google/wiki40b huggingface dataset:
Muzafarabadas

Istorija

Miestas senovėje buvo žinomas kaip Udabhanda. Jis buvo Šahių dinastijos sostinė. Šiuolaikinis pavadinimas „Muzafarabadas“ suteiktas po 1848–1949 m. Kašmyro karo, kuomet miestas tapo Laisvojo Kašmyro sostine. Pavadintas sultono Muzafaro Chano garbei. 2005 m. miestas smarkiai sugriautas Kašmyro žemės drebėjimo.
Theo van Gogh

Theo van Gogh (1957 m. liepos 23 d. Hagoje – 2004 m. lapkričio 2 d.) yra olandų režisierius, televizijos laidų rengėjas, publicistas ir aktorius.
Jis yra pasaulinės dailės klasiko brolio Theo van Gogh (meno pardavėjas) anūkas. Jis buvo nužudytas Mohammed Bouyeri 2004 m.

Biografija

Theo van Gogh gimė Hagoje.Jo tėvas Johan van Gogh buvo Olandų slaptos specialiosios tarnybos ('AIVD', po to pervadintos į 'BVD') narys. Theo dėde, taip pat Theo, buvo nužudytas nacių okupacijos laikais už dalyvavimą antinacistinėje rezistencijoje.
Metęs teisės mokyklą Theo van Gogh tapo teatro menedžeriu. Jis debiutavo filmu Luger (1981 m.) būdamas režisierium. Apdovanotas Gouden Kalf ("Aukso jautis", Nyderlandų Oskaro ekvivalentas) už Blind Date (1996 m.) ir In het belang van de staat ("Valstybės interesu", 1997 m.). Vėliau pažymėtas tarptautiniame San Francisko festivalyje. International Film Festival. Aktorius juostoje De noorderlingen ("Šiaurietis", 1992 m.). Po to jis dirbo televizijoje ir rašė provokatyvias skiltis Metro International ir kitiems leidiniams. Bendrai kūrė su Alex van Warmerdam .
Van Gogh buvo agresyvios, konfliktinės, polemiškos prozos kūrėjas, susilaukęs netgi teismų su kitais kūrėjais. Atleistas iš laikraščio leido savo paties tinklalapį. Stipriai gėrė, vartojo narkotikus, tačiau dėl savo sūnaus pakeitė gyvenimo būdą. Paskutinė jo knyga (2003) buvo Allah weet het beter ("Allachas Žino Geriausiai"). Po rugsėjo 11 jis buvo tapęs žinomu islamo kritiku.
Ramūnas Keršys

Biografija

1996 m. baigė Zarasų „Ąžuolo“ vidurinę mokyklą.
2000 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, istorikas.
2009 m. Vilniaus universitete baigė socialinio darbo magistratūros studijas.
Iki 2013 m. Zarasų rajono savivaldybės administracijos vyriausiasis specialistas darbui su jaunimu, jaunimo reikalų koordinatorius. Europos Sąjungos programos „Veiklus jaunimas“ konsultantas, mokymų vadovas. 2006–2012 m. Nacionalinės jaunimo reikalų koordinatorių asociacijos prezidentas.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Zarasų rajono skyriaus narys. 2005–2007 m. ir nuo 2010 m. LSDP Zarasų skyriaus pirmininko pavaduotojas. Iki 2013 m. Lietuvos socialdemokratinio jaunimo sąjungos Zarasų skyriaus narys. 2007 m. Zarasų rajono savivaldybės tarybos narys, dėl užimamų pareigų mandato atsisakė.
Nuo 2013 m. gruodžio 5 d. Zarasų rajono savivaldybės administracijos direktorius.
2015 m. išrinktas į Zarasų rajono savivaldybės tarybą.
Žmona Sigita. Sūnus Ugnius, duktė Saulė.
Kogalymas

Ekonomika

Pagrindinė pramonės šaka – naftos ir dujų gavyba ir transportavimas. Per metus miesto įmonės išgauna virš 30 mln. tonų naftos. Didžiausia įmonė – bendrovė „LUKOIL-Zapadnaja Sibir“ (ЛУКОЙЛ-Западная Сибирь). Ne vienas įtakingas rusų magnatas verslą pradėjo būtent Kogalyme, tarp jų – Vagitas Alekperovas (Вагит Алекперов), LUKoilo tarptautinio naftos koncerno prezidentas, čia dirbęs apie 17 metų iki 1999 m. Buvęs miesto vadovas Sergejus Sobianinas (Сергей Собянин) yra tapęs Maskvos meru.
Kogalymą kerta automobilių, geležinkelio bei oro trasos (KOLAVIA bendrovė), jungiančios jį su „didžiąja žeme“. Mieste atidaryti kelių Sibiro universitetų filialai.

Lietuviai Kogalyme

Prie perspektyvaus ekonominio rajono įsisavinimo prisidėjo visa Tarybų Sąjunga. Kapitalinė statyba Kogalyme pradėta vykdyti 1980 m.  Pirmieji tais metais čia buvo Pabaltijo statybininkai iš Estijos, Latvijos ir Lietuvos. Mieste akivaizdūs jų buvimo ženklai: objektų pavadinimai (gatvės Pribaltijskaja, Tallinskaja, Vilniusskaja, kinoteatras Jantar), tokios pat architektūros namai kaip ir Kaune ar Rygoje, Taline. Išlikę darbininkų bendrabučiai (vadinamieji alytnamiai), poilsio ir gamybiniai objektai, tuomet laikyti pavyzdiniais šiame naftininkų krašte.
Lietuviai įkūrė dvi statybines įmones, kurios ypač aktyviai dirbo iki Nepriklausomybės atgavimo. Kauniečiai   dirbo Statybos valdyboje SU-6 „Kausta“ (СУ-6, vadovas Anatolijus Kurilovas, vėliau netgi tapęs Kogalymo miesto garbės piliečiu ), o vilniečiai   – Kelių statybos valdyboje KSV-12 (ДСУ-12, vadovas Antanas Jankauskas). Respublikinė spauda keliolika metų mirgėjo pranešimais iš šio atšiauraus krašto. Visuomenės susidomėjimą kėlė čia mokami gerokai didesni atlyginimai ir socialinės garantijos, reguliarūs pamaininių darbinininkų brigadų („vachtų“) skrydžiai iš Lietuvos ir atgal. Vien kelininkų įmonėje dirbo virš 1000 darbuotojų.
Ukrainos baudžiamasis kodeksas

Ukrainos baudžiamasis kodeksas (ukr. Кримінальний кодекс України) – Ukrainos Respublikos baudžiamasis teisynas; baudžiamasis kodeksas, įstatymas.

Istorija

1960 m. priimtas Ukrainos TSR baudžiamasis kodeksas.
2001 m. balandžio 5 d. Aukščiausioji Rada priėmė naują Kodeksą.
Kodeksas įsigaliojo 2001 m. rugsėjo 1 d.
Volfsburgas

Istorija

Miestas buvo įkurtas 1938 m. kaip Stadt des KdF-Wagens (KdF Automobilių Miestas), jame apgyvendinti Volkswagen gamyklų darbininkai. 1945 m. pavadinimas pakeistas į Volfsburgą, pagal miesto teritorijoje stovinčią to pavadinimo pilį.

Sportas

1945 m. buvo įkurtas VfL Wolfsburg futbolo klubas. Komanda tapo 2008–2009 Bundeslygos nugalėtoja.
Antanas Razgaitis

Antanas Razgaitis (g. Lietuvoje – m. 2009 m. balandžio 4 d. Niujorke, JAV) – teisininkas, JAV lietuvių veikėjas, ateitininkas.

Biografija

Užaugo 4 vaikų šeimoje. Baigė teisę. Klyvlendo ateitininkų kuopos narys, Šiaurės Amerikos ateitininkų krašto valdybų narys, Niujorko visuomeninių organizacijų veikėjas. Tautos Fondo Direktorių tarybos narys.
Žmona Rasa. Dukra Vaiva. Sūnus Darius.
Po mirties pelenai pervežti į Lietuvą laidoti.
Halikarnasas

Istorija

Vietovardžio etimologija nežinoma, panašu, kad kilusi iš luvių ar karijų substrato. Sandas -καρνᾱσσός galimai susijęs su luvių ha+ra/i-ni-sà („tvirtovė“).
Nors jau mikėniškuoju laikotarpiu apylinkėse buvo gyvenama (rasta kapaviečių santalka), tačiau pats miestas įkurtas dorėnų, atsikėlusių iš Argolidės polio Troidzeno, apie 900 m. pr. m. e. Halikarnaso gyventojai savo mitiniu pirmtaku laikė Poseidono sūnų Antą. Miestas priklausė dorėnų 6 polių konfederacijai (heksapoliui), bet iš jos išmestas, kai Halikarnaso pilietis Agasiklas, laimėjęs Triopijos žaidynes, pasiėmė laimėjimą, užuot jį paskyręs Triopijos Apolonui.
Nuo VI a. priklausė Ligdamidų dinastijai, kuri iš Halikarnso valdė visą Kariją. V a. pr. m. e. miestą valdė Artemisija I, kuri sudarė sąjungą su Kserksu ir drauge su persais kariavo prieš graikų polius. Halikarnasas tuo metu buvo valdomas Karijos monarchų, kurie buvo Persijos vasalai. 468 m. pr. m. e. tapo Delo sąjungos nariu, 412 m. pr. m. e. – Atėnų karo laivyno uostu. Nuo 390 m. pr. m. e. priklausė Persijos Karijos satrapijai. Valdant satrapui Mausolui Halikarnasas 370 m. pr. m. e. tapo satrapijos sostine ir suklestėjo. Tuo metu pastatyta daugelis žymiausių ir iškilmingiausių miesto statinių, tarp jų – žymusis Halikarnaso mauzoliejus.
334 m. pr. m. e. Halikarnasą po apgulties, nugalėjęs persų vietininkus, užėmė Aleksandras Makedonietis. Jam mirus, Halikarnasas 311 m. pr. m. e. atiteko Antigonui I Vienaakiui, vėliau – Lisimachui. 280–197 m. pr. m. e. miestas priklausė Ptolemajų dinastijos valdomam Egiptui, 129 m. pr. m. e. prijungtas prie romėnų Azijos provincijos. Po Aleksandro antpuolio miestas daugiau nebeatsigavo. Ciceronas aprašė jį esant praktiškai apleistą.
Vėliau čia ėmė kurtis krikščionys. Apie 1300 m. Halikarnaso vietoje ėmė augti turkų miestas Bodrumas.
Nuo XIX a. pradėti archeologiniai kasinėjimai (pradėjo Čarlzas Niutonas).
Tarp žymiausių šiame mieste gimusių žmonių yra istorikas Herodotas (~484 m. pr. m. e.), istorikas, retorikas Dionisijas Halikarnasietis (~60 m. pr. m. e.), retorikas, muzikas Aelijus Dionisijas.

Architektūra

Halikarnasas pastatytas pagal architekto Hipodamo Miletiečio planą. Išlikę miesto sienos vartų griuvėsiai, amfiteatras (abu IV a. pr. m. e.), Halikarnaso mauzoliejus (IV a. pr. m. e., vienas iš Septynių pasaulio stebuklų, vėliau apgriautas žemės drebėjimo), skirtas satrapui Mausolui. Mauzoliejaus liekanos panaudotos Šv. Petro pilies statybai (apie XV a.).
Egipto svaras

Monetos

Nuo 2006 m. apyvartoje yra 25, 50 piastrų ir 1 svaro vertės monetos.

Banknotai

Banknotai – 1, 10, 20, 50, 100 svarų vertės; 25, 50 piastrų vertės.
Maciejovicės mūšis

Istorija

Tado Kosciuškos tikslas buvo neleisti susijungti dviem korpusams, kurių vienam vadovavo generolas-majoras Fiodoras Denisovas ir generolas-poručikas Ivanas Ferzenas, o kitam, ėjusiam jų kryptimi iš Bresto pusės, – generolas-anšefas Aleksandras Suvorovas. Iš pradžių Kosciuška turėjo 12 000 žmonių, iš kurių daugiau nei 7 tūkstančiai sudarė Karolio Sierakausko divizija ir 4 tūkstančiai Adomo Poninskio divizija, kuri buvo įsikūrusi atskirai nuo pagrindinio korpuso.
Rugsėjo 28 (spalio 9) d. T. Kosciuška išvyko iš Zelechovo į Maciejovicę. Ten atvykęs jis išdėstė savo karius ant kalvos. Tai turėjo savų pranašumų, tačiau atsitraukimą apsunkino užnugaryje buvusi pelkėta Okržeikos upė. Denisovas, žinodamas Poninskio divizijos sudėtį, kuri galėjo sustiprinti Kosciušos būrį, rugsėjo 29 (spalio 10) d. pradėjo puolimą. Kurjerį, kurį T. Kosciuška anksčiau nusiuntė pas Poninskį siekdamas perduoti įsakymą judėti jam į pagalbą, į nelaisvę paėmė kazokų patruliai iš Denisovo korpuso. Po 6 valandų išsiųstas pakartotinis įsakymas jau negalėjo pakeisti situacijos.
Kova prasidėjo stipria artilerijos kanonada. Po to Denisovas puolė kairį Kosciuškos sparną, o po trečios atakos pasipriešinimas buvo palaužtas. Tuo pat metu generolo Rachmanovo būrys iš Ferzeno korpuso persikėlė per Okržeiką ir apgulė į lenkų dešinį sparną. Lenkijos kavalerijai pradėjus atsitraukti, Kosciuška nujojo paskui juos, kad sustabdytų ir nukreiptų į kontrpuolimą, tačiau susidūrė su jį supusiais žvalgybiniais Dono kazokų būriais iš Denisovo korpuso. Jį sužeidė staiga iš šono išniręs Ferzeno korpuso kavaleristas ir jis pateko kazokams į nelaisvę. Šie jį neštuvais pristatė į Denisovo štabą.
Sukilėlių atsitraukimas peraugo į gynybą. Varšuvą pasiekti pavyko tik apie 2 tūkstančiams žmonių, likusieji buvo nukauti, paimti į nelaisvę arba išsibėgiojo. Pralaimėjimas prie Maciejovicės lėmė viso „Kosciuškos sukilimo“ pralaimėjimą.
Egidijus Šatavičius

Biografija

1989 m. baigė Kaišiadorių 2-ąją vidurinę mokyklą, 1993 m. Vilniaus universitete baigė bakalaurines studijas, apgindamas bakalaurinį darbą „Pasieniai I – ankstyvojo mezolito stovykla“, o 1995 m. – magistrines studijas, apgindamas magistrinį darbą „Ankstyvasis mezolitas Lietuvoje“. 2001 m. apsigynė daktaro disertaciją „Vėlyvojo paleolito kultūros ir jų likimas ankstyvajame mezolite“.
1993–1998 m. Lietuvos kultūros paveldo mokslinis centro bendradarbis, 1997–2002 m. dirbo Kaišiadorių muziejuje, nuo 2001 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto Archeologijos katedros dėstytojas. 1994–2002 m. žurnalo „Baltų archeologija“ atsakingasis sekretorius, redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 2016 m. mokslinio leidinio „Archaeologia Lituana" redkolegijos narys. Lietuvos archeologijos draugijos narys.
Laiko juosta

Laiko juosta arba laiko zona – Žemės paviršiaus dalis (sausuma ir jūra), kur galioja vienodas laikas. Geografiškai laiko zonos dalina žemę į 24 lygias juostas, kur gretimose juostose laikas skiriasi 1 valanda. Tačiau realios laiko zonų ribos skiriasi nuo geografinių, nes jos sąlygotos sienų tarp valstybių, valstijų ar administracinių teritorijų.
Laiko zonos nusakomos pagal santykį su pasauliniu koordinuotuoju laiku (UTC). Pradinis laiko zonų atskaitos taškas – Pradinis meridianas (0° rytų ilgumos), einantis per Karališkąją Grinvičo observatoriją Londone. Dėl to vietoje visuotinai pripažinto UTC žymėjimo dar vis naudojamas ir GMT (Grinvičo laikas).
Geografiškai penktadalis Lietuvos (vakarinė dalis) patenka į UTC+1 laiko zoną (CET – Centrinės Europos Laikas), likusi dalis į UTC+2 laiko zoną, tačiau oficialiai Lietuvoje galioja vienas laikas (Lietuvos laikas) – visa Lietuva priskiriama UTC+2 zonai.

Laiko zonos ir jose esančios teritorijos

Teritorijos, kuriose galioja vasaros laikas, pažymėtos *. Vasarą tose šalyse pridedama viena valanda.

UTC-12

Naudojamas tik laivuose 7,5° į rytus nuo 180°
Hasbro, Inc.

Hasbro, Inc. – JAV akcinė bendrovė, įkurta 1923 m.
Būstinė įsikūrusi Pavtukete, Rod Ailandas valstijoje.
2003 m. duomenimis tai buvo vienas iš dviejų didžiausių žaislų gamintojų JAV (kitas – „Mattel, Inc.“).
Artojų draugija

Artojų draugija – XX a. pradžioje susikūrusi ir kurį laiką veikusi knygnešių ir draudžiamos lietuviškos literatūros platintojų organizacija; draugija. 1901-1905 m. susikūrė Užnemunėje, Suvalkijoje. Turėjo 50 narių.
Kazimieras Ralys

Biografija

1900–1902 m. gyveno ir savarankiškai mokėsi JAV. 1902 m. kartu su tėvu, kuris JAV dirbo angliakasiu, grįžo į Lietuvą. Atgavus lietuvišką spaudą, ją platino, daraktoriavo gimtosiose apylinkėse. Nuo 1908 m. slapyvardžiu „Vargovaikis“ rašė į „Lietuvos ūkininką“, „Lietuvos žinias“. 1910 m. pradėjo dirbti „Lietuvos ūkininko“ redakcijoje. 1910 m. Vilniuje savarankiškai pasirengė mokytojo egzaminams. 1913 m. baigė agrotechnikos kursus.
1917 m. Vilniaus konferencijos dalyvis. 1918 m. Skaudvilės apskrities valdybos pirmininkas, vėliau apskrities viršininkas.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos socialistų liaudininkų demokratų partijos ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo, 1926 m. birželio 2 d. – 1927 m. balandžio 12 d. Trečiojo Seimo atstovas.
1928–1940 m. dirbo Žemės ūkio banke. Iki 1940 m. bendradarbiavo leidiniuose „Talka“, „Trimitas“, „Jaunimas“. 1951 m. ištremtas į Sibirą, į Krasnojarsko kraštą. 1957 m. grįžo į Lietuvą, gyveno Kaune. 
Kazimieras Ralys praktikavo blaivybę, buvo vegetaras.
Dvokiančioji smirdeklė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 168 psl.
Vanganujis

Istorija

Vanganujis buvo svarbi maorių gyvenvietė. 1830 m. čia įsikūrė britų pirkliai, o 1840 m. – misionieriai. Pradžioje vadintas Petre. Tapo svarbiu prekybiniu ir transporto mazgu.
Arizonos Coyotes

Istorija

Vinipego „Jets“
1972 m. Vinipegas gavo galimybę dalyvauti WHA lygoje. 1976, 1978, 1979 m. klubas laimėjo Avco taurę. 8-ajame dešimtmetyje dauguma komandų bankrutavo, bet Vinipego „Jets“ išsilaikė ir persikėlė į NHL lygą. 9-ajame dešimtmetyje lyga plėtėsi į JAV, todėl augo komandų išlaidos, ir nebegalėdama konkuruoti finansiškai komanda bankrutavo.
Finikso „Coyotes“
1996 m. pradžioje Vinipego „Jets“ buvo perpirkti ir perkelti į Fyniksą.
2009 m. kovo 5 d. komandai buvo iškelta bankroto byla. 2009 m. kovo 6 d. verslininkas Jim Balsillie pateikė pasiūlymą nupirkti ir perkelti komandą į pietų Ontariją, tačiau NHL vadovybė paskelbė, kad ji "nepalieka komandų likimo valiai", taip pat, kad komandos savininkas Jerry Moyes neturėjo teisės paskelbti komandai bankroto. 2009 m. liepos 16 d. teisėjas atmetė J. Balsillie pasiūlymą.
Izolinija

Izolinija - linija, jungianti vienodos reikšmės taškus plokštumoje. Pavyzdžiui, vandens telkinio vienodo gylio taškus žemėlapyje jungianti linija vadinama izobata. Kiti izolinijų pavyzdžiai: izohipsė, izobarė, izoterma. Idealios izolinijos kraštuotoje plokštumoje gali nusitiesti iki susilietimo su plokštuma kraštų arba sudaryti uždarus kontūrus. Idealios izolinijos uždaroje plokštumoje (pavyzdžiui, sferoje) sudaro tik uždarus kontūrus. Izolinijos problema iškyla tada, kai plokštumoje vienodos reikšmės taškai sudaro plotą, o ne liniją. Informaciškai apkrautoje plokštumoje, nelikus vietos žymėti izoploto, per jo kontūro vidurį pravedama izolinija. Pavyzdžiui, esant vietovėje idealiai plokščiai 100 metrų kalno viršūnei, ji bus žymima 100 metrų uždaro kontūro izohipse.
Oswald Szemerényi

Biografija

Mokėsi Vengrijoje, Budapešto Lorando Etvešo universitete, taip pat – Vokietijos Heidelbergo ir Berlyno universitetuose. Jam padarė įtaką vengrų kalbininkas Giula Lazicijušas (veng. Gyula Laziczius). 1942 m. O. Semerenis Budapešto universitete buvo paskirtas graikų kalbos dėstytoju. 1944 m. jis apgynė disertaciją apie baltų-slavų kalbas, 1947 m. Budapešte pradėjo eiti indoeuropiečių lyginamosios kalbotyros profesoriaus pareigas. 1948 m. grįžo į Angliją, iki 1960 m. dirbo Londone, Bedfordo kolegijoje. Nuo 1965 iki 1981 m. Freiburgo universitete buvo kalbotyros profesorius. O. Semerenis įkūrė Freiburgo kalbotyros būrelį, tam jį įkvėpė Jozefo Budenco (vok. Josef Budenz), finougrų kalbų studijų pradininko, įkurtas ir vadovautas būrelis.
Jis suformulavo indoeuropiečių prokalbėje galiojusį fonetinį dėsnį, kuris buvo pavadintas jo vardu – Semerenio dėsniu.
Kiaušidė

|
Kiaušidė (lot. ovarium) – porinė moters lytinių organų liauka (lytinė liauka), kurioje gaminasi moteriškosios lytinės ląstelės – kiaušinėliai. Kiaušidė taip pat gamina hormonus, kurie lemia moters antrinius lytinius požymius bei reguliuoja mėnesinių ciklą.

Kraujotaka ir inervacija

Kiaušidę maitina kiaušidžių arterijos (lot. aa. ovaricae), ateinančios iš pilvinės aortos (lot. aorta abdominalis) ir kiaušintakinės gimdos arterijos šakos (lot. rami tubarii a. uterinae). Kiaušidėje jos gausiai tarp savęs jungiasi.
Kiaušidę inervuoja papilvės, gimdos, gimdos ir makšties rezginių (lot. plexus hypogastricus, uterinus, uterovaginalis) nervai.
Jamaguči-gumi

Yamaguchi-gumi (japon. 山口組) didžiausia nusikalstama organizacija Japonijos jakudzos istorijoje. Tikėtina, kad ir didžiausia pasaulyje. Turi apie 20 000 aktyvių narių ir dar apie 15 000 stipriai susijusių asmenų.
Yamaguchi – gumi centras yra Kobėje, tačiau veikia visoje Japonijoje ir net Azijoje bei JAV.
Abiejų Tautų Respublikos senatas

Abiejų Tautų Respublikos senatas 1569–1795 m. Abiejų Tautų Respublikoje – nuolatinė karaliaus taryba, aukštieji Seimo rūmai, sudaryti po Liublino unijos iš buvusių Lenkijos karaliaus tarybos ir Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės ponų tarybos narių. Sudarė 140 senatorių. Svarstė įstatymų projektus, užsienio politikos klausimus. Senato posėdžiams pirmininkavo karalius. Išklausęs senatorių nuomonę, karalius išsakydavo bendrą senato nuomonę ir kartais pritardavo mažumai. Padažnėjus seimų nutraukimams (liberum veto), XVII a. pradėta šaukti ypatinguosius senato posėdžius, aptariančius neatidėliotinus valstybinius reikalus.
Ona Jogailaitė (1476-1503)

Kilmė

Gimė Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Kazimiero Jogailaičio ir Elžbietos Habsburgaitės šeimoje. Seneliu ir senele iš motinos pusės buvo Vokietijos, Vengrijos ir Čekijos karalius Albrechtas II ir Šventosios Romos imperijos princesė Elžbieta Liuksemburgietė. 
Augo tarp kitų dešimties brolių ir seserų, vėliau tapusiais žinomomis asmenybėmis: Kazimieras – katalikų šventasis, Aleksandras, Jonas Albrechtas ir Zigmantas – Lietuvos ir Lenkijos valdovai, Vladislovas – Čekijos ir Vengrijos karalius; Jadvyga – Bavarijos kunigaikštienė; Barbora – Saksonijos kunigaikštienė; Fridrikas – Romos katalikų bažnyčios Lenkijos ir Lietuvos primas; Elžbieta – Legnicos ir Bžego kunigaikštienė; Zofija – Brandenburgo–Kulmbacho ir Brandenburgo–Ansbacho markgrafienė.
Gintautas Bužinskas

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus 31-ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą, 1984 m. įstojo į Maskvos M. Lomonosovo universiteto Teisės fakulteto aspirantūrą ir 1988 m. apgynė disertaciją „Civiliniai procesiniai terminai“.
Nuo 1989 iki 1990 m. stažavosi Heidelbergo universiteto Teisės fakultete (Vokietija). Nuo 1992 m. liepos mėn. iki rugpjūčio mėn. stažavosi Londono „Norton Rose“ advokatų firmoje (Jungtinė Karalystė). 1993 m. vasario – birželio mėn. kaip programos „Jaunieji Vidurio ir Rytų Europos šalių diplomatai“ baigė Vokietijos užsienio reikalų ministerijos Diplomatinės akademijos kursą.
Nuo 1983 iki 1984 m. VU Teisės fakulteto Civilinės teisės ir civilinio proceso teisės katedros asistentas, nuo 1988 iki 1989 m. VU TF Civilinės teisės ir civilinio proceso teisės katedros vyr. asistentas, nuo 1990 iki 1993 m. LR užsienio reikalų ministerijos Tarptautinių organizacijų skyriaus vedėjas, pasikeitus ministerijos vadovybei nutraukė diplomatinę karjerą.
Nuo 1993 iki 1994 m. užsienio kapitalo įmonės UAB „Natufarm“ direktorius. Nuo 1994 m. VU Teisės fakulteto Darbo teisės katedros vyr. asistentas, nuo 1995 m. VU docentas; nuo 1997 iki 2004 m. Vilniaus universiteto Teisės fakulteto prodekanas.
2004 m. Seimo narys, išrinktas pagal Darbo partijos sąrašą. 2004–2006 m. Tryliktosios vyriausybės teisingumo ministras, nuo 2006 m. VU Teisės fakulteto dėstytojas, nuo 2008 m. kovo 18 d. iki 2013 m. Utenos kolegijos direktorius 5 metų kadencijai.
Nuo 2013 m. Utenos kolegijos direktorius 5 metų kadencijai. Nuo 2011 - Utenos kolegijos Verslo ir technologijų fakulteto Teisės katedros profesorius, nuo 2011 - Mykolo Romerio universiteto Teisės fakulteto Verslo teisės katedros profesorius.
2016 m. rugsėjo 29 d. išrinktas Lietuvos kolegijų direktorių konferencijos (LKDK) prezidentu.
Vadovėlio "Civilinis procesas (schemų rinkinys)" (1990), mokymo priemonės "Darbo teisė" (2000), monografijos "Teismingumas tarptautiniame civiliniame procese" (2007), vadovėlio "Darbo teisė" (2008) bendraautoris, monografijos "Darbo ginčai: teorija ir praktika" autorius (2010), knygos ,,Utenos kolegija. Laikmečio žingsniai"  (2014) bendraautoris. Paskelbė daugiau nei 25  mokslinius straipsnius Lietuvoje ir užsienyje.
Vedęs. Žmona Zita, Vilniaus gimdymo namų akušerė. Sūnūs Simonas (g. 1984 m.), Benas (g. 1998 m.), Adomas (g. 2001 m.), Pijus (g. 2011 m.)
Šakė (žurnalas)

Šakė – mėnesinis juokų bei satyros laikraštis, JAV lietuvių satyros ir humoro mėnesinis iliustruotas žurnalas, ėjęs 1913–1923 m., 1926–1928 m. Čikagoje, Bostone.

Istorija

Leido Julius Mickevičius, „Šakės“ ir „Kardo“ bendrovės, Fortūnatas Bagočius, Lietuvių laisvamanių federacija, „Aušros“ spaudos bendrovė. 1916 m. balandžio mėn. – 1923 m. vadinosi „Kardas“.

Redaktoriai

Kazys Baronas, Steponas Bakanauskas, Fortūnatas Bagočius, Antanas Karalius, Antanas Montvydas, Kostas Augustas, Steponas Strazdas.
Junge Roemer

Priešistorė

Po milžiniškos debiutinio albumo, o ypač singlo „Der Kommissar“ sėkmės, kuris puikavosi pirmose topų pozicijose daugybėje pasaulio šalių, nieko nelaukęs Falco kartu su prodiuseriu Robertu Pongeriu, su kuriuo dainininkas bendradarbiavo kuriant ir jo debiutinį albumą „Einzelhaft“, nusprendė kurti savo sekantį albumą. Šis darbas, smarkiai įtakotas funk muzikos stiliaus, muzikos kritikų buvo puikiai įvertintas. Recenzijose jie gyrė jo rafinuotumą bei prasmingus tekstus ir netgi rašė, kad „Falco išdrožtas iš visai iš kitokio medžio nei kiti muzikantai“.

Singlai

Išleisti singlai - titulinė, poliglotiškoji „Junge Roemer“, kurioje persipina tiek vokiški, tiek itališki, tiek angliški žodžiai, „Nur Mit Dir“ bei „Kann Es Liebe Sein?“ (pastarasis - specialiai singlui įrašytas duetas kartu su aktore Desiree Nosbusch).

Kiti faktai

Nors albumas ir pakilo į 1 Austrijos topo vietą, tačiau likusiose pasaulio šalyse didelio populiarumo nesusilaukė. Vėliau Falco išsireiškė, kad vietoj šio albumo verčiau būtų išleidęs knygą (turėta omeny, kad aukštos kokybės dainų tekstai yra verti atskiro dėmesio).
Šio albumo dainos „Hoch Wie Nie“ (liet. Aukštai kaip niekad) pavadinimu 1998 m. Rudi Dolezal ir Hannes Rossacher išleido biografinę knygą „Falco - Hoch wie nie“, taip pat 2007 m. pasirodė geriausių Falco dainų CD ir DVD „Hoch Wie Nie“.
SC Olimpas Mažeikiai

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. 2011 m. debiutavo SFL varžybose.
Romas Striupas

Biografija

Gimė 1886 m. gruodžio 22 d. Steponiuose. Mokėsi felčerių mokykloje Syzranėje. Už lietuviškos spaudos laikymą nuteistas vieneriems metams kalėjimo, buvo paimtas į carinę kariuomenę, kur dirbo felčeriu. 1920 m. pradėjo dirbti felčeriu Kauno ligoninėje. Rašė prozą į įvairius periodinius leidinius, tokius kaip „Šaltinėlis“, „Rygos garsas“, „Pradai ir žygiai“, „Gaisai“. Parašė aforizmus „Alkanos mintys“ (1929), „Žmogus žmogui“ (1924), „Šventoji naktis“ (1931), „Trylika apaštalų“ (1933). 1934 m. rugsėjo 8 d. nuskendo Nemune.