Indija

Pavadinimo kilmė

Šalies pavadinimą nulėmė Indo upė (Sindh), kuri dabar teka daugiausia Pakistane. Per iranėnų kalbas Indo vardas Hinduš pateko į graikų kalbą ir ten tapo Indos, o paskui kraštui už Indo upės graikai suteikė pavadinimą India. Patys indai savo šalį vadina kitaip – Bharat (pavadinimas kilo nuo Bharatų dinastijos), tačiau ir tarp pačių indų esama skirtumų.

Biologinė įvairovė

Indija įsikūrusi Indomalajų ekozonoje, šaliai priklauso trys biologinės įvairovės taškai. Indija priskiriama prie 17 valstybių su didžiausia biologine įvairove. Indijoje paplitę 12,2 % visų žuvų, 8,6 % visų žinduolių, 13,7 % visų paukščių, 7,9 % visų roplių, 6 % visų varliagyvių ir 6 % visų žydinčių augalų rūšių. Maždaug 21,2 % šalies teritorijos dengia miškai, iš kurių 12,2% vidutiniškai ar labai tankūs. Daug augalų endeminiai. Buveinės įvairuoja nuo tropinių miškų Andamanų salose, Vakarų Ghatuose ir Šiaurės Rytų Indijoje iki vidutinių platumų spygliuočių miškų Himalajuose. Tarp šių ekstremumų rytinėje Indijos dalyje plyti drėgnieji salmedžių miškai, vidurio ir pietų Indijoje – sausi lapuočių tikmedžių miškai, vidurio ir vakarų lygumose – erškėčių miškai, kuriuose dominuoja Vachellia nilotica. Melijiniams priklausanti Azadirachta indica, plačiai Indijos kaimo vietovėse vartojama vaistažolė, yra svarbiausias Indijos medis. Vešlus maldyklinio fikuso medis, vaizduotas Mohendžo Daro antspauduose, teikė Sidhartai Gautamai pavėsį, šiam pasiekus nušvitimą.
Daugybė Indijos rūšių kilo iš senosios Gondvanos taksonų. Nuo Gondvanos prieš daugiau nei 105 mln. metų atskilo Indijos plokštė. Vėliau sekęs žemyninės Indijos tektoninis judėjimas link ir susidūrimas su Laurazijos masyvu sudarė sąlygas masiniam rūšių migravimui. Dažni vulkaniniai išsiveržimai ir klimato pokyčiai prieš 20 mln. metų sukėlė masinį rūšių išnykimą. Po to į Indiją žinduoliai pateko iš Azijos per du zoogeografinius kelius šalia kylančių Himalajų kalnų. Dėl šios priežasties tik 12,6 % žinduolių ir 4,5 % paukščių rūšių yra endeminės, kai tuo tarpu roplių – 45,8 %, varliagyvių – net 55,8%. Tarp kurių – Nilgirių langūrai (Semnopithecus johnii), rupūžė Duttaphrynus beddomii, aptinkami Vakarų Ghatuose. Indijoje gyvena 172 Pasaulinės gamtos apsaugos organizacijos nykstančiomis pripažintų gyvūnų rūšių. Tarp jų − azijinis liūtas, bengališkasis tigras, snieginis leopardas, bengalinis grifas. Pastaroji rūšis liko per plauką nuo išnykimo dėl galvijų dvėsenoje aptinkamo diklofenako vaisto.
Indijos laukinei gamtai didelę žalą padarė ekologine prasme pragaištinga pastarųjų dešimtmečių žmogaus veikla. Siekiant kovoti su neigiamu žmogaus poveikiu gamtai nacionalinių parkų ir saugomų teritorijų tinklas, pradėtas kurti dar britų kolonijiniais laikais, buvo reikšmingai išplėstas. 1972 m. Indija priėmė Laukinės gamtos apsaugos įstatymą ir projektą pavadinimu Tigras laukinei gamtai išsaugoti. Miško apsaugos įstatymas buvo priimtas 1980 m., o 1988 m. – redaguotas. Indijoje įkurta daugiau nei 500 laukinių gyvūnų prieglaudų ir 13 biosferos rezervatų, iš kurių 4 priklauso Pasaulio biosferos rezervatų tinklui. 25 šlapynės yra saugomos Ramzaro konvencijos.

Švietimas, mokslas ir technologijos

Nemokamą ir privalomą švietimą vaikams garantuoja Indijos konstitucija. Kita vertus, šalyje išlieka pakankamai aukštas neraštingų moterų nuošimtis (65,5 % raštingų moterų, kai tuo tarpų vyrų – 82,2 %). Vis dėlto raštingumo kėlime Indija yra padariusi didelį progresą – gavus nepriklausomybę, Indijos raštingumo lygis siekė 11 %, dabar jis yra jau 74 %. Aukščiausias jis – Tripuros valstijoje (94,65 %), žemiausias – Bihare (61,8 %).
20 šalies universitetų patenka į pasaulio geriausiųjų universitetų tūkstantuką (QS universitetų reitingas, 2018 m.) Iš jų trys yra tarp dviejų šimtų geriausių – Indijos Delio technologijos institutas, Indijos Bombėjaus technologijos institutas ir Indijos mokslo institutas.
Indijai paskelbus nepriklausomybę, Jawaharlal Nehru inicijavo reformas švietimui, mokslui ir technologijoms populiarinti Indijoje. Švietimo ministras Abul Kalam Azad 1951 m. Charangpure (Vakarų Bengalija) įsteigė Indijos technologijos institutą, kurio tikslas – populiarinti techninius mokslus. Po to sekė ir daugiau technologijos institutų kituose Indijos vietose – Bombėjuje, Madrase, Kanpure ir Delyje. Glaudūs ryšiai su SSRS leido Kosmoso tyrimų organizacijai sparčiai plėtoti savo kosmoso programą ir vystyti branduolinę energiją net po pirmojo branduolinio ginklo bandymo 1974 m. Pochrane. Indija moksliniams tyrimams ir plėtrai skiria 66,5 mlrd.$, arba 0,86 % savo BVP, ir pagal skiriama biudžetą yra šešta pasaulyje. Milijonui gyventojų tenka 156 tyrėjai (palyginimui – daugiausiai į tai investuojanti JAV skiria 2,7 % ir turi 4255 tyrėjus milijonui gyventojų, Lietuva skiria 1 % ir turi 3063 tyrėjus milijonui gyventojų).