google/wiki40b huggingface dataset:
Povilas Jakubėnas

Biografija

Gimtajame kaime baigęs pradžios mokyklą, pagal tėvų norą pradėjo dirbti raštinės mokiniu Biržų pašte, bet netrukus įstojo į Mintaujos gimnaziją. Dalyvavo lietuvių mokinių draugijos „Kūdikis“ veikloje. Moksleiviai gaudavo, skaitydavo ir platindavo draudžiamą lietuvišką spaudą. 1887 m. parvykus pas tėvus Kalėdų atostogų, aplankė Jurgis Bielinis, kuris atvežė ir paliko visą maišą knygų. Gautą spaudą platindavo Vaitkūnuose, gretimose apylinkėse, Vabalninke, nusiveždavo į gimnaziją.
1893 m. baigęs gimnaziją, įstojo į Dorpato universitetą, studijavo teologiją. Su Vytautu Juškevičiumi suorganizavo universiteto lietuvių studentų draugiją. Su bendrakursiu P. Vanagu 1897 m. hektografavo Kazimiero Jauniaus knygos „Lietuviškas kn. Jaunio kalbomokslis“ rankraštį. 1899 m. studijas baigė teologijos kandidato laipsniu.
1900 m. Vilniaus sinodas paskyrė antruoju kunigu Biržų evangelikų reformatų bažnyčioje. Įsitraukė į visuomeninę veiklą, toliau platino draudžiamą spaudą, kurią slėpdavo Martyno Yčo namuose Šimpeliškių kaime. Vienas iš draugijos „Nemunėlio ir Apaščios susivienijimas“ įkūrėjų. Ši draugija 1893 m. leido hektografuotą laikraštėlį „Palemonas“. Išėjo trys numeriai. 1912 m. pirmosios spaustuvės Biržuose steigėjas. Jo pastangomis Biržuose 1908 m. įsteigta progimnazija; joje dėstė lietuvių kalbą. 1914 m. Sankt Peterburge dėstė lietuvių bendrojo lavinimo kursuose, rūpinosi karo pabėgėliais. 1915–1918 m. Voronežo lietuvių gimnazijos mokytojas.
1921 m. Biržų sinode išrinktas superintendentu, 1930 m. – Lietuvos evangelikų reformatų bažnyčios generaliniu superintendentu. 1927–1937 m. Kauno, nuo 1930 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius. 1930 m. universitete įsteigė Evangelikų teologijos fakultetą, jo dekanas. Nuo 1936 m. Kauno evangelikų reformatų parapijos klebonas. 1940 m. išvyko į Vokietiją, nuo 1951 m. persikėlė į Šveicariją.
Bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Lietuvių laikraštis“, „Lietuvos ūkininkas“, „Vilniaus žinios“, „Viltis“, „Mūsų žodis“. 1906–1909 m. slapyvardžiais N., P. Našlaitėlis, J. Nykštukas, P. J. rengė ir leido kalendorių „Kaimynas“, 1910 m. – „Biržų kalendorių“. Parašė pirmą lietuvių kalba išleistą trijų tomų Bažnyčios istoriją. 18 metų, nuo 1926 m. liepos 18 d. iki 1940 m. liepos 1 d. leido bažnytinį žurnalą „Sėjėjas“. Išvertė Evangeliją pagal Morkų (1907 m.), Jėzaus Kristaus Evangelijas (1934 m.)
Platina

Savybės

Platina yra kali, tąsi, lengvai tempiama, štampuojama ir valcuojama. Lydymosi temperatūra 1769, virimo 4300 °C. Laidi elektrai. Chemiškai neaktyvi, atspari korozijai, tirpsta tik karališkajame vandenyje. Kaitinama reaguoja su bromu, siera, selenu, fosforu. Sudaro daug kompleksinių junginių. Gaunama iš platinos grupės metalų koncentratų, kurie yra nikelio, vario elektrolizės gavybos atliekos.

Paplitimas

Platina yra labai retas metalas. Didžiausi platinos telkiniai yra Bušveldo intruzijoje Pietų Afrikos Respublikoje, pietvakarių Aliaskoje JAV, prie Norilsko Rusijoje, Kinijoje, Zimbabvėje, taip pat Sudbury telkinyje Kanados Ontarijo provincijoje, Kolumbijoje, Peru.

Naudojimas

Iš platinos ir jos lydinių gaminami atsparūs korozijai ir cheminiams reagentams indai, aparatūra, daromi elektrodai ir el. kontaktai, varžiniai termometrai ir termoporos, chirurginiai instrumentai, filjerės. Platina vartojama kaip katalizatorius gaminant sieros ir azoto rūgštį, angliavandenilius, vandenilį, hidrinant riebalus, sintetinant vaistus. Iš platinos bei iridžio lydinio gaminami metro ir kilogramo etalonai.
Iš platinos kaldinamos atmintinės platinos monetos.

Istorija

Apie platiną buvo žinoma senovės Egipte, Etiopijoje, Graikijoje, Centrinės Amerikos indėnai vartojo platinos ir aukso lydinį. Kad platina yra naujas elementas 1744 m. paskelbė A. de Uljola (Ispanija). Gryną platiną iš rūdos pirmą kartą 1789 m. išgavo Prancūzijos fizikas P. F. Chabaneau.

Pavadinimo kilmė

Platinai vardą davė ispanų konkistadorai, kurie XVI a. viduryje pirmą kartą pamatė metalą Kolumbijoje ir jis jiems išoriškai pasirodė panašus į sidabrą (ispaniškai plata). 
Platina pažodžiui reiškia „mažasis sidabras“, „sidabrėlis“. Ilgą laiką platina kainavo perpus pigiau už sidabrą.
Dykumų rožė

Dykumų rožė – ne mokslinis gipso ir barito su smėlio intarpais kristalų agregato pavadinimas.
Dykumų rožės susidaro išgaravus druskingiems vandens telkiniams, dažniausiai laikiniems, aridinio klimato zonose. Dykumų rožės, sudarytos iš gipso paprastai būna tvirtesnės ir kristalų kontūrai labiau išreikšti nei barito rožių.
Grigorijus Nikitinas

Biografija

Gimė 1905 m. Sestrorecko mieste, ginklininko šeimoje. Baigė žemietijos mokyklą.
Nuo 1919 m. dirbo Sestrorecko ginklų gamykloje, pradžioje tekintojo mokiniu, vėliau – tekintoju. 1923 m. buvo pasiųstas mokytis į darbininkų fakultetą. 1926 m. įstojo mokytis Leningrado technologijos institute, Mechanikos fakultete. 1930 m. perkeltas į Leningrado Karinį mechanikos institutą (dabar Baltijos valstybinis technikos universitetas), Mašinų gamybos skyrių, kurį baigė 1931 m.
1931 m. paskirtas dirbti Tulos ginklų gamyklos Projektavimo ir konstravimo biure, kuris vėliau buvo atskirtas nuo gamyklos ir pavadintas CKB-14 (ЦКБ-14), o dar po vienos reorganizacijos pavadintas CKIB SOO (Центральное конструкторско-исследовательское бюро спортивного и охотничьего оружия).
1972 m. G. Nikitinas išėjo į pensiją ir konstravimu nebeužsiiminėjo.
Mirė 1986 m.

Darbai

Daugelio šaunamųjų ginklų srities darbų autorius. Žinomiausi jo projektai – 7,62 mm universalusis kulkosvaidis ir stambaus kalibro (12,7 mm) kulkosvaidis NSV (Nikitin-Sokolov-Volkov).
Dainoras Bradauskas

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo ekonomisto kvalifikaciją.
1990 m. dirbo Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Kitų įmonių mokesčių skyriaus, vyresnysis mokesčių inspektorius. 1990–1991 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Kitų įmonių mokesčių skyriaus, vyriausiuoju valstybės mokesčių inspektorius. 1991–1993 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Personalinių įmonių mokesčių skyriaus vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius. 1993–1997 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Personalinių įmonių mokesčių skyriaus vyriausiasis valstybės mokesčių inspektorius – grupės vadovas. 1997 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Mokesčių išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1997–1999 m. Vilniaus miesto Valstybinės mokesčių inspekcijos Nepriemokų išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas. 1999–2001 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Nepriemokų išieškojimo skyriaus viršininko pavaduotojas. 2001–2010 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos viršininko pavaduotojas. 2010–2013 m. Vilniaus apskrities valstybinės mokesčių inspekcijos Mokestinių prievolių departamento direktorius.
2013–2015 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos viršininko pavaduotojas. 2015–2017 m. Valstybinės mokesčių inspekcijos prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos viršininkas. Atleistas iš VMI viršininko pareigų 2017 m. sausio 20 d. nurodžius tarnybinio nusižengimo priežastį.
Tiltas (grupė)

Stilius

Dar grupės susikūrimo pradžioje jos nariai savo kūrybai sumanė pritaikyti savotišką „grupinį stilių“. Jo dėka kuriami paveikslai buvo tiek panašūs savo tapymo technika, siužetais, kad sunku buvo nustatyti konkretaus darbo autorystę. Tai buvo kūrybinis protestas prieš įprastą „vienišo genijaus“ sampratą to meto visuomenėje. Kita šio stiliaus ypatybė – sąmoningai supaprastinta formos ir turinio estetika (deformuoti kūnai, platūs kontrastingi potėpiai su paryškintais kontūrais), siekiant atkreipti žiūrovo dėmesį, padaryti jam stipresnį įspūdį. „Tilto“ grupės dailininkai neigė stilizaciją, bet kokį simbolizmą.
Berlyne nuo 1968 m. veikia „Tilto“ grupės kūrybai skirtas muziejus.

Lietuvoje

1999 m. įkurta Nidos menininkų asociacija „Tiltas“. Ekspresionistinės „Brücke“ kartos tradicijos tęsiamos Nidoje kasmet rengiamame tarptautiniame tapybos plenere „Nidos ekspresija“  (nuo 1995 m.). Čia siekiama atnaujinti iki 1945 m. Nidoje veikusios garsios Nidos menininkų grupės kūrybinę nuotaiką. Rytų Prūsijos laikais Nidoje lankėsi daugelis Europos menininkų, tarp kurių buvo ir žinomiausi „Tilto“ grupės tapytojai. Šiandien meno istorijoje jų Nidoje tapytos drobės su Nidos motyvais yra laikomos vienomis žymiausių, jos eksponuojamos garsiausiuose pasaulio muziejuose ir galerijose.
Papilių piliakalnis (Rokiškis)

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, Kriaunos slėnio vakariniame krašte. Aikštelė trapecinė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 50 m ilgio, 35 m pločio R gale, 40 m - vakaruose. Joje rasta lygios ir brūkšniuotos keramikos, šlako. Aikštelės kraštuose buvęs supiltas pylimas, iš kurio išliko 0,2 m aukščio, 4 m pločio pakilimas. Pietinėje papėdėje yra 5-6 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10 m aukščio, viršutinėje 5-6 m aukščio dalyje išlyginti.
Aikštelė labai apardyta arimų, dirvonuoja, šiauriniame šlaite auga lapuočiai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu pr. m. e. - I tūkstantmečiu.

Gyvenvietė

Visose piliakalnio papėdėse iki 150 m atstumu nuo jo yra 4,5 ha ploto papėdės gyvenvietė, kurioje rastas geležinis įmovinis VI a. – VIII a. ietigalis, lygios ir grublėtos keramikos.Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 50800 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Bryzgių piliakalnis 23 kmLukštų piliakalnis 11 kmStasiūnų piliakalnis 5 kmMartiniškėnų piliakalnis 20 km
Moškėnų piliakalnis 20 kmDirdų piliakalnis 12 km
Junkūnų piliakalnis 8 kmBaušiškių piliakalnis 12 km
Alsetos piliakalnis 16 kmPetrešiūnų piliakalnis 9 km
Antažiegės piliakalnis 19 kmMielėnų piliakalnis 7,5 km
Kalnočių piliakalnis 6 km
Česnakas

Augalų morfologija

Daugiametis svogūninis, žolinis augalas, turintis būdingą kvapą ir skonį. Stiebas tiesus, tvirtas, nuo 5 iki 200 cm aukščio. Lapai linijiški ar lancetiniai, plokšti ar vamzdiški. Žiedai smulkūs, įvairių spalvų. Žiedynas – tankus, rutulio formos ar retas skėtis, rečiau žiedai pavieniai. Kai kurių rūšių žiedyne susidaro svogūnėliai. Sėklos kampuotos ar apvalios.

Paplitimas

Eurazijoje randama beveik 90 % visų česnakų rūšių. Ypač didelė česnakų įvairovė randama nuo Viduržemio jūros baseino iki Centrinės Azijos ir Pakistano.
Dauguma česnakų rūšių auga sausose, atvirose augimvietėse, rečiau miškuose, laukuose.
Juozas Liekis

Biografija

1902 m. baigė Skaudvilės pradžios mokyklą, iki 1910 m. gyveno tėvų ūkyje. 1910–1914 m. buvo išvykęs į JAV, gyveno Čikagoje.
Grįžęs į Lietuvą, 1919 m. tapo Skaudvilės valsčiaus komiteto pirmininku, vėliau viršaičiu, nepriklausomybės kovų metu organizavo Skaudvilės Šaulių sąjungos skyrių. Įsitraukė į Lietuvos valstiečių sąjungos veiklą.
1920 m. spalio 20 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, mandato atsisakius Jonui Valiui. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. Veikla po 1922 m. ir mirties data nežinoma.
Vakarų regionas (Kamerūnas)

Geografija

Regiono paviršius kalnuotas, jį daugiausia užima vulkaninis Bambutoso masyvas, iškylantis iki 2274 m (Bambutoso k.). Pakraščiuose paviršius leidžiasi į plynaukštes. Gausu kraterinių ežerų. Svarbiausios upės – Mbamas, Nkamas, Nunas. Daugiausia plyti savanos, miškų yra išlikę upių slėniuose, kalnuose.

Gyventojai

Regione vyrauja įvairios bamilekių gentys, bamumai, tikarai Gyventojų dauguma yra krikščionys (daugiausia katalikai) bei musulmonai, kaimiškose vietovėse išlikę vietiniai tikėjimai.
Juodosios Ančios ir Augustavo kanalo kajakų trasa

Pirmasis trasos ruožas

Trasa prasideda Grimzdo ežere (Gremzdy) ir tada eina per Gluchių (Głuche), Jurkovo (Jurkowo), Mialkių (Miałkie) ežerus, tada eina per Gremzduvkos (Gremzdówką) upę ir tada įeina į Juodosios Ančios upę, apie 2 km nuo Visoki Mosto kaimo stovyklavietės. Trasa vietomis apaugusi nendrėmis.
Kita pirmojo ruožo pradžia galima iš Vygrių ežero, kur galima pradėti plaukti nuo Stari Palivarko, Gavrichų Rūdos, Brizgelio arba Vygrių kaimų. Iš Vygrių ežero trasa eina į Postavo (Postaw) ežerą ir iš kurio vėliau įeina į Juodosios Ančios upę.

Antrasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 16,5 km, prasideda Visoki Mosto kaime ir baigiasi Pronckų kaime. trasa eina per Vygrių nacionalinį parką, todėl ši trasos dalis yra laikoma viena iš įdomesnių. Trasa vietomis vingiuota.

Trečiasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 10 km, prasideda Pronckų kaime ir baigiasi Dvarčėnų kaime. Trasa vingiuota, šalia trasos laukai ir pievos.

Ketvirtasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 17 km, prasideda Dvarčėnų kaime ir baigiasi Mikašuvkos kaime. Trasa eina per Augustavo girią, trasa yra vingiuota, akmenuota ir apkritusi įvairiais medžiais. Ties Rigolio kaimu trasa įeina į Augustavo kanalą, kur trasa praeina pro Sosnuveko ir Mikašuvkos šliuzus ir baigiasi Mikašio (Mikasze) ežere.

Penktasis trasos ruožas

Trasos ruožas prasideda Mikašuvkos kaime ir baigiasi Plaskų kaime. Trasa visą laiką eina Augustavo kanalu. Praeina pro Perkučo šliuzą tada Panievo šliuzą, tada pasiekia Panievo ežerą ir praeina pro Gorčicos šliuzą ir pasiekia Plaskų kaimą. Šiame trasos ruože gausu stovyklaviečių.

Šeštasis trasos ruožas

Trasos ruožas prasieda Plaskų kaime ir baigiasi prie Svobodos šliuzo. Trasa eina Augustavo kanalu, kerta Sirvo ežerą. Šiame trasos ruože gausu stovyklaviečių,

Septintasis trasos ruožas

Trasos ruožo ilgis apie 10 km, prasideda nuo Svobodos šliuzo ir baigiasi Augustavo mieste. Trasa eina per Studzieničnės ežerą, Bžozovų Grondo draustinį, tada praeina pro Pževiežo šliuzą, Balčio ežerą ir galiausiai pasiekia Mėtos ežerą, kuris yra šalia Augustavo miesto. Baigus trasą galima toliau keliauti Bebro upe arba Bliznos upe.
Dinaburgo pilis

Architektūra

Pilies planas buvo netaisyklingos formos. Citadelė pastatyta išnaudojant vietos reljefo privalumus, be to, buvo laikoma pakankamai didele: 120 žingsnių į ilgį, 40 žingsnių į plotį. Virš upės lygio pilies bokštai buvo iškilę 24 m, ją iš kitų pusių juosė gilios griovos. Jei būtų pastatyta pradėta Daugpilio HES (1987 m. statybos nutrauktos), piliavietė būtų tapusi sala, iškilusia virš vandens 7-8 m. Žemiau stovėjo papėdės gyvenvietė. Papilį juosė 2,5 m storio gynybinė siena. Pilies sienos buvo aklinos, su šaudymo angomis.

Būklė

Piliavietė pradėta tirti 1888 m. (V. Neimanas), vėliau – ruošiantis statyti HES. Ant Vecpilės (Naujenės) piliakalnio, priklausiusio Jersikos kunigaikštystei, išlikę šios pilies pamatų griuvėsiai. 1996 m. pastatytas miniatiūrinis buvusio statinio maketas (1:40, 2009 m. restauruotas). Netoli piliakalnio įrengta poilsiavietė – Riterių aikštė, kurioje kiekvienais metais į riterių ir rūmų damų gretas įšventinami žmonės, įnešę svarų indėlį į Naujenės pagasto (valsčiaus) vystymą. Link piliavietės veda pažintinis istorinis takas, praeinantis pro buvusias viduramžių kapines, panaikintas prieš Daugpilio HES statybas.
Boka Brava

Boka Brava (isp. Isla Boca Brava) – sala pietvakarių Panamoje, Čiriki įlankoje, prie Čiriki upės estuarijos (Muertoso įlankoje). Plotas – 30 km². Sala plokščia, koralinė, 14 km ilgio, 5 km pločio. Siaura sąsmauka jungiasi su Palenkės sala. Sala pavaldi Čiriki provincijai.
Salou

Istorija

Šioje vietoje buvusiu uostu naudojosi jau senovės graikai (kurie jį vadino Salauris) ir romėnai. Vėliau Salou į istoriją pateko 1229 m., kai iš Salou uosto užkariauti Balearų ir įkurti Maljorkos karalystės išplaukė Aragono karaliaus Jokūbo I laivynas. 1286 m. Aragono karalius Alfonsas III iš Salou išplaukė užkariauti paskutinės maurų teritorijos Balearų salose - Menorkos. Vėliau Salou tapo piratų priebėga. Po to ši vieta buvo laikoma nesaugia, todėl 1530 m. Taragonos arkivyskupas nusprendė čia pastatyti gynybinį bokštą, dabar vadinamą Torre Vella. Naujas raidos etapas prasidėjo 1865 m. Salou atidarius geležinkelį, o po dar šimto metų prasidėjo turizmo bumas, atnešęs miestui klestėjimą. 1989 m. Ispanijos aukščiausiojo teismo sprendimu Salou buvo atskirta nuo Vila-sekos savivaldybės.

Įžymybės

Salou dėl išplėtoto turizmo yra Kosta Dorados centras bei populiari poilsio vieta. Mieste yra keli akvaparkai ir pramogų parkai, tarp jų PortAventura ir akvaparkas Costa Caribe. PortAventura yra augantis Kosta Dorados pramogų parkas su milžiniškais amerikietiškais kalneliais Dragon Khan. Kas vakarą ten iššaunami fejerverkai. Naujausias parko papildymas -patys greičiausi amerikietiški kalneliai Europoje Furius Baco. 2012 m. gegužę atidarytas atrakcionas "Šambala" - aukščiausi Europos kalneliai, kurių didžiausias nusileidimas yra 78 m.
Mieste yra keturi dideli pliažai. Ilgiausias jų yra 1,2 km ilgio Platja de Llevant ("rytinis pliažas"). Taip pat yra daugybė nedidelių tarp uolų pasislėpusių pliažų.
Tytuvėnų herbas

Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke už arkados sidabrinė bažnyčia su auksiniais kryžiais ir skulptūrėle centrinio bokšto nišoje. Sidabrinės arkados vidurinėje raudonoje nišoje auksinis bernardinų simbolis: žiede dvi sukryžiuotos rankos ir kryžius.

Istorija

2002 m. rugpjūčio 19 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1865. Herbo etalono autorius - dailininkas Arvydas Každailis.
Tolimųjų rytų gandras

Paplitimas ir biotopas

Veisiasi Amūro ir Usūrio upių baseinuose. Žiemoja Jangdzės baseine ir pietų Kinijoje. Negausios populiacijos pastebimos Šiaurės Korėjoje, Pietų Korėjoje, Japonijoje, Filipinuose, Indijos šiaurės rytuose, Mianmare ir Bangladeše, užklysta į rytinę Mongolijos dalį. Populiacijoje 3000 individų. Biotopas – ryžių laukai, seklios upės, pelkynai, dirbami laukai šalia upių ar ežerų.

Išvaizda

Stambesnis už baltąjį gandrą. Kūno ilgis 110–115 cm. Patinas sveria 5,2 kg, patelė – 4,35 kg. Atstumas tarp ištiestų sparnugalių 195–200 cm. Kūnas baltas, tik sparnų plasnojamosios plunksnos yra juodos. Pasmakrė neplunksnuota, raudona. Aplink akis siauras, raudonas žiedelis. Snapas ilgas, juodas. Kojos tamsiai raudonos.

Biologija

Migrantas. Po veisimosi, rugsėjo viduryje – spalio viduryje migruoja į pietus. Grįžta kovo – balandžio mėnesiais. Migruodamas ar grįždamas skrenda nuo vėlyvo ryto iki vėlyvo vakaro. Skrenda ištiesęs kaklą, plasnodami sparnais ir sklęsdami. Balsas – tylus švilpimas. Šalia lizdo kalena snapu. Kartos trukmė 16 metų.
Maitinasi pavieniai arba 10 – 15 individų grupėmis. Medžioja lėtai vaikščiodami sekliame vandenyje ar žemės paviršiumi. Minta žuvimi, varliagyviais, ropliais, vabzdžiais, kirmėlėmis, smulkiais paukščiais ir žinduoliais. Žiemojimo vietose minta žuvimi, moliuskais, krevetėmis, krabais.
Monogamai. Paukščių tuoktuvės prasideda balandžio viduryje. Peri 4 – 7 lizdų kolonijomis. Lizdą krauna aukštuose medžiuose, ant elektros stulpų, žmonių iškeltuose gandralizdžiuose. Lizdas – 3 – 30 metrų aukštyje nuo žemės paviršiaus. Dažnai peri sename lizde, tačiau nuolat jį taiso, krauna. Dėtyje 3- 4 kiaušiniai, padedami 2 – 5 dienų intervalu. Peri abu tėvai 31 – 35 dienas. Išsiritę paukščiukai apaugę baltais pūkais, snapas blankiai oranžinis. Jauniklius maitina abu tėvai, į lizdą atrydami maistą. Jaunikliai maitinami 55 dienas, lizdą palieka būdami 63 – 70 dienų.
Rupeikiai (Šiauliai)

Istorija

Lietuvos Didžiosios kunigaikštijos laikais kaimo žemės priklausė Šiaulių ekonomijai. Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Meškuičių seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Meškuičių valsčiui, nuo 1950 m. – Šiaulių rajono Meškuičių apylinkės kaimas. 1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui „Raudonoji vėliava“.

Aplinkinės gyvenvietės

MEŠKUIČIAI – 1,5 km
Priešginiai – 2,4 km
Barysiai – 3,3 km
Dapkūnai – 1,9 km
Daušiškiai – 1,8 km
Gibaičiai – 2,9 km 
 ŠIAULIAI – 18 km
Karvazai – 1,4 km
Parkulpis – 1,9 km
Pietų Korėjos prezidentas

Rinkimai

Prezidentas renkamas visuotiniuose rinkimuose, kuriuos laimi daugiausiai balsų surinkęs kandidatas. Rinkimai skelbiami nuo 70 iki 40 dienų prieš esamos kadencijos pabaigą. Prezidentui mirus arba pasitraukus iš pareigų, nauji rinkimai privalo būti paskelbti per 60 dienų.
Paskutiniai rinkimai vyko 2017 m., kiti numatomi rinkimai vyks 2022 metais.

Funkcijos

Prezidentas turi galią parlamentui siūlyti įstatymų projektus; tvirtinti arba grąžinti svarstymui parlamente priimtus įstatymus; ratifikuoti tarptautines sutartis; skelbti karą, taiką arba nepaprastąją padėtį; skirti ambasadorius; suteikti amnestiją; skirti apdovanojimus; tvirtinti ministerijų vadovus; ir kita.
Changeling: The Dreaming

Pasaulis

Žaidimas vyksta Tamsos pasaulyje, kuriame greta paprastų žmonių gyvena vampyrai, vilkolakiai, magai ir kitos antgamtinės būtybės. Pagrindiniai žaidimo veikėjai, changeling'ai, yra fėjos, priverstos gyventi žmonių kūnuose ir įkalintos tarp dviejų pasaulių: žmonių ir chimeriškojo fėjų. Kartais riba tarp jų išnyksta ir magiškos fėjų pasaulio dalys patenka į žmonių sąmonę, o žmonių pasaulio dalys patenka į fėjų pasaulį, sudarytą iš žmonių svajonių (angl. the Dreaming). Šį pasaulį nuo žmonių akių slepia banalybės (žmogaus netikėjimo stebuklais, svajonių neturėjimas) uždanga. Būtent banalybė ir kelia didžiausią pavojų visai fėjų bendruomenei, kuri semiasi stebuklingų galių (angl. glamour) iš žmonių svajonių bei kūrybiškumo. Šios galios leidžia fėjoms svajones perkelti į chimeriškąją tikrovę.

Žaidimo mechanika

Žaidimas paremtas Storytelling sistemos mechanika. Išskirtinis sistemos bruožas yra stebuklingos galios, vadinamos Glamour. Jas gali sukurti net ir paprastas žmogus, tačiau tik changeling'ai suteikti joms formą ir panaudoti savo tikslams pasiekti. Norint pasitelkti į pagalbą Menų teikiamus magiškus efektus, taip pat naudojamas Glamour. Changeling'as praradęs visas savo galias tampa paprastu žmogumi ir pamiršta savo fėjikąją prigimti tol, kol kitas changeling'as neatiduoda jam šiek tiek savojo Glamour.
Leideno faktorius

Istorija

Mutacija atrasta 1994 metais Nyderlandų Leideno mieste, pagal ką kilo ir jos pavadinimas.

Epidemiologija

Leideno mutacija randama 5% asmenų (kai kuriais šaltiniais Europoje net 8%), o tarp trombofilija sergančiųjų jos paplitimas siekia iki 40%. Heterzigotinė Leideno mutacija padidina trombozės riziką 4-8 kartus, homozigotinė mutacija 40-80 kartų. Nėštumo metu Leideno faktorius taip pat ženkliai padidina trombozės riziką, taip pat rizika papildomai ženkliai padidėja vartojant hormoninius kontraceptikus bei rūkant.

Patogenezė

Normaliomis sąlygomis V krešėjimo faktorius gali būti suskaidytas proteino C. Leideno faktorius yra V krešėjimo faktoriaus mutacija, perduodama autosominiu dominantiniu būdu. Mutacija yra F5 gene, 10 egzone. Dėl mutacijos susiformuoja atsparumas aktyvuotam C proteinui, t. y. aktyvuotas proteinas C nebegali suskaidyti V faktoriaus, todėl nenutraukiama kraujo krešėjimo kaskada, kas pasireiškia padidėjusiu trombino susidarymu ir polinkiu trombozėms. Faktorius V nėra visiškai atsparus proteinus C, tiesiog jo suskaldymas užtrunka kur kas ilgiau. Mutacija dažniausiai žymima G1691A (aminorūgšties arginino pakeitimas glutaminu 1691 pozicijoje).

Diagnostika

Diagnostika pagrįsta atsparumo aktyvuotam C proteinui nustatymu. Paprastai tai atliekama nustatant dalinį aktyvuoto tromboplastino laiką paciento kraujo serume su ir be aktyvaus proteino C. Skirtumas pateikiamas santykiu tarp šių skaičių ir parodo, ar yra atsparumas aktyvuotam C proteinui. Pati Leideno mutacija gali būti randama molekuliniais genetiniais metodais, PGR.

Gydymas

Paprastai mutacijos ieškoma jau pasireiškus trombozei, taigi ligonis bet kuriuo atveju jau būna gavęs ar gauna atitinkamą gydymą antikoaguliantais. Aiškių gydymo rekomendacijų nėra, kadangi trombozės rizika priklauso ne tik nuo Leideno mutacijos, bet ir nuo daugelio kitų veiksnių. Paprastai heterozigotinę mutaciją turintys asmenys negydomi, jei jiems nepasireiškė trombozė. Nustačius mutaciją gali būti rekomenduojama trombozės profilaktika kai kuriose rizikos situacijose (skrydžių metu, po operacijos). Moterims turinčioms Leideno faktorių nerekomenduojami estrogenų turintys hormoniniai kontraceptikai. Nėštumo metu būtina dažnesnė kontrolė, gali būti skiriami antikoaguliantai.

Kita

Tyrimų duomenys rodo, mad Leideno mutacija turi privalumų: jos nešiotojai praranda mažiau kraujo traumų ar operacijų metu, pavieniai tyrimai rodo galimai mažesnę riziką mirti esant sunkiai infekcijai (sepsiui).