google/wiki40b huggingface dataset:
Varkavos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Preilių rajono dalies.
XIV Europos futbolo čempionato atranka/H grupė

XIV Europos futbolo čempionato atrankos H grupės rezultatai.
Jonas Genys (1945)

Biografija

1971 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą. Šiaulių pedagoginio instituto, nuo 1997 m. Šiaulių universiteto dėstytojas. 2005 m. fizinių mokslų daktaras.  2005–2010 m. Šiaulių universiteto Matematikos ir informatikos fakulteto tarybos pirmininkas, 2007–2011 m. Matematikos katedros vedėjas, docentas.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatoriai) narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 1995–2000 m. miesto valdybos narys, 1995–1997 m. Švietimo ir kultūros, 1997–2000 m. Biudžeto ir ekonomikos komiteto pirmininkas, 1996–1997 m. Šiaulių miesto mero pavaduotojas.
Žmona Danutė-Regina, sūnus Gediminas. 
Palaidotas Ginkūnų kapinėse.
Kalnų parkas

Kalnų parkas – parkas šalia Vilniaus senamiesčio, kurį sudaro kelios kalvos: „Trijų kryžių“ (Plikasis kalnas) ant kurio stovi atstatytas Trijų Kryžių paminklas, „Stalo kalnas“, „Gedimino kapo kalnas“, „Bekešo kalnas“, kuriame 1580 m. palaidotas Kasparas Bekešas.
Paminklas ir parkas yra gausiai lankomi turistų bei miestiečių. Nuo kalno atsiveria puiki panorama, matomi atokiausi mikrorajonai. Parkas yra pritaikytas poilsiui. Čia yra estrada, kurioje vasarą vyksta įvairūs renginiai, šventės, įrengta automobilių stovėjimo aikštelė, takai, poilsio aikštelės, suolai, informaciniai ženklai. Nors parke poilsinė struktūra yra plėtojama, tačiau iki galo dar nėra baigta, iki šiol parkas nebuvo itin gerai prižiūrimas. Teritoriją neskubama tvarkyti ir dėl to, kad po žemėmis yra palaidota neatrasta Vilniaus miesto istorija. Parke vykdomi įvairūs kasinėjimai, todėl sukurti tinkamą lankymui erdvę ir kartu vykdyti istorinius tyrimus yra sudėtinga.
Kalnų parkas yra pačiame Vilniaus miesto centre. Sovietmečiu šis parkas kartu su kitapus Vilnios esančiais parkais buvo įtrauktas į miesto centrinį kultūros ir poilsio parką. Šiandien parko teritorija įeina į Vilniaus pilių valstybinį kultūrinį rezervatą. Parkas užima apie 33 ha. Pavadinimą gavo dėl kalvotos vietovės, kurioje yra išsidėstęs.

Gamtinės vertybės

Parkas ypatingas unikaliu erozinio kalvyno reljefu, suformuotu paskutinio ledynmečio. Pirminis reljefas iki šių dienų neišliko, nes didžiausią įtaką reljefui darė žmogaus ūkinė veikla. XIX a. viduryje į Vilnelę nušliuožė didelė Bekešo kalno dalis. Dainų slėnis, kuriame nuo 1970 m. vyksta Dainų švenčių renginiai, taip pat suformuotas ledynmečio. Tai vadinamasis gamtinis sufozinis cirkas. Sovietmečiu įrengiant estradą stipriai apgadintas Stalo kalnas.
Parke vyrauja klevai, pušys, liepos, beržai ir tuopos. Čia daugiausiai auga paprastieji klevai, paprastosios pušys, baltosios tuopos, paprastosios liepos (Tilia x vulgaris Hayne), uosialapiai klevai, balatažiedės robinijos, karpotieji beržai, paprastieji ąžuolai, kalninės guobos.
Kalnų parko pušis – savivaldybės saugomas medis.
Žmonių retai lankomose parko vietose auga į Lietuvos raudonąją knygą įrašytas augalas – smiltyninis laibenis. Yra laukinių paukščių ir žvėrių. Į istorinę teritoriją jie patenka tarsi tyčia tam paliktais migracijos takais, o troškulį malšina griovoje trykštančio šaltinio vandeniu. Iš priemiesčio miškų atšokuoja kiškiai, atsliūkina lapės. Vilnelėje pasirodė Lietuvoje nykstančia paukščių rūšimi pripažinti dančiasnapiai. Šios upės pakrantėse maitinasi upiniai bebrai.
Asava

Istorija

1656 m., kitais duomenimis, 1666 m. Kazimieras ir Aleksandra Franckevičiai pastatydino pirmąją medinę unitų bažnyčią. 1706 m. per švedų antplūdį ji sudegė. Bažnyčią 1732 m. atstatydino Jurgis Radvila. XVIII a. veikė parapinė mokykla. 1910 m. kunigaikštis V. Kochanskis pastatydino dabartinę Šv. Jurgio katalikų bažnyčią. 1970 m. sunaikinta cerkvė.

Lietuviai

Nuo seno Asavos parapija buvo lietuviška, nors bažnyčioje iki pat XX a. pradžios pamaldos vyko tik lenkų kalba. 1901 m. kunigas F. Arbatavičius įvedė jas ir lietuvių kalba. Nuo 1907 m. kunigai lenkai protegavo vien lenkų kalbą. 1919–1939 m. Asava priklausė Lenkijai, 1939 m. priskirta Baltarusijos TSR. Lenkijos valdymo metais netoli Asavos, Padvarės kaime, kurį laiką veikė Šv. Kazimiero draugijos skyrius, lietuviškas vaikų darželis, Asavoje – lietuviška mokykla; lenkų administracija juos uždarė. Po Antrojo pasaulinio karo lietuviškai kalbėjo tik vyresniosios kartos žmonės.

Žymūs žmonės

Asavoje mirė lietuvių poetas Kajetonas Aleknavičius (1804–1874 m.).
Susijungimai ir įsigijimai

Susijungimai ir įsigijimai, taip pat susiliejimai ir įsigijimai (angl. Mergers and Acquisitions, M&A) – įmonių strategijos, valdymo, įmonės finansų sritis, apimanti sprendimus perkant, parduodant ar prijungiant (suliejant) įmones, juos planuojant, rengiant bei vykdant (įgyvendinant). M&A yra tradicinė investicinių bankų veiklos sritis.

Etapai

Susiliejimų ir įsigijimų sandorių etapai yra teisinis, finansinis įvertinimas (auditas), techninis auditas, kitokios patikrinimo rūšys (pvz., aplinkos arba ekologinis auditas).

Įsigijimai

Įsigijimai – sandoris, kuriuo yra įsigyjamas verslas, jo dalis (pavyzdžiui, kontrolinis akcijų paketas). Įsigijimas gali būti finansuojamas grynaisiais pinigais arba tam tikru finansiniu instrumentu (obligacijos, paskola).
Įsigijimo objektai – įmonė ar jos dalis, t. y. verslas, perkant akcijas (ar jų dalis), įgyjant teisę valdyti verslą. Taip pat gali būti įsigyjamas įmonės turtas.

Susiliejimai

Susiliejimai (susijungimai) – sandoris, kuomet sukuriama nauja įmonė, kurioje apjungiamos susijungiančios įmonės. Susiliejimais tikimasi išplėsti verslą, siekiant ilgalaikio pelningumo. Tačiau net iki 90 % visų sandorių nepasiekia savo tikslų ir neduoda visos norimos pridėtinės vertės.
Šalčininkų Jano Sniadeckio gimnazija

Istorija

Pirmoji valstybinė mokykla įkurta 1862 m. 1936 m. Šalčininkų miesto valdžia skyrė 1 ha plotą mokyklos statybai, savo duris ji atidarė 1939 m. spalio mėnesį. Pamokos buvo vedamos lenkų kalba. Po karo mokykla pradėjo dinamiškai veikti. 1950 m. pradžioje mokykla performuota į septynklasę mokyklą, o tais pačias metais birželio 20 d. mokykla buvo reformuota į vidurinę. Mokiniai mokėsi lenkų kalba ir tuo pačiu metu mokėsi lietuvių ir rusų kalbų. Padidėjus jaunimo skaičiui miesto valdžia ryžosi naujos mokyklos statyboms. 1971 m. kovo 6 d. mokiniai įžengė į naują mokyklos pastatą su šviesiomis klasėmis, šiuolaikiniais baldais. Įkurti specializuoti kabinetai: biologijos, fizikos, chemijos. Naujame pastate buvo sporto ir aktų salės, biblioteka, valgykla. Tuo metu dalykai buvo dėstomi lenkų, lietuvių ir rusų kalbomis. 1998 m. mokyklai suteiktas Jano Sniadeckio vardas.
Majoras (JAV)

Majoras (angl. major) – karinis laipsnis Jungtinių Amerikos Valstijų armijoje, Karinėse oro pajėgose ir Jūrų pėstininkų korpuse. Kaip ir kitų šalių majorai, JAV majorai yra viršesni už kapitonus ir žemesni už pulkininkus leitenantus. Atitinka JAV karinio jūrų laivyno komanderį leitenantą (angl. lieutenant commander). Tiesa, komanderiai leitenantai priskiriami jaunesniesiems karininkams (angl. junior officers), o majorai – vyresniesiems karininkams (angl. field grade).
Skiriamasis ženklas – auksinis lapas, armijos ir oro pajėgų variantas šiek tiek skiriasi nuo laivyno ir jūrų pėstininkų varianto.

Majoro laipsnio suteikimas

Paaukštinimas į majorus vykdomas pagal Gynybos departamento tvarką, paremtą Gynybos karininkų personalo aktu (Defense Officer Personnel Management Act, DOPMA, 1980 m.). DOPMA nurodo, kad 80% kapitonų, ištarnavę su šiuo laipsniu mažiausiai 3 metus, turintys 9-11 m. karininko tarnybos stažo, turi būti paaukštinti į majorus.
Majorai priskirti atlyginimų kategorijai O-4

Karinės oro pajėgos

Karinėse oro pajėgose majorai paprastai būna vyresnieji štabo karininkai eskadrilės ar sparno lygio daliniuose. Skraidymo eskadrilėse majorai paprastai būna skrydžių vadai ar operacijų direktorių asistentai. Misijų paramos ir aprūpinimo grupėse majorai kartais gali būti eskadrilių vadai. Medicinos korpuso majoras gali būti klinikos ar flaito vadovas.
Jakovas Bunka

Jakovas Bunka (1923 m. liepos 13 d. Plungėje - 2014 m. liepos 30 d. Plungėje) - tautodailininkas, Plungės žydų bendruomenės vadovas, paskutinis žydas Plungėje.

Biografija

Šešiolikos metų būdamas mokėsi staliaus amato pas plungiškį meistrą Juozą Šoblinską.
Nuo 1945 m. atsidavė Holokauste nužudytų žydų atminimo įamžinimui Plungės krašte. 1976 m. J.Bunka sukūrė beveik 4 metrų aukščio skulptūrą, vaizduojančią surištomis rankomis, suplėšytais drabužiais žmogų, pastatytą žydų kapavietėse Šateikiuose. 1986 - 1989 m. kartu su kitais menininkais sukūrė Kaušėnų memorialą.

Įamžinimas

1995 m. režisierius Rimantas Gruodis ir operatorius A.Leiba sukūrė apie Jakovą Bunką dokumentinį filmą „Mozė Plateliuose".
Kamertonas

Kamertonas (vok. Kammerton) – muzikos prietaisas.
Plieninė U raidės formos šakutė pritvirtinta taip, kad jos galai galėtų laisvai virpėti, metalinė (rečiau medinė) švilpynė arba elektroninis prietaisas, skleidžiantis tikslų garsą – pirmosios oktavos la (a¹), rečiau keletą garsų.
Muzikoje naudojamas kaip garso aukščio (dažnis 440 Hz) etalonas muzikos instrumentams derinti ir dainuojant.
Technikoje buvo naudojamas raidinių telegrafo aparatų darbo sinchronizuojančiuose žemojo dažnio generatoriuose, laiko matavimo prietaisuose (kaip pastovus dažnio šaltinis).
Kamertoną išrado Anglijos karaliaus rūmų muzikantas J. Shore.
Skriaudžiai

Istorija

Skriaudžiai nuo 1664 m. minimi šaltiniuose. 1759 m. kaime pastatyta koplyčia, 1802 m. – bažnyčia, 1778 m. įkurta parapija. 1812 m. birželį žygiuodamas į Rusiją Skriaudžiuose viešėjo Prancūzijos imperatorius Napoleonas I. Per 1863 m. sukilimą šalia Skriaudžių (prie Mozūriškių) ~600 sukilėlių būrys pralaimėjo rusų kazokams. Per 1905–1907 m. Rusijos revoliuciją kaime vyko mitingas, buvo platinami atsišaukimai. 1906 m. Skriaudžiuose buvo įkurtas pirmasis Lietuvoje kanklių ansamblis („Kanklės 4“). 1907 m. atidarytas Žiburio draugijos skyrius. Kaimas garsėjo puodžiais, skiečiais, kanklių gaminimo meistrais.
Pirmojo pasaulinio karo metais (ypač 1915 m.) Skriaudžių apylinkėse vyko smarkūs mūšiai tarp Rusijos ir Vokietijos kariuomenių, kaimą siaubė gaisrai. Tarpukariu veikė kooperatyvas, kelios parduotuvės; veikė šauliai, jaunalietuviai, katališkos organizacijos. Per Antrąjį pasaulinį karą naciai Skriaudžiuose buvo įrengę TSRS karo belaisvių stovyklą (žuvo ~500 belaisvių). Pokariu skriaudiškiai (daugiausia kunigas J. Jatulis) labai rėmė Geležinio Vilko rinktinės Lietuvos partizanus.
TSRS laikmečiu Skriaudžiai buvo apylinkės centras ir kolūkio centrinė gyvenvietė.

Susisiekimas

Per Skriaudžius eina krašto keliai  230  Mauručiai–Vinčai–Puskelniai  ir  189  Prienai–Skriaudžiai , o už 1 km į pietryčius nutiestas magistralinis kelias  A5  Kaunas–Marijampolė–Suvalkai .
Šina

Geografija

Šina yra įsikūręs 60 km į pietryčius nuo Geteborgo.
Molavėnų ąžuolas

Molavėnų ąžuolas – botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Molavėnų kaime, Raseinių rajone. Priklauso Raseinių miškų urėdijos Viduklės g-jos (4 kv.) teritorijai (Nemakščių sen.). Paskelbtas valstybės saugomu 1960 m.
Ąžuolas įleidęs šaknis šalia Molavėnų II piliakalnio. Lengvai pasiekiamas pagal nuorodas, įrengtas už 6 km nuo objekto, kelyje  196  Ariogala–Raseiniai–Kryžkalnis  ties Viduklės geležinkelio stoties gyvenviete arba už 2 km kelyje  2121  Lioliai–Žalpiai–Viduklės GS .
Ąžuolas nudžiūvęs maždaug apie 2005 metus. Mažos šakelės nubyrėję ir žievė nusilupusi, tačiau pats medis dar tvirtai stovi įsikibęs šaknimis į žemę. Mediena labai palengva yra ir trūnija.
Berniškiai

Pavadinimo kilmė

Ūkininkai iš Dumbliūnų kaimo, toje vietoje kur dabar yra Berniškiai sėdavo javus neturtingiems „bernams“ – „bundinykams“ (bunda-linų, javų laukas), užsidirbti. Nuo to laiko ta vieta vadinama Berniškiais.
Algimantas Grabauskas

Algimantas Grabauskas (g. 1933 m. liepos 22 d. Ukmergėje) – Lietuvos agronomas ekonomistas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1960 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją. 1993 m. agrarinių mokslų daktaras
1965–1969 m. ir 1971–1979 m. dirbo Žemės ūkio ekonomikos institute, 1979–1981 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos dėstytojas; nuo 1979 m. docentas. 1981–1990 m. dėstė Vilniaus aukštojoje partinėje mokykloje; 1990–1992 m. dirbo Ekonomikos institute. 1992–1994 m. Lietuvos invalidų draugijos pirmininko pavaduotojas, 1994–1996 m. pirmininkas. 1996–1999 m. dirbo Lietuvos agrarinės ekonomikos institute.
Mokslinio darbo kryptis – sodininkystės intensyvinimas ir efektyvumas.
Vilniaus lopšelis-darželis „Nykštukas“

Istorija

1986 m. gegužės 13 d. Vilniaus lopšelis-darželis Nr. 47 įsteigtas Vilniaus miesto vykdomojo komiteto potvarkiu Nr. 281. Vilniaus miesto tarybos 1998 m. vasario 4 d. sprendimu Nr. 128 darželiui suteiktas „Nykštuko“ pavadinimas.
Biržų alus

Biržų alus – Lietuvos alkoholinių gėrimų įmonė.

Istorija

Darykla įkurta pagal 1682 m. Liudvikos Karolinos Radvilaitės patvirtintą instrukciją. 1686 m. pastatytas pirmasis alaus daryklos cechas. 1704 m. alaus darykla sugriauta per karą su Švedija, bet vėliau atstatyta. Po Pirmojo pasaulinio karo Biržų alaus darykla buvo sugriauta, bet 1923 m. jos nuosavybę perpirkta ir ji vėl pradėjo veikti. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą darykla buvo nacionalizuota. 1973 m. alaus darykla „Biržų alus“ buvo prijungta prie Panevėžio alaus daryklos „Kalnapilis“. 1996 m. darykla reorganizuota į savarankišką įmonę, jai sugrąžintas senasis pavadinimas „Biržų alus“.
Taranas (karalius)

Taranas  – piktų karalius 693–697 metais.

Biografija

Taranas buvo Entfidicho ir jo žmonos Derilejos, kuri buvo Brude III sesers, sūnus, ko dėka Taranas ir tapo piktų karaliumi, paveldėdamas tiesiog iš savo dėdės.
Jo motina taip pat buvo ištekėjusi už Dargarto, kuris buvo Komgalo, Dal Riado karaliaus, palikuonis. Jiems gimė trys vaikai: Brude V, Nechtonas III ir duktė.
697 metais Taranas buvo nuverstas savo brolių. Remiantis „Ulstero analais“, 698 metais jis pasitraukė į Airiją.
Latvijos etnokultūrinės sritys

Latvijos etnokultūrinės sritys – formaliai pripažinti atskiri regionai Latvijoje. Nors kai kurie regionai yra pripažįstami kaip visiškai kultūriškai atskiros sritys, kitų regionų atsiradimas lemtas istorinių aplinkybių, tokių kaip priklausymas skirtingoms valstybėms arba atskiriems administraciniams ar kitokiems vienetams. Latvijos Konstitucija pripažįsta 4 atskirus regionus: Kuržemė, Žiemgala, Latgala ir Vidžemė.
Lidija Liucija Žilienė

Lidija Liucija Žilienė (g. 1943 metais vasario 10 d., Joniškėlis) – teisininkė, buvusi Lietuvos Aukščiausiojo Teismo (LAT) teisėja.

Biografija

1963–1967 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1960–1963 – Jurbarko rajono prokuratūros sekretorė–mašininkė, 1967–1968 – Vilniaus miesto Tarybų ir Spalio rajonų teismų stažuotoja, 1968 – Teismo ekspertizės mokslinio tyrimo instituto laborantė, 1968–1969 – Lietuvos Mokslų Akademijos (LMA) Ekonomikos instituto jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1969–1976 – LMA filosofijos, sociologijos ir teisės instituto jaunesnioji mokslinė bendradarbė, 1976–1984 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisminės praktikos apibendrinimo skyriaus viršininkė, 1984–1990 – Lietuvos Respublikos Aukščiausiojo Teismo teisėja, nuo 1990 iki 2008 m. vasario 10 d. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo teisėja.
Ištekėjusi. Vyras Juozas (g. 1942 m.). Sūnus Darius (g. 1971 m.).
Sidabriškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Butniūnai (Širvėna) – 1,2 km
Puodžiūniškiai – 3 km
BIRŽAI – 10 km
Pagavėniai – 1,5 km
Kratiškiai – 1,1 km
Naujikai – 0,7 km
Zastaučiai (Biržai) – 2,8 km
Janis Luoja

Biografija

1925 m. baigė Leningrado universitetą. 1935 m. filologijos daktaras.
Dėstė latvių kalbą ir kultūrą 1926–1931 m. Leningrado pedagoginiame institute, 1932–1934 m. Maskvos universitete (katedros vedėjas), 1934–1941 m. Maskvos srities pedagoginiame institute, 1941 m., 1944–1949 m. Latvijos universitete, 1941–1944 m. Gorkyje, 1950–1955 m. Rygos pedagoginiame institute, 1955–1957 m. Liepojos pedagoginiame institute; nuo 1941 m. profesorius. 1932-1937 m. dar ir Žodynų instituto direktoriaus pavaduotojas.
Eleuterijus

Veikla

Jo amžinininkai (Hegesippus) nurodo, kad Eleuterijus popiežių šv. Aniceto ir šv. Sotero pontifikato metais buvo Romos bažnyčios diakonas.
Būdamas popiežiumi, gana ilgą laiką pakančiai vertino montanistų veiklą (remiantis Tertuliano raštais).
Manoma, kad palaidotas Vatikano kalvoje greta šv. Petro, vėliau buvęs perlaidotas San Giovanni della Pigna bažnytėlėje, netoli Panteono, o 1591 m. popiežiaus Siksto V sesers Kamilos Pereti (Camilla Peretti) pageidavimu jo palaikai perkelti į Santa Susanna bažnyčią.

Šventė

Liturginė šv. Eleuterijaus diena švenčiama gegužės 26 d.
Pšemislas Neveravičius

Pšemislas (Pšemislovas) Neveravičius (1858–1936, palaidotas Nemakščių kapinėse) – Lietuvos bajoras, savamokslis išradėjas, pirmasis sukūręs aštuonratę transporto priemonės važiuoklę.

Išradimas

P. Neveravičius buvo vienas pirmųjų Lietuvos pripažintų išradėjų. Jis savo manevringąjį aštuonratį, manoma, išbandė 1907 m. Ant platformos buvo įtaisytas didelis metalinis ratas, kurio rankenas suko du vyrai. Sukurtoji jėga per sliekinę pavarą buvo perduodama į galinius ratus, kurie ir vertė važiuoti vežimą. Priekinės dvi ratų poros buvo mažesnės už galinius, tad darant posūkį vežimas nesunkiai pasisukdavo norima kryptimi. Važiuoklės viduryje įtaisyta svirtimi buvo galima kilstelėti antrąją nuo galo porą ratų ir taip įveikti sudėtingesnę kelio kliūtį. Savo išradimui P. Neveravičius buvo gavęs Rusijos imperijos (1907 m.), Lietuvos patentus (1930 m.), tačiau finansavimo stoka ir kitos aplinkybės neleido iki galo įgyvendinti projekto.
Vincenta Bubilienė

Biografija

1960 m. baigė Tryškių vidurinę mokyklą. Mokėsi Šiaulių medicinos mokykloje ir įgijo medicinos felčerės specialybę. Pusantrų metų dirbo Mažeikių raj. Laižuvos ambulatorijoje medicinos felčere. 1973 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. 1984 m. suteikta pirmoji kvalifikacinė gydytojo psichiatro kategorija.
1973–1974 m. psichiatrijos gydytoja internė. 1974 m. pagal paskyrimą Šilutės raj. centrinės ligoninės gydytoja psichoneurologė. 1997–2000 m. Šilutės raj. savivaldybės mero pavaduotoja, 2000 m. viešosios įstaigos vaikų tuberkuliozės ligoninės „Eglutė“ vyriausioji gydytoja, po reorganizacijos – Klaipėdos tuberkuliozės ligoninės vaikų filialo vadovė, 2006 m. VSDFV Šilutės skyriaus vyriausioji specialistė nedarbingumo kontrolei.
1993 m. Tėvynės sąjungos Šilutės rajono skyriaus narė, 1997 m. skyriaus pirmininko pavaduotoja.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šilutės rajono savivaldybės tarybos narė.  1995–1997 m. Socialinių reikalų ir teisėtvarkos komiteto pirmininko pavaduotoja, 1997–2000 m. Šilutės rajono valdybos narė, Tėvynės sąjungos-Lietuvos konservatorių frakcijos seniūnė.
1993–1997 m. Lietuvos gydytojų sąjungos Šilutės skyriaus pirmininkė. 2003 m. VŠĮ Šilutės PSPC Dienos centro stebėtojų tarybos pirmininkė. Sutuoktinis Redmondas, vaikai Gintaras, Jurgita.
Lichenologija

Lichenologija (gr. leichen – kerpė + logos – mokslas) – mikologijos šaka, tirianti kerpių sandarą, cheminę sudėtį, fiziologiją, ekologiją, sistematiką, paplitimą.

Istorija

Lichenologijos pradininkas Erikas Acharius (1757–1819 m., Švedija) paskelbė kerpių sistemą. XIX a. viduryje susiklostė dvi kerpių taksonomijos mokyklos. Vienos mokyklos atstovai (G. de Notaris, A. Masalongas, abu Italija) rėmėsi mikroskopinių struktūrų, ypač aukšliasporių, kitos (V. Nylanderis ir E. A. Vainio, abu Suomija; V. A. Leitonas, Didžioji Britanija) – gniužulo charakteristikomis. Šią mokyklą rėmė ir A. Calbruckneris (Austrija), paskelbęs naują kerpių sistemą ir jų katalogą.
1867 m. Simonas Švendeneris (Vokietija) įrodė, kad kerpę sudaro du organizmai – grybas ir dumblis, todėl kerpės priskiriamos grybams. 1951 m. R. Santesonas (Švedija) pasiūlė atsisakyti kerpių kaip atskirų organizmų sistematikos ir įtraukti jas į grybų sistemą. XX a. pradžioje O. Hesė ir V. Copfas (Vokietija) pradėjo kerpių cheminės sudėties tyrimus. Jų darbus tęsė J. Asahina (Japonija) ir V. L. Kulbersonas (JAV), kurie sukūrė plonasluoksnės chromatografijos standartinius metodus. Nuo XXI a. pradžioje daugiausia tiriami kerpių taksonomijos, filogenijos, sandaros, fiziologijos, paplitimo, fotobiontų sistematikos įvairių aspektai, kerpes parazituojantys grybai.

Lichenologija Lietuvoje

Lietuvoje pirmieji duomenys apie kerpes aptinkami Ž. E. Giliberto ir S. B. Jundzilo darbuose. Iki XX a. vidurio kerpės daugiausia buvo minimos tik bendrose botaninėse apžvalgose (A. Kisinas, E. Purvinas, Veronika Žvironaitė, K. Paul), pavieniuose darbuose (A. Olert, G. Letau, A. Michalskis).
1963 m. Antanas Minkevičius sudarė pirmąjį „Lietuvos kerpių sąvadą“. Nuo septinto iki devinto dešimtmečio floristinius ir cenologinius kerpių tyrimus vykdė T. Rudzinskaitė, kuri sudarė antrąjį „Lietuvos kerpių sąvadą“ (1982 m.), 1983 m. su kitais išleido „Vadovą Lietuvos kerpėms pažinti“. Nuo devinto dešimtmečio vidurio kerpes tiria Jurga Motiejūnaitė. Ji sudarė trečiąjį „Lietuvos kerpių sąvadą“ (1999 m.), išleido „Lietuvos krūmiškųjų ir lapiškųjų kerpių florą“ (2002 m.). Epifitinių kerpių cenologiją tiria Ingrida Prigodina–Lukošienė, kerpių panaudojimą aplinkos kokybei vertinti – Nomeda Jucevičienė.
Varduvos pelkė

Varduvos pelkė – pelkė šiaurės vakarų Lietuvoje, Plungės ir Skuodo rajonuose, 4,5 km į pietryčius nuo Barstyčių. Apima 3,34 km² teritoriją. Tai žemapelkinis plynraistis, vingiuotais pakraščiais, supamas miško. Priklauso Varduvos baseinui.
Pelkėje daug vidaus sausmių. Būdingos viksvinės ir žemapelkinės medieninės durpės, kurių klodo vidutinis storis 1,7 m (didžiausias – 5,0 m). Durpių vidutinis peleningumas 15,9 %, drėgnumas 88 %, susiskaidymas 32 %. Po durpių sluoksniu glūdi 9,5 m storio sapropelio sluoksnis, po juo – smėlis ir priemolis. Dalis Varduvos pelkės sukultūrinta.
Na+/K+-ATPazė

Na⁺/K⁺-ATPazė, natrio-kalio adenozintrifosfatazė, dar žinoma kaip Na⁺/K⁺ siurblys, natrio-kalio siurblys – fermentas antiporteris, kuris yra aptinkamas visose gyvūninių ląstelių plazminėse membranose.

Bendroji informacija

Natrio ir kalio jonus per gradientą plazminę membraną perneša tie patys natrio-kalio siurbliai. Tokia išvada buvo padaryta po to, kai buvo nustatyta, kad natrio ir kalio jonų koncentracijos yra priklausomos abiejose membranos pusėse. Dabar yra žinoma, jog nešiotojas yra ATP-azė, kuri vienu metu perneša iki 3 natrio jonų iš ląstelės ir iki 2 kalio jonų į ląstelę.

Istorija

Natrio-kalio siurblį 1950 m. atrado danų mokslininkas Jens Christian Skou, kuris 1997 m. buvo apdovanotas Nobelio chemijos premija.

Funkcijos

Na⁺/K⁺-ATPazė padeda išlaikyti ramybės potencialą, atlikti medžiagų pernašą ir reguliuoti ląstelės tūrį.

Ramybės potencialas

Ląstelė turi mažą natrio, bet aukštą kalio jonų koncentraciją, dėl to yra išlaikomas pastovus membranos potencialas.

Transportas

Natrio jonų eksportas iš ląstelės tiekia energiją antriniams aktyviems baltymams-nešėjams, kurie importuoja gliukozę, aminorūgštis ir kitas maistines medžiagas.

Ląstelės tūrio kontrolė

Na⁺-K⁺ siurblio susilpnėjimas gali lemti ląstelės išsipūtimą.
Mimikos raumenys

Mimikos raumenys (angl. mimetic muscles, facial muscles) – skersaruožiai galvos veidinės dalies raumenys, kurių funkcija yra formuoti veido išraišką ir taip perduoti emocinę informaciją.
Tai poodiniai raumenys, vienu galu besitvirtinantys prie kaulo, kitu – prie odos. Juos inervuoja VII-asis galvos nervas (veidinis nervas). Tuo tarpu greta esančius kramtomuosius raumenis inervuoja apatinis žando nervas (trišakio nervo dalis).
Susitraukiant mimikos raumenims raukšlėjasi veido oda, todėl nuolat ar dažnai susitraukiantys raumenys sukelia raukšlelių atsiradimą. Vienas būdų panaikinti tokias raukšles – paralyžuoti tam tikrus mimikos raumenis botulinu.