google/wiki40b huggingface dataset:
Edgaras Montvidas

Biografija

2001 m. baigė Lietuvos muzikos akademijos V. Noreikos dainavimo klasę.
1999 m. Artūro Baklau vaidmeniu debiutavo Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro operoje „Liučija di Lamermur“ (Gaetanas Donicetis). Nuo 2001 m. gyvena Londone. 2001–2003 m. stažavo Londono „Covent Garden“ teatre, debiutavo 2002 m. Dainavo Londono „Covent Garden“, Frankfurto prie Maino, Bavarijos (Miunchenas), Liono, Marselio ir kituose žymiausiuose Europos operos teatruose. Sukūrė vaidmenų Lietuvos nacionaliniame operos ir baleto teatre, Latvijos nacionalinėje, Čikagos lietuvių operoje. Koncertavo su Lietuvos nacionaliniu radijo ir televizijos orkestru, Lietuvos nacionaliniu, Lietuvos valstybiniu, Latvijos, Rusijos nacionaliniu, BBC ir kitais simfoniniais orkestrais. Dalyvavo įvairiuose festivaliuose Lietuvoje ir užsienyje. Dainuoja ir kamerinę muziką. Gastroliavo Europoje, JAV.
Akinjide Idowu

Karjera

2018 m. trumpai žaidė už FK Palanga. A lygoje žaidė tris kartus.
2019 m. atstovauja FK Atlantas. Debiutavo rungtynėse prieš FK Kauno Žalgiris.
Lietuvių enciklopedija

Lietuvių enciklopedija (LE), Bostono enciklopedija – 37 tomų enciklopedinis leidinys, savo apimtimi ir turiniu lenkiantis visas iki šiol išleistas enciklopedijas lietuvių kalba, vienas išsamiausių leidinių, kuriame gausu informacijos apie Lietuvą, jos istoriją ir žmones.

Istorija

Bostono enciklopedijos pirmtakė – „Lietuviškoji enciklopedija“, kurios pirmasis tomas išleistas 1931–1933 m. „Spaudos fondo“ leidykloje. Enciklopediją redagavo Vaclovas Biržiška. Iki 1944 m. išleista 10 šios enciklopedijos tomų (iki J raidės). Enciklopedijos leidimą nutraukė Antrasis pasaulinis karas ir TSRS okupacija.
1953–1966 m. Bostone lietuvių emigrantai „Lietuviškosios enciklopedijos“ pagrindu tęsė pradėtą darbą bei toliau leido „Lietuvių enciklopediją“. „Lietuvių enciklopedijos leidyklos“ direktorius bei savininkas Juozas Kapočius subūrė apie 80 įvairių skyrių redaktorių, bendradarbių, kurie dirbo be atlyginimo, suformavo redakciją bei redakcinę komisiją. Visa enciklopedija išleista už parduodamą tiražą gaunamomis lėšomis. Enciklopedijos leidimą teikdami informaciją, iliustracijas ir kitą medžiagą rėmė daugelis lietuvių išeivijos inteligentų.
1-14 ir 16-35 tomai išėjo 1953–1966 m. 15 tomas, skirtas Lietuvai, išleistas 1968 m. 36 papildymų tomas išėjo 1969 m., 37 papildymų tomas – 1987 m. 36 tomai apima 19 796 puslapius, vieno tomo apimtis apie 544 puslapius. Be visuotinei enciklopedijai būdingos informacijos, pateikta labai daug žinių apie Lietuvą ir lietuvius, daugiausia – apie lietuvių išeiviją. Užbaigus pagrindinį darbą 1966 m. pradėta rengti lietuviška enciklopedija anglų kalba „Encyclopedia Lituanica“, kurios 6 tomai apima 3438 puslapius.

Reikšmė

Vien pats sumanymas leisti enciklopediją tuo laikmečiu dėl daugelio šaltinių neprieinamumo arba sudėtingo pasiekiamumo vertintinas kaip precedentų neturintis reikšmės įvykis Lietuvos enciklopedistikos istorijoje. Siekta, kad leidinys įteiktų ateityje „atgijusiai tautai į rankas ir šaltinį žinių apie tai, kuo gyveno laisvajame pasaulyje išsklaidytieji sūnūs ir dukterys, taip pat ir kitos laisvosios tautos tuo laiku, kada pati Lietuva buvo grandinėmis apkalta ir visa krauju paplūdusi“.
LE leidimą rėmė bei skatino šimtai žmonių, kurių finansinė, informacinė bei moralinė parama leido sukurti universaliąją enciklopediją lietuvių kalba.
Bostono enciklopedija remiamasi kuriant bei leidžiant kitas lietuviškas enciklopedijas, pavyzdžiui, VLE; LE enciklopedija kaip patikimu šaltiniu remiasi ir Mokslo ir enciklopedijų leidybos instituto darbuotojai, ruošdami kitus enciklopedinius leidinius lietuvių kalba.
Andrius Nevera

Biografija

1991–1996 m. studijavo Lietuvos policijos akademijoje. Teisės bakalauras (1994 m.), teisės magistras (1996 m.). 2002 m. gegužės 24 d, Lietuvos teisės universitete (LTU) apgynė disertaciją tema „Valstybės baudžiamosios jurisdikcijos principai ir jų įtvirtinimas baudžiamajame kodekse“, socialinių mokslų srities (teisės krypties) daktaras. Specializacija – Baudžiamoji teisė, Tarptautinė baudžiamoji teisė, Žmogaus teisės, Europos Sąjungos teisė. 2006–2007 m. baigė „Olymp 18“ programos mokymus.
1994–1995 m. Lietuvos Respublikos vidaus reikalų sistemos atestuotas pareigūnas, kvotėjas. 1996-2002 m. LTU Teisės fakulteto Baudžiamosios teisės katedros asistentas, 2002–2004 m. LTU TF Baudžiamosios teisės katedros lektorius, nuo 2007 m. docentas, nuo 2011 metų rugsėjo 2 d. – profesorius.
2003-2004 metais Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pirmininko patarėjas tarptautinės teisės klausimais, 2004-2006 metais LAT Tarptautinės teisės ir Europos Sąjungos teisės departamento direktorius. 2006–2010 m. LAT Teisės tyrimų ir apibendrinimo departamento direktoriaus pavaduotojas.
Lietuvos Respublikos Prezidento 2011 m. balandžio 12 d. dekretu Andrius Nevera paskirtas Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro pavaduotoju. Lietuvos Respublikos Prezidento 2011 m. balandžio 12 d. dekretu Lietuvos Respublikos generalinio prokuroro pavaduotojui Andriui Neverai suteiktas valstybinio justicijos patarėjo laipsnis.
Daugiau kaip 20 straipsnių autorius Visuotinėje lietuvių enciklopedijoje. Lietuvos mokslo tarybos ekspertas. Jis dalyvavo rengiant Baudžiamojo, Baudžiamojo proceso kodekso ir kitų teisės aktų projektus. Nuo 2006 m. kovo 1 d. Darbo grupės individualaus konstitucinio skundo instituto įtvirtinimo koncepcijai ir su tuo susijusių teisės aktų pataisoms parengti narys.
Lietuvos mokslo tarybos ekspertas. 2005–2008 m. Pretendentų į teisėjus egzaminų komisijos narys.
Moka rusų, lenkų, anglų kalbas. Turi prancūzų kalbos pagrindus.
Dubravka

Šeima

Pirmasis jos vyras buvo Gunteris, nuo kurio ji turėjo du sūnus: Ekechardą I ir Gunceliną.
965 metais ištekėjo už pirmojo Lenkijos kunigaikščio Mieško I, kuris jos įtakojamas priėmė krikščionybę 966 metais, kartu su daugeliu žymių asmenų. Krikštijimą vykdė Čekijos vyskupas Boguvidas (Bohuwid). Mirė 977 metais.
Pas Dubravką ir Meško buvo du vaikai: Boleslovas I Narsusis ir duktė Sviatoslava, Švedijos karaliaus Eriko VI žmona, po kurio mirties tapo Danijos karaliaus Sveno I žmona.
Mercedes Grand Prix

Istorija

Mercedes-Benz automobilių sporte debiutavo dar ketvirtajame XX a. dešimtmetyje, dalyvaudama Grand Prix lenktynėse. Vėliau, šeštame dešimtmetyje, ji debiutavo Formulės 1 čempionate kaip komandos savininkė – 1954 ir 1955 m. J. M. Fangio su Mercedes laimėjo čempiono titulą. Vėliau Mercedes visiškai pasitraukė iš Formulės 1.
Neoficialiai Mercedes į čempionatą grįžo 1993 m., kai pradėjo derybas su Sauber ekipa dėl variklių tiekimo. 1995 m. Mercedes variklius pradėjo tiekti McLaren ekipai ir tapo šios ekipos bendrasavininke. Nuo 1995 iki 2009 m. McLaren kartu su Mercedes laimėjo tris lenktynininkų čempiono titulus ir vieną – konstruktorių. 2009 m. sezonui Mercedes savo variklius pradėjo tiekti ir Force India bei Brawn GP ekipoms. Pastaroji triumfavo abejose įskaitose.

Brawn GP įsigijimas

Jau ilgai buvo spėliojama, kad Mercedes nori įsigyti savo komandą vietoj dalyvavimo Formulėje 1 tik kaip variklių tiekėja. 2009 m. lapkričio 19 d. ji oficialiai patvirtino, kad įsigis 75,1 % Branw GP akcijų ir ją pervadins savo vardu. Komandai toliau lieka vadovauti Rosas Braunas.
Mercedes taip pat patvirtino, kad iki 2015 m. įsipareigoja toliau tiekti variklius McLaren ekipai.
2009 m. gruodžio 23 d. po ilgų spėliojimų buvo oficialiai patvirtinta, kad į Formulę 1 sugrįžta septynis kartus čempionas vokietis Michaelis Schumacheris, kuris su Mercedes GP ekipa pasirašė trejų metų trukmės sutartį.
2010 m. sausio 25 d. Štutgarto mieste Vokietijoje ekipa oficialiai pristatė savo naują komandą – lenktynininkus (M. Schumacherį ir Nico Rosbergą), rėmėjus ir automobilio dažymą.
Vladas Daukša

Vladas Daukša (1882 m. rugsėjo 21 d. Judrėnuose, Klaipėdos raj. – 1975 m. gruodžio 18 d. Čikagoje, JAV) – vargonininkas, chorvedys, dainininkas (tenoras), kompozitorius.

Biografija

Tėvas Antanas Daukša buvo vargonininkas, vargonininkavo Lietuvoje ir daug metų – JAV. Iš tėvo gavo pirmąsias muzikos žinias, paskui mokėsi pas vargonininką Vitarą Žemaičių Naumiestyje. Kurį laiką vargonininkavo Batakiuose (Tauragės raj.) ir apie aštuonerius metus – Pajūryje (Šilalės raj.).
1902 m. su tėvais atvykęs į JAV, apsigyveno Čikagoje. Daugiau kaip metus dirbo fizinį darbą, o 1903 m. gavo vargonininko vietą Šv. Juozapo lietuvių parapijoje. 1904 m. perėjo į Šv. Kryžiaus parapiją, kur vargonininkavo iki 1950 m. Dirbo ir mokėsi muzikos teorijos, harmonijos, skambinti fortepijonu ir vargonuoti Busho konservatorijoje, jo balsą lavino A. Karczewskis. Kol parapija neturėjo savo bažnyčios, iki 1905 m. lietuvių pamaldos vykdavo airių bažnyčioje. Prieš bažnyčios atidarymą subūrė chorą, kurį 1910 m. perorganizavo į Šv. Cecilijos draugiją ir buvo jos pirmininkas.
Nuo 1908 m. choras pradėjo dažniau koncertuoti, statyti operetes ir kitus muzikinius veikalus. Buvo subūręs 20 muzikantų orkestrą (1914–1920 m.), kuris akompanuodavo chorui ir solistams. 1910 m. pastatė Th. Dubois oratoriją „Septyni Kristaus žodžiai“ (pats atliko tenoro partiją), o 1914 m. – Česlovo Sasnausko kantatą „Broliai“ (taip pat atliko solo partiją). Šiame pastatyme talkino keturi kitų parapijų chorai, dirigavo A. Pocius. 1933 m. su choru dalyvavo Pasaulinėje progreso parodoje Lietuvių dienos programoje ir tautiniuose renginiuose Čikagoje, dainavo per radiją, koncertavo Juozo Naujalio ir J. Basanavičiaus viešnagės Čikagoje proga.
Dainavo Č. Sasnausko vyrų chore, kuris daug koncertavo įvairiuose JAV miestuose. Šv. Kryžiaus parapijoje išugdė darnų mišrųjį chorą (70 giesmininkų), kurio repertuare buvo daug sudėtingų kūrinių: mišių, mišparų, giesmių, kantatų ir dainų. Chorą parengė 1936 m. 2-ajai lietuviškų parapijų chorų šventei Čikagoje. Taip pat vadovavo mergaičių chorui ir berniukų akordeonų ansambliui. Dirbo ir zakristijonu, vaikus mokė tarnauti mišioms. 1938 m. vasario 20 d. šventėje, surengtoje Lietuvos Nepriklausomybės 20-mečiui pažymėti dalyvavo apie 100 Čikagos provincijos chorų giesmininkų, kuriems dirigavo ir V. Daukša.
Dirbo įvairiose lietuvių organizacijose ir sąjungose. Nuo 1906 m. buvo Lenkų – lietuvių vargonininkų draugijos narys, nuo 1914 m. ALRK Vargonininkų sąjungos narys ir Čikagos provincijos narys bei pirmininkas. Kelis kartus buvo renkamas Centro valdybos vicepirmininku ir pirmininku, nuo 1960 m. garbės narys.
Sukūrė mišių, giesmių ir dainų. Populiarios tapo dvibalsės mišios vaikams, giesmė „Sveika Marija“ ir „Aušros žvaigždė“. Įdainavo plokštelių. Nemaža jo kūrinių išspausdinta žurnale „Muzikos žinios“.
Meinongas

Geografija

Meinongas išsidėstęs Gaosiongo šiaurės rytuose. Vakaruose ribojasi su kaimyniniu Čišano rajonu, šiaurėje su Šanlinu, rytuose su Liugujumi ir pietuose bei pietryčiuose su Pingdongo apskritimi. Meinongo kraštovaizdis kalnuotas, vietomis su upių išvagotomis lygumomis, besitęsiančiomis į Pingdongo apskritį. Rajonas iš šiaurės į pietus ištįsęs apie 15 km ir iš vakarų į rytus apie 9 km, apimant teritoriją, kurios bendras plotas 120,0316 km².
Vyrauja švelnus atogrąžų musoninis klimatas. Vidutinė metinė temperatūra būna 23 °C, per metus iškrenta maždaug 1500–2000 kritulių.

Istorija

Pirminis vietovės pavadinimas Minongas (瀰濃) (kuris, manoma, kilo iš vietinių žodžio Malang) buvo pakeistas į Meinongas Japonijos kolonijiniais laikais.
XVIII a. čia atsikėlė daug imigrantų iš žemyninės Kinijos, daugiausia kinų tautybės žmonių, kurių dauguma priklausė hakų etninei grupei. Dėl gausiai čia esamo vandens jie vertėsi žemės ūkiu. XX a. Meinongas svarbą įgavo būdamas tabako auginimo centru.
FK Radnički 1923

Istorija

Klubo ištakos siekia 1923 m.
Cassie

Biografija

Cassie lankė „The Williams“ privačią mokyklą. Cassie pradėjo savo karjerą 14 metų, kaip modelis, pasirodydama „Delia's“, „Adidas“, „Abercrombie & Fitch“, ir „Seventeen“ reklamose. Kai baigė vidurinę mokyklą 2004 metais, ji pareiškė, kad ji ketina tobulinti savo muzikos ir modelio karjerą.
Niujorke – kur Cassie buvo modeliuotoja „Abercrombie and Fitch“, mokydavosi Brodvėjaus Šokių Centre (Broadway Dance Center. Prodiuseris Ryan Leslie 2004 metų pabaigoje, pastebėjo Cassie klubuose ir vakarėliuose, ir sakė, jog jautėsi lyg užburtas stovint prie jos. Ji galiausiai buvo supažindinta su juo per Sean „Diddy“ Combs', kuris jau dirbo su Cassie per vienas iš jos modeliavimo užduočių.
Netrukus po jos susipažinimo su Ryan Leslie, Cassie’s mama (kaip manoma) paprašė Cassie’s įrašyti dainą, jai kaip gimtadienio dovaną. Cassie kreipėsi į Leslie, kuris parašė duetą jiems, pavadintą „Kiss Me“. Leslie taip pat parašė ir išleido Cassie’s pirmąjį singlą „Me & U“ (2005). 2006 metų kovą, Cassie Dainavo su Diddy’s disko ženklu „Bad Boy Records“.
Kai išleido dainą „Me & U“, daina tapo didžiuliu hitu – ypatingai Jungtinėse Valstijose. Ji užėmė trečią vietą „Billboard Hot 100“ , ketvirtą vietą „Billboard Pop 100“ ir pirmą vietą „Billboard's Hot R&B/Hip-Hop Songs“. Domėjimasis singlu „Long Way 2 Go“ buvo mažiau sėkmingas, jo viršūnė – 97 vieta „Billboard Hot 100“.
Cassie nusifilmavo Kanye West klipe "Stronger". Taip pat nusifilmavo filme Step Up 2, ir sukūrė dainą "Is It You?" garso takeliui. Taip pat išleido dvi naujas dainas "In Love With The DJ" ir "Turn the light off". Atlikėja dirba prie antrojo solinio albumo, kurio pavadinimas nėra žinomas, o išleidimo data – 2008 m. gegužės 20 d.
Sudėtinis klausimas

Sudėtinis klausimas (lot. plurium interrogationum) yra argumentacijos klaida. Ji padaroma, kai klausime postuluojama kažkas, kas yra abejotina, neįrodyta ar bent nepripažinta oponento. Klausimas dažniausiai būna suformuluotas „taip arba ne“ principu ir bet kuris atsakymas į jį taip pat postuluotų abejotinąjį dalyką.

Logika

Tokia klausimo formuluotė neprieštarauja formaliosios logikos taisyklėms, todėl sudėtinis klausimas nėra laikomas logine klaida. Tačiau jis sudaro tokias salygas, kad bet koks logiškas oponento atsakymas patvirtintų tai, kuo oponentas kaltinamas. Todėl tai yra retorikos klaida.
Porfirio Díaz

Ankstyvieji metai ir išsilavinimas

Gimė 1830 m. Oašakos mieste. 1843 m. pradėjo lankyti seminariją. 1849 m. metė seminariją, pradėjo studijuoti teisę, susipažino su Benito Chuarezu, tapo liberalu.

Karinė karjera

Diasas greit tapo žinomu vietiniu aktyvistu ir politiku, liberalios opozicijos konservatyviai Santo Anos diktatūrai nariu.
Dalyvavo Reformų kare. 1858 dalyvavo Oašakos okupacijoje. 1858 m. birželį valstijos gubernatorius paskyrė Diasą Tehuantepeko departamento valdytoju ir kariniu vadovu, tais pačiais metais gavo majoro laipsnį. 1859 m. buvo pakeltas į papulkininkius. 1860, po pergalės Ištapoje, buvo pakeltas į pulkininkus.
Karui pasibaigus tapo kongreso nariu, bet pasitraukė, kad galėtų kovoti su tebesitesiančiu konservatyvios opozicijos pasipriešinimu. 1861 Jalatlakoje, Mechiko valstijoje, netikėtai užpuolęs sumušė konservatorių pajėgas. Privertė bėgti jų vadus, įskaitant Feliksą Zuloagą ir Leonardą Markesą. Už šią pergalę gavo brigados generolo laipsnį.
Viktoras Bridaitis

Viktoras Bridaitis (g. 1965 m. gegužės 18 d. Tauragėje – nuskendo 2014 m. liepos 4 d. Bitėnuose) – Lietuvos futbolininkas, gynėjas.

Biografija

Žaidė Sport Tallinn (1985), Žalgiris Vilnius (1983–1984, 1987–1989) meistrų komandoje, vėliau išvyko į Vokietiją (FC Remscheid, Westfalen Herne, FC Ronsdorf).
Tikrasis juodbaravykis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 43 psl.
Georgijus Špaginas

Biografija

G. Špaginas gimė Kliušnikovo kaime (Vladimiro gubernija, Rusijos imperija) valstiečių šeimoje. Baigė tris klases. Pirmojo Pasaulinio karo metais 1916 m. buvo paimtas į Rusijos armiją, kur pateko į pulko ginklų dirbtuvę. Čia dirbdamas susipažino su daug rusiškų ir kitų šalių ginklų konstrukcija. Po Spalio revoliucijos dirbo Raudonosios Armijos šaulių pulke ginklų dirbtuvėse.
1920 m. demobilizuotas ir ėmė dirbti Kovrovo ginklų gamyklos bandomosiose dirbtuvėse šaltkalviu. Tuo metu šioje gamykloje dirbo konstruktoriai V. G. Fiodorovas ir V. A. Degtiariovas. Nuo 1922 m. ima dalyvauti naujų ginklų (6,5 mm suporinti rankinis ir tankinis Fiodorovo kulkosvaidžiai; 7,62 mm tankinis Degtiariovo kulkosvaidis DT) kūrime.
Dalyvavo modernizuojant 12,7 mm kalibro Degtiariovo kulkosvaidžio DK, kurį nustojo gaminti dėl trūkumų, modernizavime. Špaginas kulkosvaidžiui sukūrė naują juostinio maitinimo modulį, ir 1939 m. patobulintas kulkosvaidis priimtas į Raudonosios Armijos ginkluotę kaip 12,7 mm kulkosvaidis DŠK (ДШК; крупнокалиберный пулемет Дегтярёва – Шпагина). Šį kulkosvaidį masiškai ėmė gaminti 1940–1941 m., per Antrąjį pasaulinį karą jų pagamino apie 8000.
1941 m. konstruktorius sukūrė pistoletą kulkosvaidį PPŠ-41 (ППШ-41), kuris turėjo pakeisti brangesnį ir sudėtingesnį pistoletą kulkosvaidį PPD. PPŠ tapo masiškiausiu Antrojo pasaulinio karo laikų automatiniu Raudonosios Armijos ginklu (karo metais jų pagamino 6,141 mln.) ir vienu iš TSRS pergalės prieš Vokietiją simbolių. Karo metais Špaginas organizavo masinį savo sukonstruotų ginklų gaminimą, tobulino jų konstrukciją. 1943 m. sukūrė apšviečiamąjį pistoletą OPŠ (ОПШ) ir patobulintą jo variantą SPŠ-2, kuris gamintas ir pasibaigus karui.
1944 m. įstojo į Komunistų partiją. Buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatu 1946–1950 m.
1945 m. Špaginui suteiktas Socialistinio Darbo Didvyrio vardas.
Mečislovas Jučas

Biografija

1946–1951 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete. 1956 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją „Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė XIV a. antroje pusėje – XV a. pradžioje ir lietuvių tautos kova už laisvę“. 1971 m. apgynė istorijos mokslų daktaro disertaciją „Baudžiavos irimas Lietuvoje (XVIII a. 7 dešimtmetis – XIX a. 4 dešimtmetis)“. 1993 m. ji nostrifikuota suteikiant habilituoto humanitarinių mokslų daktaro laipsnį.
1952 m. paskirtas į Lietuvos istorijos institutą ir tuoj pat atleistas, vėl priimtas 1956 m. Iki 1985 m. šio instituto mokslinis bendradarbis, direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams (1972–1985 m.), įvairių sektorių ir skyrių vadovas. Nuo 1970 m. dėstė Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, nuo 1976 m. profesorius, 1989–1993 m. Senovės ir vidurinių amžių istorijos katedros vedėjas.
Nakviša (šachmatai)

Istorija

Nakvišos šachmatų figūrą 1925 m. pasiūlė Tomas R. Dosonas (Thomas R. Dawson).

Užrašai

Sutrumpintas šachmatų uždavinių tarptautinis žymėjimas prasideda trumpiniu, nurodant užduoties tipą ir ėjimų skaičių.
Toliau seka sprendinių, ar dvynių skaičius. Užrašant nakvišos ėjimus prieš ėjimą rašoma raidė N, pav. Nc2-f8
Hatušas

Istorija

Jau šeštame tūkstantmetyje prieš mūsų erą šių apylinkių kalnų šlaituose gyveno žmonės. Bronzos amžiaus pabaigoje čia apsigyveno hetitai.
Po 2000 m. pr. m. e. pro Hatušą ėjo Asirijos pirklių prekybos kelias iš Ašūro į Kanešą (Kiultepę), ir Hatušas traktuotas kaip viena asirų prekybinių kolonijų. Hatuše prekybininkai užėmė net ketvirtį miesto. Prekybos apskaitai buvo naudojamas dantiraštis. 1700 m. pr. m. e. Pithanos karalius Anitas sugriovė ir sudegino Hatušą.
Hetitų valdovas Labarnas II (1650–1620 m. pr. m. e.) atstatė miestą ir padarė jį visos karalystės sostine.
Hatušo klestėjimo metais miestas užėmė 1,8 km² ir sudarė dvi dalys: vidinė (senamiestis) ir išorinė. Visą miestą supo masyvios akmeninės sienos. Senamiestis užėmė apie 0,8 km², kuriame buvo dideli administraciniai pastatai bei šventyklos. Išorinė miesto dalis su įspūdingais vartais, papuoštais liūtų, sfinksų ir karių skulptūromis, buvo pietinėje miesto dalyje. Čia taip pat buvo keturios šventyklos su savo vidiniais kiemais. Už miesto sienos buvo kapinės, kuriuose daugiausia palaidoti kremuoti miesto gyventojai. Dabartiniais skaičiavimais Hatuše galėjo gyventi nuo 40 000 iki 50 000 gyventojų. Pastatai, kurie buvo pastatyti iš medžio ir dumblo plytų iki mūsų laikų neišliko. Liko tik akmeninės šventyklų ir rūmų liekanos.
Žlugus hetitų imperijai, apie 1200 m. pr. m. e. Hatušas buvo sugriautas ir čia niekas negyveno iki 800 m. pr. m. e., kai regione suklestėjo Frygija.

Hatušo atradimas

1834 m. liepos 28 d. prancūzų archeologas Karlas Teksieras (pranc. Charles Texier) atrado Hatušo miesto griuvėsius, o nuo 1906 m. Vokietijos orientalistai čia pradėjo archeologinius kasinėjimus. Dabar čia kasinėjimo darbus atlieka Vokietijos archeologijos institutas (vok. Deutsches Archäologische Institut).
Didžiausias archeologinis atradimas Hatuše buvo surastas, dantiraščiu ant molinių plytelių parašytas, hetitų karališkasis archyvas. Archyvą sudaro: oficiali korespondencija, sutartys, juridinis kodeksas, kulto apeigų aprašymai, pranašystės ir Artimųjų Rytų literatūra. Ypač svarbi yra 1258 m. pr. m. e. hetitų karaliaus Hatušilio III ir Egipto faraono Ramzio II pasirašyta Kadešo taikos sutartis. Ši sutartis dabar eksponuojama Stambulo Archeologijos muziejuje. Padidinta Kadešo sutarties molinė kopija kabo Jungtinių Tautų Organizacijoje, kuri atspindinti pačią seniausią istorikams žinomą pasaulio sutartį. Visas Hatušo archyvas, kuri sudaro apie 30 000 molinių plytelių parašytų hetitų kalba, yra saugomas Ankaros ir Stambulo archeologijos muziejuose.
Gruodžio 16

Vardadieniai

Adas – Albina – Algina – Alina – Audronė – Vygaudas
Balatonfiuredas

Istorija

Balatonfiuredo mineralinės versmės buvo žinomos Romos valdymo laikais.
Jurgis Butkus

Jurgis Butkus (1886 m. gegužės 6 d. Gargždai – 1960 m. spalio 30 d. Čikaga) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1914 m. baigė Vladimiro karo mokyklą, 1926 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus.
Nuo 1918 m. gruodžio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1919 m. sausio mėn. Antrojo pėstininkų pulko kuopos, nuo 1919 m. balandžio mėn. bataliono, nuo 1919 m. birželio mėn. Atskirojo Marijampolės bataliono, nuo 1919 m. lapkričio mėn. Šeštojo pėstininkų pulko vadas. 1919 m. vasario – spalio mėn. ir 1920 m. rugsėjo – lapkričio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su Raudonaja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. 1920–1921 m. laikinai einantis divizijos vado pareigas, Karo tarybos narys. Nuo 1921 m. gruodžio mėn. tarnavo Trečiajame pėstininkų pulke, nuo 1922 m. balandžio mėn. Kauno komendantūroje. Nuo 1923 m. lapkričio mėn. tarnavo Antrosios karo apygardos štabe, nuo 1924 m. rugpjūčio mėn. – štabo skyriaus viršininkas, 1930 m. rugpjūčio mėn. – 1933 m. rugpjūčio mėn. štabo viršininkas. 1931 m. pulkininkas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1950 m. emigravo į JAV.
Kurmelionių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas daubų juosiamoje kalvoje. Piliakalnio šlaitai statūs, 8–9 m aukščio, viršutinė dalis, 4–5 m žemiau aikštelės, padaryta statesnė, žemiau jos tęsiasi 4–6 m pločio terasa. Piliakalnio aikštelė ovali, 60X40 m dydžio, viduryje šiek tiek iškila. Jos vakariniame ir rytiniame pakraščiuose yra 5–6 m pločio ir 1 m gylio griovys, šiauriniame ir pietiniame kraštuose – 2–4 m pločio ir 0,3-0,5 m gylio griovys, už kurio išliko 0,5-1,5 m aukščio ir 5–8 m pločio pylimas. Pietvakariniame aikštelės kampe yra įvažiavimo žymių. Aikštelėje išliko iki 0,9 m storio kultūrinio sluoksnis su lipdyta lygiu ir brūkšniuotu paviršiumi keramika, šlaku, gyvulių kaulais ir tinku. Piliakalnio pietrytinėje ir šiaurės – šiaurės vakarų papėdėje yra senovinė gyvenvietė, vakaruose – 20 m pločio ir 1 m gylio griovys. Iš rytų piliakalnį saugojo pelkės.

Aplinkiniai piliakalniai

Turgelių piliakalnis 9 kmMūrininkų piliakalnis 23 km
Didžiosios Kuosinės piliakalnis 24 kmPaūdronių piliakalnis 7 kmSangėliškių piliakalnis 7 km
Tetervinų piliakalnis 32 kmEišiškių piliakalnis 30 kmBėčionių piliakalnis 13 kmŠčepanavičių piliakalnis 20 km
Uosto kapitonas

Uosto kapitonas (angl. harbourmaster, harbormaster; rus. Капитан порта) – pareigūnas, atsakingas už laivybos saugumą uoste, prižiūrintis tvarką uoste, tinkamą uosto įrengimų veikimą, prekybinės laivybos reikalavimų vykdymą. Uosto kapitonas vadovauja ir uosto locmanų, gelbėjimo ir signalinei tarnyboms.
Nedideliuose uostuose panaši, tik kiek siauresnėmis pareigomis, yra uosto viršininko (rus. гаванский начальник) pareigybė.
Uosto kapitonas gali būti civilis arba bet kokio rango laivyno karininkas.
Istoriškai visi uostų kapitonai būdavo laivyno karininkai. Net ir šiandien jie turi turėti jūrininkų patirties, būti atitarnavę kariniame ar prekybiniame laivyne.