google/wiki40b huggingface dataset:
Regina Daškevičienė

Biografija

Molėtų vidurinės mokyklos mokytoja, profsąjungos komiteto narė.
Nuo 1993 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė, 1998–2001 m. Molėtų skyriaus pirmininkė, nuo 2001 m. pirmininko pavaduotoja, LSDP tarybos narė.
El Hueku

Istorija

Pavadinimas „El Hueku“ mapudungunų kalba reiškia „blogio genijus, demonas“. Tokiu pavadinimu vadinta vietinė žolė (Vulpia octoflora).
Gyvenvietė pradėjo kurtis 1915 m., oficialiai įsteigta 1938 m. Į El Hueku 1940 m. perkelta departamento sostinė iš Njorkino.
KF Gjakova

Istorija

Klubas įkurtas 1961 m.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvavo šalies pirmenybėse.
2008/2009 m. užėmė 10 vietą, o 2009/2010 m. liko 15 vietoje ir prarado vietą Pirmoje lygoje.

Pasiekimai

Yra žaidę Pirmoje lygoje. Aukščiausia vieta 10.
Donatas Vaclovas Simaitis

Biografija

1951–1962 m. mokėsi Plungės vidurinėje mokykloje, 1963–1966 m. Vilniaus elektromechanikos technikume, 1974–1979 m. studijavo Vilniaus universitete.
1966–1973 m. Tauragės skaičiavimo mašinų elementų gamyklos meistras, 1973–1987 m. cecho viršininkas, 1987–1992 m. gamybos skyriaus viršininkas, 1992–1993 m. gamyklos „Telga“ spausdintų plokščių tarnybos viršininkas. 1993–2001 m. Tauragės teritorinės darbo biržos direktorius, nuo 2001 m. SPUAB „Tauragės šilumos tinklai“ generalinis direktorius. Lietuvos šilumos tiekėjų asociacijos narys.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininkas, 1989–1999 m. LSDP tarybos narys, 1997–1999 m. Prezidiumo narys, nuo 2001 m. LSDP tarybos narys, Tauragės rajono skyriaus pirmininko pavaduotojas.
1990–1995 m. Tauragės rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Angelė.
Grafinė planšetė

Grafinė planšetė (rus. графический планшет, angl. graphics tablet) – kompiuterinio tipo įvesties įrenginys, leidžiantis naudotojui piešti, braižyti ar rašyti panašiu būdu, kaip tai daroma pieštuku ant popieriaus lapo. Tai plokščias įrenginys su lietimui, temperatūrai arba šviesai jautriu paviršiumi, ant kurio vaizdai piešiami šviesplunksne, specialiu rašikliu, vadinamu stiliumi, arba ranka (priklausomai nuo įrenginio tipo). Piešinys paprastai nėra matomas ant planšetės paviršiaus, o skaitmenine forma perkeliamas į kompiuterį ir matomas jo ekrane. Įrenginiu taip pat galima nuskaityti dokumentą ar paveikslėlį (priglaudus juos prie paviršiaus), arba ranka rašytą parašą.
Grafinė planšetė naudojama kartu su projektavimo ir piešimo programine įranga. Kai kuriais atvejais planšetė naudojama kaip kompiuterinės pelės pakaitalas dirbant su stacionariu kompiuteriu.

Istorija

Pirmąją elektroninę planšetę (telautografą), ant kurios buvo galima piešti ranka, 1888 m. užpatentavo inžinierius Eliša Grėjus.
Pirmoji šiuolaikines primenanti grafinė planšetė, ant kurios pieštus vaizdus buvo galima matyti kompiuterio ekrane, buvo 1957 m. pristatyta Stylator. Tačiau žymesnė buvo 1964 m. išleista RAND Tablet planšetė. Planšetėje buvo įmontuotas lietimui jautrus paviršius, po kuriuo tinklelio pagrindu buvo išdėstyti laidai. Paviršius gebėjo užfiksuoti horizontalius ir vertikalius lietimo koordinačių taškus, skleidžiančius nežymų magnetinį signalą. Rašiklis gebėjo priimti magnetinį signalą, kuris buvo paverčiamas į koordinačių informaciją.
Sakjapa

Sakjapa (tibet. ས་སྐྱ་  = sa sKya – „pilkoji žemė“) – viena iš Tibeto budizmo mokyklų. Pasak legendos, įkurta Sakjos mieste (Dzano provincija) 1073 m. tibetiečių kunigaikščio Končogo Gjalpo (1034–1102 m.), kilusio iš Khono giminės. Viduramžiais sakjos mokyklos galva (sakja tridzinas) turėjo didelę politinę įtaką vidurio Tibete ir bandė apjungti visą šalį. XVII a. sakjapa galutinai pralaimėjo kovą dėl įtakos gelugpai ir pasiliko gyvuoti nedidelėje Sakjos karalystėje, pavaldžioje Lasai.
Priešingai nei gelugpa, sakjapa leidžia vienuoliams kurti šeimas, tačiau su sąlyga, kad po vaiko gimimo toliau vienuolis turi laikytis celibato. Sakja tridzino titulas perduodamas paveldėjimo, o ne pergimimo (tulku) kaip gelugpoje, principu. Nuo pat mokyklos įkūrimo iki šių laikų Sakjapos valdžia priklauso Khono giminei. Jei nėra titulo paveldėtojo, tada dėdė gali titulą perduoti sūnėnui. Dabartinis sakja tridzinas yra Ngavangas Kunga Tegčenas Palbaras (nuo 1951 m.; reziduoja Indijoje).
Dabar dauguma sakja mokyklos pasekėjų gyvena Mustange (iš esmės visi karalystės gyventojai) ir Sikime.
Sakjapa remiasi indų mahasidho Virūpos mokymui apie kelią (lamdre), bei Hevadžros tantra. Labai daug dėmesio skiriama bardo jogos praktikai. Filosofijoje jungia madhjamakos ir jogačaros principus.
Virbališkiai

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas tikriausiai kilęs nuo pavardės Virbalas (ar Virbalis).
Tornadų alėja

Tornadų alėja (angl. Tornado Alley) – šnekamosios anglų kalbos terminas, skirtas pavadinti Jungtinių Amerikos Valstijų teritoriją, kurioje tornadai pasitaiko dažniausiai. Nors oficialiai teritorija nėra apibrėžta, su šiuo terminu yra susiję rajonai tarp Uolinių kalnų ir Apalačių kalnų.

Geografija

Nors visose JAV valstijose pasitaiko tornadų, dažniausiai jie pasitaiko lygumose tarp Uolinių ir Apalačių kalnų. Oklahomos valstijoje stiprūs viesulai pasitaiko dažniausiai. Beveik visi Floridos valstijos viesulai būna silpni ir trumpalaikiai, nesusidarantys ir iš itin stiprių audros debesų. Šiaurės rytų ir vakarų valstijose pasitaiko mažiausiai tornadų.

Poveikis

Tornadų alėjos viduryje pastatų statymo taisyklės yra žymiai griežtesnės nei kitose JAV dalyse. Reikalaujama sutvirtinti stogus, o namų pamatų sujungimas su namu turi būti daug saugesnis. Kitos dažnos saugumo priemonės yra specialių rūsių, kuriuose galima pasislėpti tornado metu, įrengimas ir specialių sirenų, perspėjančių apie artėjantį tornadą, įrengimas. Apie tornadų pavojų dažnai pranešama ir per vietinių žiniasklaidos priemonių orų prognozių pranešimus. Keleto tyrimų rezultatų duomenimis, Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje yra ir mažesnių zonų, kurias taip pat galima pavadinti tornadų alėjomis.
Sappi

Sappi Limited – tarptautinė celiuliozės ir popieriaus pramonės bendrovė, popieriaus gamintoja. Būstinė – Johanesburgas (Pietų Afrika). Pagrindinės veiklos sritys – Sappi Fine Paper, Sappi Forest Products ir Sappi Trading (prekyba). Apie 16 000 darbuotojų. Sappi buvo įkurta 1936 m. kaip South African Pulp and Paper Industries Limited.
Vilcės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Tervetės piliakalnis 10 kmLyčų piliakalnis 15 kmKamradžų piliakalnis 16 kmMežuotnės piliakalnis 32 kmSilenės piliakalnis 9 km
Žagarės piliakalnis 19 kmKalnelio piliakalnis 19 kmPeleniškių piliakalnis 36 km
Stanislovas Bružas

Biografija

Butkiškės pradžios mokyklos direktorius, nuo 2005 m. Butkiškės pradinio ugdymo skyriaus vadovas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys.
Kražių bendruomenės tijūnas. Žmona Stefanija, vaikai Laimutis, Ramutė, Ligita.
Vanesa Jung

Vanessa Jung (g. 1980 m. vasario 29 d., Miunchene) – vokiečių teatro ir filmų aktorė.
Baigusi vidurinę mokyklą, ji baigė moderniojo šokio mokymą ir aktorystės kursus (vok. Schauspielausbildung). Vanesa Jung vaidino ir pasirodė įvairiose laidose, tokių Vokietijos kanalų kaip ARD ir ZDF, vaidino teatre.
Daugelyje filmų atliko epizodinius vaidmenis.

Dabartis

Vanesa Jung gyvena Vupertalyje kartu su lietuvių kilmės aktore Gabriele Odinis; nuolat važinėja filmuotis į ARD bei ZDF TV kanalus.
Bakšėnai

Istorija

Archeologiniai šaltiniai rodo, kad kaimo apylinkėse žmonės gyveno dar prieš mūsų erą, o pats kaimas susiformavo Valakų reformos metu XVI a. Nuo 1603 m. minimas kaip Salamiesčio dvaro kaimas, kurį sudarė 11 valakų. 1645 m. kaimas pažymėtas Biržų dvaro kunigaikštystės žemėlapyje. XVIII a. pradžioje priklausė Vabalninko valsčiui. 1819 m. Bakšėnai su Salamiesčio dvaro valdomis atiteko Mykolui Tiškevičiui.
1961–1915 m. priklausė Panevėžio apskrities Čypėnų valsčiui, 1919–1946 m. – Biržų apskrities Vabalninko valsčiui. 1933 m. išskirstytas į vienkiemius. 1947–1950 m. kaimas priklausė Biržų apskrities Kupreliškio valsčiui.
Kazys ir Lionginas Mikoniai organizavo Aukštaičių pažangiojo jaunimo organizaciją, 1916–1917 m. leido slaptą laikrašty "Irklas". Po Antro pasaulinio karo apylinkėse veikė Albino Tindžiulio-Dėdės vadovaujami partizanai.
1947 m. kaime įkurtas kolūkis „Tarybinis pirmūnas“, o iki 1984 m. Bakšėnai buvo kolūkio centras. 1950 m. prijungtas Zasinyčios kolūkis, 1970 m. – "Atžalynas" ir bendras kolūkis pervadintas Bakšėnais. 1984 m. buvo prijungtas prie Salamiesčio kolūkio. Gyvavo iki 1991 m.
1916 m. buvo atidaryta trijų skyrių pradinė mokykla, o 1929 m. buvo keturi skyriai. Mokykla patalpas nuomojo, savo žemės neturėjo. Veikė iki 2001 m. Nuo 1947 m. Bakšėnuose veikė biblioteka.
Kul de Sako dubuma

Kul de Sako dubuma (pranc. Cul-de-Sac dépression) arba Enrikilijo dubuma (isp. Hoya de Enriquillo) – tektoninė dubuma Espanjolos saloje, Haičio ir Dominikos Respublikos teritorijose. Dalis įdubos yra žemiau jūros lygio. Čia telkšo keletas druskingų ežerų: Enrikilijas, Rinkonas, Kabaljeras (Dominikos Respublika), Somatras, Tru Kaimanas (Haitis).
Džaniko kalnai

Džaniko kalnai (turk. Canik Dağları) – kalnų masyvas šiaurės Turkijoje (Samsuno ir Ordu provincijos), Ponto kalnų vidurinė dalis, stūksanti tarp Kyzyl Irmako ir Meleto upių. Ilgis apie 200 km. Aukščiausia vieta siekia 1780 m aukštį.
Jonavos apskritis

Jonavos apskritis buvo trumpalaikė Lietuvos apskritis į šiaurės rytus nuo Kauno. Centras – Jonava.

Istorija

Apskritis sudaryta 1916 m. balandį, priklausė Oberosto Lietuvos sričiai. 1917 m. vasarį panaikinta.
Red Bull Stratos

Red Bull Stratos – šuolių parašiutu kosmose projektas, kuriame dalyvavo austrų ekstremalas Felix Baumgartner. Projekto finalinėje stadijoje 2012 m. spalio 14 d. F. Baumgartner oro balionu pakilo į 39 km aukštį, pasiekęs stratosferą iššoko iš baliono. Visas nusileidimas iki Žemės truko beveik 10 min., šuolio metu austras pasiekė 1357,64 km/val greitį (1,25 Macho greičio) ir tapo pirmuoju žmogumi, pasiekusiu garso greitį be motoro pagalbos. Taip pat austras pagerino oro balionu pasiektą aukščio rekordą, pakilęs į 37 640 m aukštį.
Projektas prasidėjo 2010 m. sausio mėnesį. Tų pačių metų spalį projektas buvo sustabdytas dėl teisinių ginčų – amerikietis Daniel Hogan apkaltino Red Bull kompaniją pavogusią jo dar 2004 m. sukurtą idėją apie šuolį parašiutu iš stratosferos. 2011 m. birželį JAV teismas išteisino Red Bull kompaniją ir leido jai tęsti projektą. 2012 m. vasario 5 d. Red Bull Stratos projektas buvo pratęstas ir įgyvendintas 2012 m. spalio 14 d.
YouTube svetainė paskelbė, kad austro šuolį tiesiogiai jos svetainėje žiūrėjo apie 8 milijonus žmonių visame pasaulyje ir tai tapo dar vienu rekordu.
Saksonijos notarų rūmai

Saksonijos notarų rūmai (vok. Notarkammer Sachsen) notarų rūmai Saksonijoje (iš viso Vokietijoje - 21 rūmai), Bundesnotarkammer narys. Vienija 138 notarus. Įkurti 1990 m.
Adresas: Königstraße 23, D-01097, Drezdenas, Saksonija.
Petras Aleksas Virkštis

Biografija

Mokėsi Linkuvos vidurinėje mokykloje, 1969 m. baigė Joniškėlio žemės ūkio technikumą, 1983 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Agronomijos fakultetą, mokslinis agronomas.
1969 m. Pasvalio raj. Namišių kolūkio vyriausias agronomas, 1974 m. pirmininko pavaduotojas gamybai, 1979 m. Pakruojo raj. „Didžiojo spalio“ kolūkio pirmininko pavaduotoju gamybai, 1984 m. Pakruojo raj. „Spartuolio“ kolūkio pirmininkas. 1991–1997 m. Pakruojo raj. Sosdvario žemės ūkio bendrovės pirmininkas, 1997 m. Pakruojo raj. žemės ūkio kooperatyvo „Linkuvos kraštas“ pirmininkas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys, 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pakruojo rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Linkuvos bendruomenės narys. Sutuoktinė Emilija, vaikai Inga, Artūras, Vaidas.
Blagodarnas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1782 m. Pradžioje vadinosi Soldatskojė, čia kūrėsi kazokai, nuteistieji. XIX a. čia atkeldinta nemažai žemdirbių iš Centrinės Rusijos. Vėliau gyvenvietė vadinta Blagodarnojė. 1971 m. suteiktas miesto statusas, pakeistas pavadinimas į dabartinį.
Vizgirdas Telyčėnas

Vizgirdas Telyčėnas (g. 1955 m.) – Lietuvos teisininkas, policijos pareigūnas, buvęs policijos generalinis komisaras.

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą. 1980 m. baigė ekonominės milicijos 9 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Rygos milicijos mokykloje, 1985 m. – ekonominės milicijos 6 mėnesių kvalifikacijos kėlimo kursus Kijevo aukštojoje milicijos mokykloje.
2007 m. Mykolo Romerio universitete baigė teisės ir policijos veiklos programos magistrantūros studijas. Dalyvavo krizių valdymo kursuose JAV, 1995 m. – JAV Federalinių tyrimo biuro organizuotuose kvalifikacijos kėlimo kursuose nusikaltimų tyrimo klausimais, 2001 m. – kursuose ekonominių nusikaltimų tyrimo klausimais Romoje.
Nuo 1980 m. lapkričio mėn. Vilniaus vidaus reikalų valdybos (VRV) Patrulinės postinės tarnybos milicijos bataliono milicininku, nuo 1981 m. sausio – Vilniaus m. VRV inspektorius, vyresnysis inspektorius, o nuo 1985 m. lapkričio mėn. – valdybos poskyrio viršininkas.
Nuo 1987 m. gegužės mėn. Vilniaus m. teritorinio vidaus reikalų skyriaus viršininkas, o nuo 1991 m. birželio mėn. – Vilniaus m. 3-ojo policijos komisariato komisaras, nuo 1992 m. gegužės mėn. LR Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos Operatyvinės tarnybos valdybos komisaras, nuo 1993 m. vasario mėn. Kriminalinės policijos Operatyvinės tarnybos valdybos prie LR VRM Policijos departamento (PD) vyresnysis komisaras.
Nuo 1997 m. liepos mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos valdybos komisaras, nuo 1999 m. rugsėjo mėn. PD prie VRM kriminalinės policijos Organizuoto nusikalstamumo tyrimo tarnybos vyriausiasis komisaras kriminalinės policijos vyriausiojo komisaro pavaduotojas.
2001 m. balandžio 3 d. paskirtas PD prie VRM kriminalinės policijos vyriausiasis komisaras – policijos generalinio komisaro pavaduotojas, nuo 2008 m. sausio 14 d. LR policijos generalinis komisaras. 
2011 m. vasario 18 d. pasitraukė iš pareigų dėl ne tarnybos metu, apsvaigus nuo alkoholio, Trakų policijos komisariato patrulio sukeltos avarijos, per kurią žuvo 3 žmonės. 
Nuo 2011 m. Energetikos bendrovės Litgrid vidaus audito departamento direktorius.
Sporto meistras

Sporto meistras (SM; angl. Master, M) – kvalifikacinis vardas (titulas) sporte, viena pakopa žemesnis už didmeistrio vardą ir viena pakopa aukštesnis už kandidato į sporto meistrus. Vardą suteikia sporto federacija, gavusi sporto mokymo įstaigos, klubo teikimą. Vardai suteikiami už rezultatus (užimtas vietas) varžybose (pvz., individualiose rungtyse ar estafetėse). Rezultatai laike pripažįstami esant elektroninei laiko fiksavimo sistemai. Kandidato į meistrus klasifikacinę normą (normatyvą) sportininkas gali įvykdyti pagal klasifikacijos normų reikalavimus. Pvz., šachmatų srityje FIDE Master (FM) vardui gauti būtini 2300 taškų (ELO).
Akviliferis

Akviliferis (lot. aquilifer) – vyriausias legiono signiferis Senovės Romoje, legiono ženklo akvilos (štandarto su ereliu) nešėjas.
Akvila nuo 104 m.p.m.e. buvo universalus legionų simbolis. Iki tol simboliais buvo ir vilkas, šernas, bulius bei žirgas. Akvila buvo svarbiausias legiono simbolis, jo praradimas buvo didžiausia įmanoma negarbė.
Akvilos erelis paprastai būdavo pavaizduotas pakėlęs sparnus ir aprėmintas lauro vainiku, tupintis ant siauro trapecinio pagrindo, kuris būdavo pritvirtintas ieties tipo koto viršuje.
Akviliferio pareigos buvo labai garbingos, laikomos žemesnėmis už centuriono, bet aukštesnėmis už opciono. Akviliferiai buvo duplikarijai – jie gaudavo dvigubą legionieriaus algą.
Akviliferiai, skirtingai negu kiti simbolių nešėjai (pvz., signiferiai), manoma, nenešiodavo žvėrių kailių ir šalmų ar kepurių. Jokiame šias dienas pasiekusiame akviliferių atvaizde ar aprašyme nėra galvos dangalų. Akviliferiai nešiodavo nedidelį apvalų skydą parmą, kuris galėdavo būti nešiojamas prisegtas, kai abi rankas užimdavo štandartas ir ginklas.
Ministro liepa

Pavadinimo kilmė

Pasak Sartų regioninio parko direkcijos atstovo, liepa taip pavadinta, nes ją surado, rūpinosi miškininkas Algirdas Matulionis (1911–1980), tapęs LSSR miškų ūkio ministru.
Olympiakós SFP

Istorija

Olympiakos futbolo komanda yra laimėjusi 34 iš 70 Graikijos čempionatų, 22 kartus laimėjo šalies taurę, komanda ne kartą žaidė Europos klubinėse varžybose. 
Olympiakos susikūrė 1925 metais iš dviejų klubų – „Pirėjo Futbolo Klubo“ ir „Pirėjo Fanų Klubo“. 1927 metais sukūrus Graikijos čempionatą, Olympiakos jame nedalyvavo dėl nesutarimų su futbolo federacija. Pirmą kartą Graikijos čempionate Olympiacos dalyvavo 1931 metais ir čempionatą laimėjo, iki 1940 metų komanda jau buvo laimėjusi 6 čempionatus. XX a. devintasis – dešimtasis dešimtmečiai klubui buvo labai nesėkmingi, dėl prasto valdymo klubas įsiskolino, nuo 1986 iki 1997 metų nelaimėtas nei vienas čempionatas. 1993 metais vadovavimą perėmus Socrates Kokkalis, klubas pamažu atsigavo ir nuo 1997 metų tik vieną kartą netapo čempionais (2004 m.).
Paulaičiai

Istorija

Paulaičių kaimo apylinkėse gyventa jau II a. Kapinyne (1936 m. tyrinėjo archeologas Jonas Puzinas) rasta II-III a. ir IX-XI a. įkapių (radiniai saugomi Lietuvos Nacionaliniame, Vytauto Didžiojo karo, Palangos gintaro muziejuose).
Senovėje Paulaičių kaimas priklausė Švėkšnos, nuo 1820 m. – Vilkėno dvarams. 1880-1882 m., atribojant dvaro žemes, Paulaičių kaimo gyventojai kovojo dėl bendrų ganyklų su Vilkėno dvaro savininku Aleksandru Plateriu; 1905 m. tas ganyklas bandyta atgauti savavališkai, bet caro armijos dragūnų būrys, pašaudęs kaime iš patrankos, paulaitiškių aistras nuramino; po 1923 m. tose ganyklose buvo įkurtas naujakurių kaimas – Šilai.
Iki žemės reformos Paulaičių kaime buvo 10 ūkių (tik du ūkiai turėjo apie 30 ha žemės, kiti buvo mažesni). 1936 m. kaimas iškeltas į vienkiemius.
1948 ir 1963 m. Paulaičių piliakalnyje buvo atlikti žvalgomieji tyrinėjimai, datuojamas IX-XIV a.
Sovietmečiu Paulaičiuose buvo Ašvos tarybinio ūkio ganyklos ir pievos; du (vienas -0,8, kitas 0,5 ha pločio) smėlio, žvyro karjerai.
Paulaičių kapinynas 1997 m. įrašytas į LR nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą, 1998 m. paskelbtas Lietuvos kultūros paminklu.
Reitoka

Istorija

Miestelis įkurtas apie 1600 m. atvykėlių iš Salvadoro. Per savo istoriją priklausė net keletui departamentų (Komajagvos, Čolutekos, La Paso), kol 1878 m. priskirtas Tegusigalpos (dabar Fransisko Morasano) departamentui.
Pavadinimas vietine kalba reiškia „vikšrių vieta“.
Rimantas Latakas

Biografija

1995 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą, ekonomistas – prekių ekspertas.
1995–2004 m. buvo finansų ministerijos Biudžeto departamento Ūkio sektorių skyriaus vyriausiasis specialistas, 2004–2006 m. – Užsienio reikalų ministerijos Biudžeto ir finansų valdymo skyriaus vedėjas, vėliau – Finansų departamento direktorius.
2008–2011 m. buvo Lietuvos generalinis konsulas Gardine, grįžęs vėl vadovavo URM Finansų departamentui.
Nuo 2014 rugpjūčio 5 d. – Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Moldovos Respublikoje.
Vitalija Adamonienė

Biografija

Birštono vaikų lopšelio – darželio „Vyturėlis“ vedėja.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Birštono skyriaus narė.
1997–2003 m. ir iki 2003 m. balandžio mėn. Birštono savivaldybės tarybos narė.
Divjos urvas

Divjos urvas (rus. Дивья пещера) – karstinis smiltainio urvas Rusijoje, Permės krašte, Šiaurės Uralo vakariniuose šlaituose, Kolvos upės slėnyje. Bendras urvų ilgis – 10,1 km (nors gali būti ir ilgesnis, nes ne visi urvai ištyrinėti). Viduje yra apie 60 grotų (didžiausios – Devos, Vetlano, Gvozdeckio, Ryčkovo ir kt.). Yra požeminių ežerų (didžiausias – Saulės urve, ~180 m²). Gausu stalaktitų, stalagmitų ir kitokių speleotemų.
Urvą pirmasis 1770 m. ištyrinėjo geografas Piotras Ryčkovas. Urvo pavadinimas suteiktas pagal žodį дивий – „stebuklingas“. 1965 m. paskelbtas geologiniu paminklu.
Eičiūnai

Istorija

Eičiūnai minimi 1694 m., tada kaimas turėjo 1,5 valako žemės, buvo 5 dūmai. Nuo 1918 m. iki 2007 m. veikė pradinė mokykla. Sovietinės okupacijos metais nuo 1949 m. „Galiūno“ kolūkio centrinė gyvenvietė. 1959 m. iškilo naujas, erdvus mokyklos pastatas, kuriame šiuo metu veikia biblioteka, bendruomenės centras ir laisvalaiko salė. 1962 m. įsteigtas medicinos punktas. 1990 m. „Galiūno“ kolūkį pakeitė žemės ūkio bendrovė „Viltis“. 1996 m. ŽŪB „Viltis“ pajininkai išpirko buvusį kultūros namų ir administracijos pastatą ir jame įkūrė koplyčią.
Gvadalupė (Nuevo Leonas)

Istorija

Vietovė gyvenama nuo seno. Išaugus Monterėjui, čia įveisti cukranendrių ir kukurūzų pasėliai. Oficialiai gyvenvietė įkurta 1716 m. ir pavadinta pagal žemės savininką Capitán Nicolás Ochoa de Elejalde. Tačiau vėliau žemės atiteko bažnyčiai. 1756 m. vietovė pervadinta į Pueblo de la Nueva Tlaxcala de Nuestra Señora de Guadalupe de Horcasitas Gvadalupės Mergelės garbei. 1825 m. gavo savivaldą.
Madagaskaras (filmas)

Veiksmas

Veiksmas prasideda pingvinams nusprendus pabėgti iš zoologijos sodo į laukinę gamtą. Kai jie išsikasa tunelį, atsiduria zebro Marčio aptvare. Jie netyčia pasako apie savo planus zebrui. Šis taip pat nutaria sprukti į laukinę gamtą. Martis pabėga iš zoologijos sodo. Jo draugai liūtas Aleksas, begemotė Glorija ir žirafa Melmanas išsiruošia jį sustabdyti. Tačiau Niujorko geležinkelio stotyje juos sulaiko už gyvūnų priežiūrą atsakingi darbuotojai ir nusprendžia juos išsiųsti į laukinę gamtą. Gyvūnai uždaromi į dėžes ir sukraunami į laivą. Tačiau pingvinams pavyksta užgrobti laivą. Dėžės su liūtu, zebru, žirafa ir begemote iškrenta į jūrą. Jūros bangos dėžes išmeta į Madagaskarą, kur draugai susitinka. Jie nusprendžia, kad ten San Diegas, o vėliau nusprendžia apžiūrėti vietovę. Džiunglių gilumoje veikėjai susitinka su lemūrais, kurie iš pradžių jų išsigąsta. Tačiau kai lemūrus užpuola fosos (vilkai), liūtas juos nubaido ir lemūrai bando su jais susidraugauti. Bet Aleksas, jau pamiršęs mėgstamo kumpio skonį, bando atsikąsti Marčio. Liūtas supranta, kad tapo pabaisa ir stengiasi atsiskirti nuo kitų. Tačiau pavojaus akimirką jis išgelbėja zebrą nuo fosų. Zebras ir liūtas vėl tampa draugais. Filmo pabaigoje jiems su žirafa ir begemote atsiranda galimybė grįžti laivu į Niujorką.
Kesmė

Kesmė (turk. kesme) arba erištė (erişte) – populiarus makaronų patiekalas tiurkų virtuvėse, tame tarpe kirgizų ir kazachų virtuvėse. Jis taip pat žinomas ir turkiškoje virtuvėje, šiuolaikinėje turkų kalboje vadinamas erişte. Šis žodis reiškia „pjaustymą“, arba makaronų juostelių atpjovimą iš suformuotos tešlos. Kesme vadinami tiek patys makaronai, tiek iš jų pagamintas patiekalas. Irane panašūs makaronai vadinami reshteh (pers. رشته‎), dedami su ryžiais į plovą.

Gaminimas

Tradiciškai kesme patiekalas ruošiamas namų sąlygomis, todėl nėra dažnas restoranuose ar kavinėse. Turkijoje priimta erişte valgyti žiemą. Makaronams paruošti reikalingi miltai, kiaušiniai, vanduo ir druska, iš kurių suminkoma tešla. Iškočiota į ploną plokščią blyną ji paruošiama pjaustymui – pabarstoma miltais, sulankstoma į kelis „armonikos“ sluoksnius. Toliau peiliu supjaustoma į juosteles, padedama per dieną išdžiūti saulėje ar ant krosnies. Sukietėję makaronai tinkami ilgesniam laikymui. Patiekalui naudojami išdžiovinti arba švieži makaronai. Jie išverdami sultinyje čiorboje, kurioje dažnai yra įvairių sudedamųjų dalių, pavyzdžiui, bulvių, mėsos, morkų, pipirų ir pomidorų. Kesme dažnai gaminamas tradiciniame puode kazane.
Ausuotasis grifas

Kūno sandara

Ausotasis grifas yra vienas iš didžiausių grifų. Paukščio kūno ilgis yra iki 115 cm, o išskleistų sparnų plotis iki trijų metrų. Plunksnų spalva dažniausiai būna tamsiai ruda. Paukščio snapas juodas, akys tamsios, kojos žydrai pilkos. Galva plika, kaklo šonuose yra odos raukšlės, primenančios ausis (iš čia – pavadinimas).

Paplitimas

Gyvena Šiaurės Afrikoje nuo Atlanto vandenyno iki Raudonosios jūros, taip pat Arabijos pusiasalyje, Pietuose arealas driekiasi palei Indijos vandenyną iki pat Pietų Afrikos pietinio kyšulio.

Mityba

Ausuotasis grifas – maitėdis. Minta daugiausia kritusių nedidelių atrajotojų maita. Ją randa sekdamas kitų rūšių grifus.