google/wiki40b huggingface dataset:
Hondūro herbas

1925 m. spalio 3 d. Hondūro vadovas Dionisio de Herrera priėmė įsaką sukurti nacionalinį Hondūro herbą. Herbe esantis užrašas reiškia: Laisva, suvereni ir nepriklausoma Hondūro respublika. Virš užrašo yra gausybės ragai ir strėlinė su strėlėmis, primenanti vietinius Hondūro gyventojus – indėnus. Aplink jį – lapuočiai medžiai ir kalkakmenio uolos. Centre pavaizduoda masonų akis. Ovale taip pat yra vulkanas, esantis tarp dviejų bokštų, kurie simbolizuoja pasiryžimą ginti šalies nepriklausomybę. Trikampis, priešais kurį yra saulė ir vaivorykštė, simbolizuoja lygybę ir laisvę. Kalnakasybos pramonės atributai reiškia šalies ekonominę gerovę.
Dirbtinis neuroninis tinklas

Dirbtinis neuroninis tinklas – tarpusavyje sujungtų dirbtinių neuronų grupė. Ši technologija mėgdžioja žmogaus galvos smegenų darbą – tiksliau neuronų veikimą. Dirbtiniai neuroniniai tinklai yra tam tikros struktūros matematinės funkcijos, kurios naudojamos kaip funkcijų aproksimatoriai. Tai reiškia, jog neuroniniam tinklui suteikiant pavyzdinę informaciją (funkcijos įvestį ir rezultatą), jis geba išmokti imituoti pavyzdinę funkciją.

Neuroninių tinklų klasifikacija

Esama įvairių rūšių neuroninių tinklų. Vieni iš jų apmokomi su mokytoju (žinant reikiamas tinklo išėjimų reikšmes), kiti – be mokytojo. Istoriškai pirmi neuroniniai tinklai buvo vienasluoksniai perceptronai. Šiuo metu plačiausiai taikomi konvoliuciniai neuroniniai tinklai, ypač su vaizdo aprodojimu susijusiose užduotyse .
Stasys Selemenavičius (1954)

Stasys Selemenavičius (g. 1954 m. rugpjūčio 27 d. Žiežmariuose, Kaišiadorių raj.) – choro dirigentas ir muzikos mokytojas.

Biografija

Pirmasis muzikos mokytojas buvo tėvas Stasys Selemenavičius. 1961–1966 m. sūnus mokėsi Kauno vaikų muzikos mokykloje (A. Krevnevičiaus smuiko klasėje), 1971 m. baigė Kauno 2-ąją vidurinę mokyklą, 1974–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. N. Baikienė ir Edmundas Sapranavičius). 1977–1982 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Gedimino Purlio klasė).
1983–1991 m. Kauno valstybinio mišriojo choro chormeisteris. Nuo 1991 m. rudens – Kauno 27-osios („Vyturio“) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytojas, jaunių choro (80 dalyvių) vadovas. Chorą išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, dažnai pasirodė koncertuose, dalyvavo Kauno miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Chorą parengė 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje bei 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei – su juo dalyvavo konkurse, o 1996 m. – vaikų chorų festivalyje „Baltijos bangelės“ Palangoje.
Be pedagoginio darbo, S. Selemenavičius nuolat vadovavo ir suaugusiųjų chorams. 1979–1984 m. buvo Vilkijos apylinkės mišriojo choro dirigentas – parengė jį 1980 m. respublikinei dainų šventei. 1984–1986 m. Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ meno vadovas ir dirigentas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir konkursui bei tų metų chorų festivaliui „Jaunieji balsai“ Gorkyje (Rusija), kur jis tapo prizininku, koncertavo to miesto konservatorijoje, universitete ir televizijos studijoje. 1996 m. balandžio 26 d. Kauno muzikiniame teatre surengė „Jaunystės“ 60-mečio jubiliejinį koncertą – choras atliko Vlado Švedo kantatą „Jaunystė“ (solistas V. Čepkus).
1987–1991 m. „Kauno audinių“ mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1989 m. Lengvosios pramonės ministerijos sistemos meno mėgėjų apžiūroje choras laimėjo pirmąją vietą, dalyvavo 1990 m. Lietuvos tautinėje dainų šventėje, koncertavo Lenkijoje.
Nuo 1990 m. chorvedys – Kauno vyrų choro „Perkūnas“ chormeisteris, 1991–1993 m. – meno vadovas ir dirigentas (1991 m. choras perėjo Šaulių sąjungos žinion). Kolektyvą išmokė populiarių E. Gailevičiaus, Miko Petrausko, Stasio Šimkaus, Viktoro Kuprevičiaus, Jono Bendoriaus dainų, koncertavo Kaune, Marijampolėje, Šakiuose. Atnaujino L. Cherubini „Requiem“ – keletą kartų atliko bažnyčiose. S. Selemenavičius – Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas.
Surinamo vėliava

Surinamo vėliava – stačiakampė, sudaryta iš penkių horizontalių juostų: viršutinė ir apatinė juostos yra žalios spalvos - pusė viduriniosios raudonos juostos aukščio, kurioje įkomponuota auksinė penkiakampė žvaigždė. Žalias ir raudoną juostas skiria dvi baltos juostos (1/4 raudonos juostos aukščio).

Simbolika

Žvaigždė simbolizuoja visų etninių grupių vienybę, raudona - pažangą ir meilę, žalia - viltį ir derlingumą, balta - taiką ir teisingumą.
Iki nepriklausomybės Nyderlandų Gajanos vėliavoje buvo penkių spalvų žvaigždės, sujungtos elipse. Tai simbolizavo visas etinines grupes: vietinius indėnus, europiečius, vergus afrikiečius, kurie vėliau pabėgo ir pasislėpė vidiniuose rajonuose, indus, Javos gyventojus ir kinus, pakeitusius vergus. Elipsė reiškė harmoniją tarp šių grupių.
Bronius Grigelionis

Biografija

1942–1949 m. mokėsi Vaškų progimnazijoje, 1950–1954 m. Žeimelio vidurinėje mokykloje. 1954–1959 m. studijavo Vilniaus universiteto Fizikos-matematikos fakultete.
Nuo 1959 m. Matematikos ir kibernetikos instituto (nuo 1990 m. Matematikos ir informatikos institutas) mokslo darbuotojas, 1970–2006 m. Matematinės statistikos skyriaus vadovas. 1963–2005 m. dar ir Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1971 m. profesorius. 1970 m. fizikos ir matematikos mokslų daktaras. 
Nuo 1968 m. Lietuvos matematikų draugijos narys. Nuo 1976 m. Tarptautinio statistikos instituto narys. Nuo 1987 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys.  1988–1990 m. Sąjūdžio pirmojo Seimo narys. 1991 m. Lietuvių katalikų mokslų akademijos akademikas. 1991–1995 m. Lietuvos mokslo tarybos narys. Vienas Lietuvos mokslininkų sąjungos steigėjų. Nuo 1994 m. Vilniuje gyvenančių pasvaliečių bendrijos pirmininkas.  Nuo 2001 m. Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto Tarybos pirmininko pavaduotojas, Visuotinės lietuvių enciklopedijos redaktorių tarybos narys. 
Palaidotas Kairėnų kapinėse.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptis – atsitiktinių procesų teorija ir jų statistika. Nustatė laiptinių atsitiktinių procesų sumų konvergavimo į Puasono procesą būtinas ir pakankamas sąlygas. Atsitiktinių procesų optimaliojo stabdymo srityje nustatė statistikų pakankamumo ir markoviškumo kriterijus, ištyrė Markovo procesų optimaliojo stabdymo ir Stefanos problemų ryšį. Išplėtojo semimartingalų lokaliųjų charakteristikų ir taškinių procesų intensyvumo matų koncepcijas, sukūrė procesų su nepriklausomaisiais pokyčiais ir Ito stochastinių lygčių sprendinių martingaliąją charakterizaciją, funkcionalų integraline išraišką ir netiesines filtracijos lygtis, nustatė tikimybinių matų absoliučiojo tolydumo kriterijus.
Su Remigiju Mikulevičiumi sukūrė bendrą funkcionalinių ribinių teoremų įrodymo metodą, pagrįstą ribinių taškų martingaline charakterizacija. Jį pritaikė matematinės statistikos, masinio aptarnavimo teorijos ir tikimybinės skaičių teorijos asimptotiniams uždaviniams spręsti. Nustatė stochastinių evoliucinių lygčių sprendinių egzistavimo, vienaties ir stabilumo sąlygas, apibrėžė ir ištyrė atsitiktinių procesų su pralaidžiaisiais pasieniais klasę. Išplėtojo stacionariųjų difuzijų atvirajame intervale ekstremaliųjų reikšmių teoriją. Helingerio integralų teorijoje apibrėžė ir joje panaudojo geometrinio vidurkio mato sąvoką. Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių.
Žirnajai

Pavadinimo kilmė

Pasakojama, kad kartą jauna mergina, po darbo dvare eidama namo, stabtelėjo prie upelio. Jis almėjo taip, tarsi žirniai byrėtų. Mergina susižavėjusi šūktelėjo – „Tai būtų graži žirnaja!“ Vos spėjo ištarti šiuos žodžius, visas vanduo iš upelio išsipylė į lankas ir pavirto dabartiniu ežeru.
Liaudies chartija

Liaudies chartija (angl. People's Charter), čarteris – čartistų pagrindinis programinis dokumentas, įstatymo projektas Parlamentui.

Istorija

Liaudies chartiją parengė radikalių pažiūrų Londono darbininkų asociacijos vadovas Viljamas Lovetas. Paskelbta 1838 m. gegužės 8 d. Buvo reikalaujama visuotinės rinkimų teisės vyrams, sulaukusiems 21 m., vienodo dydžio rinkimų apylinkių, panaikinti turto cenzą kandidatams į Parlamentą, kasmetinių Parlamento rinkimų, mokėti atlyginimą Parlamento nariams. Liaudies chartija buvo įrašyta į visas čartistų peticijas. Keliami siekiai atitiko darbininkų ir kitų neprivilegijuotų visuomenės sluoksnių interesus, juos įgyvendinti numatyta pagal principą „taikiai – jeigu galima, jėga – jeigu būtina“.
George Clooney

Karjera

D. Klūnis debiutavo televizijoje 1978 m., ir vėliau susilaukė plataus pripažinimo už vaidmenį ER medicinos seriale „ER“ nuo 1994 m. iki 1999 m. Jis pelnė dvi Emmy apdovanojimo nominacijas. Kol dar vaidino seriale „ER“, jis pradėjo vaidinti filmuose, pavyzdžiui, „Batman & Robin“ (1997 m.) ir „Out of Sight“ (1998 m.), kuriame jis pirmąkart dirbo su ilgalaikiu bendradarbiu Steven Soderbergh. D. Klūnis 1999 m. suvaidino pirmaplanį vaidmenį filme „Three Kings“. Filmas-satyra apie karo metus Irake ir sulaukė gerų atsiliepimų.
D. Klūnio reputacija augo 2001 m. po komerciškai pasisekusio filmo „Ocean’s Eleven“, pirmosios pelningos trilogijos dalies, kuri buvo 1960 m. filmo, kuriame vaidino Rat Pack nariai, kaip, pvz., Frank Sinatra, perdirbinys. F. Sinatra ir Klūnis atliko Danny Ocean vaidmenį.
Rytų Karpatai

Rytų Karpatai – vidurinė Karpatų kalnų dalis, esanti tarp Vakarų Karpatų ir Pietų Karpatų. Eina per Slovakijos, Lenkijos, Ukrainos ir Rumunijos teritorijas. Riboja Tyličiaus ir Predialo perėjos. Ilgis apie 750 km, aukštis iki 2305 m (Pietroso k.).
Ašinė kalnų dalis sudaryta iš kristalinių, vakaruose ir vulkaninių uolienų. Šiaurės rytuose paplitęs flišas. Būdingi trumpi, dažnai plokščiaviršūniai kalnagūbriai ir kalnų masyvai.
Šlaituose auga bukų, ąžuolų, spygliuočių miškai, kalnų pievos.
Pagrindiniai masyvai: Maramurešo kalnai, Gorganai, Čiornogora, Beščiadai, Rodnos kalnai, Kelimanio kalnai, Vrančos kalnai ir kt.
Balandžio 2

Vardadieniai

Elona – Jostautas – Jostautė – Minalgas – Pranas – Pranciškus
Baunčio salos

Baunčio salos, arba Dosnõs salos (angl. Bounty Islands) – 13 uolinių salų grupė Ramiajame vandenyne, 650 km į pietryčius nuo Pietų salos, įeina į Naujosios Zelandijos sudėtį. Plotas 1,3 km². Salos negyvenamos.
Aukščiausia vieta Fanelo (Funnel) saloje – 73 metrai. Gausu jūros paukščių (albatrosų, pingvinų). Baunti salas 1788 m. atrado britų kapitonas William Bligh. Naujosios Zelandijos subantarktinių salų grupėje įtrauktos į UNESCO Pasaulio paveldo sąrašą.
Meno saviveikla

Meno saviveikla – mėnesinis žurnalas, ėjęs 1956–1964 m. Vilniuje.

Istorija

Leido Respublikiniai liaudies meno rūmai ir Lietuvos kultūros ministerija. Tiražas 1964 m. – 11 000 egz. Išėjo 84 numeriai. 1965 m. vietoje „Meno saviveiklos“ pradėtas leisti žurnalo „Kultūros barai“.
Spausdino straipsnius apie meno saviveiklos kolektyvų veiklą, patarimus saviveiklininkams, pjeses, dainas.
Biberachas prie Riso

Istorija

Ilgą laiką Biberachas buvo laisvasis imperijos miestas Šventosios Romos imperijos sudėtyje. Eidamas šias pareigas miestas dalyvavo 1792 m. Reichstago posėdyje.
Reformacijos laikais Biberachas, kartu su tokiais miestais kaip Augsburgas, Ravensburgas ir Dinkelsbiulis, garsėjo mišria katalikų ir protestantų valdžios sistema. Miesto taryboje abiejų religinių visuomenių atstovų buvo po lygiai.
Šis statusas nustojo galioti 1803 m., kai Biberachas buvo aneksuotas Badeno markgrafystės, kuri greitai patapo didžiąja kunigaikštyste. 1806 m. miestas buvo iškeistas Viurtembergo karalystei mainais už Vilingeną. 1871 m. susikūrus Vokietijos imperijai, tapo jos dalimi. Antrojo pasaulinio karo metu mieste veikė dvi karo belaisvių stovyklos.
Vladimiras Dudincevas

Biografija

1940 m. baigęs Maskvos teisės institutą buvo pašauktas į armiją. Antrojo pasaulinio karo dalyvis. 1942 m. prie Leningrado sužeistas, 1942–1945 m. dirbo karinėje prokuratūroje. 1946–1951 m. laikraščio „Комсомольская правда“ korespondentas. Vėliau dirbo literatūrinį darbą.

Kūryba

1952 m. išėjo apsakymų rinkinys „Pas septynis galiūnus“ (У семи богатырей), 1953 m. išleista apysaka „Savo vietoje“ (На своем месте). Išgarsėjo atšilimo laikotarpiu išleistu romanu „Ne vien duona“ (Не хлебом единым, 1956 m.), kuriame parodytas jauno išradėjo susidūrimas su sovietine biurokratine sistema. Oficiali kritika kūrinį pasmerkė,  nors visuomenėje knyga susilaukė nemažo teigiamo rezonanso. Tačiau tik po to, kai iš spaudos išėjo apysaka „Naujųjų metų pasaka“ (Новогодная сказка, 1960 m.) ir rinktinės „Apysakos ir apsakymai“ (Повести и рассказы, 1959 m.) bei „Apsakymai“ (Рассказы, 1963 m.), tolesnei jo kūrybai buvo uždėtas draudimas.
Tik prasidėjus M. Gorbačiovo „Perestroikai“ vėl pasirodė naujas jo romanas „Balti drabužiai“ (Белые одежды, 1987 m.), kuriame pasakojama apie genetikų darbą stalinizmo laikotarpiu. Už šį darbą, bei atsilyginant už patirtas skriaudas, 1988 m. autoriui buvo įteikta TSRS Valstybinė premija.
Chabarovsko SKA

Istorija

Klubas įkurtas 1946 m. Labiau žinomas kaip SKA-Energia (1999–2016).
Nuo 2016 m. vadinamas Chabarovsko SKA.
Namų rungtynes žaidžia Chabarovske, „Lenino“ stadione.
Vladas Janulevičius

Biografija

1953 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją (LŽŪA). 1955–1993 m. LŽŪA dėstytojas. 1963 m. apgynė disertaciją „Dobilų trintuvių darbo proceso, ištrinant raudonųjų dobilų sėklas, tyrimas“, technikos mokslų kandidatas.  1967–1972 m. LŽŪA Mechanizacijos fakulteto prodekanas, 1972–1991 m. dekanas, 1974–1979 m. Žemės ūkio inžinerijos katedros vedėjas. Nuo 1967 m. docentas.
Mokslinio darbo sritis – žemės ūkio ir melioracijos mašinos. Su kitais – 10 išradimų autorius. 
Palaidotas Tabariškių kapinėse.
Kalju Lepik

Biografija

1928–1934 m. mokėsi Koeru pradžios mokykloje, 1935–1939 m. Tartu prekybos mokykloje, 1939–1941 m. Tartu komercinėje gimnazijoje. 1942–1943 m. Tartu universitete studijavo filosofiją. 1943 m. paimtas į vokiečių kariuomenę kovojo Estų legione. 1944 m. pasitraukė į Švediją. Gyveno Stokholme, Stokholmo universitete dėstė archeologiją ir etnografiją. 1991 m. grįžo į Estiją.
Aktyviai dalyvavo estų emigrantų organizacijų veikloje, prisidėjo steigiant literatūrinius periodinius leidinius. Nuo 1982 m. Estų užsienio rašytojų sąjungos pirmininkas.

Kūryba

Poezijos rinkiniuose vyrauja tėvynės ilgesio, pasipriešinimo okupantams motyvai; būdinga estų klasikinės poezijos ir tautosakos priemonių, elegijos ir satyros, humoro derinimas.
Blastulė

Blastulė, kitaip Blastocista – ankstyva (žmogaus - trečioji) gyvūnų embrioninio vystymosi stadija. Blastulė susiformuoja iš morulės. Tai viensluoksnis, tuščiaviduris ląstelių kamuolėlis. Šios išorinės ląstelės vadinamos trofektoderminėmis, o visas sluoksnis vadinamas trofoblastu. Blastulės ertmė užpildyta skysčiu ir vadinama blastoceliu. Blastocelyje yra vidinių ląstelių, kurios telkiasi gemaliniame blastulės poliuje. Iš trofektoderminių ląstelių vystosi gemalo dangalai (dalis placentos, chorionas), o iš vidinių – pats gemalas, amnionas ir trynio maišas.
Blastocistos įsiskverbimas į gimdos gleivinės funkcinio sluoksnio tankųjį posluoksnį vadinamas implantacija.
Inmezzo

Muzikinė veikla

„Inmezzo“ išskirtinumas – Lietuvos muzikos ir teatro akademijos Dainavimo katedros docentės Aušros Stasiūnaitės ir jos solinio dainavimo klasės studenčių bendra sceninė veikla. Ansamblio narės – Lietuvos ir tarptautinių konkursų laureatės.
Ansamblio repertuaras apima platų žanrų spektrą, apibūdinamą žodžiu „inmezzo“ – aukso vidurį tarp rimtosios klasikos ir populiariosios muzikos. Ansamblio repertuare – J. Offenbacho „Barkarolė“ iš operos „Hofmano pasakos“, „Gėlių duetas“ iš L. Delibes operos „Lakmė“, „Habanera“ iš G. Bizet operos „Karmen“, „Himnas meilei“ iš C. M. Weberio operos „Laisvasis šaulys“, G. Rossinio „Katės“, J. Cechanovičiaus „Meilės valsas“, A. Raudonikio daina „Mamos pasaulis“, parašyta specialiai ansambliui „Inmezzo“, ir daugelis kitų kūrinių.
Ansamblis aktyviai koncertuoja, dalyvauja muzikiniuose projektuose, televizijos laidose, festivaliuose, labdaros projektuose. Per kelerius veiklos metus ansamblis koncertavo daugelyje Lietuvos miestų, taip pat Prahoje, Bratislavoje. „Inmezzo“ dainavo kartu su žymiais atlikėjais (pvz., su maestro Virgilijumi Noreika) ir kolektyvais (pvz., su LRT lengvosios muzikos orkestru, vadovaujamu Jaroslavo Cechanovičiaus).

Ansamblio narės

Aušra Stasiūnaitė (mecosopranas). Vokalinio ansamblio „Inmezzo“ iniciatorė ir meno vadovė, ilgametė Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė, Lietuvos muzikos ir teatro akademijos docentė, tarptautinių konkursų laureatė. Stažavosi legendinėje Milano La Scaloje (Italija). Dėstė dainavimą Lotynų Amerikos dainavimo akademijoje Karakase (Venesuela). Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre sukūrė daugiau nei trisdešimt reikšmingų vaidmenų: Rozina G. Rossinio operoje „Sevilijos kirpėjas“, Karmen G. Bizet operoje „Karmen“, Mirta V. Klovos operoje „Pilėnai„, Grafienė B. Kutavičiaus operoje „Lokys“ ir kt. Su spektaliais ir koncertinėmis programomis aplankė daugybę pasaulio valstybių: JAV, Italija, Belgija, Rusija ir kt.
Jurgita Lopetaitė (sopranas). Doc. A. Stasiūnaitės dainavimo klasės absolventė. Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro operos studijos stažuotoja, respublikinių konkursų laureatė, tarptautinio konkurso diplomantė. Sukūrė vaidmenis Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre: Rožė R. Portmano operoje vaikams „Mažasis Princas“, Amūras C. W. Glucko operoje „Orfėjas ir Euridikė“, Džaneta G. Donizetti operoje „Meilės Eliksyras“, Anina G. Verdi operoje „Traviata“.
Lina Urniežiūtė (mecosopranas). Doc. A. Stasiūnaitės dainavimo klasės absolventė. Operos solistė, respublikinio konkurso laureatė, tarptautinio konkurso diplomantė. Dainavo Klaipėdos muzikiniame teatre (Olga P. Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas“).
Raimonda Janutėnaitė (mecosopranas). Prof. G. Kaukaitės dainavimo klasės absolventė. Dainavo Klaipėdos muzikiniame teatre (Olga P. Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas“), rengia įvairias solines programas.
Nijolė Baranauskaitė (fortepijonas). Lietuvos muzikos ir teatro akademijos dainavimo katedros koncertmeisterė, respublikinių ir tarptautinių konkursų laureatė ir diplomantė.
Notariatas

Rūšys

Notariatas kiekvienoje valstybėje skiriasi. Pagal tam tikrus bendrus bruožus gali būti išskiriamos kelios rūšys.

Lotyniškasis notariatas

1948 metais Buenos Airėse buvo įsteigta Tarptautinė notariato sąjunga, vienijanti lotyniškojo notariato notarus. Lotyniškojo notariato sistema įgyvendina prevencinį teisingumą (teisėtumą). Jai priskiriamas ir Lietuvos notariatas.

Anglosaksiškasis notariatas

Anglosaksiškose valstybėse notariatui būdingas advokato bei notaro funkcijų apjungimas. D. Britanijoje jas atlikti turi teisę solisitorius. Kontinentinės teisės valstybėse analogas – Vokietijos advokatas notaras (vok. Anwaltsnotar); modelis praktikuojamas kai kuriose Vokietijos žemėse.

Valstybinis ir privatus notariatas

Pagal teisinę prigimtį gali būti išskiriamas valstybinis bei privatusis notariatas.
Valstybinis notaras – valstybės tarnautojas ar pareigūnas; valstybės institucija.
Privataus notaro atveju asmuo veikia kaip privatus asmuo, turintis valstybės įgaliojimus.
Galimas atvejis, kai toje pačioje valstybėje veikia abu modeliai. Pvz., Rusijoje, kur privačio notaro praktika nerentabili, veikia valstybinis notaras.

Notariato teisė

Notariato teisė – nacionalinė teisė. Reglamentuoja specialus įstatymas – Notariato įstatymas, taip Civilinis kodeksas, jūrų teisės, konsulinės veiklos įstatymai ir kiti norminiai aktai.
Notariato teisės taikymą sudaro notarinė praktika (teismų praktika ir notarų atliekama veikla).
Dong Biwu

Biografija

Dong Biwu gimė Huangango mieste, Hubėjuje. 1911 m. dalyvavo Sinhai revoliucijoje bei du kartus išvykdavo studijuoti į Japoniją. 1921 m. Dong dalyvavo 1-ajame Kinijos komunistų partijos Kongrese kaip Uhano atstovas. Mao Dzedunas ir Dong Biwu buvo vieninteliai vyrai, kurie dalyvavo tiek 1-ajame Partijos Kongrese, tiek Kinijos Liaudies Respublikos steigime Tiananmeno aikštėje 1949 metais.
Nuo 1959 m. iki 1975 m. kartu su Song Qingling, Dong Biwu buvo Kinijos Liaudies Respublikos pirmininko pavaduotoju. Po to, ir vėl kartu su Song Qingling nuo 1968 m. iki 1972 m. jie vykdė Kinijos Liaudies Respublikos prezidento pareigas. Tačiau 1975 m. prezidento pareigos buvo panaikintos ir Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininkas – Zhu De – tapo formaliuoju valstybės vadovu. Dong buvo išrinktas Nacionalinio Liaudies Kongreso Nuolatinio Komiteto Pirmininko pavaduotoju.
1945–1975 m. Dong buvo Kinijos komunistų partijos Politbiuro narys. Be to, 1973 m. jis buvo išrinktas vienu iš devynių Politbiuro nuolatinio komiteto narių 10-ojo Komunistų partijos Kongreso metu. Dong Biwu mirė metais anksčiau nei Mao bei keletas kitų svarbių politikų, tokių kaip Zhou Enlai ir Zhu De.
1991 m. Uhano centrinėje aikštėje Dongui buvo pastatytas paminklas. O Hubėjaus provinciniame muziejuje galima pamatyti Dongo asmeninių daiktų kolekciją.
Conus algoensis algoensis

Paplitimas

Yra aptinkama Pietų Afrikos Respublikoje.
Kipras Eurovizijoje

Kipro istorija Eurovizijos dainų konkurse

Nuo pat debiuto, konkurse Kipras dalyvauja kasmet, išskyrus 1988, 2001 ir 2014 metais.
Dauguma Kipro dainų atliekamos graikų arba anglų kalba; išskyrus 2000 metus, kai daina „Nomiza“ (Νόμιζα) buvo atliekama graikų ir italų kalbomis ir 2007 m., kai Evridiki prancūzų kalba atliko „Comme Ci, Comme Ça“.

Pasitraukimas

2013 m. spalio 3 d. Kipro transliuotojas Cyprus Broadcasting Corporation (CyBC) pasitraukė iš 2014 m. konkurso, paskutinį kartą šalis dalyvavo 2013 m. konkurse Malmėje. Priežastys, kurios sąlygojo šį sprendimą, buvo visuomenės nuomone apie 2012–2013 m. Kipro finansų krizę ir biudžeto apribojimus.

Balsavimas

Kipras garsėja visada keistis 12 taškų su Graikija pusfinalyje ir finale, nors ir buvo išimčių. Paskutinį kartą Kipras skyrė Graikijai mažiau nei 12 taškų 1996 metais (10 taškų), o paskutinį kartą Graikija suteikė Kiprui mažiau nei 12 taškų buvo 1995 metais (8 balai).

Konkurso populiarumas

Nuo pirmojo dalyvavimo 1981 metais, Kipras turėjo gerų ir blogų rezultatų. Aukščiausią vietą - penktąją vietą - pasiekė Anna Vissi 1982 metais, Hara ir Andreas Constantinou 1997 m. ir Lisa Andreas 2004 m. Žemiausią vietą užėmė 1986 metais, kai Elpida su daina Tora Zo (liet. Dabar aš gyva) užėmė paskutinę vietą.
9-10 dešimtmečiuose Kiprui keletą kartų pavyko patekti į Top 10, dėl to konkursas šalyje tapo populiarus. 2006-2009, 2011 ir 2013 metais šalis neįveikė konkurso pusfinalių.

Sugrįžimas į 2015 m. konkursą

2014 m. gegužės mėn. radijo stotis London Greek Radio paskelbė, kad Kipras planuoja grįžti į konkursą po vienerių metų pertraukos. Po kelių savaičių Eurovizijos tinklapyje Wiwibloggs paskelbė, kad transliuotojas Cyprus Broadcasting Corporation (CyBC) patvirtino šalies sugrįžimą. Tačiau šis patvirtinimas buvo vėliau atmestas.
2014 m. liepos 14 d. CyBC oficialiai patvirtino savo dalyvavimą 2015 m. Eurovizijoje. Šalis greičiausiai surengs nacionalinę atranką, kuri sudarys 2 pusfinaliai, antrojo šanso turas ir finalas.