Homeopatija

Homeopatija (gr. όμοιος 'panašus' + πάθος 'skausmas, liga') – pseudomokslas medicinos srityje, priskiriamas alternatyviajai medicinai. Iš 1800 nepriklausomų mokslinių tyrimų nė vienas nepatvirtino homeopatijos gydomųjų savybių.
Gydoma specialiu būdu paruošiamais preparatais – medžiagos, kurios sveikam žmogui sukelia panašius simptomus į gydomą ligą, atskiedžiamos taip, kad jų pagamintame preparate praktiškai arba visiškai nelieka. Manoma, jog kuo mažiau pirminės medžiagos lieka preparate, tuo jis tampa efektyvesnis. Tikima, jog skiedžiant mažiau kartų, preparatas gydo kūno organus, skiedžiant daugiau kartų, preparatas gali gydyti ir psichines ligas. Gydymo principas grindžiamas senoviniu similia similibus curantur (lot. „panašus gydo panašų“) principu. Homeopatijos šalininkai mano, kad ypatingu metodu skiedžiamos medžiagos poveikis ne silpnėja, bet stiprėja. Homeopatinių vaistų poveikis paprastai aiškinamas tuo, kad vanduo nežinomu būdu „atsimena“ pirminę medžiagą, kuri buvo skiedžiama.
Šiuolaikinius mokslinius reikalavimus atitinkantys tyrimai rodo, kad homeopatinio gydymo medicininis poveikis – ne didesnis nei placebo efektas. Pagrindinių homeopatijos principų (potencijavimas, panašumas, gyvybinė jėga) neįmanoma patikrinti (pseudomokslas).

Istorija

Homeopatijos pradininkas buvo Samuelis Hanemanas (1755–1843) – žymus savo amžiaus gydytojas ir vertėjas. Atlikdamas bandymus su chininu, kuris buvo naudojamas maliarijos gydymui, jis pastebėjo, kad didesni šios medžiagos kiekiai sukelia simptomus, panašius į maliariją. Hanemanas sukūrė teoriją, kad kiekvieną ligą galima išgydyti medžiagomis, kurių didesnės dozės sukelia panašius į tos ligos simptomus. Atlikdamas tyrimus ir bandymus Hanemanas pastebėjo, kad kartais reikia visai mažos tokių medžiagų dozės, ir stimulą gavęs organizmas toliau gyja savaime. Taip jis priėjo išvadą, kad kuo mažesnė dozė, tuo didesnis efektas. Tiesa, šie tyrimai ir bandymai buvo vykdomi tuo metu priimtinais principais, t. y. vaistų bandiniai duodami žmonėms ir stebima, kokius simptomus po to šie jaučia, nevertinant kitų veiksnių.
Pirmą kartą ši teorija buvo publikuota 1796 metais. Hanemanas tvirtino, kad homeopatijos efektyvumas priklauso nuo paciento individualių savybių, todėl gilindavosi ne tik į ligos istoriją, bet ir kūno tipą, charakterį, fizinius bei emocinius pokyčius. Anot Hanemano, chroniškos ligos yra dėl užgniaužto troškimo, užslėpto blogo jausmo ar blogio dvasios.
Homeopatija dar Hanemanui gyvam esant tapo labai populiari ir paplito visoje Europoje, JAV, Azijos šalyse. Tai buvo susiję su tuo, kad tuometinė medicina daugeliu atvejų neturėjo jokių priemonių kovoti su daugeliu šiais laikais išgydomų ligų bei taikė abejotinas ir menko poveikio priemones – kraujo nuleidimą, vėmimo, viduriavimo skatinimą.
XIX a. pabaigos – XX a. pr. medicinos pasiekimai praktiškai išstūmė homeopatinius vaistus. Jie vėl išpopuliarėjo XX a. antrojoje pusėje kartu su sveiko gyvenimo būdo, new age ir kitais judėjimais bei susidomėjimo netradicine medicina banga.

Homeopatinių preparatų šalutinis poveikis ar žala

Manoma, jog homeopatiniai preparatai nedaro jokios žalos ir neturi jokių nepageidaujamų šalutinių efektų (nors kartais kai kurių preparatų informaciniuose lapeliuose būna išvardyti), kadangi juose be vandens nėra jokių veikliųjų medžiagų. Homeopatija gali būti žalinga, jei homeopatiniai preparatai vartojami vietoje efektyvių vaistų, kurių poveikis bei, šalutiniai efektai yra žinomi pagal klinikinius tyrimus. Kadangi homeopatai mano, jog kuo daugiau skiedimų, tuo preparatas efektyvesnis, ir daug kartų atskiestas preparatas pradeda veikti ir psichiką, žmogus naudojantis preparatą, kad gydyti fizines ligas, gali pastebėti pokyčius ir psichikoje (pvz., tapti ramesniu, atsipalaidavusiu, ar atvirkščiai piktesniu). Tačiau homeopatų manymu, homeopatiniai preparatai neturi jokių rimtų šalutinių poveikių.

Oficialus homeopatijos pripažinimas

XX a. pradžioje Amerikos Medikų Asociacija (American Medical Association, AMA) pradėjo aktyviai kovoti prieš šį gydymo metodą ir iki 1950 m. JAV beveik nebeliko homeopatijos mokyklų ir praktikantų. Vėliau jos populiarumas tai iškildavo, tai nuslūgdavo.
JAV homeopatiniai vaistai nebėra registruojami nuo XX a. 6-ojo dešimtmečio, kai buvo panaikinta ir anksčiau registruotų vaistų registracija.
Jungtinėje Karalystėje 1997 Londono sveikatos apsaugos valdžios organų atstovai, nepakankant homeopatinio gydymo efektyvumo įrodymų, nutarė nutraukti homeopatinio gydymo finansavimą.
Nepaisant to, kad homeopatiniai preparatai nėra oficialiai pripažįstami kaip vaistai, jie yra plačiai reklamuojami kaip ligas galintys pagydyti vaistai. Kadangi homeopatiniai preparatai tiesioginio neigiamo poveikio neturi, nebent būtų vartojami atsisakant efektyvių įprastinių vaistų, vaistų reklamą prižiūrinčios institucijos kreipia į tokių preparatų reklamą nedidelį dėmesį.
1982 metais JAV Food and Drug Administration atliktas rinkos tyrimas parodė, kad kai kurie homeopatiniai vaistai pardavinėjami rimtoms ligoms gydyti. Pavyzdžiui, tarantulo tinktūra – nuo sklerozės, kobros nuodų ekstraktas – nuo vėžio.
Didžiausias JAV homeopatinių vaistų tiekėjas yra Biological Homeopathic Industries. Jų kataloguose buvo surašyta daugiau kaip 50 sunkių ligų, kurias jų siūlomi preparatai neva gali pagydyti, tarp jų – ir vėžys.
1993–1994 m. FDA išsiuntė įspėjamuosius laiškus didžiausiems homeopatinių vaistų gamintojams ir platintojams: Biological Homeopathic Industries buvo įspėti nustoti klaidinti vartotojus, kad jų vaistai kada nors yra buvę veiksmingi nuo kiaulytės, kosulio, chroniškų kvėpavimo takų ligų, herpeso ir visų virusinių ligų. Botanical Laboratories, Inc firma, platinusi „Natra - bio“ gaminius, buvo įspėta neklaidinti vartotojų savo teiginiais, kad jų homeopatiniai vaistai „BioAllers“ yra veiksmingi nuo šienligės, alergijos gyvūnų plaukams, dulkėms ir kt. FDA niekada nepripažino jokio homeopatinio preparato kaip saugaus ir efektyvaus bet kokiems medicininiams tikslams.

Homeopatija ir fitoterapija

Homeopatija dažnai painiojama su gydymu vaistažolėmis (fitoterapija). Kadangi homeopatija kaip terminas yra plačiai žinomas, kai kurios kompanijos klaidindamos vartotoją naudoja jį marketinge, nors jų pardavinėjami preparatai nėra homeopatiniai, o ruošti pagal įprastą metodologiją – vitaminai, vaistažolės ar panašiai. Homeopatinių preparatų reklamoje taip pat akcentuojama, kad tai „natūrali“ priemonė, o tai asocijuojasi su ekologiškais produktais ir vaistažolėmis. Dėl šios painiavos dažnai manoma, kad homeopatija yra pripažįstama ir įprastinės medicinos.
Iš tiesų šie du gydymo būdai turi mažai ką bendro. Homeopatiniai vaistai gaminami ne tik iš augalų, bet taip pat ir iš mineralų, gyvūninės kilmės produktų (pavyzdžiui, gyvačių nuodų) ar net žmogiškos kilmės substancijų. Net ir iš žolelių pagaminti homeopatiniai vaistai neturi nieko bendro su tikrais vaistažoliniais preparatais, kadangi juose likęs vaistažolių kiekis yra labai artimas nuliui.

Homeopatija ir skiepai

Homeopatija kartais yra siejama ar net tapatinama skiepams. Vakcina iš tiesų yra tos pačios ligos silpnas „užkratas“. S. Hanemanas jų atradimą interpretavo kaip homeopatijos teiginio panašus gydo panašų patvirtinimą. Iš tiesų su homeopatija skiepai neturi nieko bendro.
Vakcina paskatina sveiko organizmo pasipriešinimo reakciją ir antikūnių gaminimąsi, taip stiprinant imunitetą. Kitaip nei homeopatijoje, skiepams nenaudojamos medžiagos, kurios su liga turėtų tik panašius simptomus. Be to, tiek skiepai, tiek dėl jų susidarantys antikūnai gali būti stebimi ir išmatuojami, o homeopatijos atveju neįmanoma stebėti ar išmatuoti nei veikliosios medžiagos, nei jos tiesioginio poveikio.