomos 382 lentelės, kurios saugomos Britų muziejuje, Berlyno Egipto muziejaus institucijos (200 vnt), Luvre ir Kairo Egipto muziejuje.
Lentelių turinys apima iki 30 metų laikotarpį, kuris prasideda Amenchotepo III valdymo trisdešimtaisiais metais (apie 1360 m. pr. m. e.) ir baigiasi ne vėliau Tutanchamono valdymo pirmųjų metų (apie 1336 m. pr. m. e.). Daugiausiai yra iš Echnatono valdymo metų. Dauguma lentelių užrašytos akadišku dialektu, yra užrašytų hetitų, asirų ir huritų kalbomis. Visos lentelės, išskyrus trisdešimt dvi, yra faraonų korespondencija su Artimųjų Rytų valstybių − Asirijos, Babilonijos, Mitanijos, hetitų ir Egipto vasalinių valstybėlių Palestinoje ir Sirijoje valdovais. Yra keletas laiškų, kurių autoriai yra Amenchotepas III ir Echnatonas. Neaišku, ar šie laiškai yra juodraštiniai variantai, tikrų laiškų kopijos, o gal nebuvo išsiųsti. Laiškai leidžia pažvelgti į diplomatinius to meto senovės galingųjų valstybių santykius. Apie 300 lentelių yra iš Egipto vasalų Palestinoje ir Sirijoje. Jos įdomios lingvistiškai tuo, kad leidžia tyrinėti ikihebrajinės Palestinos dialektus. Pažymėtini tarp jų yra laiškai, gauti iš Biblo karaliaus Rib Adi arba jam išsiųsti, kurių yra net 67 ir kuriuose jis raportuoja apie įvykius Egipto ir Hetitų imperijos pasienio valstybėlėse bei nesustodamas prašo faraono karinės pagalbos. Atrodo, kad Echnatonui jis buvo įkyrėjęs, nes viename iš laiškų jis klausė Rib Adi, kodėl anas taip daug jam rašo.
Tarchunas (gėrimas)

Tarchunas (gruz. ტარხუნა)) – saldus nealkoholinis gazuotas gaivusis gėrimas, paprastai žalios spalvos. Gaminamas iš vandens, citrinos rūgšties, cukraus ir vaistinio kiečio ekstrakto.
Šį gėrimą 1887 m. sukūrė Kutaisio vaistininkas Mitrofanas Lagidzė, kuris į gazuotą vandenį su sirupu sumanė įpilti savo gamybos Kaukaze augančio vaistinio kiečio (vienas jo pavadinimų – tarchunas) ekstrakto. Iki Pirmojo pasaulinio karo Lagidzės „vanduo“ tarptautinėse parodose ne sykį gavo aukso medalius.
Sovietų Sąjungos rinkoje „Tarchunas“ pasirodė 1981 metais. Bandomoji partija buvo pardavinėjama SSRS mokslų akademijos Pagrindiniame botanikos sode, 0,33 l buteliukuose. Vėliau „Tarchuno“ receptūra perduota gaiviųjų gėrimų gamykloms, ir nuo 1983 m. „Tarchunas“ buvo pardavinėjamas praktiškai visoje SSRS teritorijoje, taip pat ir Lietuvoje,
Sovietmečiu „Tarchuną“ dažydavo žaliu dažikliu – malachito žaliuoju. Dabar įtariama, kad šis dažiklis kenkia sveikatai , todėl dabartiniai gamintojai nebenaudoja. Dabar Rusijoje su natūraliais ekstraktais gaminamas „Tarchunas“ dažomas geltonai. Kiti „Tarchuno“ variantai dažomi šviesiai geltonai (dažiklis E102) ir mėlynai (dažiklis E133).
Karaliaus Mindaugo profesinio mokymo centras

Istorija

Centras įsteigtas 1944 m. buvusios žydų mokymo įstaigos – Švabės hebrajų gimnazijos, veikusios tarpukariu, pastate. 2004 metais tapo Kauno paslaugų verslo darbuotojų profesinio rengimo centru. Tai profesinio rengimo sertifikuota įstaiga („International Education Society“, 2003 m.), kurioje įgyjama profesija bei brandos atestatas. Centre vykdomos trys pagrindinės veiklos: pirminis profesinis mokymas, pagrindinis bei vidurinis ugdymas bei suaugusiųjų mokymas. 
2007 m. birželio 1 d. arkivyskupas Sigitas Tamkevičius pašventino Profesinio rengimo centro Šv. Ignaco Lojolos koplyčią. 2014 m. atidaryta Šv. Klaros koplytėlė Kirpimo, grožio ir susijusių paslaugų mokymo centre (Griunvaldo g. 22).
Marius Repšys

Biografija

M. Repšys baigė Vilniaus Gerosios Vilties vidurinę mokyklą, mokėsi Vilniaus pedagoginiame universitete, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje.

Įvertinimas

Oskaro Koršunovo režisuotame spektaklyje „Išvarymas“ 2011 m. (Vandalo vaidmuo) apdovanotas už geriausią antraplanį vaidmenį „Auksiniu scenos kryžiumi“.
Nominuotas geriausio antro plano aktoriumi „2010 m. Sidabrinės gervės“ apdovanojimuose. 2012 ir 2017 m. apdovanotas „Sidabrine gerve“ kaip geriausias metų aktorius.
Makama

Makama (arab. makame – sueiga, pasakojimas sueigoje) – avantiūrinės novelės žanras, susiformavęs arabų literatūroje IX–X a., vėliau išpopuliarėjęs persų, tadžikų bei žydų literatūroje. Makamos herojus – klajojantis išprusęs literatas ar filosofas, kuris sugeba išsisukti iš keblių padėčių. Makamos buvo rašomos ritmine proza, remiantis griežtomis taisyklėmis. Šiame novelės žanre gausu sinonimų, homonimų, archaizmų, citatų, literatūrinių užuominų, alegorijų; todėl paprastam skaitytojui makamos sunkiai suprantamos.
Žymiausi makamų kūrėjai: arabų literatūroje – Badi az Zamanas (969–1007 m.), al Charijus (1054–1122 m.), persų – Chamidas ad Dinas Balchis (mirė 1164 m.), žydų – Jehuda al Harizis.
Llangefni Town FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1897 m.
2001/2002 m. sezone sudarė jungtinę komandą su kaimynais Glantraeth FC ir dalyvavo Cymru Alliance lygoje.  Tą sezoną jungtinė komanda užėmė antrą vietą pirmenybėse.
2002/2003 m. sezone dar kartą dalyvavo jungtinė komanda. Šį kartą užėmė ketvirtą vietą. Po šio sezono vėl dalyvavo dvi atskiros komandos.