google/wiki40b huggingface dataset:
Baristeris

Baristeris (angl. Barrister-at-Law, Barrister) – advokatas bendrosios teisės (Common Law, „angloamerikiečių teisės') teisinėse sistemose (Anglija ir Velsas, kitos Tautų Sandraugos šalys), atstovaujantis teisme bei rašantis procesinius ir kitus teismui svarbius dokumentus. 
Solisitorius, priešingai, teisme paprastai neatstovauja (nebent žemesnės instancijos), kontaktuoja su klientu, jam teisiškai pataria. Baristeriui yra leidžiama „ginti teisme“. Tai reiškia, kad vienos iš keturių advokatus rengiančių teisinių korporacijų  - angl. Inns of Court, jas sudaro Vidurinysis Templis (Middle Temple), Vidinis Templis (Inner Temple), Grėjaus namai (Gray’s Inn) ir Linkolno namai (Lincoln's Inn) – „seniūnai“ jį kviečia į advokatūrą ir suteikia teisę dalyvauti teisme bei ginti byloje klientą. 
Baristeriai yra beveik tas pats, kas solisitoriai tuo požiūriu, kad jie gali specializuotis labai plačioje srityje. Baristeriai yra individualiai dirbantys, teisiniais klausimais patariantys specialistai ir teismų salių advokatai. Jie dirba savarankiškai arba grupėmis biuruose, vadinamuose (advokatų) kontoromis, kur jie žinomi kaip kontorų „nuomininkai“. Iš kiekvieno nuomininko reikalaujama prisidėti padengiant kontoros išlaidas. Kiekviena kontorų grupė turi patyrusį vadovą baristerį, kuris vadovauja nuomininkų veiklai. Kiekvienas baristeris yra nepriklausomas nuo kitų nuomininkų, tačiau reikalaujama, kad jis sudarytų ir savo atskirą klientų bazę. 
Baristeriai daugiausia yra mokomi advokatūros, kitaip tariant, jie mokomi atstovauti savo klientams aukštesniuosiuose teismuose. Tačiau advokatūra nėra vienintelė baristerių veikla. Iš tikrųjų jų atsakomybė yra labai nevienoda ir priklauso nuo teisės srities, kurioje jie specializuojasi. Taigi, kai jie nėra baristeriai teismuose, panašiai kaip solisitoriai, jie daug laiko skiria klientams konsultuoti ir byloms tirti, taip pat tyrimams atlikti ir žinioms pasirinktoje srityje atnaujinti. Šiandieninis baristerių vaidmuo vis labiau tampa panašus į kurios nors srities eksperto. Baristeriai turi specialisto žinių ir profesinės patirties vienoje teisės srityje, todėl jie dažnai yra kviečiami patarti solisitoriams ir sudėtingose bylose pateikti eksperto išvadą (ES inf.).
Heroldinės figūros (heraldika)

Heroldinės figūros

Tai tokios figūros, kurios atsiranda dalijant skydą taisyklingomis linijomis į skirtingų spalvų laukus. Dalijant skydą dažnai naudojamos ir ne tik tiesios linijos, bet ir dantytos, banguotos ir kitos. Tokios linijos turi ir reikšmę. Banguota linija dažnai reiškia vandenį, eglutės formos – mišką ir pan. Vakarų Europos heraldika žino begales heroldinių figūrų. Prancūzijoje žinoma daugiau nei 10 tūkst. Lietuvoje naudojamos kelios garbingosios figūros, dažnai sujungtos su mobiliosiomis. Labiausiai paplitusios: skydo galva, papėdė, juosta, stulpas, kaspinas.

Pirmasis pogrupis

Garbingosios heroldinės figūros gali būti skirstomos. Prancūzijoje skirtomos į pogrupius. Pirmąjį pogrupį sudaro iš tiesių linijų sudarytos figūros, einančios per skydo širdį.

Antrasis pogrupis

Antrąjam pogrupiui priskiriami: skydo galva, papėdė, šonai, bordiūras, gegnė ir kitos figūros, neatitinkančios pirmojo pogrupio apibrėžimo.
Skydo galva – viršutinė skydo 2/7 dydžio dalis nuspalvinta kita spalva ir atskirta taisyklinga linija. Panašaus dydžio dalis skydo apačioje vadinama papėde. Jei skyde vaizduojama 2/7 dydžio juosta vertikaliai, tai ji vadinama stulpu, įstrižai – kaspinu. Jei tokia dalis yra aukščiau ar žemiau skydo centro, tai ji vadinama pakelta arba pažeminta. Jei paslinkta į kurį nors šoną, tai – paslinkta į priekį (dešinę) arba atgal (kairę). Jungiant paprastąsias heroldines figūras galima gauti naujų figūrų: sujungus stulpą su juosta gaunamas heroldinis kryžius, sujungus kaspinus – šv. Andrejaus kryžius.
Pastaba. Kai kurie šaltiniai bordiūrą, pleištą ir spindulį priskiria Paprastosioms heroldinėms figūroms.
Skyde galima naudoti plonesnes arba kelias figūras, tačiau jos turi kitokius pavadinimus.

Paprastosios

Paprastųjų heroldinių figūrų yra begalės. Plačiausiai žinomos: šachmatinis ir rombinis skydai, bei laisvoji skydo dalis. Laisvoji skydo dalis – tai kvadratas arba stačiakampis, kuris užima nuo 1/4 iki 1/9 skydo ploto ir nuspalvintas kita spalva. Paprastai jis būna skydo galvos dešinėje, rečiau kairėje.
Herbe esantys skrituliai (Bezant), priklausomai nuo jų spalvos turi įvairias reikšmes. Pvz., Popiežiaus Leono X herbo skyde esantys raudoni skrituliai reiškia Kristaus kraujo lašus, mėlynas – šaltinį.
Laisvąją skydo figūra mėgta Rusijoje, kurios imperijos gubernijų skyduose buvo gausiai naudojama, kad parodytų gubernijos, apskrities ar miesto priklausomybę. Prancūziškoje Napoleono laikų heraldikoje laisvojame lauke esančius simbolius galima nustatyti miesto statusą, asmens titulą, valstybines pareigas. Pavyzdžiui, mėlyna spalva reiškė grafą, raudona – baroną.
Robertas Sutkus

Biografija

XX a. aštuntajame dešimtmetyje buvo aktyvus šachmatų gyvenimo organizatorius. dirbo Lietuvos respublikiniame šachmatų ir šaškių klube, vėliau buvo jo direktorius. Žaidė korespondenciniais šachmatais ir šiai sporto šakai skyrė didelį dėmesį. Jo iniciatyva buvo remiama Lietuvos korespondencinių šachmatų rinktinė. Su ja Robertas laimėjo 7-ajame SSSR komandiniame čempionate (1984 m.), o 8-ajame čempionate (1987 m.) užėmė 2 vietą.
Mijadzu

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – rododendras, medis – Pinus thunbergii.
Rakinimo aklavietė

Gyvoji aklavietė

Gyvoji aklavietė (angl live deadlock) susidaro kuomet dvi gijos bando imtis kokių nors veiksmų problemai spręsti, tačiau šie veiksmai pakartotinai ir vėl sukuria aklavietę, nes abiejų pusių atliekami vienu metu. Tai analogiška gyvenimo situacijai, kuomet, siaurame koridoriuje susitikę žmonės gali abu vienu metu pasitraukti kairėn, po to abu vienu metu dešinėn ir vėliau abu vienu metu sustoti vietoje, laukdami kitos pusės pasitraukiant. Gyvosios aklavietės vengiama programuojant, kur reikia, atsitiktinius vengimo veiksmus (nagrinėjamame pavyzdyje, kaip ir realioje visuomenėje, abiejų pusių pasitraukimo kryptis turi būti atsitiktinė).
Šaltupės akmuo

Šaltupio (Šaltupės) akmuo – geologinis gamtos paveldo objektas, masyvus riedulys, stūksantis šalia Sukinių kaimo, Pabaisko seniūnijoje, Ukmergės rajone.
Šaltupio akmuo paskelbtas gamtos paminklu 1964 m. Prie respublikinės reikšmės paminklų priskirtas 1985 m. Jo matmenys - 3,8 x 2,5 x 1,3 m. Jis stūkso netoli Šventosios upės kairiojo kranto ir garsiojo Moko akmens (apie 0,7 km į aukštupio pusę), Ukmergės miškų urėdijos Pašilės girininkijos (68 kv., 2 skl.) teritorijoje, Šaltupės miške. Riedulys supamas tankaus miško, šalia pastatyta informacinė lenta.
Šarlevilis-Mezjeras

Istorija

Miestas įkurtas 1966 m., kai buvo sujungti Šarlevilis, Etionas, Mezjeras, Mohonas ir Monsi Sen Pjeras.
Antanina Medviedevienė

Biografija

1959 m. baigė Kruonio vidurinę mokyklą, 1970 m. Vilniaus pedagoginį institutą, lietuvių kalbos ir literatūros mokytoja, 1984 m. pedagogė metodininkė.
1959 m. Žaslių vidurinės mokyklos mokytoja, 1973–1985 m. Kauno Viktoro Kuprevičiaus vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotoja, 1985 m. Kauno 1-os specialiosios internatinės mokyklos mokytoja, profsąjungos pirmininkė, nuo 2007 m. pensininkė.
1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno skyriaus narė, Tarybos narė, nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos narė, Kauno klubo pirmininkė. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narė.  2003–2007 m. Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkė.
Sutuoktinis Aleksandras, duktė Rima.
Paslapčių namai (1 sezonas)

Principas

15 dalyvių 3 mėnesius gyvena name, vadinamame Paslapčių namu. Jame yra svetainė, virtuvė, miegamieji, tualetai, vonios kambarys, sporto salė su burbuline vonia bei išpažinčių kambarys. Visuose kambariuose, išskyrus tualete, yra įmontuotos kameros, stebinčios dalyvius 24 valandas per parą. Balsas kalba su dalyviais ir duoda jiems užduotis. Kiekvienas dalyvis turi savo paslaptį, o kiti dalyviai turi ją atspėti. Jei dalyvis atspėjo kito dalyvio paslaptį, tai jis gauna pastarojo pinigus. Kiekviena paslaptis verta 5000 Lt, o neteisingo spėjimo atveju, spėjantysis praranda 2500 Lt.
Kiekvieną sekmadienį išrenkami du dalyviai (išskyrus antrąjį kartą, kai buvo išrinkti trys), už kuriuos balsuoja televizijos žiūrovai. Mažiau balsų surinkęs dalyvis iškrenta šeštadienį tiesioginio eterio metu. Iškritusio dalyvio turimi pinigai sudega – neatitenka nei jam, nei likusiems dalyviams.
Nugalėtojas gauna 50 000 Lt ir pinigus, laimėtus žaidimo metu.
Klaipėdos universitetinė ligoninė

Istorija

1973 m. pradėtos ligoninės statybos. 1976 m. įvyko ligoninės atidarymas, pirmuoju vyriausiuoju gydytoju tapo Antanas Vinkus. 1981 m. atidarytas Akušerijos-ginekologijos korpusas. 1983 m. atidarytas infekcinių ligų korpusas. 1985 m. atidarytas onkologijos korpusas. 1990 m. atidaryta teritorinė miesto ambulatorija.
Suljana

Istorija

Gyvenvietę 1783 m. įkūrė vyskupas Baltasaras Chaimė Martinesas Kompanjonas ir pavadino Santísima Trinidad de La Punta. Gyvenvietė atsirado iš kelių sujungtų krikščioniškų misijų. 1826 m. La Punta gavo miestelio statusą, o 1868 m., tada jau Suljanos vardu, gavo miesto statusą.
Panta bhat

Panta bhat (beng. পান্তা ভাত = panta bhat – „mirkyti vandenyje ryžiai“) – ryžių fermentavimo technologija, plačiai naudojama Bengalijos, Asamo, Orisos virtuvėse. Asamiečių kalba vadinamas poita bhaat, o orijų kalba: pakhal (bhat).

Savybės

Panta bhat žinomas nuo ypač senų laikų. Jis visą laiką naudotas kaip svarbiausias valstiečių maistas Rytų Indijoje, tačiau vėliau jis pasiekė ir aritstokratų virtuves, moderniaisiais laikais pradėtas gaminti restoranuose.
Paprasčiausias panta bhat gaminimo būdas yra, kuomet išvirti ryžiai užpilami šaltu vandeniu ir paliekami per naktį keliolikai valandų. Tuo metu įvyksta fermentacijos procesas, ryžiai įgauna specifinį skonį ir kvapą. Neretai fermentacijos procesui pagreitinti įdedama šiek tiek praėjusios dienos panta bhat, arba fermentuoto pieno produktų (pvz., dahi). Prasidėjus masinei panta bhat gamybai, jis padaromas daug greičiau, tiesiog sumaišant virtus ryžius su varške.
Panta bhat patiekiamas šiek tiek pasūdytas, su prieskoniais (pvz., kalendra, laimu, čili). Jis pasižymi vėsumu ir gaivumu, todėl ypač tinka vasarą pusryčiams, malšina karštį. Prie jo paduodami įvairūs kiti patiekalai, ačaris, keptos daržovės, kepta žuvis.
Rudapilvis lemūras

Požymiai

Kūnas apie 35-40 cm ilgio, uodega – iki 45-50 cm ilgio. Svoris apie 1,6-2,4 kg. Kailis ilgas ir tankus. Patinėlių nugara, krūtinė ir pilvas kaštoninės rudos spalvos, uodega žymiai tamsesnė, beveik juoda. Viršutinė galvos dalis ir snukis tamsiai geltoni, po akimis yra baltos dėmės. Dėl tankaus kailio kaukolė prie ausų atrodo stačiakampės formos. Patelių nugara taip pat kaštoninės spalvos, o uodega juoda, tačiau krūtinė ir pilvas – šviesiai pilki. Galva atrodo mažiau kampuota, viršutinė dalis nėra tamsi, o baltos dėmės po akimis yra gerokai mažesnės arba jų nėra išvis.

Paplitimas ir gyvenamosios vietos

Rudapilviai lemūrai yra endeminė Madagaskaro rūšis. Paplitę rytinėje salos dalyje nuo Caratananos kalnyno šiaurėje iki Andringitros kalnyno pietuose. Dažnesni aukštesnėse vietose ir randami iki 2400 m aukštyje virš jūros lygio.

Gyvenimo būdas ir mityba

Gyvena grupėmis po 2-5 individus. Minta vaisiais, taip pat lapais.
Adelaidė

Istorija

Miestas įkurtas 1836 m., pavadintas Anglijos karaliaus Vilhelmo IV žmonos garbei. 1840 m. ji tapo pirmąja gyvenviete valstijoje, kuriai buvo suteikta savivalda.
Juozapas Aleksandras Jablonovskis

Biografija

Lenkijos magnatų Jablonovskių giminės atstovas, herbo „Prus“ savininkas. Karūnos didžiojo vėliavininko Aleksandro Jano Jablonovskio (1670–1723) ir Teofilės Seniavskytės (1677–1754) vienintelis sūnus.
Gimė Tichomelio dvare, Voluinėje. Gavo gerą namų išsilavinimą. Baigė savo mokslus 1729–1731 metais, keliavo po užsienį, aplankė Prancūziją, Vokietiją, Nyderlandus ir Didžiąją Britaniją. 1732 metais grįžęs į Lenkiją Juozapas Aleksandras Jablonovskis buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Belzo žemės į seimą. 1733 metais magnatų Čartoriskių partija nusiuntė J. Jablonovskį su slapta misija į Prancūzijos dvarą, po to buvo renkamas pasiuntiniu nuo Infliantų į konvokacinį ir elekcinį seimus.
Stanislovo Leščinskio antro valdymo metu (1733–1734) Juozapas Aleksandras Jablonovskis buvo vienu iš jo šalininkų, buvo ATR pasiuntiniu pas Prancūzijos karalių Liudviką XV.
Pirmos santuokos dėka su Lietuvos didžiojo kanclerio Karolio Stanislovo Radvilos dukterimi, Juozapas Aleksandras Jablonovskis įgavo galimybę įsigyti stambias valdas Lietuvos didžiojoje kunigaikštystėje.
1744 metais gavo nuo Vokietijos imperatoriaus Karlo II Vitelsbacho Švetosio Romos imperijos kunigaikščio titulą. Tais pačiais metais metais gavo Lietuvos didžiojo stalininko pareigybę. 1746 metais – pasiuntinys į seimą nuo Polocko vaivadijos. 1750 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Haličo žemės. 1755–1772 metais užėmė Naugarduko vaivados pareigybę. Nesuvaidino jokio vaidmens Lenkijos politikoje. 1764 m. gegužės 7 d. Naugarduko vaivada Juozapas Aleksandras Jablonovskis pasirašė po manifestu, kuriame pripažino Rusijos armijos buvimą ATR teritorijoje neteisėtu.
1768 metais, Baro konfederacijos pradžioje Juozapas Aleksandras Jablonovskis išvažiavo į Saksoniją, iš kur padėjo konfederatams pinigais. 1771 m. gegužės 9 d. jis oficialiai pranešė apie savo prisijungimą prie Baro konfederacijos, bet su sąlyga, kad nevykdys jokių priešiškų veiksmų prieš Prancūziją.
1772 metais po pirmo ATR padalijimo atsistatydino nuo Naugarduko vaivados ir senatoriaus pareigybių.
Juozapas Aleksandras Jablonovskis valdė 18 rezidencijų, tame tarpe Podgorco dvarą netoli Strijaus, dvarą Jablonovo-Litovske, prie Lunos, Liachovcų pilį Voluinėje, pilį Zavalove, pilį Buske ir kt. Restauravo Naugarduko pilį.
Autorius keleto didelių istorinių darbų. Su jo parama, ir finansavimu Paryžiuje 1772 metais buvo išleistas pirmas ATR žemėlapis „Carte de Pologne…“. 1774 metais Leipcige įkūrė Joblonovskių mokslinę bendriją, kuri egzistuoja ir dabar. XVIII amžiuje buvo leidžiami jo darbai: Lenkijos istorijos, matematikos ir ekonomikos.
Liaudies teismas

Liaudies teismas – 1918–1991 m. formaliai rajono, miesto, nesuskirstyto rajonais, ar miesto rajono teismas, TSRS (iki 1922 m. Tarybų Rusijos) „rinktas“ gyventojų ir jiems „atskaitingas“.

Sudėtis

Liaudies teismą sudarė liaudies teisėjai ir liaudies tarėjai, jam vadovavo iš teisėjų liaudies deputatų tarybos skiriamas pirmininkas.

Įgaliojimai

Pirmosios instancijos teismas. Liaudies teismas nagrinėjo visas baudžiamąsias ir civilines bylas, išskyrus tas, kurios priklausė aukštesniųjų teismų kompetencijai, t. p. kai kurias bylas dėl administracinių pažeidimų ir kita.
Komunistinė ideologija nepripažino klasikinio valdžių padalijimo, tad ir teismų nepriklausomumo principo, nors oficialiai jį deklaravo. Liaudies teismas buvo politinės sistemos dalis ir faktiškai gynė TSKP interesus.

Lietuva

Lietuvoje liaudies teismas veikė TSRS okupacijos metais kaip Lietuvos TSR okupacinės valdžios įrankis.
Motiejus Mikalojus Radvila

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Radvilų giminės Nesvyžiaus šakos, tėvas Motiejus Juozapas Radvila, motina Jadvyga Krasinska. Brolis Pranciškus Pijus Radvila.

Šeima

Žmona Rožė Potockytė (Róża z Potockich) (1878 m. gegužės 6 d. − 1931 m. gegužės 26 d.), grafo Artūro Patockio (1850−1890) ir Rožės Liubomirskos (1860−1881) duktė, vaikai Kristupas Mikalojus Radvila, Rožė Radvilaitė (mirė jauna), Arturas Mikalojus Radvila, Konstantinas Mikalojus Radvila, Motiejus Mikalojus Radvila II.
Valdė Zegžos dvarą, tačiau gyveno Sichove prie Stašuvo ir dalyvavo steigiant krašte pramonės įmones. Įsteigė akcinę bendrovę „Jėga ir šviesa“ (Sila i Swiatlo), kuri užsiėmė apylinkių elektrifikavimu. Dalyvavo steigiant Lenkijos elektrotechnikos įmonių akcinę bendrovę „Siemens“. Kai kurioms jų vadovavo.
Palaidotas Rytvianų (Rytwiany) Šv. Kryžiaus Tėvų kamedulių koplyčioje.
Jonas Valaitis (1893)

Biografija

1907 m. baigė Vilkaviškio pradžios mokyklą. Mokėsi staliaus profesijos. Nuo 1908 m. įsitraukė į Lietuvos krikščionių demokratų partijos veiklą. Pirmojo pasaulinio karo metais buvo pasitraukęs į Rusiją, dalyvavo Lietuvių draugijos nukentėjusiems dėl karo šelpti veikloje. 1919 m. grįžo į Lietuvą, Vilkaviškyje įsteigė kooperatyvą „Žiedas“.
1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 1923 m. birželio 5 d. – 1926 m. birželio 2 d. Antrojo Seimo atstovas.
Nuo 1926 m. grįžo į Vilkaviškį, vadovavo „Žiedo“ kooperatyvui. 1940 m. liepos mėn. suimtas ir iki 1941 m. birželio mėn. kalintas Marijampolės kalėjime.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau persikėlė į JAV.
Sausgalviai

Istorija

Senasis vietovardis siejamas su gal XVI amžiaus žmogumi Pauliumi Sausgalviu – tą pravardę gavusiu ar paveldėjusiu esą dėl nelabai gudrios galvos. Tačiau šis vietovardis stebėtinai tiksliai atspindi vietovės ypatumą – toje saloje galėjai likti sausas per didelius potvynius.
XX a. pirmoje pusėje Sausgalviai priklausė Šakūnėlių valsčiui, Rusnės parapijai: II pasaulinio karo metu – Tatamiškių valsčiui. Iki 1945 m. Leitės žemupys iki Sausgalvių buvo naudojamas laivybai. Po karo Sausgalviuose iš esmės pasikeitė gyventojai.
Veidrodis (žurnalas)

Veidrodis – mėnesinis iliustruotas žurnalas pašvęstas teatro ir scenos reikalams, mėnesinis teatro žurnalas, leistas 1914–1915 m. Čikagoje.

Istorija

Leido teatro rėmėjų grupės, „Veidrodžio“ bendrovės, Lietuvių dramos draugijų susivienijimas. Įsteigė ir redagavo Bronius Laucevičius-Vargšas. Spausdino pjeses, Čikagos lietuvių teatro mėgėjų spektaklių recenzijas, straipsnius apie teatro meną ir praktiką, režisūrą, vaidybą, dekoravimą. Išėjo 11 numerių.
Tartu apskritis

Geografija

Didžiąją apskrities dalį užima žemumos. Pietuose kyla į Otepės aukštumą. Šiaurėje yra drumlinų. Rytuose ribojasi su Peipaus ežeru, vakaruose – su Vertsjervu. Tarp šių ežerų tekanti Emajegio upė kerta visą apskritį. Ties upės aukštupiu ir žemupiu yra dideli pelkynai. Trečdalį teritorijos užima miškai. 10 % Tartu apskrities ploto užima saugomos teritorijos.

Ekonomika

Ekonominis apskrities centras – Tartu. Baldų, medienos apdirbimo, lengvoji, statybinių medžiagų pramonė. Žemės ūkis, miškininkystė, žvejyba. Tartu mieste yra universitetas.
Gračanica (Bosnija ir Hercegovina)

Gyventojai

2013 m. duomenimis, mieste gyveno 13 400 žmonės, savivaldybės teritorijoje 48 395 gyventojai.
Golicyno kalnai

Golicyno kalnai (rus. Голицына горы) – poledyniniai kalnai rytų Antarktidoje, Karalienės Merės žemėje. Ilgis ~300 km. Aukštis iki 1000 m. Ledo dangos storymė virš kalnų – 1000–2000 m.
Kalnus atrado 1957–1958 m. tarybinė antarktinė ekspedicija. Jie pavadinti rusų seismologo Boriso Golicyno garbei.
Kaunatavos Dievo Apvaizdos bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta 1794 m., antroji – 1843 m. Už dalyvavimą 1863 m. sukilime konfiskuotas K. Stanevičiaus Kaunatavos dvaras. Kadangi kunigą išlaikė dvaras, tai nelikus jo nuo 1866 m. bažnyčia neveikė. Bažnyčios liturginius reikmenis perėmė Luokės klebonas ir perdavė Ubiškės bažnyčiai. Atkeldinti rusai 1871 m. prašė bažnyčią perduoti stačiatikiams. Kauno gubernatorius nesutiko ir 1872 m. įsakė nugriauti (įsakymas neįvykdytas).
1879 m. leista bažnyčią remontuoti ir joje laikyti pamaldas (remontas kainavo 1000 rublius). 1893 m. bažnyčia parduota iš varžytinių už 81 rublius ir nugriauta. 1924 m. pastatyta dabartinė mūrinė bažnyčia veikė filijos teisėmis.
Kirdeikiai (Kėdainiai)

Istorija

XX a. buvo Žeimelių dvarui priklausęs Kirdeikių palivarkas.
Kontrabandininkas (filmas)

Turinys

Jaunasis Luka ir jo brolis vertėsi cigarečių kontrabanda ir viskas jiems sekėsi gana neblogai, kol mieste nepasirodė nauja gauja. Norėdami užsiimti narkotikų gabenimu, jie siūlo bendradarbiauti vietiniams kontrabandininkams, o šiems atsisakius, pradeda negailestingą karą. Žuvus Lukos broliui, šis nusprendžia keršyti, nenumatydamas, kad tai sukels mirtiną pavojų jo žmonai ir sūnui...
Jonas Užurka

Biografija

1965 m. baigė Onuškio vidurinę mokyklą, 1971 m. – Leningrado motošaulių aukštąją karo vadų mokyklą. Dirbo Lietuvos krašto apsaugos sistemoje. Lietuvos krašto apsaugos sistemos kūrėjas, Nepriklausomybės gynėjas-karys.
Savo kūrybą pradėjo 1990 m. kaip publicistas, rašantis apie karą Afganistane ir Lietuvos kariuomenę. 1993 m. išleista pirmoji jo prisiminimų knyga („Kario knyga“). 1997–2004 m. Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos narys. Nuo 2004 - Lietuvos rašytojų sąjungos narys. Istorinius romanus rašo nuo 1999 m.
Rašytojas jau keletą metų plėtoja projektą „Lietuvos istorija romanuose“. Pirmoji šio projekto knyga – 2008 m. išleista trilogija apie šalies valdovus Mindaugą, Gediminą ir Vytautą. Už istorinį romaną „Gediminas – nevainikuotas karalius“ jam paskirta Lietuvos tūkstantmečio minėjimo direkcijos prie LR Prezidento kanceliarijos skelbto konkurso pirmoji premija.
Ēriks Pētersons

Erikas Pėtersonas (gimė 1909 metais Rygoje, †? JAV) buvo Latvijos futbolininkas ir ledo ritulininkas. Pėtersonas Latvijos vyrų futbolo rinktinėje praleido 63 rungtynes, kuriose įmušė 24 įvarčius.
Iš visų tarpukario Latvijos rinktinės futbolininkų Pėtersonas sužaidė daugiausia rungtynių ir įmušė daugiausia įvarčių, todėl jis yra laikomas geriausiu tarpukario Latvijos futbolininku. Erikas Pėtersonas su 24 įmuštais įvarčiais vis dar yra Latvijos vyrų futbolo rinktinės visų laikų rezultatyviausias futbolininkas, po jo eina Maris Verpakovskis su 18 įmuštų įvarčių. Latvijos rinktinėje Pėtersonas žaidė nuo 1929 iki 1939 metų. Pėtersonas iki pat Antrojo pasaulinio karo žaidė Rygos komandoje, kurios sudėtyje penkiskart tapo Latvijos čempionu, o du kartus laimėjo Latvijos taurę. Po Antrojo pasaulinio karo Pėtersonas emigravo į JAV, kur dar spėjo sužaisti Čikagos futbolo klube „Viking“.
Pėtersonas žaidė ir ledo ritulį, ir net sužaidė 8 rungtynes Latvijos vyrų ledo ritulio rinktinėje, kuriose įmušė 2 įvarčius.
Motyginas

Lietuviai

1948 m. į Motyginą ištremta apie 50 lietuvių. Tremtiniai dirbo krovėjais Motygino prieplaukoje, kūrikais ir mašinistais elektros stotyje, darbininkais geologijos ekspedicijos valdyboje ir jos dirbtuvėse, statybose, kirto mišką. 1949 m. į Motyginą iš Razdolinsko atsikėlė dailininkas Vytautas Ciplijauskas, 1951 m. į tremtį atvyko buvusių politinių kalinių. 1951 m. Motygine gyveno apie 70 lietuvių. 1956 m. tremtiniams leista išvykti į Lietuvą.
SPM-3

Konstrukcijos ypatumai

Mašinos korpusas nešantysis. Užpakalinėje korpuso dalyje yra atveriamos durys desantui laipinti (SPM-3 gali pervežti 8 žmonių desantą). Dugno skerspjūvis V pavidalo, išsklaidantis sprogimo energiją. Mašinos pakaba visiškai nepriklausoma, torsioninė, unifikuota su BTR-90 pakaba. Transmisijoje panaudoti „Ural“ šeimos sunkvežimių serijiniai mazgai ir agregatai.
Pirmojo egzemplioriaus variklis - 8 cilindrų V pavidalo 300 AG galingumo dyzelis JaMZ 7601 (ЯМЗ 7601). Mašinos tarpremontinė rida - 250 tūkst. km, variklio resursas - 800 tūkst. km. Pilnais bakais gali nuvažiuoti 1400 km.

Papildoma įranga

Papildoma įranga gali būti radiju valdomų sprogmenų bokavimo įranga „Pelena“, radiacinės ir cheminės žvalgybos įranga, dūmų uždangų statymo įranga, perimetrinė neletalioji gynybos įranga Rulet VV (rus. Рулет ВВ), nuotolinio valdymo ksenoninis prožektorius su keičiamais darbo režimais (ir su stroboskopine veikimo moda), ratų gesinimo sistemas Doping, specialioji garsiakalbinė sistema, švyturėliai ir kt.

Perspektyva

SPM-3 Medved praėjo gamyklinius bandymus. Gaminant patobulintą prototipą numatoma naudoti galingesnį variklį JaMZ-536, pagerintą balistinę ir priešmininę apsaugą, nuotolinio valdymo ginkluotę, pagerinti ergonomiką.
Šarvuotis domina Rusijos Federacijos Vidaus reikalų kariuomenę ir Ginkluotąsias pajėgas.
Lapūkavas (Suvalkų apskritis)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.