google/wiki40b huggingface dataset:
Ali bin Abdula al Tanis

Ali bin Abdula al Tanis (g. apie 1896 m. – m. 1974 m. rugpjūčio 31 d.) – Šeichas, Seras, Hafisas, Kataro emyru nuo 1948 m. rugpjūčio 20 d., kai jo tėvas, šeichas Abdula bin Jasimas al Tanis, atsistatydino, iki 1960 m. spalio 24 d., kai jis atsižadėjo sosto savo sūnaus, šeicho Ahmado ibn Ali al Tanio, naudai.
Valdymo metais jis prižiūrėjo pirmąjį naftos krovinį iš Mesaido uosto 1949 m. gruodžio 31 d.; skirta daug dėmesio švietimui ir infrastruktūrai. 1950 m. Ronald Cochrane buvo paskirtas atsakingu už Kataro policijos pajėgų organizavimą, o Phillip Plant, buvęs Karališkųjų oro pajėgų karininkas buvo paskirtas emyro patarėju. Po savo atsistatydinimo jis keletą metų gyveno Katare, buvo labai visuomeniškas padėdamas daugeliui musulmonų mokslininkų ir išspausdindamas daug istorinių islamo knygų, kurios nebuvo iki tol spausdintos; jos buvo atspausdintos „Al-Maktab Al-Islami“ leidykloje, Libane.
Būdamas amžiuje, susirgo cukriniu diabetu ir savo paskutiniaisiais metais gyveno savo namuose Libane, kur juo rūpinosi dr. Nasib Albarbir.
Jis buvo nepaprastai kilnus ir labai mandagus; turėjo labai gerą atmintį ir būdamas labai jaunas išmoko Koraną mintinai.
Jis mirė Beiruto Barbiro ligoninėje, Libane, 1974 m. rugpjūčio 31 d. Kūnas buvo nuskraidintas atgal į Katarą, kur jis buvo palaidotas Alrajano kapinėse.
El Bulli

El Bulli – restoranas įkurtas 1964 m., Kosta Bravoje, Katalonijoje, Ispanijoje. Restoranas specializuojasi molekulinėje gastronomijoje, atlieka maisto ruošos tyrimus, bet klientų beveik neaptarnauja.
Restoranas, priklauso daugybę laurų pelniusiam šefui F.Adriai, kuris jam vadovavo 27 metus, ir užtarnavo „Michelin“ trijų žvaigždučių įvertinimą, o autoritetingas Didžiosios Britanijos žurnalas „The Restaurant“ penkis kartus pripažino jį geriausiu restoranu pasaulyje.
Čiapa de Korsas

Istorija

Čiapa de Korsas yra apgyvendintas nuo senų laikų. Netoliese yra ikiklasikinio majų miesto Čiapa de Korso archeologinė radimvietė. Kolonijiniu laikotarpiu Čiapa de Korsas buvo valstijos indėnų sostinė.
Jungtinė Šventoji Karūna

Jungtinė Šventa Karūna (SCU, it. Sacra Corona Unita) yra Italijos Apulijos regione veikiantis į Sicilijos mafiją panašus nusikalstamas susivienijimas.
SCU yra palyginti nauja nusikalstama grupuotė, pirmos žinios apie ją yra iš 1983 metų. Ji naudoja tam tikrą religinę simboliką, panašią į kamoros. Kaip ir kitos organizuoto nusikalstamumo grupuotės, ji turi hierarchinę – piramidinę struktūrą. Įkūrėju laikomas Giuseppe Rogoli.
SCU sudaro apie 50 klanų su bendru maždaug 2000 narių skaičiumi. Pagrindinis verslas yra cigarečių, narkotikų, ginklų ir žmonių kontrabanda. Taip pat ši organizacija renka mokesčius iš kitų nusikaltėlių už leidimą jiems veikti pietrytinėje Italijos pakrantėje – strategiškai svarbioje vietoje gabenant kontrabandines prekes į ir iš buvusių komunistinių kraštų, kaip kad Kroatija, Serbija ir kt.
JAV žinoma tik apie kelis pavienius veikiančius Jungtinės Šventos Karūnos narius. Tačiau policijos tyrimai rodo, kad ši organizacija turi stiprius ryšius su Kolumbijos narkotikų karteliais.
MTV Europos muzikos apdovanojimai 2010

Nominacijos

Laimėtojai yra paryškinti.
Drezna

Istorija

Drezna įkurta 1897 m. prie tekstilės fabriko. 1940 m. suteiktas miesto statusas.
Suosa (upė)

Pavadinimas

Upės ir ežero pavadinimas gali būti finougrizmas (plg. lyv. sūo 'raistas', suom. suo, est. suu 'bala'), nors, kita vertus, sietina su suostis ('verkšlenti, krimstis') bei bendra sausumo, džiūvimo reikšme.
Vienas absoliučiai laimingas kaimas

Vienas absoliučiai laimingas kaimas (rus. Одна абсолютно счастливая деревня) – rusų rašytojo, dramaturgo ir scenaristo Boriso Vachtino garsiausias apsakymas, pagal kurį pastatyta spektaklių.

Kūrinys

Apsakymas „Vienas absoliučiai laimingas kaimas“ – tai 26 epizodai iš vienos Rusijos valstietės, kurios vyras žūsta kare, gyvenimo; epizoduose perduodama minčių eiga, būdinga paprastai liaudžiai. Dialogams būdingas natūralus komizmas, kuris kaitaliojasi su siurrealistiniais daiktų monologais (pavyzdžiui, šulinio). Autoriaus išlaikoma ironiška distancija nesumažina siužeto tragizmo.

Teatro pastatymai

B. Vachtinas Parašė kelias pjeses, kurios, kartu su scenai pritaikytu apsakymu „Vienas absoliučiai laimingas kaimas“, tik 2000 metais pradėtos statyti teatruose. Apsakymą, kaip tinkamą scenai, išgarsino žymus rusų režisierius P. Fomenko (Пётр Нау́мович Фоме́нко). Lietuvoje pagal šį apsakymą 2013 m. pastatytas spektaklis ir Vilniaus teatre MI11.
Jata

Istorija

Jata senovėje buvo žinoma kaip žydų levitų miestas Džuta. Rasta II a. žydų kapavietė. IV a. Romos istorikas Eusebijus ją aprašė kaip didelį žydų kaimą. 1596 m. Jatoje gyveno daugiausia musulmonai, kurie mokėjo duoklę kviečiais, miežiais, alyvuogėmis, ožkomis, ir bičių spiečiais. XIX a. Jatoje klestėjo avių auginimas.
Ruginiai (Kretinga)

Geografija

Kaimo žemes iš visų pusių juosia miškai: šiaurėje ir rytuose – Mestinės, pietuose ir pietvakariuose – Girės, vakaruose – Rūtų daržo, skiriantys nuo aplinkinių gyvenviečių. Centrine kaimo dalimi teka Skroblupis (kairysis Akmenos intakas). Iš kaimo žemių pietvakarinės dalies išteka Šakalė ir jos kairysis intakas – Puplesinis. Pietvakariniu žemių pakraščiu praeina geležinkelis Kretinga–Šiauliai ir plentas Kretinga–Salantai. Kaimą kerta žvyrkelis Aukštkalviai–Ruginiai–Sungailai.

Kultūros paveldas

Ruginių senosios kapinės, vadinamos Senkapiais, Marų kapeliais (XVIII–XIX a.).
Spring Valis

Istorija

Įkurtas 1884 m., pradėjus akmens anglių gavybą. Tuo metu čia plūstelėjo atėjūnai iš įvairių šalių, tame tarpe nemažai lietuvių. 1900 m. čia jų buvo ~3000 (sudarė 40 % Spring Valio gyventojų); dauguma dirbo kasyklose. Įsikūrė šalpos draugijos. 1927 m. kasyklos užsidarė, ir dauguma lietuvių išsikėlė.

Šv. Onos parapija

Lietuvių pirmeiviai mieste lankė lenkišką Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčią, o 1895 m. įkūrė atskirą parapiją.  1897 m. pastatyta medinė Šv. Onos bažnyčia (pavadinimą parinko daugiausiai paaukojusi Ona Wimbiskienė), bet paskutiniai statybiniai darbai buvo baigti tik 1899 m. Iškilo vienabokštis pastatas, su kertiniame akmenyje iškaltu užrašu „Lietuwiszka baz rimo ka Szw Onos. Budawota dien. 26 liep 1887 m.“ Pirmuoju klebonu buvo paskirtas kun. J.Servetka, vėliau kunigavo C.Ambrozaitis (1901–1902), P.Valaitis (1902–1911), J.Kolesinskis (1912 m.), A.Deksnys (1912–1917), S.Bistras (1917–1922), S.Waitys (1922–1923), J.K.Rupšis (1923–1939) ir kt. 
Susikūrė parapijos choras (vad. A. Mondeika, A. Stulga ir kt.), buvo atidaryta lietuviška pradinė mokykla (vėliau pertvarkyta į parapijos namus), veikė septynios religinės ir pasaulietinės draugijos (1914 m. duomenys). 1912 m. kun. A.Deksnio rūpesčiu įkurtos lietuviškos Šv.Onos katalikiškos kapinės. Vėliau atsirado ir kitos, su užrašu „Lietuvių laisvės kapinės, įsteigtos 1914 m.“ (žodis „laisvė“ reiškia „laisvę nuo bažnyčios“).
XX a. pab. Šv. Onos bažnyčia buvo uždaryta.
Sudie, drauge

Turinys

Kariuomenės gydytojas Dino Baranas, baigęs tarnybą Alžyre, grįžta į Prancūziją. Simpatiškas daktaras traukia moteris, tačiau jis jaučiasi nuo visko pervargęs ir nenori jokios veiklos. Į daktarą dėmesį atkreipia užsieniečių legiono karininkas Propas, norintis jį užverbuoti misijai Konge. Baranas atmeta pasiūlymą, tačiau Propas lengvai nepasiduoda ir suseka jį Paryžiuje. Čia Baranas įsidarbinęs didelėje kompanijoje, kur per kelias dienas turi atlikti darbuotojų medicininę patikrą. Iš tiesų šis darbas – tik priedanga, nes jį labiau domina rūsyje esantis seifas, kurį jis pagal užsakymą turi atidaryti savaitgalį, kai pastatas bus užrakintas, ir grąžinti į jį pavogtus dokumentus. Tam jis pasinaudoja paslėptu fotoaparatu, kuris turi nufilmuoti surenkamą kodą, tačiau pavyksta pamatyti 3 skaičius iš 7. Jis taip pat sužino, kad seife yra didelė pinigų suma, tačiau užsakovas (toje pat kompanijoje dirbanti Izabelė Moro) nori, kad šie ten ir liktų.
Baranas nusprendžia surizikuoti ir per Kalėdų savaitgalį išmėginti įmanomas kombinacijas, tačiau penktadienio vakare į pastatą prasmunka ir Propas. Baranas nenoromis priverstas pasidalinti paslaptimi, tačiau nors abu vyrai kartu bando galimas kombinacijas, jie nepaliauja varžytis tarpusavyje. Kai galiausiai jiems pavyksta atidaryti seifą, paaiškėja, kad šis tuščias, tačiau jie abu, bandydami pasislėpti nuo sargybinių, lieka įkalinti rūsyje. Kuomet jiems galiausiai pavyksta iš jo ištrūkti, vyrai randa nušautą sargybinį.
Pirmadienio rytą jiems pavyksta nepastebėtiems pasišalinti iš pastato, tačiau policija netrunka pradėti paiešką. Juos atpažįsta oro uoste, tačiau sugaunamas tik Propas, o Baranui pavyksta pabėgti. Jis mėgina rasti Izabelę, tačiau toks asmuo neegzistuoja, todėl vieninteliu žmogumi, galinčiu padėti, tampa jo padėjėja Dominyka. Baranas įsitikinęs, kad istorija apie seifą buvo apgaulė, o jis buvo įviliotas į pastatą, kad vėliau būtų apkaltintas vagyste.
Kol policija kvočia Propą, paaiškėja, kad Dominyka ir Izabelė yra seserys, o žmogžudystę įvykdė pirmoji. Baranas liepia rasti ir atnešti jam Izabelės medicininę kortelę, nes žino, kad ji taip pat dirbo firmoje, o tuo pačiu metu Izabelė liepia seseriai vėl įvilioti Baraną į tą patį rūsį. Atėjęs naktį su Dominyka, daktaras susiduria su Izabele, čia pasirodo ir jį sekusi policija...
Kęstutis Ramanauskas

Biografija

Iki 1981 m. mokėsi Grigiškių vidurinėje mokykloje. 1981 m. pradėjo mokytis Trakų internatinėje mokykloje akademinio irklavimo sporto klasėje. 1985–1991 m. studijavo kūno kultūrą Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute, baigė institutą su pagyrimu. 2003 m. baigė teisės ir valdymo studijas Lietuvos teisės universiteto Valstybės valdymo fakultete, suteiktas teisės mokslų magistro laipsnis.
1985–1987 m. tarnavo Juodkrantėje TSRS kariuomenės Pasienio apsaugos dalinyje. 1987–1990 m. Lietuvos „Dinamo“ respublikinės tarybos sporto instruktorius, 1987–1988 m. Grigiškių vidurinės mokyklos mokytojas, 1989–1991 m. kūno kultūros mokytojas. 1991–1994 m. Trakų internatinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams, 1994–2000 m. auklėtojas. 2000–2003 m. Trakų seniūnijos seniūnas. 2003–2005 m. Trakų rajono savivaldybės administracijos direktorius. Nuo 2005 m. UAB „Trasalis“ direktoriaus pavaduotojas, bendrovės „Andova” Trakų filialo direktorius, 2006 m. UAB „Trasalis“ direktorius. 2010–2011 m. Trakų rajono savivaldybės administracijos direktorius. Traku kuno kulturos ir sporto centro direktorius nuo 2013 iki 2014 10 08.
Nuo 2014 m. spalio 27d.. metu gyvena Londone, dirba KG construction
Nuo 1997 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Trakų rajono skyriaus narys. Nuo 1998 m. LSDP tarybos narys, 1998–2005 m. Trakų skyriaus pirmininkas, nuo 2005 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2010 m. ir nuo 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Daugkartinis Lietuvos akademinio irklavimo čempionas. 1984 m. sporto meistras.
Isšsiskyres nuo 2015 m. rugsejo 15 d. , sūnus Martynas, duktė Ugnė.
Gyvena su Renata Bulotaite.
Tuaregai

Istorija

Tuaregai yra senovėje šiaurės Afrikoje gyvenusių garamantų palikuonys. I tūkstantmečio viduryje vykstant tautų kraustymuisi, dauguma garamantų buvo nustumti į nepalankias gyvenimui sritis. Jie tapo berberais, o ta berberų dalis, kuri apgyvendino Saharą ir išlaikė berberų kalbą, vadinami tuaregais.
Apgyvendinę Sacharoje įmanomas žmogui gyventi vietas (daugiausia oazes ir aukštikalnes), tuaregai gana greitai ėmė kontroliuoti transsacharinę prekybą, kurios svarbiausi keliai ėjo per jų teritorijas.
Tuaregams ne kartą teko kovoti tiek su šiaurės, tiek su pietų tautomis. XX a. pradžioje jų teritorijos buvo drastiškai padalintos kolonizatorių. Netgi po kolonizacijos jie tik nominaliai pakluso kolonijinei valdžiai. Turėdami stiprų identitetą, jie aktyviai saugo savo nepriklausomybę, neretai inspiruodami sukilimus, kurie yra aktualūs ir šiandien.
Krosnos herbas

Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke sidabrinė budinti gervė, kaire pakelta koja laikanti auksinę alebardą ašmenimis atgal.

Istorija

2002 m. gegužės 21 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1778. Herbo etalono autorius – dailininkas Juozas Galkus.
Palai

Palai (Palaumnili) – senovės tauta II tūkst. pr. m. e. gyvenusi šiaurinėje Mažosios Azijos dalyje, kuri vėliau vadinama Paflagonija. Jie naudojo indoeuropietišką palų kalbą, o jų gyvenamas regionas įvardijamas kaip Pala.
Grosses vollständiges Universallexikon aller Wissenschaften und Künste

Didysis pilnas universalusis visų mokslų ir menų leksikonas (Grosse vollständige Universallexikon aller Wissenschaften und Künste) – didžiausios apimties ir pats svarbiausias vokiškas žinynas, išleistas XVIII a.
Autorius – Johann Heinrich Zedler (1706–1751). Nuo 1732 per 22 metus pasirodė 64 tomai, kurie buvo papildyti dar 4 t.
Mokestis

Mokestis – valstybės nustatyta pinigų suma, kurią turi sumokėti fizinis ar juridinis asmuo nuo savo veiklos rezultatų arba atliktų ar tik norimų atlikti veiksmų.
Ekonomikos teorijoje naudojamas platesnis mokesčių apibrėžimas. Mokesčiai – finansiniai santykiai, dėl kurių valstybė, naudodamasi savo neekonominės prievartos galia, be ekvivalentinių mainų ir su nuosavybės pasikeitimu centralizuoja dalį šalies bendrojo vidaus produkto savo funkcijoms vykdyti.

Istorija

Mokesčių atsiradimą galima sieti su pirmykštės bendruomeninės santvarkos genties vado nurodymais savo gentainiams atlikti vienus ar kitus darbus.
Prasidėjus formuotis feodaliniams-baudžiaviniams santykiams mokesčių vaidmuo ypač išryškėjo. Vos tik gentyse atsirado kaupiamas turtas, atsirado ir mokesčiai. Nuo genties prie genties keliaudavo grupė žmonių (armija) arba tik karu besiverčianti kita gentis, kurią gentis turėdavo išlaikyti. Už tai jie įsipareigodavo gentis saugoti nuo kitų mokesčių reikalautojų. Vis didėjant dirbamos žemės reikšmei, visa žemė pradėjo priklausyti kariuomenės vadams-feodalams ir kareiviams. Feodalai žemę palikdavo savo vaikams kartu su titulais ir pareigomis. Laikui bėgant kareiviai pradėjo prarasti nuosavybę į žemę. Japonijoje kareiviai (samurajai) nuosavybę į žemę išlaikė iki pat feodalinių-baudžiavinių santykių pabaigos. Feodalai savo žemę nuomodavo valstiečiams. Valstiečiai už tam tikrą atlygį galėjo dirbti išsinuomotą žemę ir papildomai dar atidirbti feodalo žemėje (eiti lažą). Kartais valstiečiai atsisakydavo dirbti žemes ir eidavo gyventi į miestus, todėl feodalai, norėdami kelti mokesčius ir išlaikyti valstiečius, įvesdavo baudžiavą. Baudžiavos laikais valstietis tik pabėgęs galėdavo apsigyventi mieste.
Kuriantis ir augant miestams, vis svarbesnę vietą užimdavo pinigai kaip mokėjimo priemonė. Gana greitai miesto gyventojai buvo apdėti mokesčiais. Vis didesnę dalį produkto sukuriant miestuose, taip pat vis didesnė dalis mokesčių buvo surenkama iš miestiečių.
Pradžioje mokesčiai miestuose nebuvo labai diferencijuojami. Esant cechų sistemai amatininkų darbas buvo labai reglamentuojamas. Jiems buvo nurodyta, kiek laiko per dieną jie gali dirbti (sakykim, nuo aušros iki aušros), kiek turėti pameistrių, todėl ir mokestį visi mokėdavo vienodą. Taip pat mokestis būdavo imamas nuo kamino, langų name, todėl tuo laiku buvo statomi namai atsižvelgus ir į apmokestinimą. Anglijoje išvis buvo įvestas pagalvės mokestis – kiekvienas žmogus, nepriklausomai nuo pajamų, turėjo mokėti vienodą mokestį.
Tobulėjant apskaitai, apskaitos duomenų fiksavimo ir perdavimo priemonėms, atsirado visokiausių mokesčių ir juos pradėta diferencijuoti. Kartais pastebimas ir mokesčių apskaičiavimo ir diferenciacijos supaprastinimas.

Lietuvoje

Šiuo metu Lietuvoje yra kelios dešimtys įvairių mokesčių. Jų skaičius ir tarifai nuolat keičiasi. Lietuvoje fizinių ir juridinių asmenų mokesčius nusako ir reguliuoja Vyriausybės priimti įstatymai, įvertinus pasikeitusias socialines, ekonomines ir kitas sąlygas. Visų mokesčių įstatymų vykdymą kontroliuoja Lietuvos Respublikos valstybinė mokesčių inspekcija.
Kazimieras Konstantinas Pliateris

Biografija

Lietuvos bajorų Pliaterių giminės atstovas, herbo „Pliater“ savininkas. Mstislavlio vaivados ir Trakų kašteliono, grafo Konstantino Liudviko Pliaterio (1722–1778) ir Augustos Oginskos, Trakų vaivados, knigaikščio Juozapo Tado Oginskio dukters sūnus.  
1773 metais gavo grafo titulą. 1787 metais Kazimieras Konstantinas Pliateris buvo paskirtas Lietuvos didžiuoju stovyklininku, bet atsisakė nuo tų pareigų. 1790–1793 metais – Trakų kaštelionas, 1793–1795 metais – paskutinis Lietuvos didysis pakancleris. Pripažino naują Lenkijos konstituciją, priimtą 1791 metų gegužės 3 d.
1776–1788 ir 1793–1794 metais Kazimieras Konstantinas Pliateris buvo Nuolatinės Tarybos nariu. 
1792 m. vienas iš aktyvių Targovicos konfederacijos dalyvių.
1793 metais Gardino seime Kazimieras Konstantinas Pliateris Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio buvo paskirtas seimo deputacijos nariu derybose su Rusijos pasiuntiniu Jakovu Siversu. Buvo Gardino konfederacijos, sudarytos seime dėl Antro ATR padalijimo patvirtinimo, nariu. 1793 metais buvo paskirtas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Edukacinės komisijos nariu nuo Targovicos konfederacijos. 
1774 metais Kalniko kaime įkūrė giminės Maltos ordino komandoriją. 
Maltos ordino narys (1775), Švento Stanislovo ordino (1776), Aleksandro Neviškio ordino (1787) ir Baltojo erelio ordino (1791) kavalierius.

Šeima ir vaikai

Grafas Kazimieras Konstantinas Pliateris vedė Izabelę Liudviką Borch, Karūnos didžiojo kanclerio Jano Andžejaus von Borcho ir Luizos Zyberg dukterį. Vaikai: Liudvikas, Mykolas, Konstantinas, Janas, Kazimieras, Stanislovas ir Henrikas. Iš jų Mykolas Pliateris vedė Izabelę Eleną, paskutinę baronų Zybergų atstovę, ir gavo dvigubą pavardę Pliater-Zyberg.
Kataller Toyama

Istorija

Klubo ištakos siekia 2007 m. Klubas negali pasigirti aukštais pasiekimais. 
Nuo 2009 m. žaidė J2 lygoje, bet joje neįsitvirtino. Nuo 2015 m. žaidžia J3 lygoje.
Šauliai (Klaipėda)

Istorija

Anksčiau kaimas buvo Klaipėdos rajone, prie Klaipėdos miesto prijungtas 1996 m. kovo 12 d.
Prieglobsčio teisė

Prieglobsčio teisė – tarptautinės teisės šaka; visuma teisės normų, reguliuojančių prieglobstį, pabėgėlių statusą.
Von

Įrašymas

Prieš pradedant įrašinėti albumą, grupė, kad atsinaujintų, perdažė įrašų studiją, kurioje dirbo. Nepaisant to, albumo įrašai užtruko ypač ilgai ir galų gale skambėjo visiškai kitaip nei originalai. Grupė ketino gludinti galutinius įrašus ir pradėti viską dar kartą iš pradžių, bet atsisakė planų, nes suvokė, kad tai užtruks daug ilgiau, nei jie notėtų.

„Von“ pirmiausia išleistas Islandijoje, kur sutiktas ypač santūriai. Per pirmus pardavimo metus albumo buvo parduota 313 kopijų. Albumas liko beveik nepastebėtas ir užsienyje. Išleidus vėlesnius albumus „Ágætis Byrjun“ ir „( )“ „Von“ 2004 m. rugsėjį buvo perleistas Didžiojoje Britanijoje, o po mėnesio ir JAV. 2005 m. gruodį Islandijoje „Von“, kartu su „Ágætis Byrjun“, pripažinti platininiais, t. y. parduoti šalyje didesniu nei 5,000 kopijų tiražu.

Apie Kūrinius

Šeštasis albumo kūrinys „18 sekúndur fyrir sólarupprás“ („18 Sekundžių Prieš Saulėtekį“) yra 18 sekundžių tylos. Pagal jį pavadintas ir oficialus grupės tinklalapis – eighteen seconts before sunrise. Septintoje dainoje „Hafssól“ („Saulės Jūra“) Georg groja savo bosine gitara naudodamasis būgnininko lazdele. Vėliau kūrinys atliekant jį koncertuose taip pakito, kad grupė nusprendė jį perleisti. Naujasis variantas pavadintas „Hafsól“ (atsisakius vienos "s„) pasirodė kaip singlo „Hoppípolla“ b pusė, taip pat kompiliacijoje „Hvarf/Heim“. Panašus likimas ištiko ir titulinę albumo dainą „Von“. Jos nauja versija taip pat išleista kompiliacijoje „Hvarf/Heim“. Dainos „Von“ vokalas dainuojamas „vilties kalba“. Paskutinis albumo kūrinys „Rukrym“ prasideda šešių minučių ir penkiolikos sekundžių ilgio tyla po kurios grojama ištrauka iš kūrinio „Myrkur“ („Tamsa“), tik atvirkščiai. Nuo to kilo ir dainos pavadinimas.

1998 m. išleistas remiksų albumas „Von brigði“. Albume perdirbti „Von“ kūriniai.
Bananinis alus

Bananinis alus (angl. banana beer) – fermentuotas alkoholinis gėrimas, gaminamas iš sutrintų bananų. Alkoholio kiekis būna apie 4,8 % tūrio. 
Bananinis alus gaminamas ir vartojamas Kenijoje, Ugandoje ir Tanzanijoje. Į ruošiamą alų taip pat dedama sorgų ar sorų miltų. 2003 m. rugpjūčio 11 d. Wells Banana Bread Beer laimėjo Favourite beer for women ('Mėgstamiausias moterų alus') prizą D. Britanijos alaus šventėje (Great British Beer Festival).

Pavadinimai

Kenijoje bananų alus vadinamas urwaga; Ugandoje - lubisi.

Gamyba

Bananinis alus daromas iš prinokusių, bet nepernokusių bananų. Bananų nokimą spartina tokiu būdu: žemėje iškasa duobę, iškloja ją sausais bananų lapais, kuriuos po to padega. Ant viršaus kloja sluoksnį žalių bananų lapų, o ant šių deda neprinokusius bananus. Ant viršaus vėl deda žalius lapus. Po 4-6 d. bananai būna pakankamai prinokę. Šis metodas veikia tik giedru sausu oru. Lietaus sezono metu bananus nokina juos laikydami krūvose prie ugniakurų.
Bananinio alaus gamyboje naudoja dviejų tipų bananus - aštresnio skonio igikashi ir švelnesnio skonio igisahira. Bananinio alaus mišinys paprastai būna sudarytas iš trečdalio igikaši ir dviejų trečdalių igisahiros. Prinokę bananai nulupami. Jei žievelės neina nulupti ranka, vadinasi bananai dar neprinokę. Nuluptus bananus suminko, išspaudžia sultis, kurias nufiltruoja, kad gautųsi skaidrios bananų sultys, kurias vėliau skiedžia vandeniu. Po to į sultis pridedama sutrintų ir pakepintų sorgų. Šis mišinys paliekamas 24-ias valandas rūgti, po to nufiltruojamas.
Nufiltruotas alus supilstomas į stiklinius ar plastikinius butelius. Komercinis bananinis alus prieš pilstant gali būti pasterizuojamas, kad būtų sustabdytas nebereikalingas rūgimas ir pailgėtų laikymo trukmė.
Imperatorius Ferdinandas II

Biografija

Kilęs iš Habsburgų dinastijos. 1590-1595 m. buvo auklėjamas jėzuitų Ingolštadto universitete. Ferdinando II-ojo valdymui charakteringos pastangos konsoliduoti Austriją, padarant ją valdžios centru ir katalikybės bastionu. Jo pastangos sukurti vieningą katalikų imperiją žlugo. Nepaisant to, jo sukurta Austrija tapo viena iš pagrindinių Europos valstybių sistemos sudėtinių dalių per vėlesnius 150 metų.
Protestantų dominuojamam Čekijos luomų susirinkimui 1619 m. nuvertus Ferdinandą ir paskelbus savo karaliumi Palatinato kunigaikštį Frydrichą V prasidėjo Trisdešimties metų karas. Ferdinandas 1620 m. sumušė sukilusius čekus ties Baltuoju kalnu ir keletu ediktų (pvz., 1629 m. Restitucinis ediktas) pasmerkė protestantizmą savo valstybėje.
Katalikų lygos, Tilio ir Valenšteino kariuomenių padedamas, jis tikėjosi tvirtai įsiviešpatauti imperijoje ir išnaikinti protestantus. Sustiprėjus imperatoriaus valdžiai išsigandę Vokietijos kunigaikščiai privertė Ferdinandą nušalinti fon Valenšteiną. Nusistovėjus kariaujančių pusių jėgų pusiausvyrai 1635 m. pasirašyta Prahos taikos sutartis – kompromisas su kunigaikščiais protestantais, jis buvo priverstas atšaukti Restitucinį ediktą, o Lužicą atiduoti Saksonijai. Sutartis dėl Prancūzijos įsikišimo į karą nebuvo įgyvendinta. Čekijos ir Vengrijos karūnas Ferdinandas perdavė savo sūnui (nuo 1637 m. imperatorius Ferdinandas III).
1637 m. Ferdinandas II mirė kovodamas nebe už Vokietijos atvertimą į tikrąjį tikėjimą, bet siekdamas išsaugoti savo palikimą ir Ispaniją.
Novaraisčio ornitologinis draustinis

Apie draustinį

Draustinis įsteigtas siekiant išsaugoti paukščių perėjimo ir poilsio per migracijas vietą Pietvakarių Lietuvoje. Įsteigtas 1988 m. Plotas 827 ha. Įtrauktas į Natura 2000 saugomų teritorijų tinklą. Paukščių stebėjimui įrengta minimali infrastruktūra: automobilių stovėjimo aikštelė, paukščių stebėjimo bokštas.
Veisimosi metu draustinyje prieglobstį randa daugybė nykstančių paukščių rūšių. Čia nuolatos peri didieji baubliai (Botaurus stellaris), juodakakliai kragai (Podiceps nigricollis), gulbės giesmininkės (Cygnus cygnus), gervės (Grus grus), pilkosios žąsys (Anser anser), tetervinai (Tetrao tetrix), švygždos (Porzana porzana), plovinės vištelės (Porzana parva) ir kitos retos rūšys. Maitintis atskrenda gretimuose miškuose įsikūrę juodieji gandrai (Ciconia nigra), jūriniai ereliai (Haliaeetus albicilla), sketsakaliai (Falco subbuteo). Iš viso Novaraistyje užregistruotos 33 paukščių rūšys, įtrauktos į Lietuvos raudonąją knygą. Novaraisčio išskirtinę reikšmę nulėmė migracijos metu apsistojančių gervių gausa .

Pavadinimo kilmė

Durpyne yra Novos upės ištakos. Kadangi durpynui būdingas raisto kraštovaizdis, jis ir pavadintas Novos raistu, t. y. Novaraisčiu.