google/wiki40b huggingface dataset:
Mažoji Venecija (Vokietijos kolonija)

Istorija

1519 m. prieš Šventoji Romos imperijos imperatoriaus rinkimus imperatorius Karolis I (vėliau gavęs Karolio V vardą) iš Velzerių ir Fugerių, įvairiais vertinimais, pasiskolino nuo 143 iki 159 tūkstančių talerių. Rinkimuose Karolis V nugalėjo Prancūzijos karalių, tačiau grąžinti bent dalies skolos jis negalėjo. Kaip užstatatą, pagal 1528 m. kovo 27 d. Madride pasirašytą Venesuelos sutartį, Velzeriai gavo valdymo teises Ispanijos kolonijoje Venesueloje, pavadintoje Mažąja Venecija. Velzeriams buvo suteikta teisė skirti ir šalinti įgytos teritorijos gubernatorius bei valdininkus, jie buvo atleisti nuo muito ir uosto rinkliavų Sevilijoje, tuomet turėjusioje prekybos su Venesuela monopolį. Velzeriai gavo teisę į 4 % viso kompanijos pelno, o taip pat 90 % (vėliau 80 %) visų randamų brangiųjų metalų, o jų atsiųstiems persikėlėliams turėjo būti suteikiama žemės dalis. Iš savo pusės, Velzeriai įsipareigojo pastatyti ir apgyvendinti du miestus ir tris tvirtoves.
1529 m. pirmasis gubernatorius Ambrozijus Eingeris su 281 kolonistu atvyko į Venesuelos sostinę Naująjį Augsburgą (dab. Koras). Tais pačiais metais pradėta statyti Naująjį Niurnbergą (dab. Marakaibas). Iš pradžių planuota gauti pelną iš prekybos druska, auksu ir vergais. Velzeriai buvo atsigabenę vokiečių kalnakasių darbui aukso kasyklose ir 4000 Afrikos vergų darbui cukranendrių plantacijose. Daugelis kolonistų mirė nuo tropinių ligų, kurioms jie neturėjo imuniteto, be to, juos puldavo indėnai, sutikę savo žemėse aukso ieškotojus. Vėliau paaiškėjo, kad pelningiausias verslas buvo prekyba vergais. Vokiečių kolonistų veikla kėlė didelį nepasitenkinimą iš čia gyvenusių ispanų pusės, tam priešinosi vietiniai indėnai. Karaliui plaukė skundai apie kolonistų vykdytus žiaurumus ir kitus nusikaltimus prieš vietinius gyventojus. 1536 m. Koro arkivyskupo prašymu buvo sukurta tyrimo komisija patikrinti kaltinimus, tačiau nei gubernatoriui Georgui Hohermutui, kuris surengė ekspediciją ieškoti Eldorado, nei jo pavaduotojui Nikolausui Federmanui, kuris taip pat išvyko į ekspediciją 1537 m., teisingumo klausimai nerūpėjo. 1546 m. Karolis V anuliavo Venesuelos sutartį, nes Velzerių kolonijinė politika nepasiteisino: gubernatoriai rūpinosi vien asmenine gerove, maistas, arkliai ir ginklai ir toliau buvo pristatomi iš Karibų jūros salų, Marakaibas priminė griuvėsius, Koras nustojo vykdęs sostinės funkcijas, o vietiniai indėnai, kaip ir anksčiau, nebuvo atversti į krikščionybę. Iki 1556 m. Bartolomėjas Velzeris dar bandė atgauti savo teises į šią koloniją, bet galiausiai jis prarado Venesuelą, taip pat ir Nikolauso Federmano krovinius Kolumbijos sandėliuose.
Eriko kronika

Turinys

Kronikoje pasakojama apie Folkungų dinastijos valdymo periodą Švedijoje, pradedant šios dinastijos iškilimu XIII a. viduryje ir baigiant Magnuso Eriksono įžengimu į Švedijos sostą 1319 m. Šioje kronikoje bene anksčiausiai švedų šaltiniuose yra minimi lietuviai.
Kronikos sudėtinė dalis yra pasakojimas apie junkerį Karlą, kuris laikomas senesniu už pačią kroniką ir paimtu iš giesmės ar legendos apie šį asmenį. Čia pasakojama, kad jarlo Birgerio konkurentas dėl įtakos Švedijoje junkeris Karlas kuriam laikui nutarė pasitraukti iš šalies, nes bijojo būti nunuodytas. Jis išsiruošė į kryžiaus žygį ir dalyvavo Durbės mūšyje (1260), kur žuvo nuo lietuvių (letugų, senąja švedų k. lättugha ar lettugha) rankos.
Junkeris Karlas buvo iš Talino atvykusiame danų kryžininkų būryje, tad tikėtina, jog minėtasis lietuvių vardas „lättugha“ yra perimtas iš estų kalbos žodžio leedukad, kuris ir reiškia lietuviai.
Edvardas Kaštaunas

Edvardas Kaštaunas (1911 m. sausio 14 d. Taujėnuose, Ukmergės apsk. – ????) – aktorius.

Biografija

Tėvas Antanas Kaštaunas – vaistininkas. Turėjo vaistinę Stukuose, Ukmergės apsk. Motina feldšerė. Edvardas augo su trimis seserimis – Zofija, Alina, Marija, ir dviem broliais – Boleslovu ir Julianu.
Kongo vėliava

Kongo vėliava buvo įteisinta 1958 metų rugpjūčio 18 dieną šiai šaliai gavus autonomijos statusą Prancūzijos sudėtyje. Jos pagrindą sudaro pan - afrikanistinių spalvų trispalvė – žalia, geltona, raudona. Vėliavos šonuose vyrauja žalios ir raudonos spalvų statieji trikampiai, skiriami geltonos spalvos juostos, einančios nuo apatinio kairiojo kampo iki viršutinio dešinio kampo. 1960 metų rugpjūčio 15 dieną, šaliai paskelbus nepriklausomybę, ši šalis paskelbę šią vėliavą oficiala.
Transporto policijos tarnyba

Transporto policijos tarnyba – specializuota Lietuvos policijos tarnyba, vykdžiusi priežiūros funkcijas geležinkelio, oro ir vandens transporto linijose.

Istorija

1991 m. sausį įkurta kaip Transporto policijos vyriausiasis komisariatas, pertvarkius Pabaltijo geležinkelio Vilniaus apygardos milicijos skyrių. Tų pačių metų birželį jis buvo pertvarkytas į Transporto policijos valdybą.
1997 m. valdyba pertvarkyta į Transporto policijos tarnybą.
2001 m. tarnyba buvo panaikinta.
Parovėjos valsčius

Parovėjos valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Parovėja.
Tesalijos periferija

Geografija

Tesalija – lygumų kraštas, apsuptas kalnų grandinių. Aiškūs vasaros ir žiemos sezonai su gausiais vasaros lietumis. Dirva čia labai derlinga, todėl kraštas dar vadinamas Graikijos aruodu.
Šiaurėje yra Chasijos ir Kambunianos kalnai, šiaurės vakaruose – Olimpas, vakaruose – Pindo kalnų grandinė, o pietvakariuose – pajūrio grandinės. Didžiausia yra Pinėjo upė.
Ču slėnis

Ču slėnis (kaz. Шу аңғары, kirg. Чүй өрөөнү) – tarpukalnių slėnis Vidurinėje Azijoje, Kirgizijos (Ču sritis) ir Kazachstano (Žambylo sritis) teritorijose, apima Ču upės vidurupį. Ilgis iš rytų (nuo Boomo tarpeklio) į vakarus (iki Mojinkumo smėlynų) – 250 km. Plotis nuo 10-15 km rytuose iki 100 km vakaruose. Aukštis virš jūros lygio – 500–1300 m. Slėnį apriboja Kirgizijos Alatau ir Ču-Ilio kalnai.
Būdingos pusdykumės, aplink Ču upę ir jos intakus driekiasi drėkinamų pasėlių plotai (javai, daržovės, cukriniai runkeliai, vaismedžiai). Įrengta irigacinių kanalų, tvenkinių sistema. Ču slėnis yra viena tankiausiai gyvenamų Kirgizijos teritorijų, čia įsikūrusi šalies sostinė Biškekas, taip pat Tokmako, Kanto, Kara Baltos miestai, senovėje čia stovėję svarbūs Sujabo, Balasaguno miestai.
Ču slėnis žymus dėl čia natūraliai vešinčių kanapių plotų. Vietiniai gyventojai jas renka ir gamina narkotiką anašą. Valdžia bandė šias kanapes deginti, purkšti herbicidais, tačiau jų sunaikinti nepavyko.
Durjodhana

Durjodhana (skr. दुर्योधन: = Duryodhanaḥ – 'sunkiai nugalimas') – vienas pagrindinių „Mahabharatos“ veikėjų, vyriausiasis iš aklo karaliaus Dhritaraštros sūnų Kauravų.
Durjodhana gimė Gandharei po labai ilgo nėštumo. Buvo labai stiprus, mokėsi kautis pas Kripą ir Droną, pas Balaramą tapo kovos buožėmis virtuozu. Durjodhana tapo labai geru draugu su Karna, iš kurio tyčiodavosi Pandavai, dėl jo žemos kilmės (nors iš tiesų, jis buvo jų brolis). Durjodhana vedė Pragjotišos karaliaus Bhagadatos dukrą Bhanumatę, susilaukė dviejų vaikų – Lakšman Kumaros ir Lakšmanos.
Durjodhana buvo pagrindinis kandidatas į Hastinapuros sostą, tačiau to nenorėjo pripažinti mirusio karaliaus Pandaus sūnūs Pandavai, ir pretendavo į sostą. Dėdė Šakunis pasiūlė Durjodhanai Pandavus sudeginti, kai jie viešėjo mediniame name. Taip pat bandė nunuodyti Bhymą, bet jį išgelbėjo naga.
Dhritaraštra suteikė Pandavams pusę karalystės, o šie užėmė dideles žemes ir pasiskelbė pasaulio valdovais. Kauravas, apsilankęs Pandavų rūmuose Indraprasthoje, buvo sužavėtas jų grožiu ir pateko į kelias gėdingas situacijas (pvz., įkrito į baseiną, manydamas jį esant krištolu).
Vėliau, po žaidimo kauliukais, Durjodhana atgavo faktinio valdovo poziciją. Po 13-os metų, iš tremties grįžus Pandavams, kilo Kurukšetros mūšis. Durjodhana išsilaikė iki pat jo pabaigos, tačiau paskutinę dieną stojo į kovą vėzdais su savo senu priešu Bhyma. Nors abiejų karių jėgos buvo lygios, Krišnos paragintas, Bhyma smogė į šlaunį Durjodhanai (prisiminęs Draupadės paniekinimą) ir taip jį nužudė.
Aliodija Ruzgaitė

Biografija

Tėvas Vincas Ruzgas (1890–1972) buvo Pedagoginio muziejaus ir Vinco Kudirkos skaityk­los įkūrėjas.
Mokėsi Anatolijaus Obuchovo baleto studijoje, 1939 m. baigė Kauno Valstybės teatro baleto studiją. 1941–1949 m. studijavo Vytauto Didžiojo universiteto (nuo 1946 m. Kauno universitetas) Filosofijos fakulteto Filologijos skyriuje, 1954 m. baigė Lunačiarskio valstybinį teatro meno institutą.
1942–1966 m. LSSR operos ir baleto teatro solistė, 1959–1966 m. ir baletmeisterė repetitorė. 1952–1959 m. LSSR konservatorijos, 1952–1964 m. Vilniaus universiteto, 1966–1973 m. Vilniaus kultūros mokyklos, nuo 1966 m. Čiurlionio meno mokyklos dėstytoja.
Baleto scenoje sukūrė ne vieną temperamentingą vaidmenį, vėliau, greta baleto istorikės veiklos, aktyviai dalyvavo šokio kultūros gyvenime, televizijos laidose, pačios sumanytuose ir Vilniaus rotušėje vedamuose „Video siurprizuose“, kurių metu pristatydavo įdomius garsių choreografų klasikinių ir šiuolaikinių spektaklių vaizdo įrašus. Visuotinės lietuvių enciklopedijos straipsnių apie baletą autorė.
Kęstutis Oginskas

Biografija

1977 m. baigė Klaipėdos K. Donelaičio vidurinę mokyklą, 1985 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakultete – žurnalistikos specialybę. Studijavo Oklahomos valstijos universitete.
1983–1984 m. dirbo žurnale „Sparnai“, 1985–1988 m. Šiaulių miesto laikraščio „Raudonoji vėliava“, 1988–1989 m. dienraščio „Klaipėda“ korespondentas, 1989–1991 m. savaitraščio „Mažoji Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas, 1991 m. laikraščio „Vakarų ekspresas“ vienas steigėjų.
1988 m. Šiaulių Sąjūdžio iniciatyvinės grupės ir tarybos narys. Nuo 1991 m. Lietuvos televizijos Klaipėdos redakcijos vyriausias redaktorius, 1994–1997 m. – Lietuvos televizijos Naujienų direkcijos Klaipėdos korespondentų punkto žurnalistas. Rengė reportažus apie Klaipėdos miesto ir apskrities, aplinkinių rajonų visuomeninį ir kultūrinį gyvenimą.  1997–1998 m. laikraščio „Vakarų ekspresas“ žurnalistas, 2000–2005 m. AB „Mažeikių nafta“ atstovas spaudai. Gyvena ir dirba Šventojoje.
Korona

Istorija

Korona įkurta 1886 m., citrusų auginimo Pietinėje Kalifornijoje bumo metu. Miesto pavadinimas kilo nuo neįprasto gatvių tinklo išdėstymo – gatvės išdėstytos standartiškai kvadratiniu tinklu ir vienos mylios skersmens atstumu viena nuo kitos supa miesto viduryje esantį žiedinį Grand Boulevard prospektą. Tokį gatvių tinklą suprojektavo iš Anaheimo kilęs statybos inžinierius Hiram Clay Kellogg.
Pradžioje gyvenvietė vadinosi Pietų Riversaidu. Pavadinimas pakeistas į Koroną 1896 m. 1913, 1914 ir 1916 m. centrine miesto dalimi vyko 3 mylių tarptautinės automobilių lenktynės.
Palm m130

Palm m100 - delninis kompiuteris; serija (m100, m105, m125 ir m130). Pristatytas nuo 2000 iki 2002 m.
Limanas

Limanas (gr. limen − uostas, užutėkis) − pailga jūros įlanka neaukštais vingiuotais krantais, susidariusi užliejus jūrai upės žiotis ar žemupio slėnio dalį.
Limanai yra būdingi grimztančioms jūros pakrantėms. Jie būna atviri arba nerijos atskirti nuo jūros.
Jeigu klimatas sausas ir į limaną įteka mažai gėlo vandens, limano vanduo būna sūrus, dugne kaupiasi druskos ar druskingas dumblas, turintis gydomųjų savybių.
Tiskūnų Juozo Urbšio pagrindinė mokykla

Istorija

1924 m. Tiskūnų apylinkėje, Melnikų kaime, įsteigta pirmoji valstybės mokykla, kuri perkelta į Tiskūnus. 1932–1940 m. puikūs mokytojai A. Zadušauskaitė, Dzikas, V. Urbšys, A. Adomaitis, V. Bilius, A. Leščinskienė, H. Jakaitis, P. Čeplinskas ir kiti, puoselėdami tautinės mokyklos idėjas, kaimo jaunuomenę ugdė Lietuvos patriotinių ir istorinių tradicijų šviesoje.
1948 m. atidaryta Tiskūnų pradžios mokykla, 1952 m. įkurta septynmetė mokykla. 1966 m. pastatytas naujas mokyklos pastatas. 1987 m. pereita prie devynmečio mokymo. 1997 m. mokyklai sutiktas Nepriklausomos Lietuvos užsienio reikalų ministro Juozo Urbšio vardas.
Nuo 1999 m. organizuotas dešimtmetis ugdymas. 2002 m. įsteigta priešmokyklinio ugdymo grupė.
Optronas

Optronas – prietaisas, naudojantis trumpą optinį kanalą, perduoti signalui tarp siųstuvo ir imtuvo, esančių tame pačiame prietaise . Optrono imtuvo ir siųstuvo grandinės yra elektriškai viena nuo kitos izoliuotos: elektrinis signalas verčiamas optiniu, perduodamas ir tada verčiamas atgal iš optinio į elektrinį. Priklausomai nuo sandaros yra keturios optronų rūšys: rezistorinis, diodinis, tiristorius ir tranzistorinis.
Signalui perduoti paprastai naudojamas diodinis optronas: siuntimui šviesos diodas, priėmimui fotodiodas.

Variantai

Jei reikia nufiltruoti garsinio ir aukštesnio dažnio trukšmą, vietoj šviesos diodo naudojama miniatūrinė kaitinamoji elektros lemputė. Tokie optronai taikomi tik jei tai iš tiesų reikalinga, nes jie daug mažiau patikimesni. Kai kada kaip šviesos imtuvas naudojamas fotorezistorius arba fototranzistorius, kai kada ir kitokie elementai.
Vienas optrono variantų yra plyšinis optronas (angl. slotted optocoupler). Šios detalės korpusas turi siaurą kelių milimetrų pločio plyšelį, į kurį įterpus šviesos nepraleidžiančią plokštelę, perkertamas šviesos iš siųstuvo į imtuvą kelias. Paprastai į tokį plyšelį įterpiamas skylutes turintis besisukantis diskas, kurio judesius optronas gali registruoti. Galimi ir kitokie naudojimo variantai (šie optronai buvo taikomi informacijai iš perfokortų skaityti).
Neretai optrono korpuse iš karto įmontuojamas stiprintuvas, sustiprinantis šviesos daviklio perduodamą signalą.

Taikymas

Optronai gali apsaugoti nuo žemės srovių ir blokuoti nenumatytus aukštesnės įtampos šuolius. Optinės izoliacijos reikalavimas yra viena MIDI standarto dalių. Jais atsiribojamą nuo įvairių „nešvarių“, daug trukdžių generuojančių (pavyzdžiui, galingų variklių) elektros grandinių. Naudojami jie ir įvairių medicininių elektros prietaisų saugumui užtikrinti.

Jungimo schemos pavyzdys

Pateikiamame pavyzdyje, sujungus jungiklį S1, srovė iš maitinimo šaltinio V1 uždega optrono šviesos diodą D1. Šio diodo šviesa sužadina fototranzistorių Q1 (pakinta įtampo prie jo kolektoriaus ir rezistoriaus R2 prijungtame išėjimo gnybte). Nors signalas perduodamas, V1-S2-R1-D1 ir V2-R2-Q1 grandinės elektriškai lieka viena nuo kitos izoliuotos.
Lykšilis

Geografija

Lykšilis įsikūręs Žemaičių aukštumoje, šiauriniu pakraščiu teka Ventos intakas Gansė.
Gretimame Pagančiukų kaime veikia Pakupelkio sentikių cerkvė.
NKL 2007–2008 m. sezonas

NKL 2007–2008 metų sezonas – 3-as lygos sezonas, kuriame dalyvavo 17 klubų. Lygos čempione tapo Kauno „Žalgiris-2“.
Sarapiki Puerto Vjechas

Istorija

1970 m. Puerto Vjechui suteiktas miesto statusas, jis tapo kantono centru.
Anastazija Kašinskaitė

Biografija

Anastazija Kašinskaitė gimė 1926 m. vasario 12 d. Dzūkijoje, Likiškėlių kaime, Alytaus rajone. 1945 m. baigė Alytaus gimnaziją. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus universitetą, 1950 m. baigė klasikinės filologijos studijas Istorijos-filologijos fakultete. Nuo 1950 m. iki 1979 m. dirbo „Vagos“ leidykloje. Vertė ir redagavo vertimus iš graikų ir lotynų, prancūzų, italų, rusų ir kitų kalbų. Išvertė reikšmingus antikos autorių kūrinius – Plutarcho „Rinktinės biografijos“ (1962) ir Gajaus Salustijaus Krispo „Jugurtos karas“ (1973). Lietuvos skaitytojui gerai žinomi vertimai Felikso Zalteno „Bembis“ (1958), „Bembio vaikai“ (1959) ir Gavrilo Trojapolskio „Baltasis Bimas Juodoji ausis“ (1976).
Anastazija Kašinskaitė artimai bendravo ir kartu dirbo su Lietuvos kultūrai pasišventusiais žmonėmis, tokiais kaip: Jurgis Tornau, Jonas Čekys, Aldona Liobytė, Rožė Jankevičiūtė, Valdas V. Petrauskas, Aleksandras Žirgulis, Dominykas Urbas, Alfonsas Maldonis, Taida Devėnaitė, Stasys Sabonis, Vytautas Martišius, Danutė Krištopaitė.
Anastazija Kašinskaitė bičiuliavosi su poete Janina Degutyte ir dailininke Brone Jacevičiūte, susirašinėjo ir su Prancūzijoje gyvenančia Vilniaus universiteto bibliotekininke, Vilniaus geto žydų gelbėtoja, Pasaulio tautų teisuole Ona Šimaite (1894–1970). Artimai draugavo su Jadvygos ir Adomo Matuliauskų šeima, o po jų mirties globojo jų mažamečius vaikus.
Vertėja buvo sukaupusi išskirtinę knygų ir šunis vaizduojančių paveikslų, skulptūrų, suvenyrų ir ekslibrisų kolekciją, didžioji šios kolekcijos dalis yra saugoma Lietuvos Nacionalinio muziejaus fonduose. Mirė 1979 m. sausio 14 d. Vilniuje, palaidota Rokantiškių kapinėse.

Rankraštinis palikimas

Anastazijos Kašinskaitės rankraštinis palikimas saugomas Vilniaus universiteto bibliotekos rankraščių skyriuje.
Inventorinis fondo numeris F159.
Rugsėjo 26

Vardadieniai

Gražina – Kipras – Vydė
Aleksandras Goldenveizeris

Aleksandras Goldenveizeris (rus. Александр Борисович Гольденвейзер, 1875 m. vasario 26 d. Kišiniove, Moldavija – 1961 m. lapkričio 26 d. Nikolina Gora kaime, prie Maskvos) – rusų pianistas, kompozitorius, pedagogas, rašytojas ir visuomenės veikėjas.
Uldis Bērziņš

Biografija

1962-1964 m. studijavo latvių filologiją Latvijos valstybiniame universitete. 1968-1971 m. studijavo tiurkų kalbas Leningrado universiteto Rytų fakultete. Gilino turkų ir persų kalbų studijas Maskvos Azijos ir Afrikos šalių institute, uzbekų kalbos – Taškento valstybiniame universitete, islandų kalbos – Reikjaviko universitete. Amsterdamo laisvajame universitete studijavo Bibliją, Lundo universitete – Koraną.
1989 – 1991 m. ir po 1993 m. Latvijos SDP susijungimo su LSDSP iki 1999 m. Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas. 1990 – 1993 m. Latvijos Aukščiausiosios Tarybos deputatas. Nuo 2002 m. dėsto turkų ir moderniasias kalbas Latvijos universitete.
1992 m. Latvijos mokslų akademijos garbės narys. 1995 m. apdovanotas Latvijos Trijų žvaigždžių ordinu.

Kūryba

Verčia iš lietuvių, sanskrito, ispanų, arabų, švedų bei dar keliolikos kalbų. Korano vertėjas į latvių kalbą.
Nors kaip poetas debiutavo septintojo dešimtmečio pabaigoje, daugelis jo kūrinių pirmą kartą buvo išspausdinti tik po TSRS žlugimo. Tik tada jis buvo įvertintas. 1995 m. už poezijos rinktines „Vabzdžių žingsniai“, „Poezija“ ir už eilėraščių knygą „Laikas“ (bendraautoris – Švedijoje gyvenantis Juris Kronbergs) gavo Baltijos Asamblėjos literatūrinę premiją. 1994 m. Zinaida Lazda, 2000 m. Spidola premijų laureatas.
Donatelas

Kūryba

Donatelas genijus reiškėsi abiejose šiose kryptyse. Jo sukurta „Nukryžiuotojo“ skulptūra subtiliai atskleidė žmogiškąsias kančias, momento herojiškumą, tuo smarkiai nutoldama nuo viduramžių skulptūros tradicijų. Donatelo novatoriškumas labiausiai išryškėjo Dovydo skulptūroje. Jauno Dovydo kūnas pilnas gracijos ir jėgos. Visa jo laikysena byloja mums apie pergalę, patirtą prieš milžiną Galijotą. Nors Donatelo kūrybą stipriai veikė antikinis menas, tačiau jo skulptūra skyrėsi nuo antikos skulptūrų.
Dovydas vaizduojamas su šiaudine skrybėle kaip paprastas piemuo. Ši skulptūra nieko nebeturi iš idealaus ir tobulo pusdievio, kurį labai mėgo vaizduoti graikai savo skulptūrose. Kitoks yra ir Dovydo nuogumas. Jo figūroje matomos ne vien idealias proporcijas ir tobulą grožį, bet laisvą, savo jėgomis pasitinkančią herojišką asmenybę. Dovydas yra pirmoji po ilgos pertraukos sukurta natūralaus žmogaus ūgio ir apnuoginta skulptūra.
1443 m. Donatelas iš bronzos nuliejo karvedžio Gatamelatos statulą – pavaizdavo jį raitą ir ginkluotą kaip romėnų karį. Prototipu šiai skulptūrai skulptorius paėmė išlikusią antikinę Romos imperatoriaus Marko Aurelijaus statulą.
Bervelis

Istorija

1060 m. Bervelis pirmą kartą minimas rašytiniuose šaltiniuose. XII a. kaime pastatyta Bervelio pilis.
1727 m. Bervelyje lankėsi keliaujantis lėlių teatras. Dideliam tvarte vykusio spektaklio metu tvarto durys buvo užkaltos vinimis, kad į spektaklį nepatektų pašaliniai. Spektaklio metu į tvartą bandęs patekti nežinomas žmogus sudaužė nešiojamą žibintą, kuris sukėlė greit plintantį gaisrą. Liepsnose iš viso žuvo 78 žmonės, iš jų 58 vaikai.
1992 m. kaime atidarytas muziejus.
Rimantas Černiauskas

Rimantas Černiauskas (1950 m. rugsėjo 10 d. Dauguose, Alytaus raj. – 2011 m. birželio 1 d. Klaipėdoje) – Lietuvos prozininkas, eseistas.

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. Mokytojavo. Literatūroje debiutavo kaip poetas, nuo 1974 m. reiškiasi kaip prozininkas. Nuo 1984 m. buvo Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Buvo Lietuvos rašytojų sąjungos Klaipėdos skyriaus pirmininkas.
1988 m. Maskvoje už knygą „Voynstvenyj charakter” jis buvo apdovanotas M. Gorkio premija.
1996 m. už „Laužai palėpėse” – Ievos Simonaitytės premija.
2005-aisiais R. Černiausko novelių romanas „Samdomo žudiko išpažintis“ Šilutės rajono savivaldybės Fridricho Bajoraičio viešosios bibliotekos pripažintas šiuolaikiškiausiu prozos kūriniu.
Metų knygos rinkimuose 2007-aisiais jo kūrinys „Slieko pasaka“ buvo apdovanota kaip geriausia knyga vaikams.
Už aktyvią kūrybinę veiklą, skatinant rusų ir lietuvių rašytojų bendradarbiavimą, bei apsakymų ciklą apie Donelaitį 2008 m. R. Černiauskas pelnė tarptautinę K. Donelaičio premiją.
Jaunieji skaitytojai jo knygą "Vaikai ir vaiduokliai" išrinko geriausia 2009 metų vaikų knyga.
2010 m. tapo Klaipėdos kultūros magistru.
Mirė 2011 m. birželio 1 d. Klaipėdoje, palaidotas Švėkšnoje.
Karštoji versmė

Karštoji versmė – versmė, iš kurios trykšta geotermiškai sušildytas požeminis vanduo iš Žemės plutos. Tokių versmių gausu visame pasaulyje, jos dažniausiai susidaro ties tektoniniais lūžiais, kur vyksta vulkaniniai procesai. Versmė karštąja paprastai laikoma jei jos vanduo šiltesnis nei 20 °C ir tuo pačiu šiltesnis bent keletu laipsnių nei aplinkos temperatūra. Versmės, kurių vandens temperatūra nesiekia 37-40 °C dar vadinamos šiltosiomis.
20 °C izoterma Žemės plutoje yra 1500–2000 m gylyje amžino įšalo zonoje, 100 m subtropikuose ir pačiame paviršiuje tropikuose. Vulkanizmo zonose karštųjų versmių vanduo dažnai būna verdantis, susidaro geizeriai. Ne vulkaninėse srityse karštosios versmės gali susidaryti dėl konvekcinės cirkuliacijos – požeminiam vandeniui pasiekus giliai žemėje esančias karštas uolienas. Karštųjų versmių vanduo dažnai būna mineralizuotas.
Karštųjų versmių vanduo nuo seno naudojamas maudymuisi bei gydomosioms procedūroms. Taip pat toks vanduo naudojamas aprūpinimui šiltu vandeniu bei geoterminės energijos gavybai.
Sionas (Matrica)

Sionas – filmų Matrica trilogijoje sukurtas miestas.

Siono įkūrimo istorija

Sionas filme vienintelis, tikras žmonių miestas.
Žmogus ištobulina mašinas tiek, kad jos pradeda savarankiškai mąstyti. Galų gale neapsikentusios žmonių elgesio mašinos (robotai) sukyla. Prasideda mašinų genocidas, robotai bėga iš miestų. Jie sukuria savo miestą pavadinimu 01 (Nulis Vienas; angl. „Zero One”). Vėliau mašinos pareiškia norą lygiomis teisėmis su žmonėmis dalyvauti tarptautinėje politikoje, įkurti savo valstybę ir pan., bet žmonėms ta mintis pasirodo absurdiška ir jie atmeta mašinų prašymą jas pripažinti. Prasideda karas, žmonių valstybės pavieniui kariaudamos pralaimi prieš mašinas, nors ir naudoja branduolinį ginklą. Ilgainiui mašinos tampa pajėgios kariauti prieš žmones ir atsilaikyti. Žmonės griebiasi radikalių priemonių: manydami, jog vienintelis mašinų energijos šaltinis yra saulės šviesa, jie užtemdo dangų, bet mašinų tai nesustabdo. Žmonės beveik visiškai kapituliuoja, atiduoda mašinoms Žemės paviršių, o patys persikelia į požeminius miestus, naudojančius geoterminę (Žemės gelmių) energiją.

Filme

Filmo metu paaiškėja, kad Sionas yra vienintelis išlikęs požeminis miestas. Jame įsikūrusi pagrindinių trilogijos veikėjų būstinė, ten jie koordinuoja savo veiksmus. Trilogijos metu miestą tenka ginti nuo mašinų antpuolio.