Lietuvos žydų gelbėtojai

Kaunas

1939-1940 m. Japonijos imperijos vicekonsulas Lietuvoje  Čijunė Sugihara savavališkai išdavė tūkstančius tranzitinių vizų Lenkijos pabėgėliams žydams, norintiems išvykti į užsienį.
Spalio mėn., 1941 m., penkiolikmetis Yehuda Beilis gyvas išlindo iš  Kauno IX forto naikinimo duobės.  Muniškių užeigos savininkas, jo skalbėja Genovefa Premeneckaitė ir jos šeima jį slėpė, nepaisant to, kad vienas iš jų kaimynų buvo viešai nužudęs žydę, prašančią jo pagalbos. Po metų Yehuda Beilis grįžo į  Kauno getą, įsijungė į pogrindį ir su savo buvusio mokytojo, kunigo  Stanislovo Jokūbauskio pagalba eilę žydų vaikų išvedė iš geto į vienuolyną. 
Gydytojas Pranas Mažylis,  Laikinosios Vyriausybės atleistas iš universiteto, dirbo II moterų ligoninėje eiliniu gydytoju, gydė ir slėpė belaisvius, su žmona  Antanina gelbėjo žydus.  Vaikų gydytojas Petras Baublys su bendradarbiais kūdikių namuose „Lopšelis“, 1942-1944 m. gelbėjo Kauno žydų geto vaikus. 
Sofija Binkienė ir jos vyras rašytojas Kazys Binkis savo bute Kaune slėpė žydus.  Sofijos dukterėčia, biologė Natalija Likevičienė ir jos vyras, inžinierius Vytautas Likevičius savo namuose ir veterinarijos akademijoje priimdavo žydus kol jiems surasdavo saugius namus.  Juos padėdavo surasti jų namiškė, penkiolikmetė Petrutė Rudzevičiūtė. Per juos Raisa Judelevich rado prieglobstį pas inžinierių  Klemensą Kaušinį. 
1943 m. lapkričio mėnesio gale keturiolikmetė  Sulamith Gordon paliko Kauno getą ir apsigyveno pas Kauno partizanus gydytojus  Eleną Kutorgienę ir jos sūnų  Viktorą Kutorgą.  Jie žydams parūpindavo pramanytų asmenų padirbtus dokumentus ir apgyvendindavo pas šeimas.  Sulamith apgyvendino pas našlę Elzę Miniotienę. 
Po 1944 m. kovo mėn. 27-28 d. vaikų žudynių Kauno gete, Pasha Moizes-Rozenblat atidavė savo ketverių metą dukrą Gindą globoti savo draugei  Alevtinai Karpavičienei.  Alevtina ir jos vyras, fotografas Povilas Karpavičius, savo pianine įrengė slėptuvę Gindai, kur ją gyvą išsaugojo.   Po tų pačių žudynių, gydytoja Fruma Gurvich slapta išeidavo iš geto ieškoti tarp pažįstamų lietuvių, kas priglaustų jos šešiolikmetę dukrą Bella.  Daugelis ją pažemino, tačiau akių gydytoja Ona Jablonskytė-Landsbergienė sutiko ir nusivedė į savo vasarnamį kaime, kur buvo jos vyras Vytautas Landsbergis-Žemkalnis.    Po mėnesio, padidėjus pavojui, gestapui įkalinus jų sūnų  Gabrielių Žemkalnį-Landsbergį už antinacinę veiklą, Bella grįžo į Kauną pas savo motiną, kuri rado kitą gydytoją  Aleksandrą Ragaišienę-Bieliūnienę, kuri su savo vyru  Juozu Bieliūnu ir šeima priglaudė Bellą kaip mergą savo ūkyje netoli Kėdainių.

Vilnius

Henrikas Jonaitis dėstė fiziką mokykloje, Vilniuje. Karui prasidėjus, po kelių savaičių jis susirado savo mokslo draugą medicinos studentą Gutmaną, kuris kaip tik buvo pabėgęs iš Kauno geto.  Jį apgyvendino pas savo sesutės šeimą kaime, juo rūpinosi.  Taip pat, apsirengęs kaip sveikatos inspektorius, jisai žengdavo į getą ir remdavo pažįstamus drabužiais ir maistu. Po karo rūpinosi našlaičiais likusiais žydais studentais.
1943 m. rugsėjo 23-24 d., likvidavus  Vilniaus getą, vokiečių kariuomenės inžinierius majoras Karl Plagge priėmė 1,000 žydų, jų tarpe moterų ir vaikų, į darbo lagerį Subačiaus gatvėje, kur jais rūpinosi.  1944 m. liepos 1 d. prieš išvykdamas žydams pasakė, jog jais netrukus "rūpinsis" SS.  Pusė jų pasislėpė ir 250 išliko gyvi.

Jonava

Bandydamas sutrikdyti vykstančias žudynes, Jonavos valsčiaus policijos vadas Juozas Stankevičius organizavo dalies žydų bendruomenės perkėlimą į Kauno getą, už ką buvo vokiečių suimtas ir pats įkalintas.

Dokumentika ir kūryba

Viename geriausių Juozo Baltušio kūrinių „Sakmė apie Juzą pagrindinis veikėjas kurį laiką sėkmingai slepia savo nuošalioje sodyboje žydų šeimą, kol ją visgi aptinka sodyboje apsilankę fašistai. Ši knyga nagrinėjama per literatūros pamokas, todėl istorija žinoma daugeliui moksleivių. Juza visiškai nesupranta holokausto idėjų ir padeda Koneliui ne kaip žydui o tiesiog kaip nelaimės ištiktam žmogui.