google/wiki40b huggingface dataset:
Antverpeno provincija

Geografija

Beveik visas paviršius – sukultūrinta lyguma. Aukščiausias taškas – Berzelbergas (55 m, Piotės savivaldybėje). Svarbiausios upės: Šeldė, Rupelis, Netas. Yra De Zomo – Kalmtuc Haidės nacionalinis parkas, kuriame saugomi išlikę miškai ir pelkynai.
State of The Ark

State Of The Ark - trečiasis Švedijos glamroko grupės The Ark albumas. Išleistas 2004 metų gruodžio 27 dieną. Šiame albume grupės skambėjimas įgavo sintezatorių aromato, išgavo aukščiausios rūšies klavišų skambėsį ir nukrypo nuo to labiau organizuoto glamroko, kuris buvo pirmuosiuose dviejuose albumuose.
Tikocino miesto herbas

Tikocino miesto herbas (lenk. Herb Tykocina) – Tikocino miesto ir Tikocino valsčiaus heraldinis simbolis.

Aprašas

Raudoname lauke vaizduojama geltona tauro galva. Virš tauro galvos vaizduojami raudoni miesto vartai ant kurių užrašyta miesto teisių gavimo data - 1425 metai. Herbo apačioje parašytas lotyniškas devizas Insigne Civitatis Tykocinensis.
LSB Rīga

Istorija

Komanda įkurta XX a. tarpukariu. 1922 m. ji Rygoje žaidė prieš LFLS Kaunas komandą ir pralaimėjo 0:1.
Matas Valeika

Biografija

Matas Valeika gimė 1878 metais rugsėjo 11 dieną Tetirvinų kaime, Pasvalio rajone. Nuo mažens turėjo glaudų ryšį su garsiais žmonėmis: Jurgiu Bieliniu ir 1929–1938 m. Lietuvos ministru pirmininku Juozu Tūbeliu, kuris pirmasis suformavo Mato Valeikos požiūrį į lietuvybės išsaugojimo svarbą esant carinės Rusijos sudėtyje. Būtent Jurgio Bielinio paskatino  Matą Valeiką būti knygnešiu. Tuo tarpu Juozas Tūbelis prisidėjo prie praktinio tokio požiūrio įgyvendinimo: 1897 m. kartu su Matu Valeika į Liepoją gabeno draudžiamas lietuviškas knygas. Bausmės už tokią anticarinę veiklą nepavyko išvengti – M. Valeika buvo tardomas, išmestas iš gimnazijos ir galiausiai ištremtas į Taliną.
Taline Matas Valeika susipažino su Lietuvos kalbininku Jonu Jablonskiu, kuris paskatino jį pasirinkti farmacininko kelią. Kadangi į kitas gimnazijas taip pat nebuvo priimtas M. Valeika turėjo rinktis specialybę, kurią norint įgyti gimnazijos baigimas nėra būtinas. Farmacininko profesija tam tiko – užteko tik keturių gimnazijos klasių baigimo.

Farmacininko kelias

Pasirinkęs farmacininko kelią, M. Valeika galvojo apie savo ateitį Lietuvoje. Tuo metu daugelis šios profesijos atstovų lietuvių buvo išsibarstę po visą carinės Rusijos teritoriją, dėl esą prastų sąlygų tėvynėje. Matas Valeika, nuo mažens augęs kaip lietuvybės puoselėtojas, 1901 metais, būdamas vos 23 metų, jis inicijavo pirmosios lietuvių farmacininkų kruopelės įsteigimą. Vėliau panaši organizacija įsteigta ir Maskvoje. Jų tikslas – suburti kolegas lietuvius į vieną būrį ir kartu žadinti lietuvybę bei šviesti žmones. Periodikoje keldamas aršias diskusijas apie blogą lietuvių farmacininkų elgesį, jis siekė juos išprovokuoti viešai pasisakyti. Tai turėjo paskatinti kolegas bendrauti, kad ir turint skirtingą požiūrį į esamą situaciją. Tokia situacija jau leido vis garsiau kalbėti ir apie „farmaceutų“ sąjungos įkūrimą.

Lietuvybės puoselėjimas

Matas Valeika labai vertinamas dėl savo darbo lietuvybės puoselėjimui. Jis visada svajojo gyventi Lietuvoje, todėl, kai susitaupė pakankamą kiekį pinigų, čia įsteigė vaistinę. Ši vaistinė buvo įkurta Giedraičiuose. Vieta pasirinkta neatsitiktinai – Matas Valeika stengėsi surasti vietą, kurioje galėtų vykdyti ne tik savo kaip farmacininko, bet ir kaip lietuvybės puoselėtojo veiklą. Giedraičiai buvo sulenkėjusi gyvenvietė, todėl čia buvo geros sąlygos įgyvendinti savo idėjas.
Matas Valeika veikė dviem frontais: prieš carinę valdžią ir lenkėjimo plitimą Lietuvoje. Ir nors buvo persekiojamas abiejų priešų atstovų, savo veiklos neapleido. Matas Valeika džiaugėsi kalbėdamas lietuviškai savo vaistinėje, sugrąžindamas tautiečius į lietuvybę bei provokuodamas valdžios atsaką į savo veiklą. Šią savo veiklą, požiūrį ir gyvenimo faktus farmacininkas atskleidžia 1934 metais savo išleistoje knygoje „Dvidešimt penkeri metai Vilniaus krašte“.
Matas Valeika už savo nuopelnus Lietuvai 1934 metais buvo apdovanotas Gedimino ordinu. Mirė 1937 metais birželio 1 dieną.
Ekiu (ECU)

Ekiu (ECU) – piniginis vienetas, egzistavęs 1979–1999 m.

Istorija

Naudotas negrynųjų pinigų pavidalu kaip Europos pinigų sistemos vienetas tarptautiniams ir įmonių tarpusavio atsiskaitymams, apskaitai, svarstant ir tvirtinant EEB ir ES biudžetus ir taikant tarptautinius kreditus.
Šis piniginis vienetas sudarytas valiutų krepšelio principu ir iš EEB valstybių narių nacionalinių valiutų procentinių dalių. Kiekvienos valiutos dalis priklausė nuo valstybių indėlio į bendrą prekybą ir nacionalinio bendrojo vidaus produkto. Ekiu buvo padengtas Europos pinigų sistemos valstybių narių 20 procentų aukso ir JAV dolerių atsargų, pervestų Europos piniginio bendradarbiavimo fondui.
1999 m. ekiu buvo pakeistas euru.
Išbandymas

Išbandymas - terminuota darbo veikla, nustatoma, siekiant patikrinti, ar darbuotojas tinka sulygtam darbui, taip pat stojančiojo dirbti pageidavimu – ar darbas tinka darbuotojui. Tokia veikla yra ribojama terminu. Atitinkamas laikotarpis vadinamas išbandymo (bandomuoju) laikotarpiu.

Lietuva

Išbandymas Lietuvoje šalių susitarimu gali būti sulygstamas (sudarant darbo sutartį). Išbandymo sąlyga turi būti nustatoma darbo sutartyje (LR DK 105 str.). Išbandymo laikotarpiu darbuotojui taikomi visi darbo įstatymai. Išbandymo terminas negali būti ilgesnis kaip 3 mėnesiai (LR DK 106 str. 1 d.). Įstatymų nustatytais atvejais norint patikrinti, ar darbuotojas tinka sulygtam darbui, gali būti taikomi ilgesni išbandymo terminai, bet ne ilgesni kaip 6 mėnesiai. Į išbandymo terminą neįskaitomi laikotarpiai, kai darbuotojas nebuvo darbe.

Išbandymo rezultatai

Jei darbdavys pripažino, kad išbandymo norint patikrinti, ar darbuotojas tinka pavestam darbui, rezultatai nepatenkinami, jis iki išbandymo termino pabaigos gali atleisti darbuotoją iš darbo, apie tai raštu įspėjęs darbuotoją prieš 3 dienas, ir nemokėti jam išeitinės išmokos (LR DK 107 str. 1 d.). Jei išbandymas yra nustatytas norint patikrinti, ar darbas tinka darbuotojui, išbandymo įvertinimas priklauso nuo darbuotojo valios. Per išbandymo terminą darbuotojas turi teisę nutraukti darbo sutartį, apie tai raštu įspėjęs darbdavį prieš 3 dienas. Kai išbandymo terminas yra pasibaigęs, o darbuotojas tebedirba, nutraukti darbo sutartį leidžiama tik bendraisiais pagrindais, nustatytais LR DK XII skyriaus ketvirtajame skirsnyje.

Vokietija

Vokietijos įstatymai nenumato išbandymo termino. Įprastas iki 6 mėn. Iki išbandymo termino pabaigos gali atleisti darbuotoją iš darbo, apie tai įspėjęs darbuotoją prieš 2 savaites (BGB 622 §). Išimtis: kolektyvinės sutartys gali numatyti kitus terminus. Pagal kai kurias tokias sutartis terminas per pirmas 4 savaites gali būti netgi vos 2 dienos. Norint atleisti išbandymo laikotarpiu esant neterminuotiems darbo santykiams būtina išklausyti Darbo tarybą (Betriebsverfassungsgesetz 102 §).
Vidaus vandenys

Vidaus vandenys – išskyrus Jūrų teisės konvencijos IV dalyje nurodytus atvejus, vandenys, esantys į sausumos pusę nuo teritorinės jūros bazinės linijos, yra valstybės vidaus vandenų dalis (Jūrų teisės konvencija, 8 str. 1 d.). Jei, nustatant tiesiąją bazinę liniją pagal 7 straipsnyje nurodytą metodą, į vidaus vandenis yra įtraukiami tokie plotai, kurie anksčiau nebuvo laikomi vidaus vandenimis, tai tokiuose vandenyse galioja taikaus plaukimo teisė, numatyta šioje Konvencijoje.
Gyvybę vidaus vandenyse tiria limnologija.
Broncia Koller-Pinell

Broncia Koller-Pinell (1863 m. vasario 25 d., Sanokas – 1934 m. balandžio 26 d., Obervaltersdorfas) – austrų ekspresionizmo dailininkė. Daugiausiai tapė portretus ir natiurmortus.

Biografija

Broncia Koller-Pinell gimė žydų šeimoje dabartinės Lenkijos teritorijoje. Jos tėvas Saulas Pinelesas buvo karinių įtvirtinimų projektuotojas. 1870 m. jie persikėlė į Vieną, kur jos tėvas pradėjo gamybos verslą, o ji pati lankė meno pamokas kartu su Alois Delug. 1885 m. surengė savo pirmąją parodą. Kitus penkerius metus studijavo Miuncheno Moterų akademijoje „Damenakademie“. Po to surengė parodų Vienos menininkų namuose („Vienna Künstlerhaus“) Miunchene ir Leipcige.
1896 m., neatsižvelgdama į šeimos norus, ištekėjo už elektrofiziko Dr. Hugo Kolerio, kuris buvo katalikas. Jų vaikai buvo užauginti kaip krikščionys, tačiau Broncia niekada nepakeitė savo religijos. Iš pradžių jie gyveno Zalcburge ir Niurnberge, tačiau 1902 m. sugrįžo į Vieną. Čia netrukus tapo Austrijos menininkų sąjungos „Wiener Secession“ nare. 1904 m. paveldėjo namą Obervaltersdorfe ir ten persikėlusi įkūrė meno saloną, kuriame lankydavosi Egonas Šylė, Anton Faistauer ir Albert Paris Gütersloh.
Jos sūnus Rupertas (1896–1976) tapo dirigentu, dukra Silvija (1898–1963) – dailininke.
Aronas Aleksandras Olizarovskis

Aronas Aleksandras Olizarovskis (lenk. Aron Aleksander Olizarowski; g. 1610 m. sausio 1 d. Belaja Cerkovėje, prie Kijevo, Ukraina – 1659 m. sausio 1 d. Karaliaučiuje) – SJ, gydytojas, teisininkas, kanonistas, Vilniaus jėzuitų akademijos profesorius, vienas pirmųjų Vilniaus universiteto teisės profesorių.

Biografija

Mokėsi Poznanės kolegijoje (Lenkija), Graco akademijoje (Austrija). Mediciną studijavo Ingolštato, Paduvos ir Karaliaučiaus institutuose. Teisės daktaras (1644 m.), medicinos daktaras (1658 m.).
Nuo 1647 m. iki 1655 m. Vilniaus universiteto Teisės fakultete dėstė teisę.
1651 m. paskelbė veikalą „Apie politinę žmonių sąjungą“ (lot. De politica hominum societate, Gdanskas, 1651 m.), kuriame (tarp kitko) pabrėžė amatų reikšmę ir net siūlė bajoraičiams jais susidomėti. Taip pat pasisakė prieš valstiečių engimą ir baudžiavą. Kalbant apie valdymo formą, Olizarovskis linko į neabsoliutinės monarchijos santvarką. Į dienos šviesą kėlė socialinius ir politinius klausimus – gynė valstiečius dėl žmogaus teisių ir pilietinių pažeidimų bajorų atžvilgiu.
XVII a. Vilniaus akademijos profesorius Aronas Aleksandras Olizarovskis vieną savo knygos „Apie politinį visuomeniškumą“ visą skyrių paskyrė kūno kultūrai (tai pirmasis bandymas nagrinėti kūno kultūros klausimus).
Fizinė antropologija

Fizinė antropologija (dar kitaip biologinė antropologija, rečiau evoliucinė antropologija) – antropologijos šaka, tirianti žmonių elgseną ir biologiją evoliuciniame bei kultūriniame kontekste. Lyginama hominidų, žmonijos protėvių (neandartaliečių ir kt.) ir tradicinių visuomenių atstovų (medžiotojų–rankiotojų, klajoklių–piemenų) elgsena, fiziologija, anatomija bei genetika, idant būtų galima suprasti evoliucinės biologijos vyksmus ir tam tikrus natūralios atrankos dirgiklius, kurie paveikė unikalius žmonių bruožus.
Santa Kruz do Sulas

Istorija

1847 m. Santa Kruz do Sulą įkūrė naujakuriai iš Vokietijos. Oficialiai įkurtas 1877 m.
Jukatano pusiasalis

Jukatanas (isp. Yucatan) – maždaug 181,3 tūkst. km² ploto Centrinės Amerikos pusiasalis, skiriantis Meksikos įlanką nuo Karibų jūros. Pusiasalyje yra trys Meksikos valstijos: Jukatanas, Kampečė ir Kintana Roo, Belizo šiaurinė pusė ir dalis Gvatemalos. Didžiausi miestai: Merida, Kampečė, Belizas. Gyventojai – daugiausia majų palikuonys.

Gamta

Pusiasalis plyti žemumose, iki 150 m virš jūros lygio. Šiaurėje ir vakaruose tęsiasi smėlėtas Kampečės krantas (apie 240 km ilgio), rytiniame krante yra uolų, pietuose – nedidelių salų ir užutėkių. Upės teka tik į rytus į šiaurės vakarus nuo Gvatemalos.
Didelę teritorijos dalį dengia tropiniai miškai. Kai kur, ypač pietinėje pusiasalio dalyje, džiunglės tokios tankios, kad vadinamos „šešių žingsnių džiunglėmis“ (atstumas iki „horizonto“). Pusiasalį dažnai niokoja uraganai.

Geologija

Jukatano šiaurės vakaruose prieš 65 mln metų (kreidos ir paleogeno periodų sandūroje) įsirėžė stambus meteoritas, kurio kritimo vietoje dabar yra Čiksulubo (isp. Chicxulub) krateris. Maždaug 10 km skersmens meteorito išmuštos astroblemos skersmuo siekia 180 km. Manoma, kad šios katastrofos sukeltas poveikis – klimato atšalimas dėl atmosferoje tvyrančių dulkių ir degimo produktų, žemės drebėjimai ir cunamis – lėmė dinozaurų išnykimą (kreidos-terciaro masinis rūšių išnykimas).
Panarėja

Panarėja (it. Panarea) – antra pagal mažumą (po Basiluzzo) sala Lipario salyne (tai Italijai priklausanti vulkaninių salų grandinė šiauriau Sicilijos). Saloje visus metus gyvena apie 280 gyventojų, o vasarą į salą atvyksta daug turistų. Sala yra Lipario komunos frakcija (frazione). Paskutiniais metais sala įgijo tarptautinį garsą, nes joje ėmė lankytis tarptautinės įžymybės.

Geografija

Sala yra neaktyvus ugnikalnis, jos plotas yra 3,4 km². Aukščiausias salos taškas yra Punta del Corvo (421 m). Netoli Punta di Peppe e Maria kaimo yra karštosios versmės.
Populiarus šią mažytę salą lankančių turistų užsiėmimas yra nardymas akvalangu. Vienas traukos taškų yra plaukiojimas su akvalangu prie sudužusių laivų tarp pakrantės uolų Lisca Bianca ir Bottaro.

Istorija

Senovėje Panarėjos pavadinimas buvo Euonymus. Archeologiniai duomenys rodo, kad maždaug 1200 m. pr. m. e. saloje gyveno Mikėnų kultūros žmonės. Sala buvo apgyvendinta ir senovės Romos laikais. Romos imperijai žlugus sala liko negyvenama dėl piratų antpuolių.
Šiais laikais Panarėja tapo madinga atostogų vieta. 2011 m. sala buvo aprašyta JAV madų žurnale W magazine.
Panarėja ir likusios Lipario salos 2000 m. buvo paskelbtos UNESCO pasaulinio paveldo vieta. Didele dalimi dėl to statybos ir perstatymai saloje griežtai reguliuojami, o bendruomenė išlaiko savo salinį izoliuotumą. Daugelyje gyvenamų vietų galima apsigyventi tik laikinai, o keletas namų, kuriuose galima gyventi ištisus metus, yra labai brangūs.
Vadi Mudžibas

Vadi Mudžibas (arab. وادي الموجب = Wadi al-Mujib) – gilus tarpeklis Jordanijoje (Karako ir Madabos muchafazose), besileidžiantis link Negyvosios jūros. 1987 m. paskelbtas rezervatu (užima 220 km² ir yra žemiausiai pasaulyje esanti saugoma teritorija). Slėnio viršutinė dalis yra 900 m aukštyje, apatinė – 410 m žemiau jūros lygio. Pavasarį kanjono dugnu teka vadžiai, jų vandeniui sulaikyti įrengta užtvanka.
Paskutiniojo ledynmečio metu Negyvosios jūros lygis buvo daug aukštesnis, tačiau jam nuslūgus, Arnono upė pragraužė šį gilų kanjoną. Didžiąją dalį Vadi Mudžibo užima dykumos ir uolos, bet vietomis yra skurdžios augalijos, o kur trykšta karštosios versmės, jos gausiau. Čia apsistoja ir daug migruojančių paukščių.
Senovėje Vadi Mudžibas (Arnonas) buvo riba, skirianti moabitų ir amoritų žemes.
Stasys Vitkus (1949)

Biografija

1975 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakultete baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
Mokydamasis universitete, dirbo savaitraščio „Gimtasis kraštas“ redakcijoje, vėliau Kinematografijos komiteto reklamos redaktorius. Nuo 1976 m. Lietuvos radijo ir televizijos komiteto Vaikų ir jaunimo laidų redakcijos redaktorius, atsakingasis sekretorius, vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, prodiuseris.
Rengė diskusines laidas moksleiviams „Dialogai“, „Gimnazistai“, pramoginius televizijos žaidimus „Tavo profesija“, „Žaidžiame detektyvą“, kuravo televizijos žaidimus „Sėkmės keliai“, „Paskutinis šansas“, „Europa šou“, vokalinės muzikos festivalį „Laumės juosta“, laidą „Gustavo enciklopedija“.
Kalmanas Šuras

Biografija

Gimė 1917 m. kovo 27 d. Zarasų apskrities Antalieptės miestelyje. Žydas. Baigė 7 klases, dirbo odininku.
1939 – 1940 m. tarnavo Lietuvos kariuomenėje.
Prasidėjus Vokietijos-TSRS karui evakuotas į Bucharos sritį Uzbekistane.
Nuo 1942 m. buvo 16-osios lietuviškosios divizijos seržantas. Dalyvavo daugelyje mūšių, apdovanotas ordinais ir medaliais, tarp jų ir Raudonosios Vėliavos ordinu.
1944 m. spalio mėn. 12 d. kautynėse dešiniajame Nemuno krante prie Pagėgių atremdamas vokiečių kariuomenės ataką pabūklą išstūmė į atvirą poziciją ir pamušė tanką. Žuvus pabūklo įgulai sužeistas toliau kovėsi ir sunaikino virš dvidešimties vokiečių kareivių ir išlaikė pozicijas.
Už tas kautynes jam suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.
1945 m. buvo demobilizuotas. Dirbo Vilniaus odos ir galanterijos kombinato odos dirbtuvėse sukirpėju.
1979 m. išvažiavo gyventi į Izraelį.
Bosnijos ir Hercegovinos futbolo varžybos 1993–1994 m.

Kroatų lyga

Čempionu tapo Mladost Siroki Brijeg.
Tartu universiteto Teisės fakultetas

Tartu universiteto Teisės fakultetas (est. Tartu Ülikooli õigusteaduskond) – Tartu universiteto struktūrinis padalinys; Teisės fakultetas. Rengia estų teisininkus. Nuo 1996 m. leidžia žurnalą „Juridica International“.
Tour de France

Taisyklės

Kiekvienais metais lenktyninkų skaičius Tour de France keičiasi. Dalyvavimas lenktynėse yra pagal pakvietimą. Organizatoriai naudojo UCI taškų reitingavimo sistemą, kad kai kurios komandos turėtų automatinį dalyvavimą. Kiekviena komanda, paprastai pavadinta remėjo vardu, dėvi išskirtinius marškinėlius. Komandos nariai padeda vienas kitam ir paskui juos visą laiką važiuoja komandos mechanikai.
Daugiausia lenktynių vyksta Prancūzijoje, tačiau kartais dalis etapų ar keli etapai yra buvę Italijoje, Ispanijoje, Šveicarijoje, Belgijoje, Liuksemburge, Vokietijoje, Nyderlanduose, Airijoje ir Didžiojoje Britanijoje. Trasos gali būti plokščios, banguotos ir kalnuotos. Per 3 lenktynių savaites, 2 dienas būna poilsis. Nuo 1975 lenktynių pabaiga būna Eliziejaus laukuose, Paryžiuje. Prieš 1975 metus lenktynės pasibaigdavo Parc des Princes stadione, vakarų Paryžiuje.
Kazlų Rūdos „Elmos“ mokykla- darželis

Istorija

Kazlų Rūdos estetinio lavinimo pradinė mokykla(ELMA) įkurta  1992 m. Šią mokyklą kūrę pedagogai Algirdas Ališauskas, Asta Klimavičiūtė-Ališauskienė, Janina Veličkienė ir Gedutė Jakubauskienė buvo ieškojimų kelyje, juos viliojo R. Šteinerio, M. Montessori ir kitos idėjos. Pirmaisiais metais mokėsi 25 moksleiviai, 14 – pirmoje klasėje, 11 – antroje. Po mėnesio tėvų prašymu įkurta ir trečioji klasė, kurioje mokėsi 7 moksleiviai. Taip pat buvo viena darželio grupė, kurią lankė 25 vaikai.
1994 m. mokykla gavo pagrindinės mokyklos statusą, o mokyklos direktorius Algirdas Ališauskas išvyko studijuoti Valdorfo pedagogikos į Štutgarto (Vokietija) aukštąją mokyklą. Grįžus direktoriui, mokyklos veikla tapo dar labiau orientuoja į Valdorfo pedagogiką. Tėvai, norėdami padėti ir bendrai vystyti mokyklą, 2002 m. pavasarį įkūrė Paramos Valdorfo pedagogikai bendriją „Elma“.
Kazlų Rūdos savivaldybės tarybos 2012 m. gruodžio 19 d. sprendimu Nr. TS IV(23)-1698 patvirtinti „Elmos“ progimnazijos nuostatai.
2014 m. Mokykla tapo Kazlų Rūdos "Elmos"  mokykla-darželiu.
Vigmundas

Vigmundas (angl. Wigmund, m. 840 m.) – Mersijos karalius (840), Viglafo sūnus.

Biografija

Vigmundas, galimai, valdė Mersiją trumpą laiką, po tėvo mirties. Tačiau pagal kitą versiją, jis buvo Viglafo bendravaldis ir mirė dar jam gyvam esant, o sostą iš kart paveldėjo Vigstanas.
Rimšės pagrindinė mokykla

Istorija

Pradinė mokykla Rimšėje veikė nuo 1945 m., nuo 1952 m. mokykla tapo vidurine, o nuo 1993 m. – pagrindine.
Gražiškių valsčius

Gražiškių valsčius buvo pietvakarių Lietuvoje, į rytus nuo Vištyčio. Centras – Gražiškiai.
Buvusio valsčiaus ribos maždaug sutampa su Gražiškių seniūnija.
Etnolingvistika

Etnolingvistika (dar kitaip antropologinė lingvistika) – viena iš kalbotyros krypčių, kuri tiria tam tikros etninės grupės ar tautos, jos kultūros ir papročių santykius su kalba. Tyrinėjamas pasaulėvaizdis, užrašytas kalbos vienetų reikšmėse. Jis atspindi esminius ta kalba kalbančios tautos pasaulėžiūros ir pasaulėjautos bruožus, kultūros ypatumus bei galvosenos ypatybes. Kalboje atsispindi pasaulio samprata, susiklosčiusi per visą tautos istoriją.
Generalinis prokuroras

Generalinis prokuroras (lot. generalis - pagrindinis, it. procura, nuo lot. procurare - globoti, rūpintis, ginti; lot. pro - už, dėl + cura - rūpestis; kai kuriose užsienio valstybėse - vad. generalinis advokatas) - generalinės prokuratūros vadovas, aukščiausiasis teisę kontroliuoti ikiteisminį tyrimą turintis pareigūnas, prokuroras. Generalinį prokurorą skiria valstybės vadovas (Prezidentas) arba Parlamentas. Generalinis prokuroras už prokuratūros veiklą atsiskaito atitinkamai Prezidentui ir (arba) parlamentui (Lietuvoje - Respublikos Prezidentui ir Lietuvos Respublikos Seimui). Generalinis prokuroras reprezentuoja visą prokuratūros sistemą. Kartais vad. „generalinis advokatas“, „valstybės advokatas“ (ir pan.), kadangi aukščiausiu lygmeniu turi teisę teisiškai atstovauti valstybės interesams ir ginti juos teisinėmis priemonėmis.
AgroBalt

AgroBalt – tarptautinė ir bene didžiausia žemės ūkio ir maisto produktų perdirbimo paroda Baltijos šalyse. Paroda trunka kelias dienas. Joje įmonės gali pristatyti savo produkciją skirtą Baltijos šalių rinkai. „AgroBalt" parodos iniciatorius ir organizatorius – Heidelbergo nacionalinis ir tarptautinis mėsos ir maisto pramonės institutas IFW, nuo 1988 m. bendradarbiaujantis su Lietuvos žemės ūkio ir maisto pramonės atstovais.

Istorija

Pirmajai parodai pradėta ruoštis 1991 m., o ji įvyko 1992 m. Vilniuje.
1998 m. „AgroBaltÕ98" parodoje 549 eksponentai, atstovaujantys 28 šalims, pateikė savo ekspozicijas 14 750 m² plote LITEXPO parodų rūmų teritorijoje. Palyginti su 1992 m. surengta pirmąja „AgroBalt" paroda, ji išaugo daugiau negu 3 kartus.
2008 m. 17-ąjį kartą vykusioje parodoje Kaune dalyvavo 400 maisto pramonės ir žemės ūkio įmonių iš 13 šalių.
Giedrius Gustas

Trenerio karjera

2016 m. - Alytaus „Dzūkijos“ vyr. trenerio asistentas
Keleriškiai (Pagėgiai)

Aplinkinės gyvenvietės

VILKYŠKIAI – 5 km
Opstainys - 2 km
Bitėnai - 5 km
Vėžininkai - 2 km
Šereitlaukis – 2 km
Juozapas Osolinskis

Biografija

Mokėsi Poznanės Jėzuitų kolegijoje. 1753 m. išvyko į Vakarų Europą. Lankėse Lunéville mieste Prancūzijoje pas savo dėdę Pranciškų Maksimilijaną Osolinskį. 1759 m. pradėjo lankyti kadetų mokyklą, kurią baigė po trejų metų. 1762 m. grįžo į ATR, kur pradėjo politinę karjerą. 1767–1768 m. buvo Radomo konfederacijos narys.

Šeima

Buvo vedęs du kartus. 1774 metais vedė savo giminaitę Aną Osolinską, Lietuvos dižiojo ginklininko Aleksandro Motiejaus Osolinskio (1725 –1804) dukterį. Sutuoktiniai neturėjo vaikų ir išsiskyrė. 1782 metais Ana Osolinska ištekėjo antrą kartą už Karūnos didžiojo stovyklininko Kazimiero Krasnickio (1725 –1802).
1784 metais Juozapas Osolinskis vedė antrą kartą kazokę Matrioną Pečerževską, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Juozapą, mirusi vaikystėje.
Arnas Arlauskas

Biografija

1986–2004 m. Kelmės vaikų muzikos mokyklos mokytojas metodininkas. Nuo 2004 m. Kelmės rajono savivaldybės kultūros centro direktorius. Kelmės jaunimo folkloro centro vadovas, Kraštotyros draugijos Kelmės skyriaus koordinatorius.
Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys.
2003 m. iki balandžio mėn. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Lietuvos kultūros centrų asociacijos narys.
Atliekų perdirbimas

Istorija

Atliekų perdirbimas, intensyvesnis ar pasyvesnis, buvo įprasta praktika didžiąją žmonijos istorijos dalį. Dar Platonas IV a. pr. m. e. raštuose teigiamai minėjo atliekų perdirbimą. Archeologiniai kasinėjimai senoviniuose sąvartynuose rodo, jog laikotarpiais, kai ištekliai buvo riboti ar vargiai sutinkami, buitinių atliekų, tokių kaip pelenai, sulaužyti įnagiai ir keramika, aptinkama mažiau, kas leidžia daryti išvadą, jog didesnė dalis atliekų būdavo perdirbama nesant naujos žaliavos.
Stanislava Valužienė

Biografija

Dauginčių kaimo ūkininkė. Vyras Ignas Valužis po karo enkavedistų buvo suimtas ir išvežtas prie Belomoro kanalo statybos, ten mirė.
1947 m. vėlų rudenį (kitais duomenimis – 1948 m. sausio mėn.) įstojo į LLA Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Buganto kuopos partizanų gretas.
Drauge su dukra Stanislava Valužyte-Meile ir kitais 5 kuopos partizanais žuvo 1948 m. rugpjūčio 10 d. prie Tyro durpyno, Balsiškių kaime, mūšyje su Kartenos, Salantų, Skuodo, Darbėnų ir Kretingos stribais bei MGB vidaus kariuomenės 24-jo šaulių pulko kareiviais.