google/wiki40b huggingface dataset:
MAKS

MAKS (rus. Международный Авиационно-Космический Салон 'Tarptautinis aviakosminis salonas) – aviacijos ir kosminės technikos paroda, vykstanti kartą per dvejus metus, Žukovskio mieste (Rusija) netoli Maskvos, Gromovo aerouoste.
Paroda pradėjo veikti 1993 m.
Tradiciškai MAKS vyksta 6 dienas. Joje pristatoma Rusijoje gaminama karinė ir civilinė aviacinė ir kosminė technika. Taip pat galima pamatyti ir kitose šalyse sukurtus skrendančius aparatus.
Betaninas

Betanino jautrumas

Betaninas skyla veikiamas šviesos, karščio ir deguonies, todėl jis naudojamas šaldytuose produktuose, produktuose su trumpa laikymo trukme ar produktuose, kurie pardavinėjami sausi. Produktuose su daug cukraus betaninas atlaiko pasterizaciją.
Jautrumas deguoniui didžiausias produktuose su daug vandens ir/ar su metalų jonais (pvz., geležies ir vario). Antioksidantai (pvz., askorbo rūgštis) ir atskyrikliai betanino oksidaciją lėtina, jei maisto produktas tinkamai supakuotas. Sausas betaninas deguoniui nejautrus.

Gavyba

Betaninas paprastai išgaunamas iš burokėlių sulčių ekstrakto. Burokėliuose betanino būna iki 300–600 mg/kg. Kiti maistinio betanino ir kitų betalainų šaltiniai yra opuncijos, lapiniai runkeliai, kai kurių burnočių lapų. Kiti pigmentai, esantys runkeliuose, yra indikaksantinas (angl. indicaxanthin) ir vulgaksantinas (angl. vulgaxanthin).
Mininis transportas

Mininis transportas (rus. минный транспорт) – stambus karo laivas, vežiojantis mininius (ginkluotus kártinėmis minomis) ar torpedinius katerius.
Mininio transporto idėją 1876 m. pasiūlė admirolas Stepanas Makarovas, o 1877 m. keleivinis garlaivis buvo perdirbtas į mininį transportą „Velikij Kniaz Konstantin“ ('Didysis kunigaikštis Konstantinas').
Mininiai transportai labai padidino mininių ir torpedinių katerių veikimo nuotolį, šie kateriai pasidarė tinkamesni puolimui. Kai kurie mininiai transportai, tokie kaip Rusijos „Velikij Kniaz Konstantin“ ir Prancūzijos „Foudre“, turėjo sistemą, leidusią greitai įkaitinti katerių garo katilus (tuometinius katerius varė garo mašinos).

Mininių transportų trūkumas buvo katerių pakėlimo ir nuleidimo į vandenį sunkumas jūrai banguojant. Ši problema buvo išspręsta tik Antrojo pasaulinio karo metais, kai buvo sukurti dokiniai desantiniai laivai.
Šarvuočio „Inflexible“, ginkluoto ir nuleidžiamais mininiais kateriais, kapitonas, paklaustas, ką darytų, jei jo šarvuotis sutikų jūroje kitą tokio pat stiprumo šarvuotį, atsakė: „Aš pasistengčiau išvengti mūšio laikydamasis už priešininko matomumo ribų. O sulaukęs sutemų nuleisčiau į vandenį abu savo mininius katerius ir pasiųsčiau pulti priešo šarvuotį.“
Admirolas Makarovas, žinodamas kuklias mininių katerių galimybes (lėtumas, ginklas – kártinės minos, silpna konstrukcija, netikimas audringai jūrai), numatė, kad šio tipo laivai tinka tik inkaravietėse stovintiems laivams atakuoti. Taip mininiai transportai bei mininiai kateriai ir buvo naudojami Rusijos-Turkijos kare.
Rusijos-Japonijos karas buvo tokių laivų naudojimo pabaiga. Tuo metu jau pasirodė torpediniai kateriai, gerokai pranašesni už mininius katerius, tačiau laivai buvo apginkluoti vadinamąja priešminine artilerija, skirta kovai su torpediniais kateriais ir minininkais.

Rusijos-Japonijos karo metu tik dviem kateriams, nuleistiems nuo šarvuočių, pavyko sėkminai atakuoti.
Marius Zibolis

Biografija

Gimė 1974 m. spalio 14 d. Vilkaviškyje. Žaisti golbolą pradėjo nuo 1989 metų. 1998 m. kartu su Lietuvos rinktine Madride vykusiame golbolo pasaulio čempionate laimėjo bronzos medalį. 2001 m. Budapešte vykusiame Europos čempionate laimėjo sidabro medalį. 2002 m. Rio de Žaneire vykusiame pasaulio čempionate laimėjo sidabrą, o 2006 m. Spartanburge, JAV laimėjo aukso medalį.
Ilja Ašarovičius

Biografija

Gimė 1879 m. Panevėžyje. Nuo 1904 m. iki 1919 m. priklausė Bundo žydų partijai. Nuo 1921 m. Minske redagavo laikraščius Štern ir Veker. Baltarusijos TSR nacionalinės politikos komisijos narys, istorikų valdybos narys. Tyrinėjo žydų politinę veiklą iki Rusijos revoliucijos. 1937 m. spalio 29 m. suimtas ir 1938 m. lapkričio 29 d. Minske sušaudytas, 1957 m. reabilituotas.
Paberžiai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Medeikiai – 2,9 km
Mažutiškiai – 2,4 km
Spalviškiai (Parovėja) – 2,7 km
BIRŽAI – 10 km
Parovėja – 2,4 km
Karališkiai (Biržai) – 3,5 km
Laura Dahlmeier

Laura Dalmajer (vok. Laura Dahlmeier, g. 1993 m. rugpjūčio 22  d. – vokiečių biatlonininkė, daugkartinė pasaulio čempionė ir dukart olimpinė čempionė.

Karjera

Laura Dalmajer 2012 m. debiutavo biatlono pasaulio taurės varžybose. 2014 m. debiutavo Sočio žiemos olimpinėse žaidynėse, tačiau medalių nelaimėjo. 2015 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo pirmąjį aukso medalį estafečių rungtyje. 2017 m. biatlono pasaulio čempionate laimėjo penkis aukso medalius ir vieną sidabro medalį. Laura Dalmajer 2016-2017 m. laimėjo didžiąją biatlono pasaulio taurę.
Zita Urbonaitė

Asmeninis gyvenimas

Z. Urbonaitės vyras buvo italų verslininkas Luca Valbusa, kartu gyveno Italijoje. Jiedu susituokė 2006 m. spalio mėn. Šiauliuose. Tais pačiais metais ji baigė sportuoti. 2008 m. Z. Urbonaitė pagimdė dukrelę Gretą. Pirminiais duomenimis, vartojo antidepresantus, gyvenimą neilgai trukus baigė savižudybe. Kaip priežastimi įvardijama pogimdyvinė depresija. Tragedija įvyko ant geležinkelio bėgių netoli Trevizo miesto. Po Zitos mirties jos šiauliečių tėvų ir italų žento santykiai išliko šalti, tarpusavyje nebendravo.
Klevinė (Vilnius)

Aplinkinės gyvenvietės

BendoriaiNaujasodžiai – 1 km
Raisteniškės
Užubaliai
VILNIUS (Fabijoniškės) – 5 km
Svirnų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Levaniškių piliakalnis 22 km
Riklikų piliakalnis 1 km 
 Šovenių piliakalnis 9 km
Buteikių piliakalnis 14 km
Šukionių piliakalnis 38 km
Trakinių piliakalnis 14 km
Laičių piliakalnis 14 km
Zujų piliakalnis 9 km
Vargulių piliakalnis 13 km
Elektrolitas

Elektrolitas (elektro… + gr. lytos 'ištirpęs') – cheminis junginys (druska, bazė, rūgštis), kuris ištirpintas poliniame tirpiklyje (pvz., vandenyje) ar išlydytas, disocijuoja (jonizuojasi) į jonus ir praleidžia elektros srovę. Elektros srovės tekėjimas elektrolite yra susijęs su medžiagos pernešimu ir cheminiais kitimais ant elektrodų.
Elektrolitai skirstomi į stipriuosius, kurie visiškai disocijuoja (jonizuojasi) į jonus ir silpnuosius, kurie disocijuoja menkai. Medžiagos, kurios nei tirpaluose, nei lydaluose nesudaro jonų, vadinamos neelektrolitais.

Fiziologinė reikšmė

Fiziologijoje pagrindiniai elektrolitai yra natris (Na⁺), kalis (K⁺), kalcis (Ca²⁺), magnis (Mg²⁺), chloras  (Cl⁻), vandenilio fosfatas (HPO₄²⁻) ir vandenilio karbonatas  (HCO₃⁻). Šie elektrolitai reguliuoja nervų ir raumenų funkcijas, organizmo hidrataciją, kraujo pH, kraujo spaudimą, padeda atstatyti pažeistus audinius.
Gižų dvaras

Istorija

Dvaras Gižuose minimas nuo XVIII a., kai jis priklausė Minsko vaivadai A. M. Chmarai, pastatydinusiam medinę Gižų bažnyčią. Dvare veikė plytinė, spirito varykla, alaus darykla, vėjo malūnas. Abipus kelio, vedusio nuo dvaro link bažnyčios, pradėjo kurtis gyvenvietės. XIX a. pradžioje Gižų dvarui priklausė Gižų ir Marijanavo palivarkai ir 8 aplinkiniai kaimai (apie 1600 ha).
1922–1930 m. dvare veikė Seinų kunigų seminarija. 1930 m. rudenį iš Gižų dvaro seminarija su 59 tada studijavusiais klierikais persikėlė į naujus seminarijos rūmus Vilkaviškyje. Iš Gižų seminarijos laikotarpio išlikę tik autentiški tilteliai buvusiame parke ir viena didžiulė liepa netoli dabartinės Gižų mokyklos. Po seminarijos iškėlimo dvaro patalpose buvo įkurdinta mokykla, kurioje mokėsi kelios gižiečių kartos.
Tarpukariu Gižų dvarą buvo nupirkęs žinomas to meto bankininkas J.Vailokaitis, kuris savo pirkinį padovanojo seseriai. Ši su vyru čia sėkmingai ūkininkavo.
Glendeilas (Arizona)

Istorija

1784 m. kapralas Verdugo gavo įsakymą apgyvendinti dabartinio miesto vietą. Buvo įkurta ranča netoli San Fernando kelio, kuris jungė rančą su Los Andželu. 1871 m. priimtas įstatymas leido amerikiečių kolonistams apgyvendinti šią vietą. 1884 m. bendruomenė pasirinko Glendeilo vardą. 1906 m. oficialiai įkurtas Glendeilo miestas.
Aliejūnai

Aplinkinės gyvenvietės

KernavėAirupėGeisiškės 
 Dūkštos
Hiksai

Hiksai – Senovės Egipto 15-osios dinastijos valdovai, kilę iš išeivių iš Palestinos. Hiksais dažnai vadinami bendrai semitų kilmės svetimšaliai, įsigalėję Nilo deltoje Antruoju tarpuvaldžiu (apie 1650−1550 m. pr. m. e.).
Hiksais juos pavadino istorikas Manetonas (III a. pr. m. e.), I a. žydų istorikas Flavijus Juozapas tvirtino, kad jie buvo žydai. Egiptiečiai juos vadino heka khaswt („svetimšaliai valdovai“). Išeiviai iš Palestinos migravo į Nilo deltą Viduriniosios karalystės antroje pusėje (apie 1800−1650 m. pr. m. e.). Anksčiau buvo manoma, kad jų įsiveržimas buvo staigus, tačiau dabar linkstama tikėti, kad jie ilgainiui, silpstant faraonų centrinei valdžiai, paveržė politinę galią rytinėje Nilo deltos dalyje. Hiksų sostinė buvo Avaris. Hiksų karalių dinastija Senovės Egipto istorijoje atitinka 15-ąją dinastiją. Semitiški vardai nurodo jų neegiptietišką kilmę. Ilgainiui jų įtaka pasiekė vakarinę Nilo deltos dalį. Hiksų valdoma teritorija apėmė Memfį ir nusitęsė į pietus palei Nilą iki Asjuto. Aukštutinį Egiptą valdė 16-osios, labai menkai žinomos, dinastijos valdovai, kurie tikriausiai buvo hiksų vasalais. Apie 1580 m. pr. m. e. Aukštutinį Egiptą su Tėbų miestu pradėjo valdyti 17-osios dinastijos faraonai, kurie buvo ypač priešiškai ir kovingai nusiteikę hiksų atžvilgiu. Kermoje Nubijoje rasta antspaudų, kurie priskiriami anksčiausiai žinomam hiksų faraonui Saličiui. Tai gali rodyti, kad hiksai buvo sudarę karinę sąjungą su nubiečiais prieš Tėbų valdovus, apie ką rašoma ir Kamosio steloje iš vieno žygio prieš hiksus.
Naujosios karalystės laikotarpiu hiksų valdovai buvo ignoruojami, jų valdymas traktuotas kaip bandymas primesti svetimšalių kultūrą egiptiečiams, tačiau archeologiniai radiniai to nerodo. Manoma, kad tokį traktavimą lėmė egiptiečių neapykanta jiems. Hiksų laikotarpio meno normos atitiko Viduriniosios karalystės normas. Jie daugiausiai garbino dievą Setą, kuris tikriausiai tapatintas su Sirijos audros dievu Hadadu. Kitos garbintos dievybės buvo azijietiškos kilmės Anat ir Astartė. Hiksų valdovai perėmė įprastą egiptiečių faraonams karališkųjų vardų ir titulų kanoną. Turino karalių sąrašas rodo, kad hiksai vėliau egiptiečių visgi buvo pripažįstami legitimiais valdovais. Jie palaikė prekybinius ryšius su Artimaisiais Rytais ir Egėjo jūros graikų salomis. Jų valdymo pradžioje buvo vis daugiau naudoti arkliai ir išrastos karo vežėčios, kas leido naudoti naujas karo taktikas. Pradėtas naudoti lenktas kardas − chopešas, kartu su naujais galvos šalmais ir kūno šarvais. Galbūt šios naujos kariavimo priemonės kaip tik ir padėjo Tėbų 17-ajai dinastijai paimti valdžią Žemutiniame Egipte ir iš naujo suvienyti šalį. Tai padarė faraonas Amosis I apie 1550 m. pr. m. e.
Albertas Valužis

Biografija

Gimė Dauginčių kaimo ūkininkų Igno ir Stanislavos Valužių šeimoje. Baigė Gaudučių pradinę mokyklą, 1940 m. – Kartenos pradinės mokyklos 6-tą skyrių. Tėvas po karo enkavedistų buvo suimtas ir išvežtas prie Belomoro kanalo statybos, ten mirė.
1947 m. pabaigoje (kitais duomenimis – 1948 m.) su motina ir seserimi pasitraukė į mišką, įstojo į LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų gretas.
1949 m. sausio 27 d. kartu su 2 kuopos partizanais žuvo Bumbulių kaime (Kartenos valsč., Kretingos apskr.), patekę į MGB kariuomenės 24-jo šaulių pulko kareivių ir Kartenos stribų apsuptį.
Tėvynės sargas (Vilnius)

Istorija

Leistas kaip atkurtas 1896 m. pradėtas Tilžėje leisti to paties pavadinimo leidinys, iki 1991 m. leistas JAV. Tiražas 1992 m. – 10 000 egz., 1996 m. – 2000 egz. Leistas kartą per ketvirtį.
IP3

Inozitolio 1,4,5-trifosfato degradacija

IP₃ defosforilinant susidaro antrinio informacijos nešėjo funkcijų neatliekantys IP₂ (inozitolio 1,4-bisfosfatas), vėliau IP (inozitolio 1-fosfatas ar kitaip inozitolio monofosfatas). Inozitolis gražinamas į membraną PIP (fosfatidinozitolio 4-fosfatas) pavidalu, kuris vėliau verčiamas į PIP₂ (fosfatidinozitolio 4,5-bisfosfatas).
Berondo krioklys

Berondo krioklys (isp. Salto Berrondo) yra Argentinoje, Misioneso provincijoje, 9 km nuo Oberos miesto. Aukštis 12,5 m. Sudarytas iš dviejų pakopų. Aplink krioklį auga tropiniai miškai. Turizmas.
Dulkių siurblys

Dulkių siurblys – elektrinis įrenginys, skirtas valyti paviršiuje esantiems nešvarumams juos susiurbiant.

Veikimo principas

Dulkių siurblyje yra kompresorius, kuris traukia orą ir šiukšles. Nešvarumai renkami į popierinį ar medžiaginį maišą, perkošiami vandens filtru ar atskiriami ciklonu. Ciklonai anksčiau naudoti tik pramoniniuose dulkių siurbliuose, bet XX a. 9 dešimtmetyje Jungtinės Karalystės konstruktorius Džimas Dysonas rinkai pristatė naują technologiją, pavadintą Cyclone Separator (ciklonas, išcentrinis separatorius). Tokio tipo dulkių siurblys buvo reklamuojamas kaip pigesnio naudojimo, nes nereikia keisti popierinių maišų. Galiausiai pasirodė dulkių siurblys Roomba. Užprogramavus jis gali veikti savarankiškai.

Įdomybės

Dabartiniuose namuose naudojamuose dulkių siurbliuose be siurblio dar būna samčiai, antgaliai skalbimui ar vibracijos mechanizmai, skirti minkštosioms baldų dalims drebinti ir taip nuo jų nukratyti dulkes. Dažnai dulkių siurbliai konstruojami taip, kad vamzdį būtų galima pritvirtinti prie angos, kur išpučiamas oras, - tuomet siurblys ne traukia orą, o pučia. Ūkyje tai naudojama ne tik dulkėms ar lapams nupūsti, bet ir balinant, dažant sienas.
Dideli pramoniniai dulkių siurbliai, labai našūs, turi didelio paviršiaus ploto filtrus, pritaikyti darbui ypač sunkiomis sąlygomis siurbiant didelius kiekius, dažnai problematiškų dulkių. Dažnai tinkami darbui 24 val per parą, yra modeliai tinkami darbui potencialiai pavojingose sprogimui aplinkose, dėl išskirtinių bruožų lengvai perstumiami, pervežami, naudojami labai didelių plotų valymui, pvz., gamybinių patalpų, logistikos centrų, koridorių ar holų..., tokie dulkių siurbliai dar gali būti naudojami vandens ir chemikalų surinkimui ....
sveikatai pavojingų ar negti mirtinų dulkių siurbimui. Siurbliuose gali buti įrengiami HEPA, ULPA filtrai kaip prieš turbiną taip ir po. Gali būti jungiami prie elektros tinklo 220V, 400V, spausto oro linijų, ar su vidaus degimo varikliais.
Prieš keletą metų prekyboje pasirodė automatiniai dulkių siurbliai. Toks dulkių siurblys yra mažas valymo įrenginys, užprogramavus jis gali pats nustatytu laiku įsijungti ir išsiurbti nurodytą patalpą, taip pat papildyti akumuliatorių.
1992 m. firma Matsushita pasiūlė dulkių siurblį, valdomą žodžiu.
Anno Domini

Anno Domini, trumpinys AD (liet. Viešpaties metais) – viduramžių lotynų kalbos frazė, naudojama nusakyti metų skaičiui pagal Grigaliaus ir Julijaus kalendorius, reiškianti metus po Kristaus gimimo, t. y. mūsų eroje. Tai santrumpa iš ilgesnio žodžių junginio „anno Domini nostri Jesu Christi“, verčiamo kaip „mūsų viešpaties Jėzaus Kristaus metais“. Jo antonimas (pagal laiką) yra Ante Christum natum, arba trumpinys AC  (liet. prieš Kristaus gimimą; prieš Kristų).

Istorija

Anno Domini apibūdinama kalendoriaus era grindžiama tradicine samprata apie Jėzaus iš Nazareto gimimo metus, kai AD skaičiuoja metus nuo šios epochos pradžios, o AC – metus prieš eros pradžią. Šioje schemoje nėra nulinių metų, todėl 1–ji metai „po Kristaus“ iš karto seka po 1-ųjų metų „prieš Kristų“. Tokią datavimo sistemą 525 m. sukūrė Romos vienuolis Dionisijus Mažasis (Dionysius Exiguus), tačiau plačiau neprigijo iki 800 m.
Tautos balsas (JAV)

Istorija

Išėjo 10 numerių. Redaktorius-leidėjas Mykolas Valadka (1904–1972 m.).
Zigmantinė

Istorija

TSRS okupacijos metais viensėdis priklausė Bubių apylinkės „Tarybinio artojo“ kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 25 km 
 Kurtuvėnai – 5,5 km
BUBIAI – 4,6 km 
 Didlaukė – 1 km
ŠIAULIAI – 20 km
Sodeliukai – 3,7 km 
 Alksnyniškė – 2,3 km
Žalpeliai – 1 km
Čeprečiškė – 1,6 km
Bazilionai – 2,4 km
Padegliai – 0,8 km
Petah Tikva

Istorija

Gyvenvietę 1878 m. įkūrė žydai naujakuriai iš Europos. 1937 m. gavo miesto teises.
Apskundimas

Reformatio in peius

Teisėje paprastai galioja pabloginimo draudimo principas (lot. reformatio in peius). Išimtis - teismo proceso metu, kai apskundžiant gali būti priimamas ir daug labiau nepalankesnis skundžiančiajam asmeniui sprendimas nei apskųstasis.

Ikiteisminio tyrimo pareigūno proceso veiksmų ir nutarimų apskundimas

Ikiteisminio tyrimo pareigūno proceso veiksmus ir nutarimus proceso dalyviai arba asmenys, kuriems taikytos procesinės prievartos priemonės, gali apskųsti ikiteisminį tyrimą organizuojančiam ir jam vadovaujančiam prokurorui. Jei prokuroras atsisako patenkinti skundą, šis jo nutarimas gali būti skundžiamas aukštesniajam prokurorui LR BPK 63 straipsnyje nustatyta tvarka (LR BPK 62 str. 1 d.).
Skundas paduodamas prokurorui tiesiogiai arba per ikiteisminio tyrimo pareigūną, dėl kurio proceso veiksmų ar nutarimų skundžiamasi. Skundai gali būti tiek rašytiniai, tiek žodiniai. Dėl žodinių skundų ikiteisminio tyrimo pareigūnas ar prokuroras surašo protokolą. Jį pasirašo pareiškėjas ir skundą priėmęs ikiteisminio tyrimo pareigūnas ar prokuroras.
Ikiteisminio tyrimo pareigūnas gautą skundą kartu su savo paaiškinimais privalo per vieną dieną nuo skundo gavimo perduoti prokurorui.
Skundo padavimas iki jo išsprendimo nesustabdo skundžiamo veiksmo ar nutarimo vykdymo, išskyrus atvejus, jeigu tai padaryti pripažįsta esant reikalinga pats ikiteisminio tyrimo pareigūnas arba prokuroras.

Prokuroro proceso veiksmų ir nutarimų apskundimas

Prokuroro proceso veiksmus ir nutarimus proceso dalyviai arba asmenys, kuriems taikytos procesinės prievartos priemonės, gali apskųsti aukštesniajam prokurorui. Jei aukštesnysis prokuroras atsisako patenkinti skundą, šis jo nutarimas gali būti skundžiamas ikiteisminio tyrimo teisėjui (LR BPK 63 str. 1 d.).
Skundas paduodamas aukštesniajam prokurorui tiesiogiai arba per prokurorą, dėl kurio veiksmų ar nutarimų skundžiamasi. Skundai gali būti tiek rašytiniai, tiek žodiniai. Dėl žodinių skundų prokuroras surašo protokolą. Jį pasirašo pareiškėjas ir skundą priėmęs prokuroras.
Skundo padavimas iki jo išsprendimo nesustabdo skundžiamo veiksmo ar nutarimo vykdymo, išskyrus atvejus, jeigu tai padaryti pripažįsta esant reikalinga prokuroras (LR BPK 63 str.).

Skundas

Procesinis skundas (apeliacinis, kasacinis skundas), administracinis, konstitucinis skundas.
Andrius Volanas

Andrius Andriejus Volanas (1530–1610) – XVI a. politikos ir kultūros veikėjas, humanistas, publicistas. Gimęs dabartinės Lenkijos teritorijoje (Silezijoje) vokiečių šeimoje. Mokėsi Frankfurto prie Oderio universitete, vėliau Karaliaučiaus universitete. Tarnavo Mikalojaus Radvilos Rudojo dvare, nuo 1568 m. tapo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio sekretoriumi ir šias pareigas ėjo valdant Žygimantui Augustui, Steponui Batorui, Zigmantui Vazai.
Mirė 1610 m. Bijutiškėse, Gardino sr.

Konfesija

Jau studijų Frankfurte metu susipažino su reformacijos idėjomis, o savo konfesinę tapatybę apibrėžė kaip Šveicarijos reformatų (kalvinistų) (jų lyderiai buvo Jonas Kalvinas ir Henrikas Bulingeris). Reformatų bažnyčios mokymui skyrė daug savo veikalų, polemizavo su jėzuitais, tuometiniu vyskupu Valerijumi Protasevičiumi. 

Veikalas „Apie politinę arba pilietinę laisvę“

A. Volano veikalas „Apie politinę arba pilietinę laisvę“ (1572) – žymiausias Lietuvos Renesanso politinės minties pavyzdys. A. Volanas iškelia laisvės svarbą, apibrėžia ją kaip dorybę, be kurios kitos dorybės negali funkcionuoti. Laisvė, anot autoriaus, yra prigimtinis dalykas, todėl smerkiama žiauri valdovo viešpatija, despotija, savivalė. A. Volanas mano, jog tik laisvė leidžia naudotis gėrybėmis, o  savivalė privalo būti pažabota, tai padaryti gali tik įstatymas, t. y. geri įstatymai stiprina laisvę, bet neleidžia ja piktnaudžiauti ir baudžia už kitų laisvių pažeidimus. Valstybė suvokiama kaip bendrosios laisvės saugotoją.  Autorius visuomenę įsivaizduoja kaip lygiateisių piliečių bendruomenę, kai visi yra lygūs prieš įstatymus: „Mūsų nuomone, pakankamai tikra ir tvirta kiekvieno žmogaus laisvė bus tuomet, kai įstatymai privers žmones gyventi vienoje valstybėje niekam nekenkiant“. Luomai nėra uždari, žmogui suteikiama galimybė rinktis ir keistis, jis nėra determinuotas.  Individas yra autonomiškas, o su bendrija susisaisto teisiniais santykiais, todėl jo laisvė tampa priklausoma nuo kito asmens laisvių. Įstatymai turi remtis pagrindiniais bruožais: žmonių lygybe, laisvės poreikiu ir sveiko proto sprendiniais, teisingumo pojūčiu.
A. Volano liberalumą rodo asmens vertės nesaistymas su prigimtimi ir priklausymu tam tikram luomui, siūloma švelninti baudžiavą – pakeisti baudžiauninkus į laisvus samdinius. Taip pat keliami ypač griežti moralės reikalavimai. Kritikuojamas svetimavimas, paleistuvystė, girtuoklystė, godumas, prabanga, kaip dalykai griaunantys krikščioniškąją moralę.

Laidotuvių kalba Mikalojui Radvilai Rudajam

1589 m. parašė laidotuvių kalbą mirus Vilniaus vaivadai Mikalojui Radvilai Rudajam. „Laidotuvių kalboje“ šlovina dorybę ir narsą, teisingumą ir dosnumą, kaip idealaus valstybės piliečio savybes.
Rokai (kaimas)

Aplinkinės gyvenvietės

KAUNAS – 9 km
Patamulšėlis – 4 km
Girininkai – 7 km
Kazlų Rūdos Elmos mokyklos-darželio Ąžuolų Būdos universalus daugiafunkcis centras

Istorija

1912 m. įkurta pradžios mokykla, nuo 1950 m. veikė septynmetė, nuo 1961 m. aštuonmetė, nuo 2002 m. 10 klasių pagrindinė mokykla. 2010 m. Ąžuolų Būdos pagrindinė mokykla prijungta prie Kazlų Rūdos pagrindinės mokyklos „Elma“ (nuo 2011 m. pavadintos Kazlų Rūdos „Elmos“ progimnazija).
Pirmoji pradžios mokykla kūrėsi prie Vabalkšnės upelio, Kauno – Marijampolės plento kairėje pusėje, ant kalvelės (sovietmečiu čia buvo kolūkio „Šviesos kelias“, vėliau – „Ąžuolo“ kontoros pastatai). 1912 m. žydas Šafira savo gyvenamajame name išnuomojo vieną kambarį pradžios mokyklai. Joje veikė trys skyriai. Mokėsi apie 30 vaikų. Per Pirmąjį pasaulinį karą mokykloje  pamokų  nebuvo  beveik  dvejus  metus.  Vokiečių  okupacijos  metu 1916–1917 m. mokyklai patalpas išnuomojo žydas Elinas. Vėliau mokykla perkelta į valsčiaus parūpintas patalpas, kur dabar stovi Ąžuolų Būdos parduotuvė ir paštas. 1920 m. išnuomotas Augustino  Ritmejerio  gyvenamo  namo  kambarys (ties plento posūkiu). Veikė keturi skyriai. Klasė įrengta seklyčioje su mažais langeliais, vaikams nepritaikytais kaimiškais suolais, ant kurių sėdėdavo po penkis vaikus, o kai kuriems tekdavo  ir  stovėti.  Vėliau mokykla gavo kambarį Jono Krygerio name. 1929 m. Ąžuolų Būdoje veikė penki skyriai ir mokėsi apie  60 mokinių.
Pradžios  mokykla  buvo dviejų komplektų: vienas komplektas nuo 1923 m., antras – nuo 1925 m. Tai tęsėsi iki 1934 m. Naujas  mokyklos  dviejų  aukštų  medinis  pastatas  išaugo 1935 m. Statybinę medžiagą suvežė aplinkinių kaimų gyventojai. 
Pirmame aukšte buvo dviejų klasių salės ir rūbinė, bei mokytojų kambarys, antrame aukšte – du butai mokytojams.  
Sovietmečiu, įvedus mokykloje septynmetį mokslą, o vėliau ir aštuonmetį, mokykla pakeitė pavadinimą: 1944–1945 m. buvo vadinama  „Ąžuolų  Būdos  septynmete  mokykla“,  o  nuo  1961–1962 m. – „Kazlų Rūdos raj. Ąžuolų Būdos aštuonmete mokykla“. Nuo 1963–1964 m. – „Kapsuko raj. Ąžuolų Būdos aštuonmete mokykla“. 1964 m. prie senojo mokyklos pastato buvo pristatytas 9 
m pločio priestatas. 1969 m. įvestas centrinis  šildymas, kurį  finansavo  Gudelių  kolūkis. 
1973 m. prie mokyklos pastato pristatytas dar vienas priestatas, kuriame tilpo du kabinetai ir koridorius. Mokyklos kieme įrengtas pastatas su darbinio mokymo kabinetais. Antrame šio pastato aukšte įrengta sporto salė. 
1988–1989  m.  pastatytas  priestatas  rūbinei. Mokyklos rėmėjai buvo Kazlų  Rūdos mechaninė  gamykla, „Šviesos“ kolūkis, vėliau „Ąžuolo“ kolūkis, Kazlų Rūdos miškų ūkis.
Lydumo ragas

Lydumo ragas – smėlio pusiasalis Kuršių nerijoje, 3 km į šiaurę nuo Pervalkos, prie Agilos įlankos.

Geologija

Lydumo ragas susidarė į marias nugriuvus vėjo pustomai kopai. Ilgis 250–310 m, plotis – 600 m. Apaugęs beržais ir karklais. Lydumo rago krantuose išlinkusius gūbrius sudaro marių mergelio išslėgio rumbai.
1995 m. Lydumo ragas paskelbtas geomorfologiniu gamtos paminklu.
Kačingė

Pavadinimo kilmė

Kazimieras Būga šiam vietovardžiui priskyrė jotvingišką kilmę.