google/wiki40b huggingface dataset:
Jaroslavas Citavičius

Jaroslavas Citavičius (1907 m. kovo 22 d. – 1972 m. kovo 2 d.) – buvęs Lietuvos futbolininkas.

Biografija

Vienas rezultatyviausių Lietuvos vyrų futbolo rinktinės žaidėjų. Per 24 varžybas pelnė 8 įvarčius. Rinktinei atstovavo tarpukariu 1926–1933 m. Ilgą laiką žaidė Kovas Kaunas klube, treniravo Kauno „Limą“.
Apžvalga (savaitraštis)

Istorija

Išleistas kaip atkurtas 1890 m. įsteigtas leidinys. Iš pradžių buvo leidžiamas Kaune, nuo 1992 m. – Vilniuje. Tiražas 1990 m. – 20 000 egz., 1993 m. – 12 100 egz., 1997 m. – 6200 egz.
1992–1996 m. leistas priedas lenkų kalba „Przegląd“ (Apžvalga), redaktorius Medardas Čobotas, tiražas 1992 m. – 15 000 egz., 1995 m. – 2300 egz.
Višnioveckiai

Valdos ir įtaka

Giminės vardas kilo nuo Kairiakrantės Ukrainos Zbaražo žemės valdytojo Mykolo Zbaražiečio (?-1516), valdžiusio ir Vyšneveco tvirtovę. 1650 m. Višniovieckiai Volynėje ir Podolėje valdė žemes, kuriose gyveno apie 300 000 žmonių, turėjo 12 000 karių kariuomenę.
Užėmė privilegijuotą padėtį valstybės valdžioje – buvo Ponų tarybos nariai, 1699–1773 m. Višniovieckiai buvo valdančioji Abiejų Tautų Respublikos giminė.
Liublino unijoje jiems buvo patvirtintas kunigaikščių titulas
Perlojos Švč. Mergelės Marijos ir Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Istorija

1503 m. Perlojos bažnyčios apdovanojimo dokumente nurodyta, kad ji statyta Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto, yra Daugų filija. Apie 1777 m. pastatyta maumedžio rąstų bažnyčia, įkurta parapija. 1866 m. caro valdžiai uždarius bažnyčią, tikintieji 1875, 1882 ir 1892 m. prašė ją grąžinti, bet valdžia nesutiko.
1903 m. patvirtintas naujos bažnyčios projektas. Valdžia statyti neleido, tik 1906 m. grąžino uždarytąją; atkurta parapija. 1909 m. patvirtintas mūrinės bažnyčios projektas (aut. M. Bergas), leidimas statyti gautas tik 1914 m. Klebonas Pr. Cibulskis su parapijiečiais (už 140 000 litų) 1928–1930 m. pastatė dabartinę mūrinę bažnyčią (inž. Vaclovo Michnevičiaus projektas). Ją 1930 m. konsekravo vyskupas Juozapas Kukta. Vokiečių okupacijos metais bažnyčią dekoravo Varšuvos meno akademijos profesorius Jurgis Hopenas (vokiečių belaisvis, išvytas iš Vilniaus universiteto).
1944 m. per Perlojos gaisrą sudegė klebonija.

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, lotyniško kryžiaus plano, su žemesne trisiene apside, aukštu bokštu bei arkos formos portalu. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Jame palaidotas klebonas Leonas Petkelis (1885-1935), „Perlojos respublikos“ prezidentas, kunigas Ignas Šopara (1864-1931).
Petras Jurgaitis (1894)

Biografija

1915 m. Maskvoje baigė 2-ąją praporščikų mokyklą. 1915 m. spalio mėn. – 1917 m. lapkričio mėn. dalyvavo I pasaulinio karo kautynėse su vokiečiais.
1919 m. grįžo į Lietuvą. 1919 m. liepos mėn. mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, paskirtas į Ukmergės batalioną, nuo rugpjūčio 27 d. 2-os kuopos vadas. 1919 m. rugpjūčio mėn. – 1920 m. sausio mėn. dalyvavo nepriklausomybės kovose su bolševikais. Nuo 1919 m. gruodžio 15 d. 1-o bataliono vadas.
1920 m. vasario 21-23 d. aktyviai dalyvavo malšinant komunistų išprovokuotą Kauno įgulos artilerijos baterijos kareivių sukilimą Panemunėje. Nuo 1920 m. gegužės 10 d. Aštuntojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas). 1920 m. Augustavo operacijoje prie Kapčiamiesčio pateko į lenkų nelaisvę, bet pabėgo ir grįžo į savo dalinį. Nuo 1921 m. rugpjūčio mėn. bataliono vadas, laikinasis pulko vadas.
1922 m. sausio 30 d. baigė Aukštuosius karininkų kursus (I laida). 1927 m. vasario-rugpjūčio mėn. Devintojo pėstininkų pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), nuo 1927 m. rugpjūčio iki 1928 m. kovo mėn. ir nuo 1930 m. birželio iki 1932 m. birželio mėn. pulko vadas. 1928 m. vasario mėn. pulkininkas. 1928–1930 m. ėjo Karo mokyklos viršininko pareigas. 1930 m. birželio 19 d. baigė Aukštuosius karininkų (aukštesniųjų kariuomenės viršininkų) kursus. 1932 m. birželio 16 d. pačiam prašant, paleistas į atsargą.
Grižo į tėviškę, kur ūkininkavo savo ūkyje, turėjo 50 ha žemės. 1934 m. išrinktas Joniškėlio valsčiaus tarybos nariu. 1935–1940 m. Biržų miesto burmistras. Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, 1940 m. liepos 1 d. iš šių pareigų atleistas, grįžo į tėviškę ūkininkauti. 1941 m. birželio 14 d. šeima ištremta į Sibirą, pats trėmimo išvengė. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, vėliau išvyko į JAV, Klyvlendą. Dirbo tiksliųjų prietaisų gamykloje, dalyvavo JAV lietuvių visuomeninėje veikloje. Palaidotas Klyvlendo kapinėse.
Alvydas Montrimas

Biografija

1976 m. baigė Pajūrio žemės ūkio technikumą, agronomas.
Pagėgių savivaldybės administracijos Gamtosaugos ir paminklosaugos skyriaus vyr. specialistas.
Partijos Tvarka ir teisingumas Pagėgių skyriaus narys. Nuo 2011 m. Pagėgių savivaldybės tarybos narys. 
Natkiškių kaimo bendruomenės tarybos narys. Kaimo kapelos muzikantas.
Žmona Rita, vaikai Alicija, Viktorija, Aivaras.
Rimvydas Kepežinskas

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos dailės institutą, nuo 1993 m. Vilniaus dailės akademijos dėstytojas, profesorius. Brolis Augis Kepežinskas.

Kūryba

Iliustruoja knygas (Vytautas V. Landsbergis. Obuolių pasakos 1998 m., Renata Šerelytė, Ėriukas po baobabu, arba Megztinis su uodega 2000 m.), kuria plakatus (LIFE festivalis, 1995 m., Birštono džiazo festivalis, 1996 m.), kaligrafijas, estampus („Stalas“, „Užuolaida“, abu 1989 m., „Du poetai“ 1995 m., „Persona“, „Natiurmortas su Tauro kėde“, abu 1998 m.). Knygų iliustracijoms, plakatams, kaligrafijai būdinga šmaikštumas, spontaniškumas, estampams – minimali raiška, mįslinga nuotaika. Parodose dalyvauja nuo 1974 m. individualios parodos: Lincas 1989 m., Vilnius 1987 m., 1993 m., 1997 m., 1998 m., 2002 m., 2006 m., Klaipėda 1996 m., 1998 m., grupinės: Talinas, Ryga, Bolonija, Varšuva, Lahti, Frankfurtas), pelnė įvairių apdovanojimų.
Gaidžiai (Molėtai)

Istorija

1665 m. kaimas minimas Alantos metrikų knygoje.
Chrizoberilas

Chrizoberilas – oksidų klasės mineralas, berilo aliuminio oksidas BeAl₂O₄.
Chrizoberilo kietumas pagal Moso skalę yra 8,5. Tankis 2,8. Randamas magminėse, metamorfinėse uolienose (pirminis šaltinis). Bet dažniausiai aliuvio sąnašynuose (antrinės radimvietės).
Šis mineralas žinomas seniai, nors pavadinimą gavo tik 1981 metais. Chrizoberilo spalva būna gelsva, ruda, raudona, violetinė. Įvairius atspalvius suteikia geležies ir chromo priemaišos. Taip pat pasitaiko ir bespalvių chrizoberilo atmainų. Patys brangiausi chrizoberilai turi katės akies efektą. Šie chrizoberilai vadinami cimofanais. Kita chrizoberilo atmaina yra aleksandritas. Šie akmenys padirbinėjami seniai ir dažnai. Ypač dažnai sutinkamas sintetinis chrizoberilas.

Radimvietės

Chrizoberilai kasami Madagaskare ir Šri Lankoje.
Atskirasis lietuvių batalionas

Atskirasis lietuvių batalionas, Lietuvių atskirasis batalionas Vitebske – Rusijos kariuomenės karinis dalinys, 1917–1918 m. veikęs Galicijoje (dab. Ukraina) ir Vitebske (dab. Baltarusija). Vienas pirmųjų XX a. lietuvių karinių dalinių.

Istorija

1917 m. Rusijos laikinajai vyriausybei leidus organizuoti tautinius dalinius ir junginius, pavasarį lenkai suformavo gen. J. Dovboro-Mušnickio korpusą. Jame buvo daug lietuvių karių, kurie lenkų dažnai buvo žeminami. 1917 m. kovo 26-28 d. Kijeve lietuvių karių suvažiavimas nutarė įkurti atskirą lietuvių dalinį. 1917 m. gegužės 23 d. apie 700 lietuvių karių, vadovaujami karininko S. Pangonio, atsiskyrė nuo lenkų, gegužės 27 d. atvyko į Galiciją ir buvo įtraukti į 7-osios armijos 22-ojo korpuso 11-ąjį suomių pulką ir sudarė jo grenadierių komandą. Tačiau lietuvių padėtis pablogėjo – jie, prastai ginkluoti, buvo siunčiami į pavojingus fronto barus. Kariai 1917 m. birželio mėn. pasipriešino fronto vado įsakymui išskirstyti juos į atskirus dalinius, o birželio 26-28 d. apsikasę budėjo, pasiryžę gintis.
Pagal 1917 m. birželio 29 d. fronto štabo įsakymą rugpjūčio 24 d. sudarytas Atskirasis lietuvių batalionas. 1917 m. rugsėjo mėn. jame buvo apie 800 kareivių ir 30 karininkų, dauguma rusai, atsiųsti iš kitų dalinių. Batalioną sudarė 4 rikiuotės, viena sunkiųjų kulkosvaidžių ir viena nerikiuotės kuopa, artilerijos dalinys, ryšių ir ūkio skyriai. Buvo gauta ginkluotė, apranga, 42 žirgai. Suformavus batalioną išrinktas jo komitetas. Po 1917 m. Spalio perversmo batalionas su 22 korpusu buvo vežamas į Petrogradą tvarkai atkurti, bet Oršos (dab. Baltarusija) stotyje dėl geležinkelininkų streiko sustabdytas. 1917 m. gruodžio 21 d. korpuso revoliuciniam komitetui įsakius batalionas išvyko į Vitebską, čia vykdė įgulos sargybą, prie jo prisidėjo 170 lietuvių karių komanda.
Sovietų Rusijai pradėjus kurti savo kariuomenę bolševikų vyriausybė siūlė batalionui vykti į frontą, nuginkluoti J. Dovboro-Mušnickio korpusą. Šie pasiūlymai buvo atmesti, todėl 1918 m. kovo 15-balandžio 24 d. batalionas buvo išformuotas. Iš Rusijos kariuomenės paleisti 949 kariai grįžo į Lietuvą, daugelis jų tapo Lietuvos kariuomenės savanoriais.
Livrustkammaren

Karališkosios pilies arsenalas (šved. Livrustkammaren) – seniausias Švedijos muziejus, nuo 1693 m. įsikūręs Stokholmo Karališkojoje pilyje. Jame sukaupti Karališkosios šeimos buities ir karybos reikmenys, net ir šiandien kartais naudojami ceremonijų metu (pvz: per karališkasias vestuves ar krikštynas). Muziejaus pradinę kolekciją surinko Švedijos karalius Gustavas II Adolfas, 1628 m. sugrįžęs iš karo su Lietuvos-Lenkijos valstybe ir įsakęs palikuoniams savo karinę aprangą saugoti amžiams (šved. till en evig åminelse).
Vaclovas Dačkauskas

Biografija

1987 m. baigė Kauno politechnikos instituto Klaipėdos vakarinį skyrių, inžinierius – statybininkas.
1998–2003 m. AB „Gargždų komunalinės paslaugos“ direktorius. Nuo 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.
Nuo 2003 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys. 
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001–2017 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Klaipėdos rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
Sutuoktinė Aldona, vaikai Jurgita, Aistė.
FK Astana (2009)

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. Astanoje, susijungus dviem klubams iš Almatos – FK Almaty (iširo dėl finansinių sunkumų) ir Megasport Almaty. Kadangi pastarieji klubai 2008 m. sezone žaidė aukščiausiajame divizione, tai naujasis klubas 2009 m. irgi gavo licenciją žaisti šioje lygoje. Nuo 2009 m. klubas vadinosi Astanos „Lokomotiv“, o 2011 m. pervadintas Astanos futbolo klubu.
2014 m. tapo šalies čempionais. tą patį padarė ir 2015, 2016, 2017 bei 2018 m.
Mašininis kodas (programavimas)

Mašininis kodas – instrukcijų ir duomenų rinkinys kurį tiesiogiai vykdo mašina. Tai žemiausio lygio, o dėl to ir tai pati seniausia programavimo kalba. Tik vėliau sukurtos kitos programavimo kalbos, kurių tekstą galima automatiškai išversti į mašininį kodą (sukompiliuoti).
Kiek aukštesnio lygio programavimo kalba yra asemblerio kalba. Asemblerio kalbos skirtumas nuo mašininio kodo yra tas, kad operacijos iš pradžių užrašomos žmogui supratamesnėmis ir labiau įsimintinomis raidėmis, o ne dvejetainiu kodu. Pavyzdžiui, Zilog Z80 procesoriui asemblerio komanda „DEC B“ (iš angl. mažinti B) tas pats kaip mašininiame kode 00000101. Gavus tokį signalą mašinos atmintis perjungiama į vienetu mažesnę vertę. Paprastoje jungiklių sistemoje tai gali atrodyti taip:
atidaryta - atidaryta - uždaryta (110)

atidaryta - uždaryta - atidaryta (101)
Seniau tam buvo naudojamos relės kuriose „atidaryta“ reiškė, kad magnetas pritraukia metalo gabalėlį. Dabar, moderniose sitemose, „atidaryta“ arba „uždaryta“ rodo puslaidininkinio tranzistorių bazės būseną. Duron 1Ghz procesoriuje yra apie 50 mililijonų tokių pagal mašininio kodo instrukcijas persijunginėjančių tranzistorių.
Ivanas Andrejevskis

Biografija

Nuo 1864 m. Sankt Peterburgo universiteto profesorius, 1883-1887 m. rektorius. 1885-1891 m. Peterburgo archeologijos instituto direktorius. 1890-1891 m. pirmasis Brokhauzo ir Efrono enciklopedinio žodyno (Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона) vyr. redaktorius.
Pagiriai (Varanavas)

Istorija

1935 m. minimas Pagirių palivarkas Lenkijos valdomame Vilniaus krašte. N. Chruščiovo valdymo pradžioje kaimas priklausė Baltarusijos TSR, tačiau dar iki 1956 m. jis buvo priskirtas Lietuvos TSR ir tapo eksklavu. Nors kai kurie šaltiniai nurodo, kad pagal 1995 m. vasario 6 d. sutartį kaimas perduotas Baltarusijai (sutartyje kaimas neminimas, įvardijama tik sienos apytikrė linija), tačiau 2001 m. Lietuvos gyventojų surašymas nurodo gyvenvietę tebesant Lietuvoje (nors ir be gyventojų), o Registrų centras 2010 m. taip pat nurodo Pagirių viensėdį esant Lietuvos adresų registre, nors jo tikslios vietos žemėlapyje nenurodo.
2016 m. oficialiai panaikintas.
Run the Jewels

Istorija

El-P prodiusavo 2012 m. Killer Mike albumą „R.A.P. Music“, tuo tarpu Killer Mike buvo vienas iš reperių dainoje „Tougher Colder Killer“ iš El-P 2012 metų albumo „Cancer 4 Cure“. Po „R.A.P. Music“ ir „Cancer 4 Cure“ išleidimo savaitė vienas nuo kito, El-P ir Killer Mike nusprendė kartu dalyvauti muzikiniame ture. Dėl šio turo sėkmės nuspręsta sukurti „Run the Jewels“ grupę.
2013 m. birželio 26 d. grupė išleido savo debiutinį ir savo vardu pavadintą albumą „Run the Jewels“.
Grupės sekantis albumas pavadinimu „Run the Jewels 2“ išleistas 2014 m. rugsėjo 24 d. Albumo „remix“ versija sudaryta vien tik iš kačių garsų pavadinimu „Meow the Jewels“ išleista sekančią dieną – rugsėjo 25.
„Run the Jewels 3“ skaitmeninė versija buvo išleista 2017 m. gruodžio 24 d. – trys savaitės prieš anksčiau anonsuotą išleidimo datą. Fizinės albumo kopijos pasirodė sausio 13 dieną JAV ir sausio 20 dieną likusiame pasaulyje.
„Run the Jewels“ daina „Legend Has It“ panaudota filmo „Black Panther“ anonse. Kelios grupės dainos panaudotos 2017 m. filme „Baby Driver“. Grupė taip pat sukūrusi dainą žaidimui „FIFA 18“ pavadinimu „Mean Demeanor“.
Giedra Gudauskienė

Giedra Gudauskienė-Nasvytytė (1923 m. liepos 10 d. Kaunas – 2006 m. gegužės 22 d. Los Andželas) – Lietuvos kompozitorė, etnomuzikologė, pedagogė, JAV lietuvių muzikinės kultūros veikėja.

Biografija

Vasario 16-osios Nepriklausomybės akto signataro Saliamono Banaičio vaikaitė, kompozitoriaus Kazimiero Viktoro Banaičio dukterėčia, operos solistės Salomėjos Valiukienės sesuo. 1935–1942 m. mokėsi Kauno konservatorijos fortepijono klasėje. 1940–1943 m. akompanavo D. Nasvytytės ritminės gimnastikos ir raiškos šokio studijoje ir Kauno radiofone. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. Drezdene mokėsi kompozicijos. 1948 m. persikėlė į JAV. 1952 m. baigė muzikos teoriją ir kompoziciją Ruzvelto universitete Čikagoje. Kalifornijos universitete Los Andžele studijavo moderniąją muziką. Santa Monikoje vadovavo lituanistinės mokyklos chorui, dėstė muziką. Nuo 1973 m. JAV kompozitorių draugijos narė.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 70 kūrinių, tarp jų – sonata, variacijos „Pasvarstyk, antele“, „Suktinis“, „Šaltyšius“ (visi išleisti 1978 m.), siuita „Los Andželo vaizdai“ fortepijonui (orkestruota, išl. 1984 m.), siuita dviem violončelėms ir fortepijonui, „Trys lietuvių patarlių impresijos“ fortepijonui ir mušamiesiems (išl. 1980 m.), apie 50 dainų (ciklas „Metų laikai“), dramos spektaklių muzikos. Jos kūrinių koncertai surengti Čikagoje 1957 m., 1975 m., 1985 m., Santa Monikoje 1974 m., Vilniuje 2000 m., festivalyje „Sugrįžimai“.
Užrašė lietuvių liaudies dainų, raudų, giesmių. Parašė studijas apie lietuvių laidotuvių giesmes ir lietuvių vestuves, JAV mokykloms – apie lietuvių liaudies dainas anglų kalba.
Jakūbėniškiai

Istorija

1744 m. Jakūbėnų kaimas, kurį galima tapatinti su Jakūbėniškiais, užrašytas Vilniaus vyskupijos sinodo nutarimuose. Tada jis priklausė Dubingių parapijai. 1852 m. kaimas minimas Joniškio metrikų knygoje.
Panevėžio medicinos mokykla

Panevėžio medicinos mokykla, Panevėžio A. Domaševičiaus medicinos mokykla – medikų ruošimo mokykla, veikusi Panevėžyje 1941–2002 m. 2002 m. tapo Panevėžio kolegijos Sveikatos, socialinės priežiūros ir edukologijos fakultetu.

Istorija

1941 m. kovo 1 d. Panevėžyje ėmė veikti gailestingųjų seserų kursai. Kursų organizatorius ir mokymo planų sudarytojas buvo gydytojas terapeutas, vėliau – profesorius, medicinos mokslų daktaras Mykolas Marcinkevičius (1882–1987). Prasidėjus Antrajam pasauliniam karui ir 1942 metų spalio 15 dieną išleidus pirmąją laidą, mokyklos darbas buvo nutrauktas.
1944 m. gruodžio 1 d. kursų veikla buvo atnaujinta, į juos priėmė 50 būsimų medicinos seserų ir akušerių. Pirmoji pokario medicinos seserų laida mokyklą baigė 1946 m. birželio 1946 m. rugsėjo mėn. buvo atidaryta dvimetė akušerių mokykla. Ji 1949 metų vasario 1 dieną buvo prijungta prie medicinos seserų mokyklos ir pavadinta respublikine Panevėžio akušerių mokykla. 1947 m. birželio mėn. mokyklą baigė pirmoji akušerių laida. Tuometinė mokykla buvo įsikūrusi Smėlynės gatvėje, šalia dabartinės VŠĮ Panevėžio ligoninės.
1953 m. mokykla pavadinta Medicinos mokykla. Pokario metu trūko sveikatos priežiūros specialistų, todėl 1954 m. buvo priimtas medicinos felčerių kursas. Jį 1956 m. baigė pirmoji medicinos felčerių laida.
1965 m. gruodžio 17 d. mokykla pavadinta Panevėžio A. Domaševičiaus medicinos mokykla, Panevėžyje gimusio ir ilgą laiką jame dirbusio gydytojo ginekologo Andriaus Domaševičiaus garbei.
1991 m., Lietuvos Respublikoje reformuojant specialiojo vidurinio mokymo sistemą, A.Domaševičiaus medicinos mokykla reorganizuota į aukštesniąją medicinos mokyklą.
1993 m. mokykla persikėlė į suremontuotas ir studijoms pritaikytas patalpas, kuriose ir dabar veikia.
1996 m. pradėti rengti bendrosios praktikos slaugytojai pagal slaugos studijų programą, parengtą kartu su kitomis šalies medicinos mokyklomis ir Danijos slaugių organizacija. Nuo 1995 m. rengiami ergoterapeutų padėjėjai, nuo 1996 metų – kineziterapeutų padėjėjai, socialiniai darbuotojai.
Panevėžio medicinos mokykla vienintelė Lietuvoje ėmė rengti medicinos felčerius krašto apsaugai. 1996 m. išleista pirmoji felčerių krašto apsaugai laida.
1997 m. pradėti rengti burnos higienistai ir gydytojo stomatologo (dabar – gydytojo odontologo padėjėjai).

Reorganizacija

2002 m. rugpjūčio 30 d. medicinos mokykla kartu su kitomis Panevėžio miesto aukštesniosiomis mokyklomis ir Rokiškio kultūros mokykla buvo reorganizuota ir įsteigta Panevėžio kolegija. Medicinos mokykla tapo kolegijos Sveikatos, socialinės priežiūros ir edukologijos fakultetu.
Nuo 2003 m. organizuojamos studijos pagal individualiąsias programas asmenims, turintiems slaugytojo profesinę kvalifikaciją, įgytą medicinos mokykloje. Tai tęstinis mokymasis, skirtas asmeniui perkvalifikuoti, jo kvalifikacijai kelti, profesiniams įgūdžiams tobulinti.
Huahinė

Huahine – sala Prancūzijos Polinezijoje, Draugijos salyne (Pavėjinėse salose), 175 km į vakarus nuo Taičio, į rytus nuo Raiatea. Sudaro Huahine komuną. Plotas 74,8 km². Gyvena 5,7 tūkst. gyventojų (2002 m.). Gyventojų tankumas – 77 žm./km². Svarbiausia gyvenvietė – Farė.
Sala sudaryta iš dviejų kalnuotų pusiasalių: šiaurinio Huahine Nui („Didžioji Huahine“) ir pietinio Huahine Iti („Mažoji Huahine“), atskirtų siauru sąsiauriu. Pusiasalius jungia žema nerija (per potvynius apsemiama ir pusiasaliai virsta salomis). Pusiasaliai sujungti tiltu. Salą supa koraliniai rifai ir nedidelės salelės. Huahine Nui aukštis iki 669 m (Turi k.), Huahine Iti – 462 m (Pohuerahi k.).
Auginama vanilė, gaminama kopra, vystoma žvejyba. Turizmas.
Huahine saloje randama 1100–850 m. pr. m. e. radinių. Salą 1769 m. atrado Džeimsas Kukas.
Testas Namas - Medis - Žmogus

Testas Namas - Medis - Žmogus – vienas iš asmenybės projekcinių testų. Tiriamojo prašoma nupiešti namą, medį bei žmogų, o piešiniai vėliau interpretuojami kvalifikuoto asmens. Kartais taikomas testas Namas, kai piešiamas tik namas. Kaip ir kiti projekciniai testai, šis įgalina laisvą ir subjektyvią interpretaciją.
Pirminis Namo - Medžio - Žmogaus testo tikslas yra apibūdinti tiriamojo asmenybės aspektus, remiantis piešiniais, tačiau testas kartais gali būti panaudojamas ir smegenų pažeidimo ar bendro neurologinio funkcionavimo įvertinimui.
NMŽ (lietuviškai dažnai vadinama HTP, H-T-P) 1948 m. sukūrė John Buck, 1969 m. testas buvo patobulintas. Kadangi testas priklauso nuo subjektyvaus įvertinimo, jį atliekantis asmuo turi būti atitinkamai kvalifikuotas.
NMŽ gali būti taikomas nuo 3 metų, dažniausiai naudojama vaikams bei paaugliams.

Testo procedūra

Pirmajame etape testuojamasis paprašomas nupiešti namą, medį ir žmogų su spalvotais pieštukais. Kiekvienas piešinys piešiamas ant atskiro lapo, ir testuojamojo prašoma piešinį padaryti kiek įmanomą tikslesnį. Pabaigus piešinius, testuojamajam užduodami su piešiniais susiję klausimai, kurių formaliai yra iki 60, tačiau testuotojas gali improvizuoti. Pvz., apie namo piešinį užduodamas klausimas gali skambėti „Ar tai linksmas namas?“, „Iš ko šis namas padarytas?“.
Antrame etape prašoma nupiešti tą patį nespalvotu pieštuku, vėliau seka panašūs klausimai kaip ir pirmame etape. Kai kurie testuotojai taiko tik vieną testo etapą, savo nuožiūra parinkdami piešimo priemonę.
Taip pat gali būti taikomas testo variantas, kai prašoma nupiešti du skirtingos lyties asmenis, arba piešiniai piešiami visi ant vieno lapo.

Testo interpretacija

Testo interpretacijai atlikti sukurtos kelios interpretavimo sistemos. Testas suteikia informacijos apie asmenybę, intelektą, tarpasmeninius santykius ir asmeninį požiūrį. Kreipiamas dėmesys tiek į piešinio turinį, tiek į detales, tiek į grafines charakteristikas.
Bugo limanas

Bugo limanas (ukr. Бузький лиман) – Pietinio Bugo upės estuarija, įsiliejanti į Dniepro limaną (pietų Ukraina, Mykolajivo sritis). Ilgis 82 km (šiaurės-pietų kryptimi), plotis iki 11 km. Bugo limanas, susiliejęs su Dniepro limanu sudaro Bugo-Dniepro limaną.
Limanas laivuojamas, prie jo įsikūręs Mykolajivo uostamiestis.
Prienų rajono savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Juozapas Jokubauskas, jo pavaduotoju Alfonsas Kazimieras Senikas. Savivaldybės administratoriumi paskirtas Audrius Narvydas.
Rekreo

Istorija

Senovėje šioje vietoje gyveno indėnai diagitai. Miestas įkurtas 1875 m. tiesiant geležinkelį.

Demografija

2001 m. buvo 10 147 gyventojų, o remiantis prognozėmis, 2007 m. buvo 14 204 žmonių.
Irena Skurdenienė

Irena Skurdenienė – docentė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1973 m. Vilniaus universitete įgijo lietuvių kalbos ir literatūros specialybę. 1993 m. apgynė humanitarinių mokslų daktarės disertaciją.
1973–1993 m. dirbo Panevėžio V. Žemkalnio gimnazijoje. 1990–1993 m. dėstė lietuvių kultūros istoriją Kauno technologijos universiteto Panevėžio fakultete. Nuo 1993 m. dirba Vytauto Didžiojo universitete Lietuvių literatūros katedroje, vadovauja Retorių teatrui.
Paskelbė straipsnių knygose „Senoji Lietuvos literatūra“, žurnaluose „Metai“, „Darbai ir dienos“, almanache „Aitvarai“, suredagavo du leidinius. Dėsto teisinę retoriką (1999 m. rudens, 2001 m. pavasario semestrai).