google/wiki40b huggingface dataset:
Bidžapuras

Paveldas

Bidžapuras garsus savo architektūros paveldu: bazaltinis sultono Mohamedo Adilo Šaho mauzoliejus „Gol Gumbaz“ (pastatytas 1656 m.), Ibrahimo Adilo Šaho II mauzoliejus „Ibrahim Rauza“ (XVII a.), Bidžapuro sultonų pastatyta tvirtovė (XVI a.) su milžiniška bronzine „Malik-i-Maidan“ patranka, įvairūs rūmai, kiti mauzoliejai, XVI a. didžioji mečetė, senosios kapinės, keletas hinduistų šventyklų, paminklas Šivai.

Istorija

Miestas X–XI a. buvo įkurtas Vakarų Čalukjų ir pavadintas Vidžajapura („pergalės miestas“). Nuo XIII a. prasidėjo musulmonų antpuoliai, o 1347 m. miestas buvo užkariautas Bahmani sultonato. 1518 m. šis sultonatas skilo, ir Bidžapuras tapo naujo Bidžapuro sultonato, kurį valdė Adil Šahų dinastija, sostine. Tuo metu pastatyta tvirtovė, ištaigingi rūmai. 1686 m. Aurangzebo vadovaujami Mogolai šį miestą užkariavo. Vėliau miestas buvo valdomas vietinių musulmonų vadų, marathų, o 1818 m. užkariautas britų ir tapo Sataro kunigaikštystės dalimi. Vėliau administruotas iš Bombėjaus.
Daugyvenės kraštovaizdžio draustinis

Draustinio gamta

Bendras miškų plotas draustinyje sudaro per 698 ha, iš jo miško žemė – apie 685 ha. Medynai dengia apie 653 ha. Vyrauja minkštųjų lapuočių pusamžiai medynai. Upės pakrantės apaugusios daugiausia juodalksnių, baltalksnių ir krūmų juostomis, vingiuose dominuoja pelkėtos pievos. Vietomis upės šlaituose ir slėnyje auga pušynai. Slėnyje želia derlingos užliejamos pievos, kuriose vyrauja natūralios pievinio eraičino. paprastosios miglės, pievinio pašiaušėlio bendrijos. Juosta palei upės vagą apaugusi nendriniu dryžučiu.
Peijenės tunelis

Peijenės vandens tunelis - ilgiausias pasaulyje vientisas tunelis uoloje. Ilgis - 120 km. Gylis - 30-100 m . Tuneliu tiekiamas vanduo milijonui gyventojų Helsinkio metropolinėje zonoje.
Tunelis prasideda Peijenės ežero pietinėje dalyje. Baigiasi dirbtiniame Silvolos ežere. Vanduo tuneliu dėl nedidelio nuolydžio teka savaime. Iš dirbtinio ežero pumpuojmas į vandens valymo įrenginius.
Darbai truko nuo 1972 iki 1982. 2001 m. tunelio atkarpos buvo remontuojamos. Tuneliu gali tekėti iki 10 m³/s, šiuo metu vandens valymo įrenginiai ima 3 m³/s.
Hapoel Tel Aviv FC

Istorija

Klubas įkurtas 1927 m.
Australijos lietuvių bendruomenės archyvas

Australijos lietuvių bendruomenės archyvas – Australijos lietuvių archyvas, veikiantis nuo 1990 m. Australijoje. Fondo centras – Adelaidėje.

Istorija

Nuo 1988 m. Australijos lietuvių bendruomenės (ALB) iniciatyva Lietuvių informacijos biuras (LIB) Adelaidėje pradėjo rinkti Australijos lietuvių veiklos ir gyvenimo dokumentus, nuotraukas iš ALB apylinkių, seniūnijų, kitų lietuviškų organizacijų. 1990 m., kai Lietuvių informacijos biuras likvidavosi, ALB pavedimu archyvui ėmė vadovauti Viktoras Baltutis (vedėjas) ir Algis Zamoiskis (iždininkas). Australijos lietuvių bendruomenės archyvas išlaikomas ALB Krašto valdybos, Australijos lietuvių fondo ir kitų lietuviškų organizacijų lėšomis.
Išleistas Australijos lietuvių bendruomenės archyvo katalogas, 1998 m.
Senasis Subačius

Gamta

Šalia Subačiaus yra Lėvens kraštovaizdžio draustinis. Netolimame Terpeikių kaime ošia dviejų metrų skersmens ąžuolas, paskelbtas gamtos paminklu. Netoliese – Stirniškių piliakalnis.
Netoli miestelio yra Subačiaus viensėdis.

Pavadinimo kilmė

Iš kur kilo Subačiaus pavadinimas nėra iki galo aišku. Tikėtina, kad jis kilęs iš slaviško asmenvardžio Subačius (tik skiriasi pavardės kirtis – Sùbačius), kadangi slavams buvo būdinga pavadinti kūdikį pagal jo gimimo dieną, pvz., dabartinės pavardės Понедельник, Середа ir pan.). Tačiau gali būti ir taip, kad pavadinimas kilo nuo čia veikusių turgų šeštadieniais (vadintų subatomis). „Kauno dekanatų parapijų geografiniame aprašyme“ (1784 m.) gyvenvietė pavadinta Subocz alias Kumpiniki, tai leidžia juos sieti su anksčiau (1586 m.) šaltiniuose minėtomis Kumpiniškėmis (žr. Aleksandrowicz St. Geneza i rozwój sieci miasteczek Białorusi i Litwy do poł. 17 w.).

Žymūs žmonės

Iš Subačiaus kilusi tarpukario operos solistė Vincė Jonuškaitė, amžininkų vadinta „dieviškąja Vince“. Jos vardas 1997 m. suteiktas Subačiaus pradžios mokyklai, šiai minint 220 metų jubiliejų. Čia gimė kalbininkas Pranas Skardžius; jo namas pažymėtas memorialine lenta. Subačiuje gimė Povilas Gaidys, Klaipėdos teatro režisierius. Vienkiemyje netoli Subačiaus gimė Australijos lietuvių rašytoja Agnė Lukšytė.
Subačiuje užaugo pianistė Birutė Nasvytytė.
Marija Bakšienė

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, statybos technikė.
LR Seimo nario padėjėja. Direktoriaus pavaduotoja komercijai UAB "Lazdijų šiluma".
2004 m. Darbo partijos narė, Lazdijų skyriaus pirmininkė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Lazdijų rajono savivaldybės tarybos narė. 
Našlė, vaikai Jolita, Daivutė.
Wassily de Basil

Biografija

Gimė 1888 m. rugsėjo 16 d. Kaune, kaip Vasilijus Voskresenskis. Iki 1919 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenėje, kovojo Rusijos-Japonijos kare ir I pasauliniame kare. Vėliau išvyko į Prancūziją, kur pradėjo organizuoti Ballets Russes pasirodymus. 1931 m. kartu su René Blum įkūrė baleto artistų trupę Ballet Russe de Monte Carlo, tačiau 1934 m. trupė iširo, tačiau netrukus kartu su Sol Hurok įkūrė trupę Ballets Russes de Colonel W. de Basil. 1937 m. René Blum įkūrė naują baleto trupę ir perviliojo dalį šokėjų iš V. de Basilio trupės bei padavė V. de Basilį į Londono teismą už baleto pasirodymų kopijavimą ir Ballet Russe de Monte Carlo pavadinimo naudojimą. Teismui patenkinus skundą trupės pavadinimas pakeistas į Covent Garden Russian Ballet, o 1939 m. į Original Ballet Russe. Nuo 1939 m. pradėjo pasirodymus Australijoje. Mirė 1951 m. liepos 27 d. Paryžiuje.
Bučionys

Istorija

1918 m. liepos 24 d. – kaimo valstiečiai šakėmis nudūrė vokiečių žandarą, atėjusį rinkti mokesčių natūra, už tai kaimas buvo sudegintas, o jo gyventojai – nubausti.
Julius Čaplikas

Biografija

Baigė Nedzingės valstybinę mokyklą. 1909 m. baigė Sankt Peterburgo dvasinę seminariją, tačiau kunigu netapo. Dirbo privačiu mokytoju. 1913 m. prie Charkovo universiteto išlaikęs provizoriaus padėjėjo egzaminus dirbo vaistinėje.
1914 m. prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, mobilizuotas į armiją, 1915 m. baigė Vilniaus karo mokyklą. 1915–1917 m. tarnavo Rusijos imperijos kariuomenės 6-ajame grenadierių Tauridės pulke, poručikas, grenadierių kuopos vadas, vėliau tarnavo IV armijoje. Dalyvavo kovose su Austrija-Vengrija. 1917–1918 m. tarnavo Vitebsko lietuvių batalione.
Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris, Pirmojo pėstininkų pulko vado adjutantas, štabo viršininkas. Dalyvavo Alytaus kautynėse, žuvus pulko vadui Antanui Juozapavičiui ėjo jo pareigas. Nuo 1919 m. spalio mėn. Ukmergės bataliono, vėliau Aštuntojo pėstininkų pulko vadas. Jo pulkas 1920 m. vasario 23 d. malšino Kauno įgulos maištą, dalyvavo kovose su Raudonaja armija ir Lenkijos kariuomenės junginiais. 1920 m. trumpam pateko į lenkų nelaisvę.
1921 m. Generalinio štabo operacijų skyriaus viršininkas. 1921–1922 m. Kėdainių apskrities, 1922 m. trumpai – Trakų apskrities karo komendantas. 1922–1923 m. Septintojo pėstininkų pulko vadas. 1923 išėjo į atsargą, mokytojavo Žiežmariuose, vėliau – Žiežmarių vidurinės mokyklos direktorius. 1925–1927 m. Trakų apskrities viršininkas, 1927–1928 m. Kauno miesto ir Kauno apskrities viršininkas. 
1928 m. grįžo į kariuomenę, 1928–1934 m. Antrojo pėstininkų pulko vadas, nuo 1934 m. Antrosios divizijos vadas ir Kauno įgulos viršininkas. 1930 m. baigė Aukštųjų kariuomenės viršininkų kursus. 1935 m. brigados generolas. 1935 m. rugsėjo 6 d. – 1938 m. kovo 24 d. Juozo Tūbelio XVII Ministrų kabineto vidaus reikalų ministras. 1936–1940 m. Seimo narys. Vienas Savanorių sąjungos steigėjų, 1927–1928 m. valdybos pirmininkas. Su kitais 1927 m. įsteigė Lietuvos aeroklubą. 
Užėjus bolševikams, išvažiavo į savo ūkį netoli Ramygalos. Jis turėjo galimybę pasitraukti į Vokietiją, bet atsisakė. 1940 m. liepos 18 d. areštuotas ir išvežtas į Rusiją. Kalintas Maskvos kalėjime. Po metų sušaudytas Butyrkų kalėjime.
Bilištis

Istorija

Senovės laikais šios vietovės buvo apgyvendintos senųjų šių vietų gyventojų – ilyrų genčių. Bilištis, kaip ir visa dabartinės Albanijos teritorija, nuo seno buvo senovės valstybių Makedonijos, Romos imperijos – sudėtyje, kurių kultūra labai smarkiai paveikė vietos gyventojus ir jų kultūrą.
Nuo IV a. pabaigos Romos imperijai suskilus į dvi valstybes, miestas atiteko Bizantijos imperijai. VI mūsų eros amžiaus į Balkanų regioną intensyviai ėmus skverbtis slavams, palaipsniui ši vietovė buvo apgyvendinta slavų genčių – dabartinių makedonų ir bulgarų protėvių. Nepaisant to, miestas ir jo apylinkės išliko kompaktiškai apgyvendintos šių etninių grupių.
Viduriniais amžiais miestas ilgą laiką priklausė Bizantijos imperijai, vėliau Bulgarijos ir Serbijos karalystėms, Epyro Despotijai. Nuo XIV a. Bilištis atiteko Osmanų imperijai, kuriai valdant pradėjo plisti islamas.
Apie gausią makedonų (bulgarų) bendruomėnę byloja XVII a. turkų valdininko ataskaita, kurioje miesto gyventojais minimi tik makedonai (bulgarai) ir aravnitai (albanai ortodoksai). Vėlesniais Osmanų imperijaos laikais pradėjo plisti islamas, vyko vietos slavų albanizacija ir asimiliacija. XIX a. pabaigoje yra minima šiame mieste gyvenusi nemenka slavų musulmonų bendruomenė.
Nuo 1912 metų, Albanijai paskelbus nepriklausomybę, šis miestas priklauso Albanijos Respublikai. Pirmo pasaulinio karo metu, 1916 m., miestas kurį laiką buvo užimtas Bulgarijos kariuomenės.
II pasaulinio karo išvakarėse, 1939 m., kaip ir visa Albanija, buvo okupuotas Italijos kariuomenės, 1943 m. miestas buvo okupuotas Vokietijos, 1944 m. galutinai išvaduotas vietos komunistų partizanų.
Komunizmo valdymo laikais, miesto reikšmė išaugo, pastatyta pramonės įmonių. Šaliai pasukus rinkos ekonomikos keliu, kaip ir visa šalis, dešimto dešimtmečio pradioje nukentėjo nuo ekonominės krizės, 1997 m. – nuo finansinės šalieš krizės.

Architektūra ir archeologija

Dėl laikui bėgant išlikusio menko miesto ekonominio ir socialinio vaidmens, didelės Korčios svarbos, mieste reta turtingos architektūros pavyzdžių, nors yra išlikę keletas Osmanų laikų architektūros pavyzdžių. Komunistinės diktatūros laikais pastatyta pagal tipinius projektus suprojektuotų mažaaukščių daugiabučių gyvenamųjų namų.
Boba

Boba (rus. баба, vok. Gugelhupf) – saldus mielinis pyragas, paprastai ruošiamas didžiosioms metų šventėms (ypač Velykoms). Tradicinis Vidurio ir Rytų Europos virtuvių (rusų, ukrainiečių, lenkų, lietuvių, vokiečių, Balkanų tautų, žydų aškenazių) konditerinis gaminys.
Boba gaminama iš mielių, kurios įmaišomos į kvietinius miltus, sviesto ar taukų, pieno, keleto kiaušinių. Į tešlą dedama cukraus, šiek tiek druskos, kartais dedamos razinos, riešutai, aguonos. Užmaišyta tešla paliekama kilti, tada sukrečiama į tam tyčiomis pagamintą formą (kūgiška ir tuščiavidurė) ir kepama. Seniau už formą būdavo puodynė duonkepė, kurią, pyragą iškepus, sudaužydavo, arba kibiras. Iškepta boba apliejama glaistu. Velykinė boba patiekiama Velykų šventės vakare, dalijama šeimos nariams.
Tradiciškai laikyta, kad kuo boba aukštesnė, tuo ji geresnė. Gerai iškepta boba turi pasižymėti purumu, lengvumu. Laikoma, kad bobos kilo iš vakarų Rusios (Naugardo, Polocko, Pskovo kraštų). Nuo XIX a. tradicinė bobų gamyba nunyko, jas pakeitė panašūs, mažesni pyragai, Rusijoje vadinami „babkomis“ (бабка).
Vietomis Rytų ir Vidurio Europoje kepamos bobos su romu. Stačiatikių kraštuose netuščiavidurė boba, kepama Velykoms, vadinama „kuliču“ (rus. Кулич, gr. κουλλίκι).
Spartak Sofiâ

Istorija

Klubas įkurtas iš kelių anksčiau egzistavusių klubų - 1944 m. susijungusių FK Rakovski (įkurtas 1910 m.) ir FK-13 Sofiâ (įkurtas 1910 m.) bei 1947 m. prie šio bendro klubo prijungtų FK Junak ir VRM futbolo klubo. 1968 m. klubas iškovojo teisę žaisti UEFA taurių taurėje, tačiau dėl politinių priežasčių ja nepasinaudojo. 1969 m. šalies valdžios iniciatyva prijungtas prie Levski Sofia klubo, 1990 m. vėl atkurtas. 2005 m. komandos motininiu klubu tapo „Levski“ ir klubas pervadintas Sofijos „Levski-Spartak“. 2007 m. susijungė su Sofijos „Lokomotiv-101“ klubu.
Aleksandras Antipovas

Dopingas

1980 m. vasaros olimpinių žaidynių metu A.Antipovas nebaigė distancijos. Vėliau pranešta jog sportininkas tapo Sovietų Sąjungos sporto medikų bandymų auka. Tuo metu Sovietų Sąjungoje buvo pradėti bandymai padidinti sportininkų ištvermę, perpilant jų pačių kraują - kraujo dopingas. Bėgimo metu sportininkui kilo alerginė reakcija. Vėliau jis daug gydėsi, jam buvo atliekamos sudėtingos operacijos. Po kelerių metų A.Antipovas sugrįžo į sportą. Maždaug 1983 m. jis buvo diskvalifikuotas už medikamentinio dopingo vartojimą.
Tomas Zanas

Gyvenimas

Gimė 1796 m. gruodžio 21 d. Minsučiuose, netoli Molodečno, bajorų Karolio ir Kotrynos iš Dilevskių Zanų šeimoje. Pradinį išsilavinimą gavo namuose. Nuo 1807 m. mokėsi Minsko, vėliau - Molodečno gimnazijoje, netoli kurios T. Zano tėvai turėjo dvarą. 1815 m. įstojo į Vilniaus universitetą, fizikos-matematikos fakultetą. Neturėdamas pakankamai lėšų, buvo priverstas studijų metais dirbti korepetitoriumi, dėstė įvairiuose pensionuose, skaitė įvairius kursus – nuo istorijos iki matematikos. Studijas universitete baigė 1820 m. magistro laipsniu. Dirbo mokytoju mergaičių pensionatuose Vilniuje, toliau klausėsi įvairių paskaitų universitete. Vienas iš Filomatų steigėjų, Filaretų draugijos steigėjas. Priklausė Vilniaus masonams (pasivadinęs senovės lietuvių pagonių dievo Goniklio vardu), „Nenaudėlių“ (lenk. szubrawcy) draugijai. Carinės Rusijos valdžiai susekus Vilniaus slaptuosius ratelius, 1823 metų spalio 23 d. T. Zanas buvo suimtas ir kalinamas Lukiškių kalėjime. Jam buvo paskirta didžiausia studentams skirta bausmė. Teismo nuosprendžiu T. Zanas buvo nuteistas metams tvirtovės ir nuolatiniam gyvenimui Rusijoje, ištremtas prie Uralo į Orenburgą. Tyrė Uralo aukso ir naftos išteklius, mineralus, įkūrė Orenburgo muziejų ir jam vadovavo, sudarė Uralo geologinį žemėlapį. 1824 m. rugsėjo mėnesį Orenburge T. Zanas susitiko su mokslinę ekspediciją į Uralą ir Kaspijos jūros pakrantę vykdžiusiu Aleksandru Humboldtu. 1837 m. T. Zanui buvo leista palikti Sibirą. 1839 m. persikėlęs į Peterburgą T. Zanas dirbo Kalnų institute bibliotekininku, daug dėmesio skirdamas Lietuvos ir Vakarų Baltarusijos geologiniams tyrinėjimams. 1841 m. grįžo į Vilnių, Nuo 1845 metų gyveno nuosavame Kochačino dvare (netoli Oršos). Čia ūkininkavo, rašė. 1846 m. spalio 29 d. vedė Brigitą Švietožecką (1819-1900). Mirė 1855 m. liepos 19 d. Palaidotas Smalėnuose. Nuo XIX a. pabaigos iki 1924 m. Tomo Zano vaikaičiai valdė Žemosios Panemunės ir iki 1940 m. Dūkšto dvarus, kuriuos įgijo vedybų keliu.
Nuo 1816 m. T. Zanas rašė elegijas, balades, trioletus, poemas, kitų žanrų kūrinius. Artimai draugavo su A. Mickevičium ir kitais to meto Vilniaus literatais. Daugelį savo kūrybos darbų paskelbė periodinėje spaudoje.
FC TVMK Tallinn

Istorija

1992 m. dalis komandos pasitraukė iš klubo ir įkūrė Nikol Tallinn komandą, o TVMK klubas „Tevalte“ vardu 1993 m. perėmė Vigri Tallinn licenciją žaisti pirmenybėse.
Klubo komanda 2008 m. sezone žaidė Estijos aukščiausioje lygoje, kur užėmė trečiąją vietą, tačiau lapkričio mėnesį klubas bankrutavo ir iš lygos pašalintas, bronzos medaliai žaidėjams paskirti, tačiau iš klubo trečioji vieta atimta.
Darbo teisės principai

Darbo teisės principai – pamatinės, vadovaujančios nuostatos, kuriomis remiantis reguliuoti darbo teisės ir pareigos (teisiniai santykiai); teisės principai darbo santykių srityje.
Bakabalis

Istorija

Bakabalis įkurtas 1920 m., pavadintas pagal vynpalmių rūšį Oenocarpus bacaba. Miestas išaugo XX a. 8 dešimtmetyje.
Sigitas Valančius

Biografija

1964–1972 m. mokėsi Priekulės, 1972–1975 m. Kapsuko 2-oje vidurinėje mokyklose. 1975–1980 m. studijavo Lietuvos žemės ūkio akademijoje, inžinierius – mechanikas, 1999 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos magistrantūrą, edukologijos magistras.
1980–1984 m. Kapsuko tarybinio ūkio – technikumo dėstytojas. 1984–1987 m. Kapsuko agropramoninio komplekso profsąjungos rajono komiteto sekretorius. 1987–1992 m. Marijampolės agroprekybinio tarybinio ūkio – technikumo direktoriaus pavaduotojas. 1992–2000 m. Marijampolės aukštesniosios žemės ūkio mokyklos direktorius. 2000–2011 m. Marijampolės kolegijos direktorius. 2011–2015 m. Marijampolės savivaldybės mero pavaduotojas. 2015–2017 m. Marijampolės savivaldybės administracijos direktorius.
2000–2015 m. ir 2019 m. Marijampolės savivaldybės tarybos narys.  2000–2007 m. Kontrolės komiteto pirmininkas.
Nuo 1991 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Marijampolės skyriaus narys.
Sporto klubo „Visata“ prezidentas. Aukštesniųjų žemės ūkio mokyklų ir žemės ūkio mokyklų direktorių asociacijos prezidentas. Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos narys. Lietuvos žemės ūkio inžinierių sąjungos tarybos vicepirmininkas. Vyrų vokalinio ansamblio „Sūduvietis“ narys.
Sutuoktinė Gražina, vaikai Indrė, Rokas.
Boleslovas Potockis

Biografija

Buvo šešioliktas vaikas Lenkijos magnato Stanislovo Felikso Potockio (1753–1805) šeimoje. Pagimdytas jo našlės Sofijos Gliavonės (1760–1822) Tulčino rezidencijoje keletui mėnesių praėjus po tėvo mirties. Gavo namų išsilavinimą vadovaujant motinai.
Tarnybą pradėjo 1821 metais port-junkeriu 1-mame Ukrainos ulonų pulke. 1823 metais — kornetas. 1824 m. gegužės 14 d. pervestas į kavalergardų pulką ir 1827 m. sausio 5 d. atleistas į atsargą poručiku.
Atleistas į atsargą pačiam prašant 1834 m. gruodžio 11 d.
Mirė Peterburge 1893 m. lapkričio 22 d.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 2018–2019 m.

Dalyviai:

1 FK Željezničar Sarajevo

2 HŠK Zrinjski Mostar

3 FK Sarajevo        

4 NK Široki Brijeg        

5 FK Krupa                

6 FK Mladost Doboj Kakanj

7 Borac Banja Luka          

8 FK Radnik Bijeljina

9 NK GOŠK Gabela        

10 FK Sloboda Tuzla        

11 Tuzlos „Sloga Simin Han“ (lygos naujokai), pasikeitė pavadinimą ir tapo Tuzla City 

12 „Zvijezda `09“ (lygos naujokai)
Mažasis buožiaūsis milčius

Biologija

Suaugęs vabalas yra 3–3,5 mm dydžio, savo kūno forma panašus į mažąjį milčių (Tribolium confusum), skiriasi papildomomis trijų narelių buoželėmis antenų priekyje, užapvalinta priešnugarėle. Lervos neatskiriamos. Be to, buožiaūsis milčius turi išvystytus sparnus ir gerai skraido, o mažojo milčiaus sparnai nėra išsivystę, todėl jis neskraido.
Neapšildomose patalpose milčiai žiemoja, o apšildomose vystosi kiaurus metus. Per metus išaugina iki keturių kartų. Pavasarį apvaisintos patelės padeda iki 1000 kiaušinėlių, vidutiniškai 350–450 vnt. Vabalai gyvena iki 2 metų, tačiau pilnaverčius kiaušinėlius padeda pirmaisiais metais, o antraisiais metais padedami kiaušinėliai būna sterilūs. Esant 22° temperatūrai, pilnas vystymosi ciklas įvyksta per 50–84 dienas, esant 25° – per 53–76 dienas, esant 30° – per 32–107 dienas. Esant 50° temperatūrai, vabalai žūna per 15 min., kiaušinėliai – per 30, lervos – per 45 min., lėliukės – per 3 val. Žemoms temperatūroms buožiaūsis milčius mažiau atsparus už mažąjį milčių.
Švertė

Švertė (vok. Schwerte) - miestas Vokietijoje, Rūro srityje Dabartinė miesto teritorija sudaryta 1975 m., po savivaldos reformos iš miestų Schwerte ir Westhofen ir bendruomenių (Gemeinde) Ergste, Geisecke, Villigst bei Wandhofen.
Karpentarijos įlanka

Karpentarijos įlanka (angl. Gulf of Carpentaria) yra didelė negili įlanka, apsupta Australijos iš trijų pusių, o iš šiaurės besiliečianti su Arafuros jūra. Įlanka, palyginus, jauna, susiformavusi per paskutinį ledynmetį. Plotas 328 tūkst. km². Gylis iki 71 m. Įlankoje yra Velslio salos ir Grut Ailando sala.
Įlankos pakrantės nuolaidžios. Vakaruose ribojasi su Arnhemo Žeme, rytuose su Keip Jorko pusiasaliu. Pietuose yra Kvinslandas, ši jo dalis dar vadinama „Įlankos kraštu“ arba „Įlanka“ (angl. the Gulf)
Klimatas labai karštas ir drėgnas. Yra du sezonai. Sausasis sezonas tęsiasi nuo balandžio iki lapkričio, vyrauja sausi vakarų vėjai. Drėgnasis sezonas – nuo gruodžio iki gegužės. Šiuo laikotarpiu daug lyja, žemumos užsemiamos.

Atradimas ir tyrinėjimai

Pirmas žinomas europietis aplankęs šią įlanką buvo 1606 m. tai padaręs Viljamas Jansonas. Jo draugas Janas Karstensonas aplankė įlanką 1623 m. ir pavadino ją dabartiniu vardu, pagerbiant Pieter de Carpentier'į. 1644 metais įlanką tyrinėjo Abelis Tasmanas. Regionas vėliau ištirtas Matthew Flinders'o kelionėje 1802 ir 1803 metais.
Pirmas žeme keliavęs buvo prūsas Ludwig Leichhardt'as keliavęs 1844 ir 1845 metais.
Rišiklis

Rišiklis (angl. binder) – medžiaga, įeinanti į sudėtingų medžiagų sudėtį ir jungianti kietas grūdelių ar gijų pavidalo daleles į vieningą masę.
Daugelis rišiklių geba sustingti (fiziškai ar chemiškai) ir sujungti mišinio komponentus ar kitas medžiagas.

Klijai ir dažai

Klijuose rišiklis yra komponentas, užtikrinantis jų priekibą (adheziją) ir sankibą (koheziją)
Dažuose rišikliai yra dažų nelakiosios dalies medžiagos, kurios sudaro plėvelę ir sukabina šią plėvelę su dažomu pagrindu.
Ušće bokštas

Istorija

1964–1990 m. pastate buvo įsikūręs Jugoslavijos komunistų lygos Centro Komitetas. Panaikinus Jugoslavijos komunistų lygą, jos patalpas užėmė Serbijos socialistų partija. Taip pat pastate buvo įvairių įmonių biurai. 1999 m. balandžio 21 d. pastatą bombardavo NATO kariniai naikintuvai. Dangoraižis stipriai nukentėjo: išdužo nemažai stiklų, išdegė interjeras. 2003–2005 m. pastatas rekonstruotas: atnaujintas fasadas, pristatyti 2 papildomi aukštai. 2009 m. šalia pastatytas Ušće prekybos centras.
Antony Gormley

Entonis Gormlis (angl. Antony Gormley, g. 1950) – Anglijos XX a. pabaigos ir XXI a. pradžios skulptorius, piešėjas.

Biografija

Entonis Gormlis gimė 1950 m. rugpjūčio 30 d. Londone. Studijavo archeologiją, antropologiją ir meno istoriją Trinity koledže Kembridže. 1971−1974 m. viešėjo Indijoje ir Šrilankoje, gilinosi į budistinę meditaciją, kas vėliau paveikė jo kūrybą. Grįžęs mokėsi Centrinėje dailės ir amatų mokykloje, Goldsmits koledže ir Sleido dailės mokykloje (visos Londone). E. Gormlis buvo paveiktas Indijos skulptūros idealų. Jo kūryboje svarbią vietą užima žmogaus egzistencijos santykio ir egzistavimo pasaulyje vaizdavimas. Skulptorius kūrė žmogiškas figūras iš švino, modeliuotas pagal savo paties kūną. 1981 m. jis sukūrė pirmąsias pilnas žmogaus figūros skulptūras. 1982 m. jis sukūrė trijų figūrų kompoziciją „Žemė, jūra ir oras II“ − šios figūros, stovinti, atsiklaupusi ir parkniubusi, buvo pastatytos jūros pakrantėje ir išreiškė budistinės dvasinės pajautos procesą. Figūros taip pat išreiškė žmogaus žemiškosios būties pajautimą ir santykį su supančia aplinka. E. Gormlis parodoms kūrė instaliacijas, kuriose žmogaus skulptūros būdavo pritvirtintos prie sienos, lubų.
1994 m. E. Gormlis buvo apdovanotas Ternerio prizu už instaliacijas, kurias sukūrė bendradarbiaudamas su įvairiomis bendruomenėmis − jas sudarė tūkstančiai rankos dydžio terakotos figūrėlių, kurioms formą parinko jas sukūręs. Šios figūrėlės instaliacijos patalpoje buvo sustatytos taip, kad visos žiūrėtų į įėjimą. 1997 m. buvo realizuotas E. Gormlio skulptūrinis projektas „Another Place“, sudarytas iš 100 geležinių žmogaus skulptūrų, kurios buvo sustatytos žiūrinčios į jūrą 3,2 km pajūrio ruože prie Krosbio. Vienu garsiausių E. Gormlio kūrinių tapo 1998 m. skulptūra „Šiaurės angelas“ prie Anglijos M1 automagistralės ties Geitshedu. 2007 m. E. Gormlio skulptūrinė kompozicija „Įvykių horizontas“ buvo realizuota Londone. Ją sudarė 31 natūralaus dydžio žmogaus figūra, kurios buvo pagamintos iš geležies ir stiklo pluošto. Šios skulptūros buvo išstatytos miesto aplinkoje, ant namų stogų. Vėliau instaliacija pademonstruota Roterdame, Niujorke (2010), San Paule, Rio de Žaneire ir Honkonge (2015). 2010−2012 m. 100 E. Gormlio žmogaus skulptūrų buvo pastatytos Austrijos Alpėse instaliacijoje „Horizonto laukas“. Jas skyrė nuo 60 m iki kelių kilometrų atstumai ir savo pobūdžiu ši instaliacija buvo artima žemės menui.
1997 m. E. Gormliui suteiktas Britų Imperijos ordino karininko laipsnis, 2003 m. jis priimtas į Britų meno akademijos narius, 2013 m. apdovanotas Praemium Imperiale prizu iš Japonijos meno asociacijos. 2014 m. E. Gormliui buvo suteiktas riterio rangas.
Aluotų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kerelių piliakalnis 16 km
Bugailiškių piliakalnis 5 kmVaduvų piliakalnis 12 km
Obonių piliakalnis 7 kmAlsetų piliakalnis 18 km
Rudžių piliakalnis 16 kmBijeikių piliakalnis 27 kmJuodonių piliakalnis 9 kmŠeiminiškėlių piliakalnis 21 kmKartakalnis 15 kmUžpalių piliakalnis 21 km