google/wiki40b huggingface dataset:
Dali (valstybė)

Susikūrimas

Dali valstybė susikūrė 937 m. vietoj seniau šiose srityse klestėjusios Nanzhao. Ją sukūrė bajų tautos atstovas Duan Siping, sukilęs prieš nusmukusią vyriausybę. Taip pradėta Duan dinastija. Valstybė išlaikė senąsias Nanzhao teritorijas, o jos sostinė buvo Dali miestas prie prie Erhai ežero.

Ekonomika ir kultūra

Dali valstybė klestėjo arbatos kelio dėka. Šis kelias jungė Kiniją, Mianmarą ir Tibetą, ir juo buvo gabenama druska bei arbata. Tuo metu išpopuliarėjo Junanio arbatos, kurios buvo gaminamos fermentuojant, taigi, išrastos raudonųjų ir juodųjų arbatų rūšys, išpopuliarėję Indijoje ir Tibete.
Dali Rytų Azijoje tiekė ir marmurą, kurio didžiulės kasyklos buvo netoli sostinės. Iki pat dabar kinų kalboje marmuras vadinamas "Dali akmeniu".
Klestinti valstybė leido vystytis vietinių tautų, - bajų, i, našių, hani kultūroms. Tuo metu susiormavo savitos šių tautų rašto sistemos, suklestėjo vietinės pagoniškos religijos.

Žlugimas

1253 m. Mongolų chano Hubilajaus kariuomenė su 100.000 karių apsupo sostinę Dali. Dėl vieno išdaviko, jie galėjo prasismelkti į miestą, tačiau paskutinis imperatorius Duan Xingzhi pabėgo. Vėliau jis susitaikė su mongolais ir buvo paskirtas Junano vietininku. Dali valstybę pakeitė mongolams pavaldi Liangvang valstybė, kurioje Duan dinastija išlaikė įtaką.
Šakiai (Molėtai)

Vardo kilmė

Šakių kaimo vardas kilęs iš asmenvardžio Šakis: 1699 m. Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašytas Baltramiejus Šakis iš Virintų.

Istorija

Gali būti, jog yra atsiradęs XIV–XV a. kaip Vilniaus vyskupo valdų kaimas. Pirmąkart minimas Linkmenų dvaro inventoriuje 1554 m. Sakowiczow. Ši lytis rodo, kad XVI a. kaimo vardas buvo Šakėnai. Seniausia lietuviška kaimo vardo lytis užrašyta Molėtų krikšto metrikų knygoje Nr. 1 (2 p.) de Szakiu (1683). Kaimas labai nukentėjo per XVII–XVIII a. nelaimes – 1731 m. buvo likę tik du ūkininkai (Kazimieras Treinys ir Jonas Šakalys – turintys šias pavardes žmonės kaime gyveno XVII–XX a.), o žemės 12 valakų. XVIII a. kaimas priklausė Vilniaus vyskupo Kuktiškių dvarui, Buitūnų vaitystei. 1824 m. Šakiuose buvo 8 ūkiai 49 gyv. Po 1831 m. priklausė Galiniškio dvarui. Nuo seniausių laikų buvo Kuktiškių, nuo 1927 m. Suginčių parapijoje. 1905 m. 151 gyv., 1923 m. 29 ūkiai 126 gyv. Prieš Pirmąjį pasaulinį karą ir po jo, kol kaimas nebuvo išskirstytas vienkiemiais, iš Šakių į Suginčių bažnyčią gegužės mėnesį eidavo procesija.
Pokario metais 4-5 liaudies gynėjai ir vienas kareivis, reikalaudami išduoti sūnų partizaną Joną, dvi valandas kankino pusiau išrengtą Šakių gyventoją Edvardą Šyvį, kuris po to greit mirė.
Po 1949 m. buvo sukurtas Šakių kolūkis, kuris apie 1980 metus prijungtas prie Suginčių Petro Cvirkos kolūkio. Sovietmečiu Šakiuose veikė pradinė mokykla, biblioteka, kailių cechas. Šakiuose vienu metu buvo kolūkio centras. Šiuo metu Šakiuose veikia paminklų cechas.
Daužnagiai

Istorija

1595 m. kaimas priklausė Šaukoto dvarui, susidėjo iš 25 valakų žemės, buvo 22 ūkiai. 1912 m. išskirstytas į vienkiemius. 1933 m. įsteigta pradžios mokykla.
Boksholmas

Istorija

Gamykla buvo įkurta 1754 m. Pertvarkyta į akcinę bendrovę 1872 m. Nuo devintojo dešimtmečio pradžios gamyklos veikla (įskaitant plieno gamyklas, lentpjūves, pieną ir žemės ūkį) buvo padalyta tarp kelių skirtingų bendrovių.
Mieste yra malūno muziejus, kuriame įrengtas pramonės muziejus.
Stenhauzmiuras

Istorija

Gyvenvietė kūrėsi netoli nuo Folkerko.
Bugailiškių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Šernupio dešiniajame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 36x22 m dydžio, iki 1,5 m aukštesne rytine dalimi. Pietiniame šlaite, 1,5 m žemiau aikštelės yra 20 m ilgio, 15 m pločio terasa. Šlaitai vidutinio statumo, 5-6 m aukščio.
Piliakalnis labai apardytas arimų bei bulviarūsių, apaugęs pušimis.

Aplinkiniai piliakalniai

Papilių piliakalnis 11 km
Aukštupėnų piliakalnis 20 kmVaduvų piliakalnis 10 km
Obonių piliakalnis 4 kmRudžių piliakalnis 14 km
Aisetos piliakalnis 21 kmGaigalių piliakalnis 11 km
Stirniškių piliakalnis 27 kmJuodonių piliakalnis 12 km
Dauliūnų piliakalnis 25 kmLašinių piliakalnis 13 km
Palatavio piliakalnis 23 kmRubikių piliakalnis 24 kmAluotų piliakalnis 5,5 km
Špaiherštatas

Architektūra

Sandėlių statiniai išsidėstę apie 1,5 km ilgio sausumos juostoje, apsuptoje laivybinių kanalų. Sandėliai buvo pastatyti ant skirtingų atraminių konstrukcijų. Inžinierius Andreas Meyer (1837–1901) sukūrė neogotikinių raudonų plytų išorinių fasadų eilę su nedideliais bokšteliais, nišomis ir glazūruotais ornamentais. Sandėliai yra daugiaaukščiai pastatai, turi įrengtus įėjimus iš vandens ir sausumos pusės.

Lankytinos vietos

Špaiherštatas yra vienas pagrindinių turistų traukos objektų Hamburge ir yra daugelio uosto turų dėmesio centre. Yra keletas garsių muziejų, tokių kaip Tarptautinis jūrų muziejus, Vokietijos muitinės muziejus, Miniatiūrinis stebuklų pasaulis, Hamburgo Dungeon. Čia taip pat buvo Afganistano muziejus, bet 2012 m. uždarytas. Ant buvusio sandėlio pastato šalia istorinio Špaiherštadto pastatyta Elbės filharmonija.

Istorija

Nuo 1815 m. laisvasis Hamburgo miestas buvo Vokietijos Sąjungos narys, tačiau nepriklausė Vokietijos muitų sąjungai. Po Vokietijos imperijos įkūrimo 1871 m. prarado laisvosios prekybos zonos statusą ir tapo imperijos dalimi. Tačiau pagal 1888 m. sutartį jis vėl tapo neapmuitinama zona ir gavo laisvojo uosto statusą. Špaiherštatas pradėtas statyti 1883 m. Siekiant atlaisvinti naują uosto teritoriją, prasidėjo miesto Kehrwieder ir Wandrahm kvartalų griovimas, daugiau nei 20 000 žmonių reikėjo perkelti. Pagrindinės statybos baigtos iki I pasaulinio karo pradžios. Per II pasaulinį karą subombarduota didelė dalis rajono, atstatyta 1967 m. Buvusių sugriovimų vietoje pastatytas Hanzos prekybos centras (HTC).
Nuo 2005 m. Špaiherštato įmonės valdė trečdalį pasaulio kilimų ir kitų prekių krovos rinkos, įskaitant kakavą, kavą, arbatą, prieskonius, jūrinę įrangą ir elektroniką.
Purandara Dasa

Purandara Dasa (Śri Purandara Dasa, kan. ಪುರಂದರ ದಾಸ , skr. पुरन्दरदास = Purandaradāsa; g. 1480 arba 1494 m. Thirthahalio apylinkėse, dab. Karnataka – m. 1564 m. Šivamogoje) – indų kompozitorius, poetas, pedagogas. Laikomas Pietų Indijos klasikinės muzikos (Karnāṭaka saṃgītaṃ) pradininku.
Vienas iš haridasų; puoselėjo atsidavimą Viešpačiui per muziką. Produktyviausias indų kompozitorius. Kūrė Vidžajangaro imperijos klestėjimo laikotarpiu. Padarė didelę įtaką sakralinės ir klasikinės Pietų Indijos muzikos bei literatūros kanadų kalba raidai. Sukūrė ir ištobulino nuoseklią, standartizuotą Karnāṭaka muzikos mokymo sistemą. Sukūrė apie 475 tūkst. kompozicijų (išliko apie 800): vokalinių pratimų svaravali, ritmo etiudų alankāra, paprastų giesmių pradedantiesiems gītam, išplėtotų vokalinių kompozicijų kriti. Muzika pasižymi glausta forma, paprastumu.
Dwarf Fortress

Savybės

Žaidimas yra paremtas ASCII grafika. Jis pradedamas sukuriant visiškai naują pasaulį, jo istorijos raidą (tai padaro kompiuteris), „statant“ tvirtoves bei kuriant „dievus“. Žaidimas gali atrodyti gan sudėtingas (tai atsispindi žaidimo šūkyje „Pralaimėti yra smagu"). Naujų žaidėjų tvirtovės dažniausiai greitai žlugs, tačiau jie supras savo klaidas ir mokysis iš jų, tad jų kitos tvirtovės bus sėkmingesnės. Žaidimo perpratimui gali prireikti žaisti metų metus, juolab, kai žaidimas yra nuolat atnaujinamas.

Nykštukų tvirtovės režimas

Žaidimo pagrindinis režimas yra vadinamasis Dwarf Fortress režimas. Pirmiausia žaidėjas turi išsirinkti savo būsimosios tvirtovės vietą (nuo žalių pievų, kuriose ganosi vienaragiai, iki baisių dykumų, kuriose gyvena ordos baisiausių padarų). Išsirinkus vietą, žaidėjas gali iš karto pasinerti į žaidimą arba nuosekliau pasiruošti naujos tvirtovės statybom. Viską atlikus, žaidėjas turi valdyti 7 nykštukus (susikurtus prieš pradedant žaidimą), kastis gilyn į žemę, statyti požeminę tvirtovę, priimti migrantus, apginti tvirtovę nuo plėšikų bei užkariautojų ir galų gale tapti savo valstybės sostine.

Nuotykių režimas

Taip pat egzistuoja ir nuotykių režimas, kuriame žaidėjas gali išsirinkti rasę, savybes, pradinę ekipuotę ir leistis į įvairiausius nuotykius, vykdant užduotis ir renkant būrelį draugų. Galima aplankyti apleistas tvirtoves, susikauti su daugeliu Dwarf Fortress režime sutiktų „padarų“.

Legendų režimas

Legendų režime galima tiesiog paskaityti apie kompiuterio sugeneruoto pasaulio istoriją, įvykius, svarbius, galingus padarus bei dievus. Taip pat galima pasižiūrėti kaip atrodė pasaulio politinis žemėlapis tam tikru pasaulio laikotarpiu. Didelio išsamumo negalima tikėtis, nes viskas, kaip ir pats pasaulis, yra sugeneruojamas atsitiktinai.
Hannah Teter

Hannah Teter (g. 1987 m. sausio 27 d.) – profesionali snieglentininkė iš JAV.
Ji yra olimpinė čempionė, laimėjusi aukso medalį Half-pipe rungtyje 2006 m. Turine. 2010 m. Vankuveryje šioje rungtyje laimėjo sidabro medalį. Per savo karjerą yra laimėjusi šešias snieglenčių pasaulio taures.
Aleksandras Šimanskis

Aleksandras Šimanskis (g. 1937 m. kovo 25 d. Sedoje, Mažeikių rajone) – lietuvių teatro aktorius.
1964 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją ir nuo to laiko yra Klaipėdos dramos teatro aktorius.
Marian Kaczyński

Marijanas Kačinskis (lenk. Marian Kaczyński, 1932 m. gruodžio 4 d. Gąsówka Aleksin vietovėje, dab. Palenkės vaivadija, Lenkija – 2007 m. spalio 17 d. Varšuvoje, Lenkija) – lenkų archeologas, jotvingių materialinio palikimo tyrinėtojas.

Biografija

1951 m. baigė Balstogės licėjų ir įstojo į Varšuvos universitetą studijuoti archeologiją. Dar būdamas studentu dalyvavo Ježio Antonovičiaus vadovaujamoje archeologinėje ekspedicijoje, tyrusioje Jeziorkų vietovę, kartu su istoriku ir geografu J. Humnickiu dvi savaites žvalgė jotvingių gyventas vietoves. 1955 m., apgynęs diplominį darbą tema „V-VI a. laidojimai Prūdiškės vietovėje“, baigė universitetą magistro laipsniu. Gavo paskyrimą į Varšuvos archeologijos muziejų, kur netrukus susiformavo grupelė bendraminčių, pasiryžusių tirti baltiškąjį paveldą Lenkijoje. Organizuojamos ekspedicijos į vietoves Prudziszki, Bilwinowo, Wołownie, Podliszewo, Bargłów Dworny. 1962-64 ir 1966 m. M. Kačinskis vykdo didžiulius kasinėjimus Mėtos (lenk. Netta) kapinyne prie Augustavo.
Savo tyrimų medžiagą spausdino leidiniuose „Wiadomosci Archeologiczne“, „Materialy Starozytne“, „Acta Baltico-Slawica“. Marijanas Kačinskis savo tiriamuose objektuose aptiko lokalinius skirtumus, paskelbė svarbią medžiagą apie vakarų baltų ryšius su Romos imperijos provincijomis. Nuo 1958 m. palaikė artimus mokslinius ryšius su Lietuvos archeologais Adolfu Tautavičiumi, Mykolu Michelbertu, Vytautu Daugudžiu. Vienas iš žinomesnių M. Kačinskio projektų – kilnojamoji paroda „Baltai-slavų šiauriniai kaimynai“, kuri apkeliavo daugelį Europos šalių. Jo rūpesčiu 1986 m. lietuviškame Punsko licejuje buvo surengta paroda „Jotvingiai ir Lietuva senovėje bei ankstyvaisiais viduramžiais“.
Mokslininkas visą gyvenimą dirbo tik vienoje darbovietėje – Varšuvos Valstybiniame archeologijos muziejuje. M. Kačinskio pastangomis ši mokslo tiriamoji įstaiga sustiprėjo: 1976 m. buvo įkurtos Baltų archeologinės dirbtuvės, o 1984 m. – Baltų archeologijos skyrius. Muziejui paliko ir visą savo biblioteką.
Dirdos

Istorija

Po 1950 m. kaimas kurį laiką buvo Obelių rajone.
Trombofilija

Simptomai

Venų trombozės yra būdingiausios trombofilijai. Ligoniai skundžiasi šių ligų simptomais. Dažniausiai pasitaiko giliųjų kojų venų trombozė, kur kas rečiau – sunkiausia ir pavojingiausia trombozės forma – plaučių arterijos tromboembolija. Taip pat trombofilijai būdingos trombozės netipinėse lokalizacijose: vartų venos trombozė, kepenų venų trombozė (Budd-Chiari sindromas), smegenų venų trombozė. Kaip taisyklė, arterijų trombozės rizika (tuo pačiu insulto, miokardo infarkto) padidėja mažiau nei venų, išskyrus kai kurias trombofilijos formas. Nėštumo metu trombofilija gali sąlygoti vaisiaus žūtį (persileidimą), vystymosi sutrikimus.

Gydymas

Gydymo pagrindas yra kraujo krešėjimą slopinantys vaistai. Paprastai gydoma tik simptomus turinti trombofilija, t. y. ligoniai, kuriems jau yra ar buvo diagnozuota trombozė. Esant įgimtai trombofilijai kai kuriose rizikos situacijose rekomenduojama trombozės profilaktika (pavyzdžiui, profilaktinis heparino skyrimas ilgų skrydžių metu). Konkrečios gydymui skiriamos priemonės, gydymo ar profilaktinio vaistų skyrimo trukmė priklauso nuo trombofilijos priežasties.
Šenčūras

Pavadinimo kilmė

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose buvo paminėta de Sancto Georio vietovė 1221 m.
Pats miesto pavadinimas kilęs iš slovėniško šent Jur, lietuviškai šventasis Jurgis. Vokiškai žinomas kaip Sankt Georgen (im Felde).

Istorija

Šenčūro apylinkėse gyventa jau nuo vėlyvosios antikos laikų. Archeologinių kasinėjimų metu rastas romėnų sarkofagas, datuojamas IV a. Viduramžių šaltiniuose Šenčūras minimas 1221 m. sąsajoje su riteriu Frydrichu iš Šenčūro (Fridericus de Sancto Georio).
Kazys Katilius

Kazys Katilius (1904 m. sausio 24 d. Degučiai, Marijampolės valsčius – 1976 m. vasario 20 d. Vilnius) – Lietuvos gydytojas chirurgas, medicinos mokslų kandidatas.

Biografija

1932 m. baigęs Vytauto Didžiojo universitetą iki 1939 m. dirbo šio universiteto Chirurgijos klinikoje. Nuo 1940 m. Vilniaus Raudonojo Kryžiaus ligoninės chirurgas, 1940–1976 m. Chirurgijos skyriaus vedėjas, 1940–1951 m. dar ir šios ligoninės vyr. gydytojas. 1940–1944 m. Vilniaus medicinos seserų mokyklos direktorius. 1944–1972 m. Vilniaus universiteto Fakultetinės chirurgijos katedros vedėjas. Nuo 1956 m. medicinos mokslų kandidatas, nuo 1959 m. docentas.
Patobulino tirotoksikozės chirurginio gydymo būdus, parengė pilvo ertmės organų diferencinę diagnostiką. Sukūrė chirurgų mokyklą.
Algirdas Petrulis

Biografija

Mokėsi Kauno meno mokykloje, Justino Vienožinskio studijoje. Nuo 1944 iki 1951 m. ir nuo 1962 iki 1984 m. dėstė Vilniaus valstybiniame dailės institute (dab. Vilniaus dailės akademija). Nuo 1968 m. docentas.
Pirmąją personalinę parodą surengė 1964 m. Stilistika bei meno samprata susiformavo domintis prancūzų moderniąja daile. Kūrybai būdinga plastinės struktūros harmonija ir santūri, artimų tonų, gausiai ir nepaprastai jautriai niuansuota spalvinė gama.
Nuo 1946 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Tupolev Tu-154

Tu-154 (NATO kodinė žymė Careless) – trijų variklių reaktyvinis keleivinis lėktuvas, naudojamas vidutinio nuotolio maršrutuose. Tai žemasparnis monoplanas su strėliniu sparnu ir T formos uodega. Savo schema jis primena Boeing-727, tačiau yra didesnis už jį ir turi galingesnius variklius. Istorijoje šis lėktuvas pasižymėjo katastrofa prie Smolensko, kurioje žuvo tuometinis Lenkijos prezidentas Lechas Kačinskis su žmona ir dar 86 žmonės iš politinio Lenkijos elito.

Lėktuvo gamybos istorija

Pradėtas kurti 1963 m. Tupolevo konstruktorių biure (vadovas S. Jegeris), siekiant pakeisti iki tol naudotus Il-18 ir pirmuosius tarybinius reaktyvinius lėktuvus Tu-104. Bandomasis egzempliorius pastatytas 1966 m. Pirmasis lėktuvo Tu-154 skrydis įvyko 1968 m. spalio 3 d. (laivo vadas J. Suchovas). 1970 m. Kuibyševo aviacijos gamykloje pradėta serijinė lėktuvų gamyba, juos pavadinant Тu-154А. 1971 m. šiais lėktuvais pradėtas pašto siuntų pristymas iš Maskvos Vnukovo oro uosto į Tbilisį, Sočį ir Mineralnyje Vody. Netrukus Aeroflot pradėjo naudoti savo skydžiams – 1972 m. vasario 9 d. įvyko pirmas reguliarus reisas maršrutu Maskva-Mineraliniai Vandenys (laivo vadas J. Bagmutas).
Serijiniu būdu buvo gaminami 1968–1998 m. Vėliau iki 2010 m. Samaros aviacijos gamykloje šie lėktuvai dar buvo statomi pagal atskirus užsakymus. Iš viso pastatyti 935 Tu-154 lėktuvai (į 15 šalių eksportuota 150).

Eksploatacija

Tai buvo pats populiariausias tarybinis reaktyvinis keleivinis lėktuvas, kuris kaip pagrindinis modelis iki 2010 m. naudotas Rusijos aviakompanijose. Trumpiausias maršrutas, kuriame naudotas Tu-154 – Baku-Aktau (388 km), ilgiausias – Maskva-Jakutskas (8468 km).
Pastarąjį dešimtmetį Tu-154 keičia šiuolaikiškesni Boeing 737 ir Airbus A320.
Šiuo metu dar naudojama apie 150 šių lėktuvų. Didžiausi vartotojai – aviakompanijos UTair, Aeroflot, KMV. Kitose šalyse skraido apie 100 lėktuvų (daugiausia Irane ir Kazachstane bei kitose NVS šalyse. Nuo 2006 m. dėl didelio triukšmingumo Tu-154 uždrausta skraidyti į ES oro uostus.
Ruponiai

Istorija

1954–1963 m. buvo Ruponių apylinkės centras.

Žymūs žmonės

Ruponiuose yra gimęs Lietuvos tapytojas Alfonsas Motiejūnas.
Soba

Soba  (そば arba 蕎麦) – japoniškas grikių pavadinimas, taikomas ir pilkšvai rudos spalvos ploniems makaronams, gaminamiems iš grikių miltų arba grikių ir kviečių miltų mišinio. Soba  valgymo tradicija atsirado Edo laikotarpiu.
Japoniškoje virtuvėje panašūs stori makaronai vadinami udon. Soba makaronai yra universalus maistas, kurį galima valgyti bet kuriuo metų laiku, vartojami šalti su papildomu padažu, arba kaip karšta makaronų sriuba. Patiekiami kaip papildomas arba pagrindinis patiekalas, dedami į sriubas, salotas. Soba makaronų patiekalai ruošiami tiek greito maisto, tiek brangiuose restoranuose. Rinkoje parduodami džiovinti makaronai  ir men-tsuyu, arba greitai paruošiami. Ruošiant šiuos makaronus, naudojami įvairūs paruošimo metodai – virimas, kepimas. Soba makaronams pagaminti naudojami dažniausiai trys komponentai: grikių miltai, šiek tiek kviečių miltų (dėl geresnio sukibimo) ir šiltas vanduo. Sumaišomi į elastinę būseną, iškočiojami į didelį ploną blyną, kuris supjaustomas specialiu peiliu į plonas juosteles, po to verdama.
Soba gali papildyti maistinėmis medžiagomis kitų grūdų miltus, pavyzdžiui, ryžių ir kviečių. Tiaminas, kurio trūksta baltuose ryžiuose, yra soba miltuose. Soba turi visas aštuonias esmines aminorūgštis, įskaitant liziną, kurio trūksta kvietiniuose miltuose. Soba laikoma mitybos pasirinkimu, kuris yra naudingesnis už baltųjų miltų analogus. 100 g virtos soba duoda 99 kcal (410 kJ) energijos. Be to, tai lengvai virškinamas polisacharidas. Šie makaronai taip pat turtingi antioksidantų, įskaitant rutiną ir kvercetiną, kitas esmines maistines medžiagas, įskaitant choliną, tiaminą ir riboflaviną.
Vikirūšys

Vikirūšys (angl. Wikispecies) – internetinis Vikimedijos fondo projektas, veikiantis vikitechnologijos principu. Projekto idėją pasiūlė Benedikt Mandl 2004 rugpjūčio 3 d. 
Tikslas – surinkti išsamų visų floros ir faunos rūšių sąrašą su enciklopediniais duomenimis, įtraukiant visas esamas ir egzistavusias gyvybės formas. Projektas kritikuojamas todėl, kad Sistematikos sudarymas nesant filogenezės pagrindo nėra toks vertingas, kur greta taksonomijos yra papildomos informacijos, kas būtų panašu į Vikipedijos kopiją.
Igoris Četverikovas

Igoris Četverikovas (rus. Игорь Вячеславович Четвериков; 1904 m. sausio 25 d. (Kuzneckas, Saratovo gubernija) – 1987 m.) – tarybinis aviakonstruktorius, technikos mokslų kandidatas (1951 m.).

Biografija

I. Četverikovas gimė 1904 m. sausio 25 d. Saratovo gubernijoje. Nuo 16 m. dirbo Volgos upės garlaiviuose kūriku.
1926 m. baigė Saratovo universiteto darbininkų fakultetą, o 1928 m. – Leningrado Susisiekimo kelių inžinierių instituto Lėktuvų gamybos skyrių.
Nuo 1928 m. dirbo D. Grigorovičiaus OKB, kur vykdė mokomojo biplano MU-2 statinius ir skraidymo bandymus. Grigorovičių areštavus dirbo P. Rišaro konstravimo biure. P. Rišarui išvykus iš TSRS buvo pervestas į CAGI instituto CKB, kur vadovavo Jūrų skyriui. 1932 m. I. Četverikovo sukurto MDR-3 bandymai buvo nutraukti. 1933 m. Četverikovo vietą užėmė G. Berijevas.
1933 m. ima dirbti Civilinės aviacijos Mokslinio tyrimo instituto Gliserių ir aerorogių kūrimo skyriuje. 1931935 m. jis sukūrė du lengvosios skraidančiis valties variantus – denio lėktuvą OSGA-101 ir lėktuvą povandeniniam laivui SPL. 1935 m. SPL dalyvavo aviacijos parodoje Milane, o 1937 m. juo buvo pasiekti keli pasaulio rekordai.

1936 m. I. Četverikovas baigė kurti arktinį žvalgybos lėktuvą ARK-3. Vėliau pagal ARK-3 buvo sukurta skraidanti valtis MDR-6 (Če-2), kurią po bandymų gamino serijiniu būdu. Iki 1945 m. buvo sukurtos kelios jos modifikacijos.
Nuo 1942 m. gegužės iki 1946 m. vadovavo bandomajai gamyklai Nr. 458, kuri veikė Ivankovo gyvenvietėje (dabar Dubna), vietoj evakuotos gamyklos Nr. 30.
Po Antrojo pasaulinio karo Arado 234 pagrindu sukūrė amfibiją TA.
Nuo 5-ojo dešimtmečio pabaigos dėstė Leningrado Karinių oro pajėgų inžinerinėje akademijoje (rus. Ленинградская Краснознаменная военно-воздушная инженерная академия имени А. Ф. Можайского), kuri dabar vadinasi Možaiskio karinė kosminė akademija (rus. Военно-космическая академия имени А. Ф. Можайского).
Vytautas Ališauskas

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą. 1982–1985 m. Kauno politechnikos institute dėstė etiką, 1985 m. neteko darbo dėl antisovietinės veiklos, iki 1989 m. – bedarbis. Buvo Sąjūdžio Seimo narys. 1990–2007 m. – žurnalo „Naujasis Židinys-Aidai“ vyr. redaktoriaus pavaduotojas, 1991–1992 m. – Lietuvos ambasados prie Šventojo Sosto pirmasis sekretorius. 1994–2008 m. vadovavo leidyklai „Aidai“, 1999–2007 m. – žurnalo „Knygų aidai“ vyr. redaktorius.
1992–1996 m. ir 2000–2008 m. buvo LRT tarybos narys (2006–2008 m. – tarybos vicepirmininkas). 2008–2012 m. – Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius prie Šventojo sosto ir Maltos ordinui. Nuo 2012 m. Vilniaus Universiteto Filologijos fakulteto docentas, nuo 2018 - profesorius.
Apdovanotas Lietuvos Nepriklausomybės medaliu (2000 m.), Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Gedimino ordino Karininko kryžiumi (2003 m.), popiežiškojo Pijaus ordino Didžiuoju kryžiumi (2011 m.), Suvereniojo Maltos Ordino Didžiuoju kryžiumi „Pro Merito Melitensi“ (2012 m.).
Majuskulai

Majuskulai (lot. majusculus – kiek didesnis) – didžiosios raidės, dažniausiai lotynų ir senovės graikų rašto.
Graikų majuskulai yra vadinamasis klasikinis monumentalusis graikų raštas, įsigalėjęs IV a. pr. m. e. Lotynų majuskulai – vadinamasis kapitalinis, arba monumentalusis, lotynų raštas, kuris turi kvadratinę (nuo VI a. pr. m. e.) ir kaimiškąją (nuo IV m. e. a.) atmainą, kursyvas (nuo I m. e. a.) ir uncialinis raštas (nuo IV a.), kilęs iš kvadratinio.
Kurier Litewski (Gardinas)

Kurier Litewski (liet. Lietuvos kurjeris) – politinis informacinis laikraštis ėjęs 1796 m. spalio 2 d. – 1797 m. kovo 30 d. Gardine ir 1797 m. balandžio 4 d. – 1840 m. gruodžio 31 d. Vilniuje.

Istorija

1796–1819 m. ėjo du kartus per savaitę, 1819 m. – dienraštis, nuo 1820 m. – tris kartus per savaitę. 1796–1812 m. leido Tadeušas Vlodekas, 1812 m. Kalikstas Danilovičius, vėliau Vilniaus universitetas ir Antonijus Marcinovskis. Nuo imtos leisti „Vilniaus žinios“.
Redagavo Ferdinandas Serafinovičius, Euzebijus Slovackis ir Antonijus Marcinovskis.
Radleris

Radleris (vok. Radler 'dviratininkas') – alkoholinis alaus kokteilis. Vokiškas silpnas alkoholinis gėrimas. Gaminamas alaus ir gazuoto gaiviojo gėrimo pagrindu.
Manoma, kad Radleris buvo sukurtas XIX a. pabaigoje. Dabar tai populiarus gėrimas vokiškai kalbančiose šalyse, kur yra nemažai Radlerio variantų, pavadintų savais pavadinimus. Tamsusis radleris (vok. Dunkles Radler) vis dar yra populiarus Bavarijoje.