google/wiki40b huggingface dataset:
Trūkstama dėlionės dalis

Trūkstama dėlionės dalis yra matematinė optinė apgaulė, susidedanti iš dviejų geometrinių figūrų derinių. Atrodo, kad abu deriniai suformuoja 13×5 dydžio stačius trikampius, bet viename jų yra 1×1 dydžio skylė. Kadangi figūrų deriniai yra sudaryti iš identiškų dalių, jų užimami plotai turėtų būti lygūs, todėl kyla klausimas, iš kur atsiranda skylė.

Paaiškinimas

Keturios figūros (geltona, raudona, mėlyna ir žalia) iš tikrųjų užima 32 langelių plotą, bet trikampis yra 13 langelių pločio ir 5 langelių aukščio, taigi atrodo, kad plotas turėtų būti S=\frac{13\cdot5}{2}=32,5.
Paslaptis tame, kad mėlyno trikampio kraštinių santykis yra 5:2 (=2.500:1), o raudono 8:3 (≈2.667:1). Todėl abu figūrų deriniai iš tikro nėra taisyklingi trikampiai - vieno įžambinė yra išlenkta į viršų, o kito - į apačią. Kadangi išlenkimas yra tik maždaug 1/28 langelio, pamatyti jį yra sunku. Bet įsižiūrėkite į tašką, kur raudonas trikampis liečiasi su mėlynu ir palyginkite jį su tuo pačiu tašku kitoje figūroje. Pamatysite, kad pirmajame trikampyje įžambinė eina šiek tiek žemiau langelių linijos, o antrajame - šiek tiek aukščiau.
Kongonjasas

Paveldas

Miesto įžymybė – Matozinjoso Gerojo Jėzaus bazilika (Santuário do Bom Jesus de Matosinhos), pastatyta 1773 m. (architektas Aleižandinijas). Greta jos yra 12 pranašų paminklai, Kalvarijų kelias. Taip pat yra Šv. Mergelės, Rožinio bažnyčios, meno muziejus. Kongonjasas yra svarbus piligrimystės centras Brazilijoje.

Istorija

Kongonjasas pradėjo kurtis XVIII a. vid. kaip religinis centras. Miesto teisės suteiktos 1938 m. Kongonjaso bazilika 1985 m. įtraukta į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą.
Oscar Wilde

Oscar Fingal O’Flahertie Wills Wilde (1854 spalio 16 d.– 1900 lapkričio 30 d.) – airių kilmės anglų dramaturgas, poetas, romanistas. Laikomas vienu žymiausių karalienės Viktorijos laikmečio dramaturgų. Jo vardą išgarsino pjesės, aforizmai, taip pat romanas „Doriano Grėjaus portretas“.

Biografija

Oscar Wilde gimė 1854 metų spalio 16 d. Dubline chirurgo William Wilde ir Jane Francesca Elgee šeimoje. Motina kūrė eiles, pasirašydama pseudonimu Speranza, tėvas domėjosi archeologija ir tautosaka.
Dublino Trejybės koledže 1871–1874 metais studijavo klasikinę literatūrą, vėliau gavo stipendiją studijoms Oksfordo universitete, kurį baigė su pagyrimu.
1884 metais vedė Constance Lloyd, su kuria susilaukė dviejų sūnų – Cyril (1885) ir Vyvyan (1886).
1891 metais Vaildas užmezgė romaną su markizo Queensberry sūnumi Alfred Douglas. Įsivėlęs į konfliktą su markizu Queensberry 1895 metais Oskaras Vaildas buvo apkaltintas „įvykdžius ypatingo nepadorumo veiksmus su kitais vyriškos lyties asmenimis“ ir nuteistas 2 metams sunkiųjų darbų kalėjimo. Tais pačiais metais buvo paskelbtas bankrutavusiu.
Atlikęs bausmę pakeitė vardą į Sebastian Melmoth ir apsigyveno Prancūzijoje. Mirė 1900 metų lapkričio 30 d. Paryžiuje.
Volfo-Rajė žvaigždė

Volfo-Rajė žvaigždės, kartais vadinamos WR žvaigždės, yra praevoliucionavusios masyvios žvaigždės, sunkesnės nei 20 Saulės masių. Volfo-Rajė tipo žvaigždės sparčiai praranda savo medžiagą dėl labai stipraus žvaigždinio vėjo, kurio greitis gali siekti iki 2000 km/s. Jei Saulė per metus praranda apie 10⁻¹⁴ savo masės kasmet, tai Volfo-Rajė žvaigždė gali netekti iki 10⁻⁵ Saulės masių. Šio tipo žvaigždės taip pat pasižymi itin aukšta paviršiaus temperatūra – ji gali siekti nuo 25000 K iki 50000 K.

Stebėjimų istorija

1867 m. astronomai Čarlzas Volfas ir Džordžas Rajė Paryžiaus observatorijoje pastebėjo tris žvaigždes Gulbės žvaigždyne, kurių ištisiniuose spektruose matėsi plačios emisijos linijos. Daugumos žvaigždžių spektruose stebimos sugerties linijos, kadangi cheminiai elementai žvaigždžių atmosferose sugeria tam tikrų energijų fotonus. Emisijos linijų prigimtis Volfo-Rajė žvaigždžių spektruose keletą dešimtmečių buvo neaiški. Edvardas C. Pikeringas iškelė hipotezę, kad linijos atsiranda dėl nežinomos vandenilio būsenos egzistavimo, kadangi šių linijų serijos buvo panašios į Balmerio seriją. Vėliau paaiškėjo, kad šios spektrinės linijos atsiranda dėl helio elemento egzistavimo, kuris 1868 m. buvo patvirtintas. 1929 m. emisijos linijų plotis buvo susietas su Doplerio efektu, atsirandančiu dėl aplink Volfo-Rajė žvaigždes esančių dujų judėjimo link mūsų 300–2400 km/s greičiu. Buvo prieita prie išvados, kad Volfo-Rajė tipo žvaigždė pastoviai išmeta dujas į aplinkinę erdvę, taip įgydama dėl spinduliavimo slėgio besiplečiančių dujų apvalkalą.
Be helio, Volfo-Rajė tipo žvaigždžių spektrinėse linijose identifikuotos anglies, deguonies ir azoto linijos. 1938 m. Tarptautinė astronomų sąjunga suskirstė Volfo-Rajė žvaigždžių spektrus į WN ir WC tipus pagal tai, kokios linijos buvo ryškesnės – azoto ar anglies – deguonies.

Aprašymas

Volfo-Rajė žvaigždė – tai normali žvaigždžių evoliucijos stadija, kurios metu matomos ryškios, plačios helio ir azoto (WN tipas) ar helio, anglies bei deguonies (WC tipas). Dėl būdingų stiprių emisijos linijų Volfo-Rajė žvaigždės gali būti identifikuojamos net gretimose galaktikose. Mūsų Galaktikoje žinoma apie 230 Volfo-Rajė tipo žvaigždžių. Didžiojo Magelano Debesies galaktikoje identifikuota apie 100 šio tipo žvaigždžių, o Mažojo Magelano Debesies – tik 12. Šiek tiek (apie 10 %) planetinių ūkų centre esančių žvaigždžių irgi priskiriamos Volfo-Rajė tipui, kadangi jų spektruose išskiriamos plačios helio, anglies ir deguonies spektrinės linijos. Egzistavimo pabaigoje Volfo-Rajė žvaigždė gali atsidurti kolapsaro stadijoje – kuomet žvaigždės šerdis susitraukia į juodąją skylę, kuri traukia aplinkoje esančią medžiagą. Manoma, kad tai viena iš galimų gama žybsnių atsiradimo galimybių. Geriausiai žinoma ir matoma Volfo-Rajė tipo žvaigždė yra Gamma Velorum (γ Vel), ryški žvaigždė matoma esant piečiau 40 laipsnių šiaurės platumos. Viena iš šios šešianarės žvaigždžių sistemos narių yra Volfo-Rajė žvaigždė, kurios spektre vietoje tamsių sugerties linijų matomos ryškios emisijos linijos.
Rytų jūra

Rytų jūra (lot. Mare Orientale, 19°S 93°W) – Mėnulio jūra, esanti matomosios Mėnulio pusės vakarinėje riboje su nematomąja puse.
Rytų jūros baseinas yra geriausias Mėnulio smūginio baseino pavyzdys, turintis tris aiškius žiedus aplink jūrą, kuri sudaro apie 50 % viso baseino ploto. Tai jauniausias žinomas Mėnulio smūginis baseinas, susidaręs prieš 3,8 mlrd. metų, kai į Mėnulį įsirėžė, spėjama, 70 km skersmens meteoritas, skriejęs 40 000 km/val. greičiu. Jūrą baseino centrinėje dalyje vėliau sudarė išsiveržę lavos srautai. Jūros lavos bazaltai pasižymi aukštu ir vidutiniu titano oksidų kiekiu (iki 10 % ir daugiau masės).
Rytų jūros skersmuo 375 km. Ją supa trys žiedinės kalnų grandinės. Išorinė, 900 km skersmens, vadinama Kordiljerų kalnais (Montes Cordillera), kurios viršūnės siekia 5 km aukštį ir yra matomos iš Žemės. Vidurinė ir vidinė kalnų grandinės bendrai vadinamos Ruko kalnais (Montes Rook, pavadinti XVII a. britų astronomo Lorenso Ruko vardu), ir atitinkamai − išoriniais Ruko kalnais (600 km skersmens, pasiekia 6 km aukštį) ir vidiniais Ruko kalnais (iškart apie jūrą).
Tarp Ruko kalnų dalių šiaurės rytinėje pusėje įsiterpęs pailgas Pavasario ežeras (Lacus Veris, 396 km skersmens, 12 000 km² ploto, koord. 16°S 86°W). Tarp Ruko kalnų ir Kordiljerų kalnų rytinėje pusėje įsiterpęs Rudens ežeras (Lacus Autumni, 183 km skersmens, koord. 10°S 84°W). Šio regiono tarp Ruko ir Kordiljerų kalnų paviršius yra labai šiurkštus.
Paprastai iš Žemės matomi tik Kordiljerų kalnai ir tik retais atvejais, esant tinkamai Mėnulio libracijai ir apšvietimui, galima pamatyti Ruko kalnus ir tik išskirtiniais atvejais pačios Rytų jūros pakraštį. Ją 1901 m. atrado ir 1906 m. savo knygoje pažymėjo vokiečių astronomas Julius Francas (Julius H. G. Franz). Jis davė jūrai „Rytų“ vardą, nes, pagal anuometinį supratimą, ji buvo Mėnulio matomosios pusės rytinėje pusėje. 1961 m. astronomų sąjungos sprendimu Mėnulio pusės buvo sukeistos ir tokiu būdu Rytų jūra atsidūrė vakariniame matomosios pusės pakraštyje.
Julius Jurgelionis

Julius Jurgelionis (g. 1937 m. sausio 22 d. Kaune) – Lietuvos architektas.

Biografija

1961 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1961–1992 m. Miestų statybos projektavimo instituto architektas, projektų vyr. architektas, nuo 1992 m. bendrovės „Jungtinės architektų dirbtuvės“ kūrybinės grupės vadovas.
Juozas Žemaitis (1902)

Juozas Žemaitis (1902 m. rugsėjo 10 d. Worcesteryje, MA -1956 m. balandžio 9 d. Worcesteryje, MA – JAV), vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

Muzikos mokėsi pas privačius pedagogus Bostone, MA.
Nuo 1921 iki 1953 vargonininkavo ir vadovavo chorui Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Worcesteryje. Subūrė ir išugdė didelį chorą, su kuriuo parengė Č. Sasnausko kantatą „Broliai“, S. Šimkaus baladę „Nugrimzdęs dvaras“, M. Petrausko operą „Birutė“, J. Žilevičiaus „Vytauto Didžiojo kantatą“, išmokė nemaža mišių, giesmių ir dainų. Surengė daug religinės ir pasaulietinės muzikos koncertų lietuvių kolonijose, 1935 su choru dalyvavo Lietuvių dienos programoje International Nights of Columbus, Thompsone, CT, dainavo per radiją, Worcesteryje ir Bostone dalyvavo Moksleivių, Vyčių, Moterų sąjungų suvažiavimuose, dainavo New England provincijos rengtuose koncertuose. J. Žemaitis buvo aktyvus ALRK Vargonininkų sąjungos narys, 1934 rinktas Centro valdybos pirmininku, 1938–1940 buvo parapijos Chorų sąjungos pirmininkas. Daug rašė žurnale „Muzikos žinios“, sukūrė dainų ir giesmių, operetę „Lietuviškos vestuvės".

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Grūdų trintuvė

Grūdų trintuvė – senovinis įrankis, skirtas smulkinti (malti) grūdams: ant apatinio akmens paviršiaus beriami grūdai, o apvaliu ar ovaliu trintuvu jie būdavo trinami. Pradėtos žmonių naudoti vėlyvajame paleolite kaip Senajame, taip ir Naujajame pasaulyje. Nuo neolito tampa visuotinai priimtinu buities įrankiu.
Trintuvės padaromos iš kietųjų akmenų: granito, bazalto, smiltainio ir kt. Apatinis akmuo (trintuvės pagrindas) gali būti įvairios formos. Jo įlenktas ar geldos formos profilis paprastai susiformuodavo nuo ilgalaikio grūdų trynimo. Kai kuriose kultūrose trintuvės būdavo padaromos jau įlenktos. Tokios pasitaiko Centrinėje Amerikoje – meniškai apdirbtos metate. Gilesnę įlenktą formą jos įgaudavo malant su ilgu trintuvu, geldos formą – su nedideliu. Nedidelės kilnojamos grūdų trintuvės paprastai buvo elipsės formos paviršiais. Apatinis akmuo buvo tvirtas, ilgaamžis, ilgai nesusidėvintis. „Viršutinė“ grūdų smulkinimo įrankio dalis – trintuvas – buvo įvairių formų, bet patogus suimti ranka. Trintuvas – dažniausiai pailgas, kiek įdubusia vidurine dalimi ir platėjantis galuose. Tose kultūrose, kuriose daugiausiai buvo smulkinamos laukinių augalų sėklos, riešutai, vaisiai, buvo naudojami ir mažiau tvirti, gana korėti akmenys.

Lietuvoje

Grūdų trintuvės, arba trinamosios girnos, buvo naudojamos iki atsirandant sukamosioms girnoms. Trintuvių apatiniai akmenys buvo netaisyklingos formos, su lengvai įdubusiu paviršiumi. Tokių trinamųjų girnų bei trintuvų Lietuvos teritorijoje rasta jau vėlyvojo neolito gyvenvietėse. Tačiau vis labiau šie įrankiai ėmė plisti senojo geležies amžiaus pradžioje. Naudojamasi jais buvo visą I tūkstantmetį, kol palaipsniui pakeitė sukamosios girnos. 
Archajišką grūdų malimo būdą – trynimą grūdų trintuvėje galima pažinti Kernavės kultūrinio rezervato, kitų muziejų rengiamose gyvosios archeologijos edukacinėse programose.
Egzosfera

Egzosfera – išorinis žemės atmosferos sluoksnis, esantis 800–1000 km aukštyje. Šiame sluoksnyje oro tankis toks mažas, kad molekulės beveik nesusiduria ir, esant pakankamui greičiui, gali išlėkti iš žemės gravitacijos lauko. Kinetinė dalelių temperatūra – 1700–2000 K.
Kosminiais aparatais nustatyta, kad apatinėje egzosferoje dujas sudaro jonizuotas deguonis, azotas ir iš dalies vandenilis. Manoma, kad kelių dešimčių tūkstančių kilometrų aukštyje ji pereina į išorinę atmosferą, kuri kartais vadinama žemės karūna. Žemės karūnoje vyrauja neutralus vandenilis ir helis, kurių viename kubiniame centimetre yra apie 1000 jonų, taip pat laisvi protonų ir elektronai.
Virš egzosferos nuo 20–30 tūkstančių kilometrų prasideda tarpplanetinė kosminė erdvė. Egzosfera yra mažiausiai ištirta iš visų žemės atmosferos sluoksnių.
MOMO sindromas

MOMO sindromas – nepaprastai retas genetinis sutrikimas, priskiriamas sutrikusios raidos sindromams (tiksliau – pernelyg greito augimo). Visame pasaulyje kol kas buvo diagnozuoti tik keturi šio sindromo atvejai. MOMO sindromo pavadinimas yra keturių pagrindinių ligos aspektų akronimas: Macrosomia (per didelis naujagimio svoris), Obesity (nutukimas), Macrocephaly (makrocefalija, per didelė galva) ir akių anomalijos (angl. Ocular abnormalities). Ligos įtaka gyvenimo trukmei nėra žinoma. MOMO sindromas pirmą kartą buvo diagnozuotas profesoriaus Célia Priszkulnik Koiffmann 1993 metais.

Patofiziologija

Kadangi šis sutrikimas yra ypač retas, vos keletas tyrimų buvo orientuoti į jo priežastis. Kol kas tyrimai teigia, jog sindromas siejasi su a de novo (nauja) autosomine (autosoma – nelytinė chromosoma) dominavimo mutacija.

Patvirtinti atvejai

Arčis Tompsonas (Archie Thompson) gimė 2002 metais Iklešeime (Anglija). Tik gimęs jis svėrė 3,740 kg, būdamas 15 mėnesių peržengė 25 kg ribą ir 24 mėnesių amžiaus jau svėrė 38 kg. Tokios aplinkybės lėmė didžiulį krūvį jo širdžiai ir plaučiams. Tompsonų šeima filmuota dokumentiniame filme, kuris pirmą kartą parodytas 2004 m. spalio 3 d.
Danielė Furton (Danielli Furton), iš San Paulo Brazilijoje, yra viena ilgiausiai gyvenančių žmonių, kenčiančių nuo MOMO sindromo. Kai merginai buvo septyniolika, ji pasirodė Arčio Tompsono dokumentiniame filme, kadangi jo motina keliavo Danielės aplankyti. Mergina mokyklą lankė kaip visi normalūs vaikai, tačiau jos fizinė ir psichinė būklės užkirto kelią pažangai.
Yra žinomi dar du MOMO sindromo atvejai. Vienas užfiksuotas Italijoje, kitas – Brazilijoje.
Guminė kulka

Guminė kulka – guminės ar guma dengtos kulkos, kuriomis šaudoma iš šaulių ginklų. Guminės kulkos laikomos nemirtinomis (angl. non-lethal), jei nėra šaudoma iš arti ir nepataiko į jautrias kūno vietas.
Guminės kulkos ir panašiai veikiančios plastikinės bei medinės kulkos dažniausiai naudojamos riaušėms malšinti, eitynėms ir kitokiems žmonių susibūrimams vaikyti. Gumines kulkas naudoja ir treniruotėse šaudyti iš arti.

Istorija

XX a. 7-ojo dešimtmečio pabaigoje nemirtinos kulkos pirmą kartą buvo panaudotos riaušėms malšinti Honkonge. Ten buvo naudojamos 25 mm kalibro medinės (iš tikmedžio) kulkos. Panašias kulkas vėliau plačiai naudojo Šiaurės Airijoje. Jas D. Britanijoje vadina baton round 'kuokinis šovinys'.
Pirmas žmogus, nukautas medine kulka, buvo 11-os metų berniukas Fransis Rauntrys (Francis Rowntree), kuriam 1972 m. balandžio mėn. Belfaste iš arti iššauta kulka pataikė į galvą. Gana greitai medines kulkas pakeitė vadinamosios guminės kulkos.
Pirmosios britų guminės kulkos buvo 150 mm ilgio ir 38 mm skersmens, apie 145 g masės, jos buvo padarytos iš metalinės šerdies, aptrauktos guma. Jas iššaudavo iš patobulinto ir pailginto signalinio Verio pistoleto (angl. Very pistol) L67. Naujuosius šovinius Britų armija pirmąkart panaudojo 1970 m. rugpjūtį Belfaste.
Iki 1975 m. buvo iššauta ~56 000 šovinių su tokimis kulkomis. Tokių šaudmenų vartojimo instrukcijoje buvo parašyta, kad šioms kulkomis reikia šaudyti į žemę prie demonstrantų kojų, kad į žmones pataikytų rikošetuojančios guminės kulkos. Tiesiai iš arti iššautos guminės kulkos gali sunkiai sužaloti. Nuo tokių kulkų išsyk ar nuo sužalojimų iki 1975 m. žuvo 17 žmonių.
1972 m. ėmė naudoti plastikines kulkas.

Guminės kulkos Lietuvoje

Policija panaudojo gumines kulkas malšindama 2009 m. sausio 16 d. riaušes. Keli žmonės šiomis kulkomis buvo sužeisti.
Algirdas Vapšys

Biografija

1952 m. baigė Salako vidurinę mokyklą, 1957 m. – Kauno politechnikos instituto Hidrotechnikos fakulteto Kelių inžinieriaus specialybę.
1958–1965 m. dirbo Vilniaus statybos treste. 1966–1975 m. Vilniaus pirmajame statybos treste (1966–1967 m. ir 1972–1975 m. valdytojas, 1967–1972 m. vyriausiasis inžinierius). Nuo 1961 m. SSKP narys. 1979 m. stažavosi Maskvoje. 1975–1980 m. statybos ir montavomo tresto „Vilniaus statyba“ vyriausiasis inžinierius. 1980–1990 m. LSSR statybos ministro pavaduotojas.
1990–1992 m. statybos ir urbanistikos ministro pavaduotojas. 1992–1994 m. statybos ir urbanistikos ministras. 1994–2001 m. dirbo konsultacinėje firmoje. 2001–2006 m. ministro pirmininko Algirdo Brazausko patarėjas investicijos klausimais. 2000–2006 m. Valdovų rūmų paramos fondo valdybos narys, 2006–2010 m. pirmininkas.
1989 m. suteiktas docento vardas (1993 m. nostrifikuotas). 1997 m. išrinktas Lietuvos statybos inžinierių sąjungos pirmininku, 2001 m. perrinktas antrai kadencijai.
Žmona Eugenija (g. 1938). Vaikai: Ingrida (g. 1962), Gintarė (g. 1971), Živilė (g. 1971). Anūkai: Karolis (g. 1985), Giedrė (g. 1990),
Povilas Paulius (g. 1991), Kotryna (g. 1993), Algirdas (g. 1993), Ieva (g. 2002)
Jurgis Stačiokas

Jurgis Stačiokas (1894 m. Skriaudžių k., Prienų r. – 1977 m. Athole, MA, JAV) – vargonininkas ir chorvedys.

Biografija

1913 m. atvykęs į JAV, muzikos mokėsi pas K. Strumskį, J. Jankų ir J. Žilevičių. Kurį laiką vargonininkavo Šv. Kazimiero lietuvių parapijoje Patersone, NJ, o vėliau iki mirties Šv. Pranciškaus lietuvių parapijoje Athole. 1934 m. lapkričio 18 d. jo vadovaujamas choras atliko J. Žilevičiaus naujus Mišparus, buvo išmokęs nemažai mišių, giesmių ir dainų. 1938 m. J. Stačiokas įkūrė „Aušros" chorą Gardnere, MA. Statė muzikinius veikalus, rengė koncertus lietuvių kolonijose, dalyvavo 1939 m. Pasaulinės parodos Niujorke Lietuvių dienos koncerto programoje.
Nuo 1933 m. buvo ALRK Vargonininkų sąjungos narys.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Lightning Seeds

Lightning Seeds – pop grupė iš Anglijos. Grupė susikūrė 1989, ją sudaro Simon Rogers ir Ian Broudie. Ian Broudie rašo grupei bei atlieka dainas, groja gitara. Išgarsėjo hitu „Pure“, kuris JK pateko į top 20.
Venta (mokslinis gamybinis susivienijimas)

Mokslinis gamybinis susivienijimas „Venta“ – nuo XX a. vidurio iki paskutinio dešimtmečio Vilniuje, Jeruzalės mikrorajone, veikusi mikroschemų gamykla.

Istorija

„Venta“ buvo įrengta toli nuo Vilniaus, siekiant sumažinti taršos ir vibracijos poveikį produkcijai. Plečiantis miestui, gamyklą apsupo gatvės, netoliese įrengta orą teršianti padangų restauravimo įmonė. Susivienijime dirbo daugiau kaip 3000 darbuotojų, trečdalis jų – inžinieriai. Įmonė nuo pirmaujančių Vakarų firmų techniniame lygyje atsiliko ne daugiau kaip 2 metus. Lietuvai atkūrus nepriklausomybę, gamybos apimtys sumažėjo. Vyriausiojo įmonės technologo L. Valeikos ir direktoriaus R. Panavo pastangomis gauti užsakymai iš Italijos ir Kinijos. Paskutiniame amžiaus dešimtmetyje buvo įdiegtas ISO 9000 gamybos standartas.

Produkcija

„Ventoje“ buvo gaminami aukštojo dažnio analogas-kodas, kodas-analogas, keitikliai, superaukštojo dažnio davikliai, vaizdo technikos mikroschemos. Beveik visos schemos buvo kuriamos pagal Vakaruose padarytus analogus. Už mikroschemų komplektą, skirtą televizijos pramonei, šio kolektyvo darbuotojai, tarp jų ir autorius, buvo apdovanoti Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos premija. Iš viso „Ventoje“ suprojektuota ir gaminta: 19 tipų aukštojo dažnio daviklių, 11 tipų mikroprocesorinių komplektų, 10 tipų sparčiųjų įtampos komparatorių, 13 tipų analogo skaitmeninių keitiklių, 11 tipų skaitmeninių analoginių keitiklių, 23 tipus padidinto spartumo loginių schemų, 34 skaičiavimo technikos integrių schemų tipus ir 13 tipų buitinės technikos mikroschemų, skirtų fotoaparatų, elektros variklių, terminių krosnių, vaizdo technikos komplektavimui. 1990 m. „Ventos“ gamyklos apimtys jau buvo tokios, kad per metus ji galėjo pagaminti 100 000 000 mikroschemų.
Be mikroschemų, įmonė gamino mikrobangų krosneles, skrudintuvus, kai kurias automobilių apsaugos detales bei elektroninius muzikos instrumentus.

Elektroniniai muzikos instrumentai

„Venta“ nuo 1969 m. projektavo ir gamino portatyvinius daugiabalsius elektroninius klavišinius muzikos instrumentus, pavadintus „Vilniaus“ vardu (vėliau, ministro nurodymu, jų pavadinimas buvo pakeistas į „Elektronikos“). Kurį laiką jie buvo surenkami iš paprastų detalių, vėliau buvo suprojektuotos ir pagamintos specialios mikroschemos, leidusios užtikrinti elektroninių muzikos instrumentų kokybę, sumažinti jų svorį ir kainą. Didžiausia tuo metu pagamintų muzikos instrumentų paklausa buvo Baltarusijos, Ukrainos ir Rusijos rinkose, nemažai buvo parduota ir Lietuvoje.
Gaminti klavišiniai instrumentai „Vilnius“ (1973–1976), „Vilnius 3“ (nuo 1976 m.), „Vilnius 5“ (nuo 1982 m., dviejų manualų; vėliau pavadintas „Elektronika EM 01“), „Elektronika EM 11“ (nuo 1983 m.). Pastarasis – pirmasis Tarybų Sąjungoje aukščiausios klasės instrumentas su reguliuojamu choriniu efektu ir adityvine tembrine sinteze, leidžiančia imituoti daugelio muzikos instrumentų tembrus.
FC Košice

Istorija

FC VSS Košice 2017 m. vasarą komanda išformuota. Paskelbta apie bankrotą.
2018 m. TJ FK Vyšné Opátske ir FK Košice-Barca klubai paskelbė apie susijungimą.
2018/19 m. tapo Trečios lygos nugalėtojais ir 2019/2020 m. pateko į Antrą lygą.
Elena Bradūnaitė

Biografija

1970 m. baigė antropologijos studijas Čikagos universitete, 1970–1971 m. jame dėstė lietuvių kalbą. 1973 m. Kalifornijos universitete įgijo magistro laipsnį. 1974–1977 m. studijavo tautosaką Indianos universitete, 1976 m. jame dėstė lietuvių kalbą.
Iki 1985 m. dirbo Kongreso bibliotekoje Vašingtone. 1972 m. lietuvių kolonijose Pensilvanijoje užrašė liaudies dainų. Čikagos, Los Andželo, Vašingtono Lietuvių bendruomenių valdybų, JAV lietuvių bendruomenės tarybos narė. Dirbo Lituanistikos instituto Tautotyros ir kraštotyros skyriaus vedėja. Nuo 1985 m. etninių kultūrų konsultantė Havajuose.
Trinidado ir Tobago prezidentas

Trinidado ir Tobago prezidentas yra šalies vadovas bei karinių pajėgų vadas. Šis postas buvo įkurtas iš karto šaliai tapus nepriklausoma 1976 m. Vykdomąją valdžią šalyje turi ministras pirmininkas, kuris ir paskiria šalies prezidentą. Pagal šalies konstituciją prezidentas turi būti ne jaunesnis nei 35 metų, Trinidado ir Tobago pilietis ir gyvenantis paskutinius 10 metų šalyje.
2013 m. vasarį šalies premjerė paskelbė, kad naujuoju šalies prezidentu nuo 2013 m. kovo 18 d. taps Anthony Carmona - šį kandidatą palaikė tiek pozicijos, tiek opozicijos atstovai.
Visokas

Istorija

Anksčiau Visokas buvo viduramžių Bosnijos karalystės sostine. Osmanų imperijos laikais Visoko miestas buvo atkurtas Ajas-bego. Bosnijai prisijungus prie Austrijos-Vengrijos miesto architektūroje toliau vyravo rytų tradicijos, kaip ir turkų laikais. Serbų, kroatų ir slovėnų karalystės laikais miestas nesivystė, todėl per Antrąjį pasaulinį karą Visokas praktiškai nenukentėjo. Miestas vystėsi komunistinės Jugoslavijos valstybės laikais. Subyrėjus Jugoslavijos karalystei ir po to buvęs karas nepalietė Visoko, nes jisai visą laiką buvo kontroliuojamas Bosnijos ir Hercegovinos armijos.