google/wiki40b huggingface dataset:
Audioslave

Istorija

Grupė susikūrė 2001 metais, kai „Rage Against the Machine“ paliko vokalistas Zack de la Rocha. Likę trys nariai planavo tęsti karjerą kartu pasivadinę „Rage“. Vėliau prie grupės, vieno prodiuserio pasiūlymu, prisijungė vokalistas Chris Cornell. Galiausiai, 2002 metais, grupė pavadina „Audioslave“. Tais pačiais metais jie išleido debiutinį albumą.
2005 m. gegužės 24 d. išleido antrąjį albumą pavadintą „Out of Exile“. Iškart po albumo pasirodymo grupė koncertavo Kuboje. „Audioslave“ tapo pirmąja Amerikos roko grupe nemokamai koncertavusia Kuboje, prieš 70 000 žmonių minią.
Grupė laiko veltui neleido ir 2006 m. išleido trečiąjį albumą „Revelations“. „Audioslave“ atsisakė koncertuoti su naujuoju albumu, nes Chris Cornell ir Tom Morello įrašinėja solinius albumus. Be to, neseniai paskelbta, kad „Rage Against the Machine“ susivienija vienam koncertui dėl „Coachella Festival“.
2007 m. vasario 15 d. Chris Cornell pareiškė pasitraukiantis iš grupės, jis sakė: „Dėl neišsprendžiamų asmeninių konfliktų ir muzikinių skirtumų aš visam laikui palieku grupę Audioslave“. Taip pat palinkėjo likusiems grupės nariams sėkmės. Likę nariai planuoja susivienyti su Zack de la Rocha ir atkurti „Rage Against the Machine“.
Obvaldenas

Geografija

Aukščiausia viršūnė yra Titlis 3238 m virš jūros lygio.
Kontone yra šie ežerai: dalis Liucernos ežero, Zarneno, Lungerero, Vichelo, Taneno ir Melcho ežerai.

Istorija

Pirmos gyvenvietės Obvaldene atsirado keltų ir romėnų laikais. Po 700 m. e. m. čia atsikraustė alemanai. 1291 m. Obvaldenas ir Nidvaldenas sudarė sąjungą su Uriu bei Švicu, kuri yra šiuolaikinės Šveicarijos pagrindas. Obvaldenas XIII–XIV a. sukūrė savo vyriausybė, nors iki 1330 m. turėjo bendrą tarybą su Nidvaldenu.
1403 m. Obvaldenas su Uriu įsiveržė į Leventinos sritį (dabar Tičino kantone), kad atvertų naujas rinkas sūriui ir galvijams. Apie 1500 žmonių Obvaldene dirbo samdomais kareiviais. Kai kurie iš šių kareivių susikrovė turtus arba užėmė aukštas pareigas. Per Napoleono okupaciją 1798–1803 m. Obvaldenas neteko nepriklausomybės, bet paprasti žmonės gavo fundamentalias politines teises. 1815 m. prie Obvaldeno prisijungė Engelbergo vienuolynas ir to paties pavadinimo rajonas.

Politika

Šveicarijos federacijoje Obvaldenas yra pusiau kantonas. Jis turi visas kantono teises ir pareigas, bet gali siųsti tik vieną atstovą į Kantonų tarybą. Dėl mažo gyventojų skaičiaus kantono vyriausybę gali sudaryti tik penki asmenys.

Ekonomika

Obvaldeno ekonomikoje dominuoja mažas ir vidutinio dydžio verslas. Kai kurie verslininkai specializuojasi miniatiūriniuose varikliukuose, medicininiuose prietaisuose ir nanotechnologijose. Tradicinės šakos irgi svarbios. Ypač svarbi miškininkystė, susijusios verslo šakos ir žemės ūkis. Žemės ūkis specializuojasi bendroje pieno ir mėsės produktų gamyboje. Fermos vis dar priklauso šeimoms. Pagrindinis verslas yra turizmas. Daug turistams pastatytų pastatų tarnauja ir vietinei bendruomenei. Ketvirtis bendruomenės tiesiogiai ar netiesiogiai tarnauja turizmo sektoriuje.
2007 m. Obvaldenas pakeitė degresinį pajamų mokestį (didelėms pajamoms mažesnis mokestis) vienodu visiems 1.8 % mokesčiu, kuris yra mažiausias šalyje. Šis kantono mokestis apmokestinamas kartu su federaliniu ir vietiniu mokesčiu.

Kultūra

Obvaldeno kultūrą palaiko daugybė vietinių organizacijų. Kantone yra tradicinė muzika, karnavalai, šokiai, kostiumai, teatrai ir festivaliai. Be to yra daugybė šiuolaikinių menininkų: Josef Garovi (kompozitorius), Caspar Diethelm (kompozitorius), Julian Dillier (poetas), Franz Bucher (tapytojas), Kurt Sigrist (skulptorius) and Alois Spichtig (skulptorius).

Turizmas

Kadangi Obvaldenas yra Šveicarijos Alpių centre, jis dar XIX a. tapo svarbiu turizmo centru. Du kalnai Pilotas ir Titlis yra pagrindiniai turistų traukos centrai. Turistus domina taip pat žiemos sporto šakos: slidinėjimas ir snieglentės. Vasara turistai užsiima alpinizmu ir vaikščioja po kalnus. Pagrindiniai kurortai yra Engelbergas, Melchsee-Frutt, Lungern-Schönbüel, Mörlialp ir Langis.

Religija

2000 m. dauguma gyventojų buvo Romos katalikai (80 %) ir tik mažuma protestantai (8 %).
Valinčiai (Seinų apskritis)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Valinčiuose surasti paleolito laikų žmonių gyvenimo pėdsakai. Kaimas minimas nuo 1642 m. kaip Naujieji Kampuočiai. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Tarpukaryje veikė lietuviškų organizacijų padaliniai. 1915–1919 m. ir 1956–1978 m. veikė lietuviška pradinė mokykla. Pokaryje įkurtas valstybinis ūkis. Kaime 1955–1984 m. surengta 15 saviveiklinių vaidinimų.  1962 m. kovo 2 d. įsikūrė Lenkijos visuomeninės kultūros draugijos padalinys. Į Valinčius įjungtas buvęs Jeruzalimo kaimelis. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Lisagurka

Istorija

XIX a. pabaigoje Lisagurka priklausė Suginčių dvarui.
Cormorant

Cormorant (liet. Kormoranas) – bepiločio lėktuvo projektas, šiuo metu vykdomas JAV kompanijos „Lockheed Martin“. Juo ketinama sukurti visiškai naujo tipo lėktuvą, pakylantį ir nusileidžiantį į povandeninius laivus šiems tebesant po vandeniu. Orlaivis pavadintas pagal paukštį – kormoraną. Lėktuvą būtų galima naudoti žvalgybai, taip pat apginkluoti nedidelio veikimo nuotolio ginklais.
„Cormorant“ būtų paleidžiamas iš povandeninio laivo tūbų, anksčiau skirtų raketų su branduolinėmis galvutėmis leidimui. Kad tilptų į lėktuvų formai nepritaikytus vamzdžius, šis modelis galės suskleisti sparnus. Paleistas iš laivo ir nerdamas link paviršiaus, lėktuvas išskleis sparnus ir pasiruoš skrydžiui. Iškilęs į vandens paviršių, jis bus pakeliamas į orą specialiomis raketomis ir toliau tęs skrydį pats. Povandeninis laivas jo nelauks toje pačioje vietoje, kadangi lėktuvo pakilimas iš vandens potencialiai ją jau išdavė priešui. Įvykdęs misiją, „Cormorant“ susisieks su laivu ir gaus naujas jo buvimo koordinates. Tada nusileis ant vandens paviršiaus netoliese, ir specialus robotas jį gražins atgal.
Lėktuvas tikriausiai bus gaminamas iš titano ir plastiko, o vidus užpildytas aukšto slėgio dujomis. Tai padės atlaikyti vandens slėgį 46 m gylyje, iš kur jis bus paleidžiamas. Taip pat, šios medžiagos apsaugos lėktuvą nuo korozijos.
„Kormoranas“ svers apie 4 tonas.
Vilniaus autobusų stotis

Vilniaus autobusų stotis – autobusų stotis Vilniuje, esanti adresu Sodų g. 22. Netoli Vilniaus geležinkelio stoties.

Istorija

Vilniaus autobusų stotis atidaryta 1974 m. balandžio 4 d. Pastato architektas Vytautas Brėdikis. Stotis rekonstruota 2000 m.
Stoties patalpos užima 3500 kv. m, dengtos autobusų išvykimo ir atvykimo aikštelės-2000 kv. m.

Maršrutai

Tarpmiestiniais maršrutais Vilnius sujungtas su daugeliu Lietuvos gyvenviečių. Tarptautiniai maršrutai Vilniaus autobusų stotį jungia su Jungtine Karalyste, Austrija, Vengrija, Norvegija, Švedija, Ukraina, Airija, Graikija, Šveicarija,Danija, Italija, Čekija, Vokietija, Suomija, Ispanija, Portugalija, Belgija, Nyderlandais, Maroku, Lenkija, Estija, Latvija ir Prancūzija.
Pabradės seniūnija

Geografija

Seniūnijos plotas yra 34 320 ha, iš jų 17 % užima žemės ūkio naudmenos, 73 – miškai, 9,5 – vandenys ir kitos paskirties plotai.
Didžiuma seniūnijos patenka į Neries-Žeimenos žemumą. Seniūnija labai miškinga – visą jos šiaurinę ir vakarinę dalį užima Labanoro–Pabradės giria. Didžioji dalis seniūnijos yra Žeimenos baseine – be pačios Žeimenos teka jos intakai Mera, Dubinga, Skerdyksna, Voveraitė, Spengla. Gausybė ežerų, tarp jų gana didelių: Asveja, Baluošai, Nikajis, Galonas, Rėdžia, Arinas, Laumenas, Purvynas, Jagomantas, Perūnas, Acintas; sudarytas Pabradės tvenkinys, Karkažiškės tvenkinys, seniau buvo didelis Meškerinės žuvininkystės tvenkinių masyvas. Daug seniūnijoje ir pelkių (Baltasamanės, Perūno ir kt.). Seniūnijos gamta saugoma Asvejos ir Labanoro regioniniuose parkuose.
Į šiaurę nuo Pabradės yra Pabradės poligonas. Pro seniūniją eina plentas  102  Vilnius–Švenčionys–Zarasai , geležinkelis Vilnius–Turmantas.
Tai viena didžiausių ir rečiausiai apgyvendintų Lietuvos seniūnijų.
Genadijus Selezniovas

Biografija

Baigęs profesinę mokyklą, tarnavo armijoje, buvo komjaunimo funkcionierius. 1974 m. baigęs Leningrado universiteto žurnalistikos fakultetą, dirbo Leningrado srities komjaunimo laikraščio „Smena“ (Смена) redaktoriumi.
1980–1988 m. – „Komsomolskaja pravda“ (Комсомольская правда), 1988–1991 m. – „Učitelskaja gazeta“ (Учительская газета) vyr. redaktorius. 1991 m. vasario – rugpjūčio mėn. buvo TSKP CK organo Pravda vyr. redaktoriaus pavaduotojas, po pučo – vyr. redaktorius. 1990–1991 m. buvo TSKP CK narys.
1993 m. išrinktas 1-ojo šaukimo Rusijos Federacijos valstybės dūmos deputatu pagal RFKP sąrašą, 1995–1996 m. buvo Dūmos vicepirmininkas.
Valstybės dūmos deputatu buvo renkamas dar tris kartus (iki 2007 m.). Buvo 2-ojo ir 3-iojo šaukimo Rusijos valstybės dūmos pirmininkas (1995–2003 m.).
2003 m. spalio mėn. vienintelį kartą po Nepriklausomybės atkūrimo vizito į Lietuvą buvo atvykusi Rusijos Valstybės Dūmos Pirmininko G.Selezniovo vadovaujama delegacija.
Krymo atominė elektrinė

Istorija

Pirmieji projektiniai tyrimai atlikti 1968 m. Statyba prasidėjo 1975 m. 1987 m. statybos sustabdytos, o 1989 m. priimtas sprendimas nepaleisti elektrinės. Nuo to laiko konstrukcija ardoma metalo laužui. Tuo metu elektrinės statybai buvo išleista 500 mln. tarybinių rublių, 1984 m. kainomis. Yra įrodymų, kad reaktorius VVER-1000, kuris taip ir nebuvo patalpintas į jam numatytą vietą, buvo supjaustytas į metalo laužą 2005 m. Kai kurie šaltiniai tvirtina, kad atominėje elektrinėje turėjo būti montuojami RBMK-1000 reaktoriai. Kuras nebuvo importuotas, radiacijos pavojaus nėra.

Panaudojimas

1995–1999 m. turbinų skyriuje buvo rengiami elektroninės muzikos festivaliai „Kazantip“.
1998–2000 m. sukurta dukterinė įmonė „Rytų Krymo energetinė kompanija“, kuri įsigijo elektrinę už 2,204 mln. grivinų. Iki 2003 m. vasario 1 d. šios įmonės balanse liko tik specialus korpusas, dirbtuvės, reaktorių skyrius.
2003 m. rugsėjo mėn. turto fondas už 310 tūkst. grivinų pardavė unikalų kraną „Kroll“, skirtą atominio reaktoriaus montavimui. Iki išmontavimo bokštinis kranas buvo naudojamas šuoliams su parašiutu. Šokinėjama buvo nuo apatinės (80 m) ir viršutinės (120 m) krano strėlių.
2004 m. Ukrainos vyriausybės, kuro ir energetikos ministerija perdavė Krymo atominę elektrinę Krymo ministrų žinion, kurie turėjo parduoti įgytą turtą, o gautus pinigus turėjo skirti sprendžiant socialines ir ekonomines problemas Lenino rajone, Kryme, o ypač Ščolkinė mieste. Po to turėjo išparduoti likusias atominės elektrinės dalis: reaktorių skyrius, siurblines, dirbtuvių korpusą, aušintuvą Aktašo vandens saugykloje, užtvanką, nuvedamą kanalą su vandens imtuvo rezervuaru, dyzelinę elektros stotį. 2005 m. turto fondas pardavė reaktorių skyrių už 1,1 mln. grivinų juridiniam asmeniui, kurio asmenybė neskelbiama.
2006 m. buvusi elektrinės teritorija išrinkta kaip galima vieta steigti bandomąjį technologinį parką. 2008 m. pradėti pasiruošiamieji „Ščolkinė technologijų parko“ darbai. Miesto valdžia šiam parkui perdavė dalį objektų, esančių parko teritorijoje.
Jonas Krizostomas Gintila

Jonas Krizostomas Gintila (1788 m. lapkričio 14 d. Gelindėnai, Alsėdžių valsčius – 1857 m. liepos 25 d. Alsėdžiai, palaidotas bažnyčios šventoriuje) – Lietuvos kunigas, teologijos daktaras.
Patas Garetas ir Bilis Kidas

Turinys

Kažkada Bilis Kidas ir Patas Garetas buvo draugai, abu atsidūrę už įstatymo ribų. Dabar Garetas iškėlė savo kandidatūrą į šerifus ir, susitikęs su Kidu, pasiūlo jam taikiai apleisti apylinkes per 5 dienas, priešingu atveju jis grįš šio suimti.
Praėjus nustatytam terminui, Garetas pasirodo su pagalbininkais ir po susišaudymu suima Kidą. Šis nugabenamas į Linkolną ir uždaromas į kalėjimą, iš kurio netrukus pasprunka ir prisijungia prie savo buvusios gaujos. Garetas taip pat surenka būrį pagalbininkų ir leidžiasi į buvusio kompaniono medžioklę...
KK183

Maršrutas

Kelias prasideda Ažuolų Būdoje, sankryžoje su  230  Mauručiai–Vinčai–Puskelniai . Eina Kazlų Rūdos savivaldybės teritorijoje. Baigiasi Kazlų Rūdoje, S. Daukanto gatvėje. Kelias kerta Pilvės upę.
Alytus (Marso krateris)

Alytus – 50.00 km skersmens krateris, esantis Marso planetoje, į šiaurę nuo Argirijos dykumos, išsidėstęs 35.20° platumos 38.20° ilgumos. Pavadintas pagal Alytaus miesto vardą, kurį 1979 m. suteikė Tarptautinė astronomų sąjunga.
Mykolas Valevskis

Biografija

Lenkijos bajorų Valevskių giminės atstovas, herbo „Peršchala“ savininkas.
1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu (deputatu) nuo Lenčicos vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą.
Andriaus Mokronovskio konfderacijos narys ir seimo deputatas nuo Krokuvos vaivadijos 1776 metais. Buvo Keverių metų seimo konfederacijos nariu. Ketverių metų (1788–1792) seimo metu Mykolas Valevskis pateikė Lenkijos armijos didinimo projektą iki 100 tūkstančių kareivių.
Libertovo seniūnas, Baro konfederacijos maršalka Krokuvos vaivadijoje (1771 m. gruodžio 14 d.), karaliaus kamergeris (1779), Krokuvos pakamaris (1776–1785), nacionalinės kavalerijos rotmistras (1789). 1792 metais Mykolas Valevskis buvo įtrauktas į deputatų ir senatorių sąrašą, sudarytą Rusijos pasiuntinio Jakovo Bulgakovo.
Krokuvos vaivadijos konfederacijos maršalka ir generalinė Karūnos konfederacijos Targovicos konfederacijoje konsuliaras (1792).
Švento Stanislovo (1778) ir Baltojo erelio (1785) ordinų kavalierius.
Ventanijos kalnai

Ventanijos kalnai (isp. Sierras de Ventania) – nedidelis, izoliuotas kalnų masyvas Argentinoje, Buenos Airių provincijos pietuose, į šiaurę nuo Bahija Blankos. Driekiasi šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi 120 km, nuo Montės lagūnos iki Atlanto vandenyno pakrantės. Aukštis iki 1239 m (Tres Pikoso kalnas).
Ventanijos kalnai yra vienas seniausių kalnų masyvų pasaulyje, jis sudarytas iš ikikambrinių uolienų. Kalnus sudaro granitas, anfibolitai. Kalnai smarkiai sudūlėję. Ventanijos kalnai yra tos pačios kalnodaros kaip ir labiau sudūlėjusios Tandilijos aukštumos.
Dalis kalnų priklauso Ernesto Tronkisto provinciniam parkui.
Stichinės nelaimės ir ligų epidemijos Rytprūsiuose

Stichinės nelaimės ir ligų epidemijos Rytprūsiuose – gamtinės stichijos ir ligų epidemijų sukelti įvykiai, kurie stipriai pakenkė Rytprūsių gyventojų veiklai iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos (t. y. iki tol, kol buvo juridiškai panaikinta ši Vokietijos imperijos provincija, prieš tai buvusi Kryžiuočių ordino valda).
Sigitas Dobilinskas

Biografija

1976 m. baigė Žemaičių Naumiesčio vidurinę mokyklą, 1981 m. Vilniaus inžinerinį statybos instituto Miestų statybos fakultetą, inžinierius kelininkas.
Nuo 1981 m. iki 1982 m. Vilniaus 6–os kelių statybos ir remonto valdybos punkto viršininkas (tiesė autostradą Vilnius-Ukmergė); nuo 1982 m. iki 1988 m. LLKJS instruktorius Vilniuje ir Kupiškyje, nuo 1982 m. iki 1990 m. Kupiškio statybinių medžiagų gamyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 1990 m. iki 1997 m. Kauno UAB vadybininkas, direktoriaus pavaduotojas, direktorius, nuo 1997 m. konsorciumo „Klaipėdos terminalas“ direktoriaus pavaduotojas, direktorius, nuo 2002 m. iki 2009 m. Klaipėdos valstybinio jūrų uosto direkcijos generalinis direktorius, Lietuvos jūrų krovinių kompanijų asociacijos viceprezidentas. 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos skyriaus narys, nuo 2000 m. skyriaus tarybos narys, Pajūrio grupės pirmininkas, nuo 2003 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. Nuo 2001 m. sausio mėn. LSDP tarybos narys.
Vincentas Jarulaitis

Biografija

Baigė Šiaulių gimnaziją, 1880 m. — Žemaičių kunigų seminariją Kaune. Buvo vikaru Jurbarke, Joniškyje, Šiauliuose. Nuo 1890 m. buvo kunigas Sidabrave, 1893 m. — Kuliuose, 1900 m. – Rietavo dekanato (Plungėje) vadovas. 1909 m. prie Babrungo kranto įrengė Plungės Lurdą.
1905–1906 m. priklausė Lietuvos socialdemokratų partijai (LSDP). Pasisakė už visų tautų lygybę, išskirtinių įstatymų panaikinimą. Buvo persekiojamas policijos, baudžiamas. Buvo vienas iš šv. Kazimiero bendrovės steigėjų, išrinktas pirmuoju bendrovės pirmininku.
1906 m. kovo 26 d. buvo išrinktas Kauno gubernijos atstovu į Rusijos imperijos I-ojo šaukimo Valstybės Dūmą. Priklausė lietuvių grupei, kėlė lietuviams aktualias problemas. Padėjo parašą po įstatymo projektu „Apie piliečių lygybę“, pasirašė pareiškimą sukurti komisiją neteisėtiems pareigūnų veiksmams tirti.
V. Jarulaičio pastangomis 1909 m. buvo įkurta „Artojo” bendrovė, netrukus pavirtusi slaptu banku. Šis kaupė kapitalą į varžytines patekusiems dvarams supirkinėti. Per keletą metų buvo nupirkti 7 dvarai su daugiau kaip 5 tūkst. hektarų žemės.
V. Jarulaitis buvo būsimosios rašytojos Sofijos Kymantaitės-Čiurlionienės dėdė, motinos brolis. Nuo 1910 m. dirbo Viekšnių Šv. Jono Krikštytojo parapijoje. Čia neretai atvykdavo Sofija, kiti giminaičiai, į Viekšnius persikėlė ir senieji Kymantai. Būdamas Viekšniuose, V. Jarulaitis tiesiogiai politinėje veikloje nebedalyvavo, tačiau palaikė glaudžius ryšius su daugeliu visuomenės veikėjų, būsimųjų nepriklausomos Lietuvos kūrėjų.
1916 m. vasario mėn. vokiečių okupantų buvo ištremtas į Vokietiją, kurioje prabuvo pusantrų metų. Nuo 1917 m. buvo klebonu Naujosios Žagarės bažnyčioje, 1920–1928 m. — klebonas Papilėje. Vėliau klebono pareigų atsisakė, pakeltas garbės kanauninku. Nuo 1934 m. kovo 17 d. buvo išrinktas į Šiaulių kraštotyros draugijos valdybą.
Apsigyvenęs Aukštelkės kaime, atnaujino Aukštelkės bažnyčią. Buvo palaidotas šios bažnyčios šventoriuje.
MFK Alytaus SRC

Istorija

2006 m. buvo suburta ekipa. Dalyvavo pirmos lygos pirmenybėse.
Alytaus sporto ir rekreacijos centro ir Alytaus moterų futbolo klubo jungtinė ekipa 2016 m. tapo Pirmos lygos nugalėtojomis. 
Nepasinaudojusios teise žaisti aukščiausiame divizione, 2017 m. alytiškės rungtyniavo Pirmos lygos pirmenybėse. 

Jų tikslas buvo apginti Pirmos lygos nugalėtojų vardą. 

Tačiau to nepavyko padaryti.
2018 m. komanda vadinosi Alytaus SRC-DFK „Dainava“ ir dalyvavo Centro regiono atrankinės grupės kovose. Savo grupėje užėmė antrą vietą ir pateko į ketvirtfinalį, tačiau pralaimėjo panevėžietėms.

Treneris

Alytaus SRC-MFK treneris Robertas Klimavičius (2016, 2017).

Pasiekimai

2016 m. LMFA Pirmoje lygoje iškovota pirmoji vieta, finale įveikus Vilniaus FM. 
2017 m. SRC jaunių komanda salės futbolo turnyre užėmė trečią vietą.
Eliziejus

Eliziejus (hebr. אֱלִישַׁע – „Mano Dievas yra išgelbėjimas“) – Senojo Testamento Karalių knygose minimas pranašas, tęsęs Elijo darbą. Jis buvo Izraelyje pranašu daugiau nei 50 metų. Kol Elijas dar nebuvęs paimtas į dangų, Eliziejus jo paprašęs pasidalinti savo galia ir padaryti įpėdiniu. Rašoma, kad jam buvę suteikta dvigubai daugiau galios nei turėjęs Elijas. Eliziejus padaręs daug stebuklų: prikėlęs mirusį sunamietės sūnų, išgydęs raupsais sergantį Sirijos kariuomenės vadą Naamaną.
Gyvenant Eliziejui pasikeitė 6 Izraelio karaliai.
Labradoro jūra

Labradoro jūra (pranc. mer du Labrador, angl. Labrador Sea) – Atlanto vandenyno dalis, esanti tarp Šiaurės Amerikos (Labradoro pusiasalio) pietuose ir Grenlandijos salos šiaurėje.
Šiaurės vakaruose Deiviso sąsiauriu jungiasi su Bafino jūra. Plotas 840 tūkst. km². Jūros pakraščius užima kontinentinis šelfas, centrinę ir pietrytinę dalį užima vandenyno duburys. Pietryčiuose yra Labradoro dubuma. Giliausia vieta – 4316 m. Labradoro jūra driekiasi didžiausi pasaulyje turbidito sluoksniai.
Vėžaičių herbas

Aprašas

Herbe pavaizduotos dvi raudonųjų ir baltųjų Vėžaičių dvaro vartų kolonos, taip pat simboliškai nuspalvintos raudona ir balta spalva bei pastatytos ant žalios spalvos pagrindo.

Istorija

Herbą 2011 m. birželio 28 d. patvirtino Lietuvos Respublikos Prezidentė dekretu Nr. 1K-744.
Pievotyra

Pievotyra – geobotanikos skyrius, kuris tiria biogeocenozes; pievininkystės mokslo biologinės dalies pagrindas.
Uždavinys – nustatyti pievų tipus, jų biogeocenozių sandarą ir kaitą, pievų augalų biologines, ekologines ir ūkines savybes. Svarbiausias metodas – maršrutiniai tyrimai (nustatomi pievų tipai, jos kartografuojamos).
Daugėjant sėklinių pievų, didėja stacionarinių ir eksperimentinių tyrimų reikšmė - tiriami tipiški pievų kitimai dėl įvairių veiksnių skirtingais metų laikais.
Dekusis

Dekusis (lot. decussis 'dešimt asų') – varinė senovės Romos moneta, lygi 10 asų, kaldinta nuo III a.pr.m.e iki mūsų eros pradžios.
Averse buvo atvaizduota deivės Romos ar Minervos galva, o reverse – laivo nosis ir simbolis X, rodęs, kad moneta verta 10 asų. Spėjama, kad dekusiai buvo apyvartoje Italijos miestuose, bet ne Romoje. Vėliau dekusius pakeitė denarai.
Žinomi trys dekusių egzemplioriai.
Šv. Olafo pilis

Šv. Olafo pilis – šiauriausia akmeninė viduramžių pilis pasaulyje, esanti Suomijoje. Pilis pastatyta 1475 metais Eriko Akselsono (Toto) Švedijos regento. Pilis skirta apginti tuometinė Švedijos Karalystės žemę Savoniją nuo Rusijos invazijos. Pilis pastatyta uolėtoje Saimos ežero saloje. Tai buvo gerai parinkta gynybinė vieta, nes vanduo aplink salą neužšala net žiemą.
1714 metais, Šiaurės karo metu rusų kariai apsupo pilį. Po ilgos apsiausties pilis turėjo pasiduoti. Rusų valdymas tęsėsi neilgai ir 1721 metais Švedija pagal taikos sutartį atgavo pilį. 1743 m. Pagal Turku taikos sutartį Šv. Olafo pilis vėl atiteko Rusijai, šį kartą ilgesniam, beveik 100 metų trukusiam laikotarpiui.
Karinę reikšmę pilis prarado 1809 metais, kai Suomija tapo autonomija Rusijos imperijos sudėtyje. Tačiau Rusijos kariuomenė pilyje išliko iki 1847 metų. 1850 metais ir dar kelerius metus čia buvo kalėjimas. 1860 m. kilę du gaisrai labai apgadino pilį. Poto sekė restauravimo darbai, o galutinė restauracija vyko 1961-1975 metais.
Dabar pilis priklauso Suomijai. Ji atidaryta visus metus, pritraukia daug turistų, vyksta vestuvės teatrų pasirodymai, koncertai. Liepos mėnesį vyksta operos festivalis.