google/wiki40b huggingface dataset:
Didysis Sajanas

Didysis Sajanas (rus. Большой Саян) – kertinis Rytų Sajano kalnagūbris, besidriekiantis pietų Sibire, juo eina Rusijos–Mongolijos siena. Ilgis – 150 km. Jame iškilusi aukščiausia Sajanų vieta – Munku Sardykas (3491 m). Iš šiaurės supa Okos plynaukštė, iš rytų – Tunkino plikkalniai, pietuose telkšo Chubsugulo ežeras.
Iš šiaurinio Didžiojo Sajano šlaito išteka Oka, iš pietinio – Tengesin Golas ir Siaržyk Golas.
Amebos

Žodžio kilmė

Amebos terminą įvedė Bery Saint Vincent – graikų kalba amoibe reiškia 'kitimas'.
Adrenalinas

Metabolizmas

Adrenalinas organizme skaidomas dviejų fermentų KOMT (katechol-o-metyl-transferazė) ir MAO (monoaminooksidazė). Metabolitai išsiskiria su šlapimu kaip metanefrinas ir vanililmigdolų rūgštis.
Namibė

Istorija

Miestas įkurtas portugalų 1840 m. ir pavadintas Mosamedišu (Moçâmedes). Pastatytas fortas, uostas. Pradžioje vystyta žvejyba, o netoliese radus geležies telkinių pradėtas vykdyti žaliavų eksportas. 1985 m. miestas pervadintas į Namibę.
KS Selenicë

Istorija

Klubo ištakos siekia 1930 m.
Raganų eglė

Lankymas

Raganų eglė auga palyginti netoli Vilkyškių, lengvai pasiekiama, 2017 m. lapkričio mėn. duomenimis, miestelyje kelio nuoroda nepažymėta. Eglė pasiekiama iš Vilkyškių pravažiuojant evangelikų liuteronų bažnyčią link Šereitlaukio. Už miestelio riboženklio pavažiavus 200 m keliu  4229  Vilkyškiai–Bitėnai–Panemunė , pastatyti du kelio ženklai „Lankytina vieta 1,6 km“ ir „Stovėjimo vieta 100 m“. Stovėjimo aikštelėje pamiškėje įrengta Rambyno regioninio parko lenta, eglės piktograma su nurodyta kryptimi. Toliau miške, pusiaukelėje ties miško kelio posūkiu, pastatyta rodyklė „Raganų eglė“. Objekto prieigose nutiestas pakeltas lentų takas, kurio pradžioje pastatyta informacinė lenta. Tako pabaigoje prie eglės, už 150 m, įrengta apžvalgos aikštelė. Objektas pritaikytas lankyti ir neįgaliems lankytojams. Plačią apsauginę zoną aplink medį riboja aptvaras, kur atlikti jos gyvybingumą palaikantys darbai: atkurtas dirvožemis po egle, įterpiant į jį pjuvenas su mikorizės grybu.

Legendos

Ant netoliese esančio vieno iš piliakalnių - Sidabrakalnio, rinkdavosi skalvių genties jaunuoliai. Kad priešai naktį nepastebėtų, jie rengdavosi sidabriniais rūbais. Netoliese esančioje pelkėtoje lomoje, kurioje auga aštuoniolikos kamienų eglė, buvusi raganų buveinė. Jos čia sulėkdavusios, susmeigdavusios šluotas ir eidavusios vilioti jaunuolių. Viena daili raganaitė įsimylėjo žavų jaunuolį sidabriniais šarvais, pamiršo laiku sugrįžti. Pavėlavo. Kai ketino skristi - šluota jau buvo sužaliavusi. Nuo to laiko eglę imta vadinti Raganų egle.
Kita legenda byloja, kad šiose apylinkėse per Nemuną kėlėsi Napoleonas. Pralaimėjęs karą prieš Rusiją, buvęs labai piktas ir įniršio pagautas taip mojavęs kardu, kad nukirtęs ne vieną pušies viršūnę. Kliudęs ir šalia augusią eglaitę. Vėliau eglė išaugusi su aštuoniolika kamienų.
Dar viena legenda mena netolimą praeitį. Apie 1963 m., vasarą, Vilkyškių eglę aplankė žinoma gamtininkė Eugenija Šimkūnaitė. Eglė profesorei palikusi neišdildomą įspūdį. Ji tada pajuokavusi - kai kirsit eglę, padovanokit man, žinau, kad mane Ragana vadina. Eglė jai priminusi milžinišką šluotą.

Metų medis

2017 m. eglė išrinkta Lietuvos metų medžiu. Šis vardas leidžia dalyvauti sekančių metų Europos metų medžio konkurse.
Arvydas Gaičiūnas (1969)

Arvydas Gaičiūnas (g. 1969 m. gegužės 8 d. Gorkyje, dab. Žemutinis Naugardas) – Lietuvos cirko artistas, iliuzionistas.

Biografija

Tėvai Lidija Gaičiūnienė ir Arvydas Gaičiūnas, sesuo Diana Gaičiūnaitė. 1984–1990 m. mokėsi Maskvos estrados ir cirko meno mokykloje. 1990–1991 m. Maskvos kilnojamojo cirko „Jantar“, nuo 1991 m. su seserimi Lietuvoje įkurto kilnojamojo magijos teatro „DiArchy“ artistas. Parengė numerių su sūnumi Arvydu (g. 2001 m.).
Teatro „DiArchy“ trupės gastrolių geografija: Graikija, Indija, Italija, Japonija, Prancūzija, Vietnamas, Vokietija ir kt. šalys.

Įvertinimas

Tarptautinių iliuzionistų festivalių Grand Prix: 1994 m. Paryžius, 1998 m. Praha, 2000 m. Berlynas, 2002 m. Viena
Silver Bells

Silver bells, Sidabriniai varpeliai (iš latvių kalbos: Starptautiskais garīgās mūzikas festivāls «Sudraba zvani») — sakralinės muzikos chorų, vokalinių ansamblių ir solistų festivalis - konkursas, vykstantis  Daugpilyje (Latvija). Pirmasis festivalis įvyko 2000 metais ir buvo skirtas 725-ųjų miesto jubiliejui paminėti. Nuo 2005 m. festivalis vyksta kas antrus metus. XIII festivalyje (2019 metais) savo jėgas išbandė daugiau nei 2000 dalyvių iš kurių net 4 kolektyvai ir 5 solistai dalyvavo iš Lietuvos. Pelnytos trys I vietos (Šiaulių berniukų ir jaunuolių choras „Dagilėlis“, solistai Ignas Ščesnulevičius ir Rimantas Kramičius), penkios II vietos ir viena III vieta.
Atstovai iš Lietuvos festivalyje nedalyvavo tik 2004 m., tai rodo, kad šis festivalis yra labai pamėgtas lietuvių.
Nugalėtojai apdovanojami diplomais, trofėjais, o Grand Prix laimėtojas gauna ir piniginę premiją.
Festivalį organizuoja Daugpilio miesto Dūma.
Pyragas

Pyragai su įdaru (angl. pie)

Idėja kepti tešlos iš miltų ir aliejaus kepinius su mėsos įdaru atsirado dar senovės Romoje. Tačiau tikrieji pyragai atsirado Šiaurės Europoje, kur tešlos gamybai naudojo taukus, lajų ar sviestą. Su jais pagaminta tešla yra plastiška ir kočiojama, joje galima „uždaryti“ įdarą suklijuojant kraštus.
Pirmieji tokie pyragai buvo nesaldūs, su mėsos ar žuvies įdaru (dažnai buvo dedami skirtingų mėsų rinkiniai). Saldūs pyragai pasirodė XVI a. pabaigoje.
Pyragai su įdaru gali būti tiek visiškai uždari, tiek atviri.
Terminas angl. pie britų anglų kalboje paprastai reiškia uždarus pyragus, kur įdaras visiškai apsuptas tešlos. Pyragai atviru viršumi Britanijos anglų kalboje vadinami angl. tart.
JAV anglų kalboje angl. pie reiškia ir pyragus atviru viršumi.

Įvairovė pagal regionus

Jungtinėje Karalystėje, Australijoje ir Naujojoje Zelandijoje yra paplitę pyragai su mėsos įdaru. Mėsos įdarą dažniausiai sudaro kiaulienos kepsnys, galvijo inkstai, faršas arba vištiena su grybais. Tokie pyragai įprastai patiekiami kaip užkandžiai.
„Puodo“ pyragai su kieta pluta yra itin paplitę JAV. Jie kepami specialiose skardose, kur įgauna formą panašią į keksų. Dažniausiai gaminami su mėsos įdaru (ypač jautienos, vištienos arba kalakutienos), padažu ir daržovių mišiniu (bulvės, morkos, žirneliai). Taip pat paplitę kaip greitas maistas.
Vaisių pyragai yra paplitę Šiaurės Amerikoje ir Europoje. Neretai naudojami švenčių metu. Labiausiai paplitę vaisių pyragų įdarai - obuolių, kriaušių ir mišrūs. Šiaurės Amerikoje paplitęs patiekimas su specialiu kremu, ledais ar grietine.

Populiarioji kultūra

Populiariojoje kultūroje pyragai žinomi kaip komikų atributas. 1909 m. filme Mr. Flip tyliojo kino aktorius ir komikas Ben Turpin pirmasis pradėjo pasaulinę pyragų mėtymo į žmonių veidus tradiciją. Šiais laikais tai dažnas klounų šou pasirodymo numeris.

Pagerintos tešlos pyragai

Lietuvoje žodis pyragas reiškia ir duonos tipo kepinius, kepamus iš kvietinės tešlos, kurioje cukrus ir riebalai sudaro daugiau kaip 10 % miltų kiekio. Anglų kalboje nėra žodžio, kuriuo vadinami tokie gaminiai.
FK Viesulas Vilnius

Istorija

Futbolo klubas „Viesulas“ įkurtas 2004 m., tada pradėjo žaisti III lygos Vilniaus apskrities B lygos pirmenybėse, bet 2005 m. perėjo į SFL lygą. Klubo steigėjas bei garbės prezidentas – Marius Verikas. 2009 metai buvo labai sėkmingi klubui: B divizione iškovota 3-oji vieta ir galimybė žaisti aukščiausiame – A divizione, taurės varžybose nukeliauta iki pusfinalio, Teamsport B divizione iškovoti bronzos medaliai.
Apabhramša

Apabhramša (skr. अपभ्रंश = apabhraṃśa – 'nuklydimas, paklydimas') – kalbinė sąvoka, siejama su senosiomis indoarijų kalbomis. Senovės indų gramatikų požiūriu – apabhramša tai šnekta, neatitinkanti sanskrito gramatikos, leksikos normų (t. y., prakritai ir kitos „nuklydusios nuo sanskrito“ kalbos). Šiuolaikinėje indologijoje apabhramšos sąvoka naudojama įvardinti tarpines kalbas, šnektas, vartotas tarp vėlyvųjų vidurinių indoarijų kalbų ir ankstyvųjų šiuolaikinių indoarijų kalbų.
Povediniu laikotarpiu susidarė šnekamosios kalbos, vadinamos prakritais. Su laiku šie prakritai standartizavosi ir paplito už gimtųjų arealų. Apie VIII a. prakritai ėmė mišti su kitomis šnekamosiomis kalbomis – taip susidarė apabhramšos. Jos dažniausiai naudotos džainų, budistų kūriniuose, kaip literatūrinė priemonė – sanskrito kavjoje. Šios apabhramšos XIII–XVI a. išsirutuliojo į šiuolaikines literatūrines indoarijų kalbas.
Bano tema

Istorija

Temą 1968 m. pasiūlė rusų šachmatų kompozitorius Dmitrijus Banas ( Дмитрий Николаевич Банный; 1923–2000).
Vladas Rekašius

Biografija

Mokėsi Šiaulių gimnazijoje. Pašalintas iš gimnazijos išvyko į Vokietiją, 1913 m. Frankfurto prie Maino universitete studijavo filosofiją, literatūrą, istoriją. 1914 m. Rygoje dirbo laikraščio „Vilnis“ redakcijoje. 1914 m. už antivalstybinę veiklą suimtas ir ištremtas į Tomsko guberniją. 1916 m. pabėgo, gyveno Estijoje, 1917 m. persikėlė į Maskvą. 1918 m. Viatkos rajono Liaudies ūkio tarybos pirmininkas. 1918–1919 m. bolševikų komisaras Kupiškyje, 1919–1920 m. LKP Telšių rajono pogrindinio komiteto sekretorius. 1920 m. mirė peršautas areštuojant.
Jono Basanavičiaus gatvė (Jonava)

Jono Basanavičiaus gatvė Jonavoje (tarybiniais metais – Spalio revoliucijos gatvė) – pagrindinė Jonavos miesto gatvė, pavadinta Jono Basanavičiaus (1851–1927) vardu (siekiant įamžinti visuomenės veikėjo, „Aušra“ redaktoriaus, gydytojo, dirbusio Jonavoje, atminimą).

Geografija

Gatvė prasideda pačiame miesto centre, ties Šviesos bokštu (ties Žeimių ir J. Ralio gatvėmis). Baigiasi gerokai už Jonavos geležinkelio viaduko, einančio virš J. Basanavičiaus gatvės, ties Laukagaliais. Ribojasi su Vytauto, J. Janonio, Prezidento, Kęstučio, Pylimo, Ateities, Lietavos, Panerių, Fabriko ir Ukmergės gatvėmis.
Pabaigoje gatvė pereina į plentą Ukmergės link. Važiuojant nuo Ukmergės pusės link Jonavos miesto centro, atsiveria graži panorama, gatvės slėnis, ypač patraukliai atrodantis vakarais ir naktimis (esant apšvietimui).
Pastatų numeriai – nuo 1 iki 81.

Įstaigos, įmonės, organizacijos

Gatvės pradžioje, dešinėje (nuo J. Ralio g. pusės) porinių namų seriją pradeda dviaukštis namas. Jame glaudžiasi įvairios parduotuvės, organizacijos – Lietuvos socialdemokratų partijos Jonavos rajono skyrius ir Jonavos rajono 4-asis notaro biuras (J. Basanavičiaus g. 2). Namas apkabintas reklaminiais stendais bei vėliavomis.
Kitoje gatvės pusėje (kairėje) – Jonavos kraštotyros muziejus (senoji Daugpilio-Kauno arklių pašto stotis). Jį sudaro 3 pastatai. Čia veikia istorinės ir etnografinės ekspozicijos, administracija, įskūręs JKM Turizmo informacijos centras (J. Basanavičiaus g. 3). Ant pagrindinio senosios pašto stoties pastato sienos yra paminklinės atminimo lentos Marijai Zabielaitei-Kosakovskienei (1704–1769) ir dr. J. Basanavičiui.
Netoli – Jonavos advokatų kontora (J. Basanavičiaus g. 4), „BTA draudimas" Jonavos klientų aptarnavimo centras (J. Basanavičiaus g. 4), Gintarinė vaistinė (J. Basanavičiaus g. 6), medžių apsuptyje – Jonavos suaugusiųjų švietimo centras (J. Basanavičiaus g. 7). Šioje vietoje po medžių lapija vykdavo respublikinės poezijos pavasario šventės, kitokie renginiai.
Viena svarbiausių miesto centre lankomų vietų yra prekybos centras „IKI“, valdomas UAB „Palink" (sovietiniais metais čia veikė valstybinė universalinė parduotuvė). Pastato plotas – 1650 m². Jame veikia foto paslaugų UAB „Kodak Express„, gėlių ir augalų UAB „Sajura“, kosmetikos ir parfumerijos parduotuvė SARMA ir baldų gamintoja UAB „Admodė“ (J.Basanavičiaus g. 6). Pastato rūsyje veikia kavinė „Geltonas baras" (valdo UAB „Vašrima„).
Toliau įsikūrę UAB „TIKS langai“ prekybos taškas (J. Basanavičiaus g. 14) ir Optikos salonas (J. Basanavičiaus g. 19).
Prezidento ir J. Basanavičiaus gatvių sankryžoje stovi Jonavos verslo centras (J. Basanavičiaus g. 22/ Prezidento g. 8). Jame veikia „SEB“ banko Kėdainių filialo Jonavos skyrius, Advokatės Albinos Cirulienės kontora, draudimo bendrovės UADB „Industrijos garantas“ ir UAB „Aviva Lietuva" Jonavos biuras.
Toliau įsikūrę čiužinių gamintoja UAB „Lonas" (J. Basanavičiaus g. 24) bei nekilnojamojo turto bendrovė UAB „Jonvalda" (J. Basanavičiaus g. 27), Michailo Rudakovo IĮ odontologijos kabinetas (J. Basanavičiaus g. 34), Gėlių ir floristikos UAB „Gėlių kiemelis" (J. Basanavičiaus g. 35).
Telesforas Lukoševičius

Biografija

Gimė 1926 m. birželio 30 d. Palašmenyje. 1950 m. baigė Šiaulių pedagoginio instituto fizikos-matematikos fakultetą. Nuo 1956 m. dirbo Joniškėlio mokyklos fizikos ir matematikos mokytoju. 1960 m. baigė esperanto kalbos kursus. Joniškėlyje įkūrė esperantininkų klubą. 1963 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją ir pradėjo dirbti Joniškėlio žemės ūkio mokykloje, o nuo 1976 m. Panevėžio hidromelioracijos institute. Nuo 1983 m. pradėjo vesti esperanto kalbos kursus Panevėžyje, organizavo esperanto teatro pasirodymus. Parašė ir parengė straipsnių bei leidinių apie esperanto kalbą, vertė tekstus. 2005 m. tapo Pasaulinės Esperanto asociacijos garbės nariu. Mirė 2013 m. vasario 18 d. Panevėžyje.
Blogos mintys

Turinys

Mario – sėkmingą karjerą darantis teisininkas, turintis gražią žmoną ir gerą reputaciją. Tačiau greta šios išorinės sėkmės jis yra nuolat kamuojamas blogų minčių apie savo žmoną. Mario nuolat atrodo, kad žmona jam neištikima, kiekvieną kartą matydamas ją kalbant su vienu iš draugų jis įtaria esąs išduotas.
Kartą dėl rūko Mario lėktuvo reisas atidedamas ir šis, grįžę namo, randa miegančią žmoną bei pastebi vyriškį, besislepiantį jo ginklų spintoje. Neišsiduodamas žmonai, Mario užrakina spintą, o kitą dieną su šia išsiruošia į medžioklę, vis kankinamas minčių apie neištikimybę...
Marijona Fergizienė

Biografija

1958 m. baigė Joniškėlio vidurinę mokyklą, 1960 m. – Klaipėdos pedagoginę mokyklą, įgijo pradinių klasių mokytojos specialybę. 1964–1969 m. neakivaizdžiai studijavo Šiaulių pedagoginiame institute, įgijo pradinio mokymo pedagogikos ir metodikos išsilavinimą.
1960–1963 m. dirbo Laiškalnio pradinės mokyklos mokytoja. 1963–1965 m. buvo Šaltinių aštuonmetės mokyklos pradinių klasių mokytoja. 1965–1979 m. dirbo Lietuvos vidaus reikalų ministerijos Nepilnamečių reikalų inspekcijos inspektore. 1985–1990 m. Šiaulių pradinės mokyklos mokytoja, 1990–1995 m. – Piktagalio pradinės mokyklos mokytoja. 1995–2000 m. dirbo Eitminiškių pradinės mokyklos mokytoja.
Ivanas Pyrjevas

Ivanas Pyrjevas (rus. Ива́н Алекса́ндрович Пы́рьев, 1901 m. lapkričio 17 d. Altajaus krašte – 1968 m. vasario 7 d. Maskvoje) – tarybinis kino režisierius, TSRS liaudies artistas (1948), šešiskart Stalino premijos laureatas (1941, 1942, 1946, 1946, 1948 ir 1951 m.).

Biografija

Nuo 1921 m. dirbo Maskvos „Proletkulto“ teatro aktoriumi, vaidino S. Eizenšteino ir V. Mejerholdo režisuotuose spektakliuose. 1925 m. pradėjęs dirbti scenaristu ir režisieriumi kino studijose „Goskino“, „Proletkino“, „Sojuzkino“ (dab. „Mosfilm“), I. Pyrjevas tapo vienu žymiausiu tarybinio kino veikėjų.
Ypatingo populiarumo susilaukė jo muzikinės komedijos „Turtinga nuotaka“ («Богатая невеста»), „Traktoristai“ («Трактористы»), „Kiaulių šėrėja ir piemuo“ («Свинарка и пастух»), „Kubanės kazokai“ («Кубанские казаки»), romantiniai muzikiniai filmai „Šeštą valandą vakare po karo“ («В шесть часов вечера после войны»), „Sakmė apie Sibiro žemę“ («Сказание о земле Сибирской»). Visuose šiuose filmuose pagrindinius vaidmenis atliko jo žmona- aktorė Marina Ladynina. Ekranizavo F. Dostojevskio kūrinius „Idiotas“ (1958) ir „Broliai Karamazovai“ (1969 m., filmą po I. Pyrjevo mirties užbaigė Kirilas Lavrovas ir Michailas Uljanovas).
1954–1957 m. kino studijos „Mosfilm“ direktorius. TSRS kinematografininkų sąjungos kūrėjas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas.
Anžero Sudženskas

Istorija

Gyvenvietė Stancija Anžerskaja (станция Анжерская) pradėjo kurtis 1897 m. atradus akmens anglių ir nutiesus Transsibiro geležinkelį. 1928 m. sujungtos Anžero ir Sudžensko gyvenvietės, o miesto teisės suteiktos 1931 m.
Kazys Skaisgirys

Kazys Skaisgirys (1891 m. kovo 16 d. Marčiukų kaime, Lukšių valsčiuje, Šakių apskrityje – 1944 m., karo metu dingo Vokietijoje), vargonininkas, chorvedys.

Biografija

Baigęs Lukšių pradžios mokyklą, 1909–1912 m. pas vietos parapijos vargonininką mokėsi vargonuoti. Pirmojo pasaulinio karo metais vargonininkavo Rusijoje, o 1923–1944 m. Plokščiuose ir Sintautuose (Šakių apskr.). 1926–1929 m. Klaipėdoje vasaros metu lankė muzikos kursus mokytojams ir gavo vargonininko cenzą (dėst. J. Žilevičius). Su Sintautų bažnyčios choru K. Skaisgirys dalyvavo 1924 m. ir 1928 m. visos Lietuvos dainų šventėse Kaune, o su bažnyčios ir Šaulių sąjungos chorais 1938 m. Klaipėdos ir 1939 m. Alytaus dainų šventėse. Jo sūnus, taip pat Kazys Skaisgirys (1927–2005 m.), nuo 1949 m. gyveno JAV – Čikagoje ir yra daug pasidarbavęs lietuvių išeivijos muzikinei kultūrai.
Nuo 1981 m. K. Skaisgirys (sūnus) vadovavo J. Žilevičiaus ir J. Kreivėno lietuvių muzikologijos archyvui, nuo 1987 m. kartu su S. Sližiu redagavo žurnalą „Muzikos žinios", rašė straipsnius, tvarkė, redagavo ir leido muzikos kūrinius bei kitokius leidinius.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Vaistas

Vaistas, vaistinis preparatas – vaistinė medžiaga arba jų derinys, paruošti žmonių gydymui ar ligų profilaktikai.
Vaistams taip pat priskiriamos vaistinės medžiagos arba jų deriniai, kurie gali būti vartojami ligų diagnostikai in vivo arba fiziologinėms funkcijoms grąžinti, koreguoti arba modifikuoti.
Pagal LR Farmacijos įstatymą  apibrėžiamas kaip:
Vaistas (vaistinis preparatas) – vaistinė medžiaga arba jų derinys, pagaminti ir teikiami vartoti, kadangi atitinka bent vieną šių kriterijų: 1) pasižymi savybėmis, dėl kurių tinka žmogaus ligoms gydyti arba jų profilaktikai; 2) dėl farmakologinio, imuninio ar metabolinio poveikio gali būti vartojamas ar skiriamas atkurti, koreguoti ar modifikuoti žmogaus fiziologines funkcijas arba diagnozuoti žmogaus ligas.

Skirstymas

Vaistai skirstomi į etinius ir generinius.
Etiniai arba originalūs (patentiniai) vaistai - pagal naujai sukurtą ir užpatentuotą formulę pagaminti vaistai. Tokiems vaistams sukurti yra skiriamos didelės investicijos, atliekami klinikiniai tyrimai, kurie paprastai trunka iki 15 metų. Etinės kompanijos turi išskirtines teises pardavinėti patentuotus vaistus rinkoje. Tokie vaistai neturi tiesioginių konkurentų patento galiojimo laikotarpiu.
Generiniai vaistai - jau esančių vaistų kopijos, kurias galima parduoti su savo prekės ženklu. Generiniais vaistai tampa, pasibaigus etinio vaisto patentui. ES ir Lietuvoje patentas išduodamas 20-ai metų. Generinių vaistų atitikimas originaliam vaistui tikrinamas registracijos metu. Generinių vaistų pagrindinės veikliosios medžiagos turi būti tokios pačios, kaip originalaus vaisto, tačiau pagalbinės medžiagos gali skirtis. Atskirai kategorijai priskiriami homeopatiniai vaistai. Nors jie registruojami kaip vaistiniai preparatai, tačiau juos registruojant nereikalaujama mokslinių įrodymų dėl jų efektyvumo. Lietuvoje parduodami vaistai turi būti registruojami vaistų registre, kurį galima rasti Valstybinės vaistų kontrolės tinklalapyje.
Liepos 3

Vardadieniai

Anatolijus – Heliodoras – Liaudbaras – Liaudmantas – Liaudmina – Liaudminas – Liaudminė – Rytė – Rytis – Tomas – Vaidilas – Vaidilė.
Marija Nijolė Meilutienė

Biografija

1966 m. baigė Tauragės politechnikumą, technikė technologė.
1998 m. įmonės „Reklamos paslaugos“ savininkė. 2002 m. Tauragės moters užimtumo centro direktorė.
Nuo 1994 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Tauragės rajono skyriaus narė. Nuo 1999 m. LSDP tarybos narė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė.
1995–2000 m. Tauragės rajono savivaldybės tarybos narė.
Lietuvos suaugusiųjų švietimo asociacijos Tauragės moters užimtumo informacinio centro vadovė.
Kauno karo mokykla

Kauno karo mokykla (nuo 1929 m. Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokykla) – Lietuvos kariuomenės jaunesniųjų karininkų mokymo įstaiga, 1919–1940 m. veikusi Kaune, Panemunėje.

Istorija

Veikti pradėjo 1919 m. kovo 8 d.
1919 m. liepos mėn. buvo paskelbti Karo mokyklos nuostatai. Dėl karininkų stygiaus besikuriančioje Lietuvos kariuomenėje mokslai karo mokykloje pradžioje truko 4 mėnesius. Pirmoji laida – 89 karužai ir 7 puskarininkiai, turintys teisę gauti karininko laipsnį kariuomenės daliniuose, Kauno karo mokyklą baigė 1919 m. liepos 6 d.
Pirmieji absolventai Lietuvos karininkai 1919 m. liepos mėn. išvyko į frontą; rugpjūčio 24 d. krito pirmoji I karininkų laidos auka – J. Sidaravičius, vėliau, lapkričio 22 d., ties Radviliškiu antroji – S. Oželis. 1920 m. lenkų fronte žuvo karininkai J. Stapulionis, K. Matulaitis, Pr. Telksnys, A. Urbelis ir kt. 
1920 m. mokslas truko 1 metus, nuo 1921 m. – 2 metus, nuo 1935 m. – 3 metus. Pirmųjų laidų kariūnai galėjo būti baigę gimnazijos ar jai tolygios mokyklos 4 klases, vėliau tik baigę gimnaziją, nevedę 18-25 metų amžiaus vyrai.
1919–1920 m. Kauno karo mokykla parengė 3 laidas, 434 karininkus, tarp jų 32 aviacijos karininkus. Iki 1940 m. Karo mokykla išleido 21 karininkų laidą. SSRS okupavus Lietuvą Karo mokykla 1940 m. rugsėjo mėn. perkelta į Vilnių ir išformuota. Vietoj jos įkurta Vilniaus pėstininkų mokykla.  
1926–1940 m. prie Karo mokyklos veikė aspirantų (atsargos karininkų) kursai. Juose 12, vėliau – 15 mėnesių mokėsi gimnaziją baigę 18–29 m. kariuomenėje netarnavę vyrai. Baigusieji gaudavo jaunesniojo leitenanto laipsnį ir būdavo išleidžiami į atsargą. Iki 1940 m. išleista 15 atsargos karininkų laidų.
Be Karo mokyklos karo technikos karininkus 1920–1923 m. rengė Laikinieji karininkų kursai, 1923–1926 m. Aukštieji karo technikos kursai, nuo 1927 m. Aukštieji karininkų kursai. 1931 m. įkurtas Vytauto Didžiojo karininkų kursų Generalinio štabo skyrius, kuris prilygo aukštojo karo mokslo institucijai. 1938 m. gruodžio 10 d. prezidentas Antanas Smetona paskelbė Seimo priimtą įstatymą, pagal kurį Vytauto Didžiojo karininkų kursai pervadinti Vytauto Didžiojo aukštąja karo mokykla. 
Nuo 1932 m. Karo mokykla leido žurnalą „Kariūnas“.
Vladimiras Vladimirovskis

Biografija

Gimė 1893 m. spalio 18 d. Kaune kaip Vladimiras Maleiko, tėvas Josifas dirbo meistru. Vaikystę praleido Bobruiske. Dalyvavo I pasauliniame kare, buvo sužeistas ir paimtas į nelaisvę. 1920 m. pradėjo aktoriaus karjerą Bobruisko teatre. 1921-1922 m. vaidino Smolny teatre Sankt Peterburge. 1924-1959 m. vaidino 1–ajame Baltarusijos dramos teatre. 1940 m. apdovanotas Lenino ordinu. II pasauliniame kare vaidindavo pafrontės teatruose. Nuo 1941 m. TSKP narys. 1955 m. suteiktas TSRS liaudies artisto vardas. Mirė 1971 m. sausio 24 d. Minske. Buvo vedęs aktorę Jekateriną Zamešiną su kuria susilaukė sūnaus Boriso.
Sindžerėjus

Istorija

1944–1991 m. miestas dar buvo miesto tipo gyvenvietė ir vadinosi Lazovskas (pavadintas Rusijos Pilietinio karo veikėjo Sergejaus Lazo (Сергей Лазо), gimusio dabartiniame Orhėjaus rajone, garbei).
Kultūra (meno kūrinys)

Kultūra – Gintaro Karoso dailės kūrinys 2012 metais pristatytas visuomenei Europos parke. Tai didžiulis kraštovaizdžio menui priskirtinas darbas, įsikomponavęs išraiškingame daugiau kaip hektaro plote. Penkios šviesių atspalvių skulptūrinės formos, kurių kontūrai primena ledkalnio, kalnų ar architektūros objekto siluetus, tarytum tirpsta ir vėl išnyra gamtoje, sudarydamos natūralios gamtos elementais užsibaigiančią seką. Vinguriuojančios skulptūrinės formos, iškylančios iki beveik aštuonių metrų aukščio, yra sulipdytos iš daugybės smulkių marmuro šukių.