google/wiki40b huggingface dataset:
Ginčų komisija prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos

Veikla

Komisija yra išankstinio ginčų nagrinėjimo ne teismo tvarka institucija, nagrinėjanti ginčus tarp asmens, pensiją ar išmoką mokančios institucijos ir Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnybos prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos.
Vykdydama savo veiklą, Komisija vadovaujasi Lietuvos Respublikos Konstitucija, Lietuvos Respublikos neįgaliųjų socialinės integracijos įstatymu, taip pat kitais įstatymais, Socialinės apsaugos ir darbo ministro bei Sveikatos apsaugos ministro įsakymais, Ginčų komisijos nuostatais ir kitais teisės aktais.
Komisijos nariai, nagrinėdami skundus (prašymus), vadovaujasi pagarbos žmogaus teisėms, teisingumo, sąžiningumo ir protingumo principais.
Komisijai skundas dėl Neįgalumo ir darbingumo nustatymo tarnybos prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos sprendimo gali būti paduodamas ne vėliau kaip per 30 dienų nuo raštiško Tarnybos priimto sprendimo gavimo dienos.
Ginčų komisijos sprendimas gali būti skundžiamas Vilniaus apygardos administraciniam teismui per 20 dienų nuo jo gavimo dienos.
Artimos šviesos

Siužetas

Tadas ir Laura jau seniai vedę, bet vaikų vis dar neturi. Abu dirba draudimo kompanijoje, neseniai įsikėlė į naują butą, kurį vis dar remontuoja, išsimokėtinai įsigijo naują automobilį. Atrodytų, kad gyvenime jau daug pasiekta, tačiau jų tarpusavio santykiai jau virto tik paprasčiausiu šaltu formalumu. Tadas abejingas savo darbui, o vakarus praleidžia spaudinėdamas TV pultelį, Laura vis labiau kopia karjeros laiptais ir vis ilgiau užtrunka darbe, kad tik vėliau grįžtų namo.
Vieną paprastą darbo dieną, Tadas atsitiktinai sutinka savo buvusį klasioką. Linas kadaise emigravo iš šalies tikėdamas geresnio uždarbio, tačiau dabar jau porą mėnesių, kaip pats sako, yra grįžęs atostogoms. Prisistatęs nepriklausomu architektu, Linas pasisiūlo padėti Tadui su nesibaigiančiu buto remontu, o tą patį vakarą pakviečia panaktinėti po miestą.
Pirmadienio naktis. Vietoj pasėdėjimo bare su alaus bokalu Linas pasiūlo leistis į kelionę miesto gatvėmis ir po truputį atskleidžia Tadui „night driving‘o“ ritualus – važiuoti tom pačiom gatvėm kaip į darbą, pilti tik po du litrus benzino, kad ir vėl reikėtų sustoti kitoje degalinėje, lėkti tamsiomis priemiesčio gatvėmis išjungtom šviesom… Iš pradžių Tadui visa tai atrodo labiau kvaila ir keista, nei romantiška. Tačiau situacija pasikeičia, kai vyrai sutinka efektingą nepažįstamąją. Linas – pakerėtas, o Tadas pritrenktas: paslaptingoji gražuolė yra jo žmona Laura…
Tai istorija apie vienatvei pasmerktus ir nūdienos didmiesčio gyvenimo rutinos įkalintus žmones, išsiilgusius artumo, romantikos ir nuoširdumo. Išgalvoti naktinio pasivažinėjimo ritualai provokuoja kurti naują pasaulį. Įprastas ir banalus gatvių labirintas atsiskleidžia naujais ir nepatirtais pojūčiais, žmogiškais ir šiltais. Naktinė kelionė trumpa kaip mirksnis, tačiau būtent ji leidžia pasinerti į iki šiol nepatirtus nuotykius, atrasti užmirštą meilę ir viltį… Nors ir vienai trumpai vasaros nakčiai…
Angolos vyrų futbolo rinktinė

Istorija

2006 m. pasaulio futbolo čempionato atrankos varžybose Angola grupėje užėmė pirmąją vietą aplenkdama stiprias Nigerijos ir Zimbabvės komandas ir pirmą kartą iškovojo teisę dalyvauti 2006 m. pasaulio čempionate. Šiame čempionate Angola minimaliu skirtumu pralaimėjo Portugalijos komandai, sužaidė lygiosiomis su Meksikos ir Irano rinktinėmis, užėmė trečią vietą grupėje ir į aštuntfinalį nepateko.
Otto Paul Hermann Diels

Biografija

1899 m. baigė Berlyno universitetą. 1906–1916 m. Berlyno, 1916–1948 m. Kylio universiteto profesorius.
Tėvas – Berlyno universiteto filologijos profesorius, du jo sūnūs žuvo Antrajame pasauliniame kare.
Vanagų evangelikų liuteronų bažnyčia

Istorija

1890 m. keturiolika šiaurės rytų Priekulės parapijos kaimų – Agluonėnai, Aisėnai, Ašpurviai, Dėgliai, Dvyliai, Kantvainiai, Pėžaičiai, Poškos, Pozingiai, Stankaičiai, Stonaičiai, Šaukliai, Vanagai ir Žydeliai – buvo sujungti į atskirą Vanagų dvasinę apylinkę. 1901 m. laikinu jos kunigu paskirtas Martinas Mehlhornas. Pamaldas jis ėmė laikyti tais pačiais metais atidarytoje pradinėje mokykloje, įkurdintoje vietinio dvarininko Gložaičio name. Kai 1901–1902 m. buvo pastatytas atskiras dviklasės liaudies mokyklos pastatas, ten perkeltos ir M. Mehlhorno laikomos pa­maldos. 1905 m. naujajai Vanagų bendruomenei pripažintos para­pijos teisės. Kunigauti atvyko jaunas, energingas dvasininkas Emilis Bleiweissas.
Pirmiausiai, 1906 m., pastatytas kunigo namas su sale-klase konfirmantams mokyti, parapijiečių susirinkimams rengti. Bažnyčios pastatą projektuoti pakviečiamas Ragainės meistras Tamošaitis (Tomascheit, kituose šaltiniuose – Tumascheit). Atrodo, kad jis ne tik suprojektavo jį, bet ir tiesiogiai vadovavo statybos darbams.
Kertinis naujųjų maldos namų akmuo padėtas 1907 m. vasarą. Ta proga susirinko daugybė žmonių, dalyvavo vyskupas, abu Priekulės kunigai. Pamaldas laikęs E. Bleiweissas dėkojo už finansinę paramą Konsistorijai, paskyrusiai 2600 markių, Rytprūsių parapijoms, sudėjusioms 2725 markes, savo bendruomenės nariams, aukojusiems 9000, Sinodui ir Bažnyčių Tarybai, nepagailėjusiems 25 000, ir galiausiai kaizeriui, davusiam stambiausią sumą – 28 660 markių. Beje, kaip vėliau paaiškėjo, ir šių pinigų nepakako, prireikė dar 27 000. Savo ruožtu vietos žmonės įsipareigojo suvežti 380 m³ akmenų, talkinti visuose bažnyčios statybos darbuose.
Spėriai dirbant, netruko ateiti ir bažnyčios šventinimo iškilmės. Jos įvyko 1909 m. vasario 21 d., dalyvavo pats Prūsijos generalinis superin­tendantas D. Braunas. Laikytos dvejos pamaldos – vokiečių ir lietuvių kalbomis. Parapijiečiai, gausūs svečiai liko patenkinti 311,5 m² užimančiu, tvirtu, tačiau grakščiu raudonų plytų pastatu. Jo nuo centrinės ašies kiek į dešinę patrauktas bokštas su masyviu kryžiumi toli buvo matomas pamario lygumoje. Itin gražiai jis atrodė žalių pušynų fone. Bažnyčia dvinavė, lubos medinės, gaubtos, tik virš šoninių kūrų jos lygios. Altorius ir sakykla atskiri, pastaroji kairėje pusėje.

Architektūra

Bažnyčia suprojektuota Ragainėje gyvenusio architekto, pavarde Tamoscheit (Tamošaitis). Statyta 1907–1909 m. Čia ryškūs moderno ir net racionaliosios architektūros požymiai. Bažnyčia asimetriška, su stačiakampiu bokštu, įsikertančiu į navos tūrio kampą. Bokšto ir navos siena sudaro vientisą, plokščią pagrindinį fasadą, kurio vidurį remia kontraforsas; sieną ir skydą jungia aukštos, smailiaarkės, tinkuotos nišos. Smailiaarkis portalas su perspektyviniu apvadu įkomponuotas bokšto apačioje. Dvišlaičiu stogu uždengtas bokštas primena Vokietijos gotikinių bažnyčių bokštus. Būdingas Vanagų bažnyčios architektūros bruožas – dominuojanti sienų plokštuma su kietai „įrėžtais“ elementais, ryškiais kampais. Priskiriama istorizmo (neogotika) stiliui.
Dragaudžiai

Istorija

1703 m. kaimas užrašytas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Česlovas Sasnauskas

Biografija

Gimė Kapčiamiesčio Dievo Apvaizdos bažnyčios vargonininko šeimoje. Pirmąsias muzikos žinias gavo iš savo tėvo vargonininko Tomo Sasnausko. Nuo 1880 m. pradėjo mokytis vargonuoti pas tuo metu jau garsų Naumiesčio apylinkės vargonininką Liucidą (Liudviką) Risauską. 1883–1885 m. savarankiškai vargonininkavo Gražiškių bažnyčioje, 1885–1887 m. Vilkaviškio katedroje. Nuvykęs į Kauną, pas Kauno arkikatedros bazilikos vargonininką Juozą Kalvaitį, mokėsi vargonuoti, keletą metų dirbo raštininku Kauno geležinkelio pašto skyriuje. 1890–1892 m. vargonininkavo Daugpilyje.
1892–1898 m. Peterburgo konservatorijoje pas prof. Stanislavą Gabelį ir Antonio Cotogni studijavo dainavimą. Peterburge įsitraukė į aktyvią muzikinę veiklą: 1895–1909 m. dėstė Šv. Kotrynos berniukų ir mergaičių gimnazijose, vadovavo Labdarių draugijos mišriajam chorui, lenkų „Liutnios“ draugijos moterų chorui ir bažnytiniams berniukų chorams. Dainavo savo įkurtoje operos trupėje ir vyrų vokaliniame kvartete. Dalyvavo Lietuvių mokslo draugijos dainų rinkimo darbe, Lietuvių dailės draugijos veikloje, rūpinosi lietuvių muzikos terminija, koncertiniu repertuaru. Tuo tikslu Peterburge leido periodinius „Lietuviškos muzikos sąsiuvinius“ – iš viso 12 sąsiuvinių. Kaip dainininkas, chorvedys ir pedagogas labai pagyvino lietuvių draugijų koncertinį gyvenimą. 1895–1916 m. buvo Šv. Kotrynos bažnyčios vargonininkas ir profesionalaus choro (12 dalyvių) vadovas.
1899 m. vasarą lankėsi Regensburge, 1900–1905 m. aplankė Italiją, Vokietiją, Čekoslovakiją ir Šveicariją, studijavo vargonavimą Romoje pas vargonų virtuozą Filippo Capocci, susidomėjo grigališkuoju choralu. 1901 m. baigė Peterburgo konservatoriją ir gavo laisvo menininko diplomą. 1902–1904 m. dar studijavo Peterburgo archeologijos institute, o kompozicijos mokėsi privačiai pas I. Drozdovą. 1905–1907 m. dėstė Katalikų dvasinėje akademijoje (iki 1913 m. ir dvasinėje seminarijoje). 1908 m. gydėsi Suomijoje, 1909 m. – Druskininkuose, lankėsi Varšuvoje ir tėviškėje, 1912 m. – Vokietijoje.

Kūryba

Č. Sasnauskas yra vienas lietuviškos profesionaliosios muzikos pradininkų. Kūrinių sąrašą sudaro apie 100 kompozicijų. Daugelis jų nebuvo spausdinta ar išvis neišliko iki šių dienų. Kompozitoriaus palikimas nepasižymi žanrų įvairove – didžioji dalis kūrinių skirta atlikti chorui su pritarimu ar be, taip pat balsui solo su pritarimu; grynai instrumentinės muzikos grupę sudaro keletas kompozicijų vargonams.
Sukūrė kantatą „Broliai“ (Motiejaus Gustaičio žodžiai), du requiem, choro dainų („Kur bėga Šešupė“, „Užmigo žemė“, „Jau slavai sukilo“, „Karvelėlis“), fugų ir pjesių vargonams, romansų. Harmonizavo lietuvių liaudies dainas („Siuntė mane motinėlė“, „Lėk, sakalėli“) ir kt. Kūryboje derino klasicistines ir romantines muzikos išraiškos priemones, siekė nacionalinio savitumo, emocingumo. Kompozitorius kūrė ir bažnytinius kūrinius, giesmes. Iki šiol tikintieji gieda jo sukurtą giesmę „Marija, Marija“ (Maironio ž.). 
1998 m. jo vardu pavadinta Visagino muzikos mokykla.
Zomanas

Savybės

Zomanas yra lakus, korozyvus skystis, kuris grynas būna bespalvis, silpno kvapo. Dažniau jis būna nelabai grynas, tuomet jis nuo geltonos iki rudos spalvos, o kvapas primena kamparo kvapą.
Zomano ir acetilcholinesterazės komplekso erdvinė sandara buvo nustatyta 1999 m. (Millard et al.; 1999).

Cheminis ginklas

Pirmieji pažeidimo požymiai pasireiškia, kai ekspozicijos lygis pasiekia 0,0005 mg/l per minutę – vyzdžių susiaurėjimas, apsunkintas kvėpavimas. Medianinė mirtinoji koncentracija veikiant pro kvėpavimo takus yra 0,03 mg·min/l. Mirtina koncentracija rezorbuojantis pro odą – 2 mg/kg.

Medianinė mirtinoji ekspozicija LCt₅₀ žmonėms yra 70 mg·min/m³. Zomanas yra labiau mirtinas ir patvaresnis negu zarinas (už zariną nuodingesnis 2,5 karto) ar tabunas, bet mažiau mirtinas ir patvarus už ciklozariną.
Ruošiant purškimui GD gali būti sutirštinamas akriloido kopolimeru. Zomanas gali būti ir dvinaris cheminis ginklas, jo pirmtakai yra metilfosfonilo difluoridas ir pinakolilo alkoholio bei amino mišinys.
Apsauga nuo zomano – dujokaukė ir odos apsaugos priemonės. Priešnuodis – atropinas.

Istorija

Zomaną 1944 m. atrado Ričardas Kunas (Richard Kuhn, Vokietija). Tai buvo paskutinė karo metais atrasta nervus paralyžiuojanti kovinė nuodingoji medžiaga. GF buvo atrasta jau po karo, 1949 m. Zomanui buvo priskirtas kodas GD.
Alytaus aerodromas

Alytaus aerodromas įsikūręs ant dešiniojo Nemuno kranto, nutolęs apie 1,5 km nuo Alytaus miesto centro. Užima 102,5 ha plotą.
Kvantinė chemija

Kvantinė chemija – chemijos šaka, tirianti cheminių medžiagų sandarą, savybes, reakcingumą bei reakcijų mechanizmus remiantis kvantinės mechanikos principais. Pagrindiniai tyrimai šioje srityje atliekami panaudojant skaičiavimus, pagrįstus apytiksliais Šredingerio lygties sprendimais. Jais remiantis galima nustatyti molekulės energetinius lygmenis bei kitas chemines arba fizikines savybes (pvz., krūvio pasiskirstymą, laidumą, optinius spektrus).
Lekitas

Lekitas (sen. gr. lēkythos) – senovės graikų keraminis indas, turintis žemą kojelę, pailgą liemenį, ploną (viršuje platesnį) kaklelį, vertikalią ąsą. Lekitas dažnai būdavo dekoruotas tapybos ornamentais, kompozicijomis. Lekitas vartotas tualeto aliejui laikyti, nuo V a. pr. m. e. laidojimo reikalams. Atėnuose IV a. pr. m. e. buvo kuriami lekito formos reljefais puošti marmuriniai antkapiniai paminklai.
Kiarizas

Kiarizas (pers. كاريز‎ = kārīz, uzb. kariz, kaz. кәріз, azer. kəhriz) arba kanatas (pers. قنات‎ = Qanāt, tadž. қанот) – Irane ir buvusioje Didžiojoje Persijoje (Vidurinėje Azijoje, Afganistane, Užkaukazėje) įrengiama požeminė hidrotechninė sistema, skirta gruntinio vandens surinkimui ir tiekimui. Sudarytas iš požeminių vandens surinkimo galerijų (jų aukštis 1–1,4 m, plotis 0,5–0,6 m, ilgis siekia kelis kilometrus), statmenų vėdinimo šulinių ir nuvedamųjų kanalų, kuriais vanduo teka į žemės paviršių arba į surenkamuosius šulinius.
Kiarizų technologija sukurta Persijoje 1 tūkstm. pr. m. e. pradžioje ir palaipsniui plito į vakarus ir rytus. Vėliau perimta arabų, ispanų. Teigiama, kad Irane yra ~22 tūkst. kanatų, sudarančių ~170 tūkst. mylių tinklą. Dauguma jų tebėra naudojama – kanatais tiekiama 75 % vandens buitinėms ir drėkinimo reikmėms šalyje.
Kerpės

Kerpė (lot. Lichen, angl. Lichen, vok. Flechte) – simbiotinis organizmas, sudarytas iš grybo hifų ir žaliadumblių arba melsvabakterių ląstelių. Kerpes sudarantys grybai dažniausiai yra aukšliagrybiai (95 %), kiti – papėdgrybiai.
Dumblių ląstelės turi chlorofilo, o tai leidžia jiems gyventi visiškai mineralinėje aplinkoje, organines medžiagas gaminantis fotosintezės būdu. Grybas saugo dumblius nuo išdžiuvimo ir, kai kuriais atvejais, aprūpina dumblius mineralinėmis medžiagomis, gaunamomis iš substrato. Melsvabakterės taip pat gali įsisavinti atmosferos azotą.
Lietuvoje nustatyta ~690 kerpių rūšių (kartu su kerpes parazituojančiais grybais).
Dabartinė Lietuvos kerpių flora pradėjo formuotis pasibaigus paskutiniam ledynmečiui, jos įvairovei ir būklei turėjo įtakos žmonių veikla.

Kerpių dauginimasis

Kerpes sudaro du organizmai – dumbliai ir grybai. Grybas neretai augina savo vaisiakūnius ir brandina sporas:
Tokia spora dygdama stengiasi rasti ir apraizgyti netoli esantį dumblį, sukurdama simbiozinį organizmą.
Kerpės dauginasi ir platindamos savo gniužulo daleles, kuriose iš karto būna ir grybas, ir dumblis. Tai gali būti tiesiog įprastinio gniužulo gabalėliai ar specialiai išauginami, lengvai nuo pagrindinio gniužulo atsiskiriantys dariniai.

Kerpių ekologija

Kerpes sudaro grybo hifai bei vienaląsčiai žaliadumbliai arba melsvabakterės. Jie vieni kitiems reikalingi. Grybai ima iš aplinkos vandenį su neorganiniais junginiais ir jį atiduoda dumbliams. Dumbliai fotosintetina organinius junginius, reikalingus grybui.
Kerpės sugeria lietaus vandenį, rūko ar rasos drėgmę, o po to ją pamažu atiduoda. Taip jos drėkina miško dirvožemį. Kerpės iš aplinkos sugeria ne tik ryto rasą, bet ir teršalus. Ypač pražūtingai kerpes veikia rūgštieji krituliai, kurie susidaro pramonės įmonėms ir automobiliams teršiant orą. Rūgščiai patekus į kerpės gniužulą, jo ląstelėse sutrinka medžiagų apykaita. Tokia kerpė gali žūti.

Kerpių gamtinė ir praktinė reikšmė

Kerpės – geri indikatoriniai augalai oro užterštumui nustatyti, bent kiek užterštame ore jos neišgyvena. Iš Lietuvoje augančių šiek tiek atsparesnė yra tik sieninė geltonkerpė (Xantoria parietina). Jei nebeauga nė ji – visai blogai.
Iš kai kurių kerpių rūšių yra gaminamas lakmusas.
Kai kurios kerpės (pvz., briedragė) naudojamos kvepalų gamyboje.
Kerpėse aptinkama įvairių antibiotikų, todėl kai kurios rūšys (pav. kedenė) nuo seno buvo naudojamos žaizdoms gydyti.
Kerpės yra kai kurių gyvūnų maisto šaltinis (pvz., elninė šiurė – šiaurės elnių maistas).
Vydas Vareika

Biografija

1976 m. baigė Vabalninko Balio Sruogos vidurinę mokyklą, 1977 m. – Kauno 23-ąją technikos mokyklą, kino mechanikas. Panevėžio UAB „Kelias“ apsaugos darbuotojas
Darbo partijos narys. Nuo 2011 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Lida, vaikai Šarūnė, Vaidilė, Raminta, Valdonė.
Savivaldybė (Latvija)

Savivaldybės Latvijoje (latv. novads) – Latvijos administracinio suskirstymo vienetas. Sudarytos 2009 m. liepos 1 d. administracinės-teritorinės reformos metu, kai nuo tarybinių laikų likę 26 rajonai ir 7 miestai buvo perskirstyti į 109 savivaldybes ir 9 miestus. Savivaldybės smulkiau skirstomos į valsčius.
Nacionalinis vėžio institutas

Nacionalinis vėžio institutas – Lietuvos mokslo įstaiga, veikianti nuo 1957 m.

Istorija

1957 m. įkurtas kaip Onkologijos mokslinio tyrimo institutas, kurio klinikine baze tapo Respublikinis onkologijos dispanseris. 1975 m. Respublikinis onkologijos dispanseris ir Onkologijos mokslinio tyrimo institutas buvo sujungti.
1979 m. Santariškėse buvo pastatytas naujas instituto pastatas ir klinika. 1990 m. tobulinant onkologinės tarnybos valdymo struktūrą, Onkologijos mokslinio tyrimo institutas ir Klinika prie jo buvo reorganizuoti į Lietuvos onkologijos centrą.
2002 m. Lietuvos onkologijos centras reorganizuotas į Vilniaus universiteto Onkologijos institutą. 2008 m. iš Polocko g. 6 į Santariškes buvo perkeltas instituto Mokslinių tyrimų centras.
2014 m. Vilniaus universiteto Onkologijos institutas buvo perduotas Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijai ir pervadintas į Nacionalinį vėžio institutą.
Domant FC

Istorija

Įkurtas 2005 m. Bula Atumbos mieste. Klubas tapo pirmuoju iš Bengo provincijos, kuris žaidė elito divizione.
2015 m. debiutantai liko paskutinėje vietoje (16-ieji) ir iškrito iš elito diviziono.
Žaidė antroje pakopoje ir iškovojo teisę žaisti Girabola pirmenybėse.
2018 m. liko 14–oje vietoje ir iškrito iš elito diviziono.
Namų rungtynes žaidžia Estádio Municipal do Dande stadione, Kašito mieste.
Logothetes tou stratiotikou

Logothetes tou stratiotikou (gr. λογοθέτης τοῦ στρατιωτικοῦ), karinis logotetas (pažodžiui 'karinio iždo logotetas') – atsakingas už Bizantijos kariuomenės algas ir kariuomenės aprūpinimą.

Istorija ir funkcijos

Karinio iždo tvarkymu pradžioje užsiimdavo pretoriaus prefektūra, bet jis (to stratiōtikon 'karinis iždas') ilgainiui buvo atskirtas, jo reikalais užsiėmė atskira logotesija. Pirmas išlikusiuose dokumentuose paminėtas (680 m.) logothetēs toū stratiōtikou buvo Julian, „šlovingiausias apo hypatōn ir patricijus“. Ši pareigybė panaikinta po 1088 m.
Tikslus pareigų ratas nėra žinomas. Vienintelė tiesioginė informacija apie karinio logoteto pareigas gauta iš X a. De Ceremoniis,pagal kurį šis logotetas prižiūrėjo kareivių namų ūkių apmokestinimą ir atleidimą nuo tokių mokesčių. Taip pat žinoma, kas XI a. šie logotetai atlikdavo ir tam tkras juridines funkcijas.

Keli mokslininkai (žinomiausias jų E. Stein) įrodinėjo, kad karinis logotetas tvarkė visus karinius reikalus, pvz., kareivių ėmimą į kariuomenę, įvirtinimų statybas, bendrąsiasq karines išlaidas. Šo hipotezė kol kas neturi jokių įrodymų.
Sedos Vytauto Mačernio gimnazija

Istorija

1538 m. Sedos miestelyje įkurta parapijinė mokykla. 1803 m. miestelyje atidaryta rusiškoji mokykla, 1836 m. pradeda veikti valdinė parapijinė mokykla. 1865 m. šioje mokykloje įkuriamas skyrius mergaitėms. 1903 m. atidaryta mokykla mergaitėms. 1915 m. rusiškoji mokykla miestelyje uždaryta.
1921 m. įkurta pirmoji vidurinė mokykla, bet 1935 m. uždaryta. 1939 m. vėl atidaryta dviejų skyrių vidurinė mokykla. 1947 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1961 m. mokykla persikėlė į dabartines patalpas.
2005 m. mokyklai suteiktas rašytojo Vytauto Mačernio (1921-1944) vardas. 2007 m. birželio mėn. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. Mažeikių rajono savivaldybės taryba 2007 m. liepos 27 d. sprendimu Nr. T1-235 ją pavadino Mažeikių rajono Sedos Vytauto Mačernio gimnazija. Sedos mokykla tapo ketvirtąja gimnazija Mažeikių rajone.
Katovicai

Miesto planas

Miestas žemėlapyje
1994/95 m. Kandidatų mačai (PŠA)

1994/95 m. kandidatų mačai (PŠA) – Profesionalių šachmatų  asociacijos (PŠA) organizuoto pasaulio šachmatų čempionato finalinis etapas, kuriame, 1993 m. Groningeno atrankos turnyro geriausi žaidėjai, atrinko žaidėją, kuris 1995 m. žais mačą, dėl pasaulio šachmatų čempiono vardo, su Gariu Kasparovu. Juo tapo Višvanatanas Anandas.
Tai vieninteliai Kandidatų mačai, kuriuos organizavo Profesionalių šachmatų asociacija.

Dalyviai

1994–1995 m. PŠA Kandidatų mačuose dalyvavo 8 žaidėjai: N. Šortas (iš 1993 m. PŠA pasaulio čempionato mačo) ir 7 atrankos turnyro Groningene nugalėtojai: S. Tiviakovas, M. Adamsas, G. Kamskis, V. Kramnikas, O. Romanišinas, V. Anandas ir B. Gulko.
Hercegovina

Geografija ir klimatas

Hercegovinos istorinis regionas apima dabartinės Bosnijos ir Hercegovinos pietinį kampą, taip pat dalį prisiglaudusių teritorijų dabartinėje Juodkalnijoje (taip vadinama Senoji Hercegovina). Senoji riba tarp Hercegovinos ir istorinės Juodkalnijos (Duklios regiono) ėjo ties Kotoro įlanka. Tikslią šiaurinę ribą su Bosnija nustatyti sunku, kadangi šios sritys dabar nesudaro atskirų politinių vienetų. Teritorija aplink Livną (Livno) osmanų laikais priklausė ne tuometiniam Hercegovinos sandžakui, bet Bosnijai, kas iki šiol atsispindi katalikų vyskupysčių ribose. Geografiniu požiūriu, sieną būtų galima brėžti per vandenskyros liniją tarp Dunojaus intakų ir Adrijos jūros intakų (šiuo atveju Livnas patenka į Hercegoviną).
Seniausiais laikais regionui priklausė ir Adrijos pajūris, tačiau nuo XIII a. pajūryje viešpatavo Jūrinė Venecija ir Ragūzos respublika, vėliau – Kroatija. Nuo 1699 m. siauras priėjimas prie jūros ties Neumo miestu buvo atiduotas Osmanų imperijai, o vėliau paveldėtas Bosnijos ir Hercegovinos.
Hercegovina yra kalnuotas kraštas. Faktiškai ji yra išsidėsčiusi Dinarų kalnuose, išskyrus Neretvos upės slėnį. Būdingi karstiniai kraštovaizdžiai su panašiomis į oazes derlingomis žemumomis. Žiemos Hercegovinoje švelnios, skirtingai nuo Bosnijos, Mostare sninga retai.

Serbijos ir Bosnijos priklausomybėje

XII a., gretimą Rašką valdant Nemaničių dinastijai, Travunija ir Zahumlė galutinai aneksuotos šios valstybės, kuri ilgainiui peraugo į Serbijos imperiją.
Nuo XIII a. pr. Hercegovinos pajūryje įsitvirtino Venecijos Respublika (1205–1358 m.), o vėliau – Ragūzos respublika (1358–1808 m.). Tokiu būdu regionas atskirtas nuo pajūrio, čia įsitvirtino etniniai veneciečiai, vėliau – kroatai.
Nuo 1320 m., Serbijos imperijai silpstant, jos šiaurinės dalys atsiskyrė kaip Bosnijos karalystė. Nuo tada Hercegovinos regionas buvo jos sudėtine dalimi. 1355–1373 m. čia egzistavo Humo kunigaikštystė, vėliau atitekusi Serbijos despotatui, o 1448–1483 m. ji buvo valdoma kaip Hercegovinos kunigaikštystė. 1448 m. sausio 20 d. Frydrichui III siųstame dokumente Stjepanas Vukčičius Kosača save vadino Šventojo Savos hercogu, Humo ir Primorjės valdovu, Bosnijos karalystės didžiuoju kunigaikščiu (Herzog vokiškai – kunigaikštis), dėl to šios žemės pradėtos vadinti „hercogo“ žemėmis arba Hercegovina.
Aralo Karakumai

Aralo Karakumai (kaz. Арал қарақұмы) – smėlio dykuma Kazachstane, Priearalėje, į šiaurės rytus nuo Aralo jūros, iš pietų ribojama Syrdarjos upės. Užima ~35 tūkst. km².
Būdinga lengvai banguota lyguma, nuožulni link Aralo pusės. Aukščių skirtumas tarp 55 ir 118 m. Smėlio gūbrių aukštis – 5–25 m. Visoje dykumoje gausu duburių, kuriuose daugiausia driekiasi takyrai ir druskožemiai. Jie užsipildo po liūčių bei ištirpus sniegui ir pavirsta klampynėmis. Nuolatinių vandens telkinių nėra, tačiau Aralo Karakumai drėgnesni nei aplinkinės dykumos.
Būdinga dykumų augmenija – ašuotės, kiečiai, ežiuočiai, eglūnai, džuzgūnai, dygliažolės. Verčiamasi ganykline gyvulininkyste.
Lapas (laikraštis)

Lapas – iliustruotas bulvarinio tipo sekmadieninis laikraštis, leistas 1932–1934 m. Kaune.

Istorija

Leido L. Gurskis, A. Barčius (nuo 1934 m.). Spausdino V. Atkočiūno spaustuvė Kaune. Išėjo 73 numeriai. Bendradarbiavo P. Augustinaitis, H. Baltrušaitis, Jonas Marcinkevičius ir kt.
Ats. redaktoriai: Alfonsas Dargis, H. Malaška, B. Povilaitis.
Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacija

Europos zoologijos sodų ir akvariumų asociacija (EAZA) atstovauja ir jungia virš 300 zoologijos sodų, safari parkų ir akvariumų 35 šalyse.
Asociacija ne tik koordinuoja zoologijos sodų veiklą, vykdo retų rūšių veisimo programas (EEP), bet ir organizuoja retų ir nykstančių gyvūnų bei jų buveinių išsaugojimo kampanijas.
FK Sasa Makedonska Kamenica

Istorija

Klubo ištakos siekia 1968 m. Yra žaidę elito divizione, bet vėliau iškrito į žemesnius lygmenis.