google/wiki40b huggingface dataset:
Lipliūnai (Druskininkai)

Istorija

1775 m. Gardino pavieto surašymo metu Lipliūnuose buvo 8 dūmai. Nuo XIX a. kaimas priklausė Leipalingio parapijai, vėliau priskirti Gerdašių parapijai.
1884 m. Geografiniame Lenkijos ir Lenkijos Karalystės žodyne Lipliūnuose užrašyti 26 dūmai ir 274 gyventojai.

Aplinkinės gyvenvietės

Diržai - 3 km Krivonys - 3 kmŠvendubrė - 2 kmGerdašiai - 1 kmPervalkas - 4 km
Senekai

Vardas

Senekų savivardis yra Onöndowága, t. y. „Didžiosios Kalvos Vieta“. Jis yra identiškas onondagų savivardžiui. Irokėzų konfederacijoje buvo labiausiai į vakarus gyvenusi tauta. Jie vadinti Vakarinių Durų prižiūrėtojais. Pagal vieną iš versijų kitos tautos senekais juos vadino pagal jų pagrindinę gyvenvietę Osininka.

Istorija

Tradiciškai senekai gyveno dabartinėje Niujorko valstijoje, tarp Dženesi upės ir Kanandaigvos ežero. Pagal archeologinius duomenis, jų teritorija išsiplėtė iki Aleganio upės dabartinėje šiaurės vakarų Pensilvanijoje, ypač po to, kai irokėzai sunaikino čia gyvenusias venronų ir eirių gentis. Senekų kaimai buvo nuo Skailerio apygardos rytuose (pvz., Kanadaseaga ir Catherine’s Town), pietuose siekė Tajogos ir Šimango apygardas, šiaurėje ir rytuose Tompkinso ir Kajugos apygardas, o vakaruose tęsėsi iki Dženesi upės slėnio.
Senekai buvo gausiausia Irokėzų Lygos gentis, XVII a. jų buvo apie 4 tūkst.
Suvalkų Pranciškaus Blachnickio socialinių mokslų aukštesnioji mokykla

Suvalkų Pranciškaus Blachnickio socialinių mokslų aukštesnioji mokykla (lenk. Wyższa Szkoła Służby Społecznej im. ks. Franciszka Blachnickiego w Suwałkach) - aukštesnioji Pranciškaus Blachnickio vardo socialinių mokslų mokykla, esanti Suvalkų mieste. Atidaryta Lenkijos švietimo ministro nutarimu 1993 m. liepos 29 dieną. Įsikūrusi adresu ul. Kościuszki 47 A. Viena iš pagrindinių dėstomų mokslo šakų yra politologija.
Ministerijos sprendimu, 2011 m. mokyklai atšaukta licencija dėstyti politologiją, be to, iškeltas pačios mokyklos uždarymo klausimas.
Nitroglicerinas

Istorija

Nitrogliceriną atrado chemikas Ascanio Sobrero 1847 metais. Tada nitroglicerinas nerado savo pritaikymo, bet 1866 metais Alfredas Nobelis patobulino procesą, maišydamas nitrogliceriną su sorbentu. Mišinys vadinosi „Swedish Blasting Oil“, bet jis buvo nesaugus masiškam naudojimui, todėl uždraustas. Vėliau NG buvo maišomas su inertiškomis medžiagomis, taip sukuriant dinamitą.

Nitroglicerino jautrumas ir pirmieji mėginimai jį sumažinti

Nitroglicerinas nėra toks jautrus, kaip galima pamatyti filmuose, kad iš herojaus rankų išteka lašas NG, nukrenta ant grindų ir sprogsta, bet iš tikrųjų, lyginant su kitais moderniais sprogmenimis, tokiais kaip RDX ar PETN, yra gana jautrus ir skystas pernelyg nepatogus naudoti. Labai greitai buvo pastebėta, kad užšaldžius nitrogliceriną (užšalimo temperatūra 13 °C) jis tampa mažiau jautrus. Bet tuoj pat iškilo kitos problemos – jei atšildoma per skubiai arba nitroglicerinas sušalęs ir nepakankamai grynas, tai atšildymas gali baigtis sprogimu. Todėl tokius bandymus teko nutraukti. Nitroglicerinas uždegtas itin audringai dega, o kiekiai, bent kiek didesni nei keli gramai, iš pradžių dega, paskui sprogsta.

Naudojimas medicinoje

Nitroglicerinas arba glicerolio trinitratas yra vienas iš svarbesniųjų vainikines širdies arterijas plečiantis preparatas, nukreiptas prieš krūtinės anginą, galintis būti trumpo ir ilgo veikimo formų. Trumpo veikimo yra išleidžiamas aerozolio, tablečių ar į veną leidžiamo skysčio pavidalu.
Ilgo veikimo forma išleidžiama tablečių, kapsulių bei transdermalinių (klijuojamų ant odos) pleistrų pavidalu. Trumpo veikimo nitroglicerinas pradeda veikti tuoj pat, kai tik patenka į kraujotaką ir veikia 5-10 min.
Leidžiama į veną vaisto forma naudojama plaučių edemos, nestabilios krūtinės anginos bei miokardo infarkto gydymui.
Lietuvoje registruotas ir žinomas Nitroglicerin, Nitrong, Sustac, Sustonit, Nitromint pavadinimais.
Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos baudžiamasis kodeksas

1961 m. Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos baudžiamasis kodeksas – sovietų okupacijos laikotarpiu priimtas baudžiamasis teisynas, Lietuvos teritorijoje taikytas baudžiamosios teisės sąvadas (baudžiamasis kodeksas). Parengtas kaip TSRS modelinis kodeksas, patvirtintas TSRS respublikose.

Istorija

1940 m. birželį Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, Respublikos teritorijoje gruodžio 1 d. buvo įvestas galioti RTFSR Baudžiamasis kodeksas. Okupacinėms struktūroms buvo reikalinga turėti „nacionalinius“ įstatymus, kurie būtų priderinti atitinkamos okupuotos valstybės teritorijoje, būtų laikomi kaip „savi“, nacionaliniai, o ne ir toliau galiotų centrinių TSRS institucijų priimti norminiai teisės aktai.
1961 m. birželio 26 d. buvo priimtas naujasis – LTSR Baudžiamasis kodeksas. Šis baudžiamasis teisynas XX a. Lietuvos teritorijoje galiojo ilgiausiai. Jame griežčiausia – mirties bausmė – buvo numatyta už 18 valstybinių, kitų nusikaltimų bei 16 karinių nusikaltimų.
1990 m. kovo 11 d. atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, buvo paliktas galioti sovietinis Baudžiamasis kodeksas (recepuotas), tačiau buvo ne kartą tobulintas vėlesniais pakeitimais ir papildymais.
2000 m. rugsėjo 26 d. Seimo priimtu įstatymu įsigaliojo naujasis Baudžiamasis kodeksas. Senasis kodeksas neteko galios.
Ubikvitinas

Ubikvitinas – peptidas, susidedantis iš 76 aminorūgščių liekanų (mol. masė 8600 Da). Ubikvitiną turi visos eukariotinės ląstelės. Jo struktūra yra labai konservatyvi, kas rodo platų ubikvitino – proteosomos sistemos, paplitimą. Ubikvitinas gali polimerizuotis, tai yra daugybė ubikvitino molekulių gali susijungti į ilgą grandinę, kuri susidaro nuosekliai, prie baltymo prisijungiant ubikvitinui tol, kol baltymas nukreipiamas degradacijai į proteosomą: tarp ubikvitino grandinės ir baltymo – substrato susidaro kovalentinis ryšys, atsirandantis tarp baltymo lizino (Lys48) liekanų e – amino grupių ir galinės ubikvitino liekanos karboksi grupės – baltymas jau yra pažymėtas, o tai reiškia, kad bus ardomas. Susiformavę konjugatai, turintys daugiau nei vieną ubikvitino molekulę, degraduojami proteazių, dažniausiai proteosomų, pagalba.
Ubikvitinavimas – yra griežtai valdomas kelių pakopų procesas. Jame dalyvauja 3 tipų fermentai. Šita sistema yra labai specifinė ir išranki, nes sudaryta pagal griežtą hierarchinio sudėtingėjimo principą. Tai E1 baltymas (ląstelėje jis tik vienas) – aktyvuoja ubikvitino molekulę ir perduoda ją vienam iš E2 fermentų (ubikvitiną prisijungiantis baltymas). Toliau į kaskadą įsijungia E3 ligazė (susiuvantis fermentas). Jis paima ubikvitiną nuo E2, susijungia su baltymų substratu ir kovalentiškai prijungia prie jo ubikvitino grandinę. Baltymo – substrato (taikinio) žymėjimas pasibaigė. Dabar jį atpažins ir su juo susiriš vienas ar daugiau 19S (PA700) reguliatoriaus subvienetų, kurie deubikvitinuoja baltymą prieš įleidžiant jį į proteosomą. Linijinė baltymo molekulė pateks į proteolizinę kamerą, kur bus skaldoma iki 5-24 aminorūgščių polipeptidų. Išėjus iš proteosomos į citoplazmą polipeptidai toliau bus hidrolizuojami iki aminorūgščių proteazių pagalba. Ubikvitinas tampa nereikalingas. Izopeptidazės skaldo iki monomerų markerinę grandinę, o atpalaiduotas ubikvitinas gali būti panaudotas pakartotinai.
Andy Murray

Biografija

Andis gimė Viljamui ir Džiudei Marėjams. Senelis Rojus Erskinas žaidė futbolą, atstovavo Hibernian rezervinei komandai. Tėvai išsiskyrė kai, Endžiui buvo 9 metai, ir jis augo su tėvu. Andis mokėsi Danbleino pradinėje mokykloje, kurioje 1996 metais žudikas maniakas Tomas Hamiltonas nužudė 17 žmonių ir nusižudė pats.
Vėliau Andis perėjo į Dunbleino vidurinę mokyklą. Kai jam buvo 15 metų, Andį pakvietė Rangers F.C. treniruotis jų jaunimo centre, bet tenisininkas atsisakė, norėdamas susikoncentruoti į teniso karjerą. Andis nusprendė persikelti į Barseloną. Ten jis treniravosi su Emiliju Sančesu, buvusia pirmąja rakete.
Tenisininko brolis Džeimis taip yra profesionalus tenisininkas, žaidžiantis dvejetų varžybose.
Andis Marėjus draugauja su Kim Syrs.
Tenisinko idealas Andrė Agasis.
Heretija

Istorija

Senovėje čia gyveno herai (žinomi kaip erai), sudžai, tchilbai ir lbinai. Kartu šios gentys buvo vadinamos heretais ir pakluso Kaukazo Albanijai. Jai nusmukus, Heretija buvo palaipsniui prijungta prie Kaukazo Iberijos ir suformavo vieną jos kunigaikštystę (saeristavo) V a., o jos gyventojai tapo gruzinais. Tuo metu Heretija pradėta minėti gruzinų raštuose. Tradicija teigia, kad jos pavadinimas kilo nuo legendinio patriarcho Herojaus, Tergamo sūnaus, kuris įkūrė Hereto miestą (vėliau žinoma kaip Chorasa) prie Alazanio upės.
Už pastangas kovoje su užkariautojais arabais Kartlijos valdovas (erismtavari) Archilas atidavė Heretiją Bagrationams VIII a. vidury. Mirus paskutiniams Kartlijos valdovams Jonui ir Juanšerui, Heretija išplėtė valdas ir 787 m. įkūrė nepriklausomą kunigaikštystę, kurios sostinė buvo Šekis. Heretijos prestižas iškilo 893 m., kai jos valdovas Hamamas tapo karaliumi. Sunerimęs dėl Heretijos galios, Kachetijos kunigaikštis Kvirikė I (892–918 m.) sudarė sąjungą su Abchazijos karaliumi Konstantinu III ir 915 m. užpuolė Heretijos valdovą Adarnasę II Patrikios (897–943 m.). Jie užėmė ir pasidalino Heretiją, bet Adarnasė greitai atgavo, ką praradęs. Jo sūnus ir įpėdinis Iškhanikas (943–951 m.) valdė su motina Dinara, Klardžetijos princo Gurgeno IV (918–941 m.) seserimi. Jiems teko pripažinti stipresnės kaimynės Deilamo kunigaikštystės, kurią valdė Salaridai (Irano Azerbaidžanas), viršenybę. 950 m. Iškhanikas pasinaudojęs pilietiniu karu Salaridų valdose, nustojo mokėti duoklę ir vėl tapo nepriklausomu. Jam valdant heretai apleido monofyzitizmą ir perėmė gruzinų ortodoksų tikėjimą.
Kitas Heretijos valdovas Jonas (Ioane Senekerim, 951–959 m.) prijungė dalį Albanijos ir kalnuotą Tzanariją Rytų Gruzijoje. Po jo mirties, atrodo, vietinė dinastija išnyko ir šalį užėmė Kachetijos chorvyskupas Kvirikė II (929–976 m.). Vėliau dėl srities kovojo jo įpėdiniai Dovydas (976–1010 m.) ir Gruzijos karalius Bagratas III, siekęs sujungti gruzinų žemes. Kitas Kachetijos valdovas Kvirike III Didysis (1010–1037 m.) galutinai prijungė Heretiją prie „kachų ir ranų karalystės“ apie 1020 m. Kai Gruzijos karalius Dovydas IV užėmė karalystę 1104 m., Heretija tapo Gruzijos kunigaikštyste. Gruzijos valdymą Heretijoje pertraukė Eldiguzidai iš Azerbaidžano, Chorezmšachai ir Ilchanatas. Galutinai žlugus vieningai Gruzijos karalystei 1466 m., Heretiją valdė Kachetija. Heretijos vardas išnyko iš raštų valdant Kara Kojunlu, Ak Kojunlu, Safavidams ir Osmanų imperijai.
Dulokaimio kapinynas

Dulokaimio kapinynas – senovės prūsų kapinynas Sembos pusiasalyje, prie Dulokaimio kaimo (vok. Königlich Dollkeim, dab. Kovrovo, Zelenogradsko rajonas, Kaliningrado sr.), XIX a. apardytas tiesiant kelią.

Tyrimai

1869 m. žvalgomuosius tyrimus atliko G. Bujackas, 1879-1885 m. (su pertraukomis) tyrė Otas Tišleris, 1981 m. ir 1990-2002 m. - Vladimiras Kulakovas ir K. Skvorcovas.
Ištirta apie 360 kapų. Mirusieji I a.-III a. laidoti nedeginti ir nuo IV a. sudeginti, urnose. Kapai dažniausiai apdėti akmenimis. Nuo V a. amžiaus sudeginti mirusieji laidoti be urnų, kartais kartu laidotas nedegintas žirgas.
Įkapės: moterų kapuose dažniausiai buvo po 2-4, vyrų kapuose - po 1-2 seges ir apyrankes, t. p. rasta antkaklių, žiedų, diržų sagčių, ietigalių, kirvių, antskydžių, dalgių, ylų, peilių, verpstukų, senovės Romos monetų - Hadriano (117 m.-138 m.), Antonino Pijaus (138 m.-161 m.), Marko Aurelijaus (161 m. -180 m.), Aleksandro Severo (222 m. -235 m.). Pagal Dulokaimio kapinyną lenkų archeologai skiria Dolokaimio-Kovrovo archeologinė kultūrą.
Felipe González

Biografija

Sevilijos universitete studijavo teisę ir ekonomiką. Studijuodamas priklausė krikščionių demokratų organizacijoms, 1962 m. įstojo į nelegalią Ispanijos socialistų darbininkų partijos (PSOE) jaunimo organizaciją.
1966 m. gavęs teisininko diplomą advokatavo, specializavosi ginti darbininkų atstovų teises.
1969 m. vedė Karmen Romero.
1965 m. Sevilijos provincijos PSOE komiteto narys, 1970 m. PSOE Vykdomosios komisijos narys. 1971 buvo suimtas. 1974 m. Siuresno (Prancūzija) suvažiavime išrinktas PSOE generaliniu sekretoriumi. Vadovavo partijai iki 1997.
1975 m. mirus diktatoriui Franko, grįžo į Ispaniją ir kartu su A. Suaresu pradėjo šalies demokratizavimą. Vienas Demokratinio judėjimo platformos lyderių. Legalizavus partiją, 1977 m. išrinktas Madrido tarybos nariu, 1977–2004 m. Kortesų (parlamento) narys, opozicijos lyderis.
1982–1997 m. Ispanijos ministras pirmininkas, jam vadovaujant prasidėjo reali ekonomikos rekonstrukcija, 1986 m. Ispanija priimta į Europos ekonominę bendriją ir NATO, peseta buvo įtraukta į Europos pinigų sistemą.
1989 m. pirmininkavo Europos Ministrų Tarybai.
Jo vadovaujama PSOE laimėjo 1986, 1989 ir 1993 m. Kortesų rinkimus.
1996 m. EBSO vadovas. 1978–1983 m. SI „Principų deklaracijos“ rengimo komisijos pirmininkas. Nuo 1980 m. SI pirmininko pavaduotojas.
Kazimieras Romualdas Župerka

Biografija

Mokėsi Dotnuvos vidurinėje mokykloje. 1958 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą (ŠPI). 1958 m. pakviestas dirbti ŠPI Lietuvių kalbos ir literatūros katedros asistentu. 1969 m. filologijos mokslų kandidatas. 
1970–1972 m. ŠPI Lietuvių kalbos ir literatūros katedros docentas, 1972–1977 m. ŠPI prorektorius mokslo ir mokymo reikalams.  Nuo 1977 m. ŠPI Humanitarinio fakulteto Lietuvių kalbos katedros docentas, Šiaulių universiteto Lietuvių kalbos katedros vedėjas. 1996 m. humanitarinių mokslų habilituotas daktaras. 2000 m. profesorius.
Lietuvių kalbos draugijos Šiaulių skyriaus ir Valstybinės lietuvių kalbos komisijos narys.
1983 m. išleido vadovėlį aukštųjų mokyklų studentams „Lietuvių kalbos stilistika“, 1997 m. – vadovėlį „Stilistika“, 1990 m. vadovėlio „Lietuvių kalba XI–XII klasei“ bendraautoris.
Šiaulių miesto savivaldybės tarybos 2003 m. rugsėjo 11 d. sprendimu Nr. T-847 suteiktas Šiaulių Garbės piliečio vardas. 
Su žmona, mokytoja Joana užaugino dukras – Vitą ir Aušrą.
Pirmasis kanalas

Istorija

Įkūrėjas – Vladislavas Listjevas. Buvo įkurtas TSRS laikais transliuotos pirmosios televizijos programos (nuo 1951 m. kovo 22 d.) pagrindu. Nuo 1991 m. iki Pirmojo kanalo įkūrimo (1995 m.) pirmosios programos pagrindu buvo transliuojamas Ostankino pirmasis kanalas.
Nuo 2003 m. sausio 1 d. taip pat transliuoja Baltijos šalims pritaikytą programą. Kanalas, transliuojantis Baltijos šalims – Pirmasis Baltijos kanalas (rus. Первый Балтийский канал).

Programa

Programą sudaro filmai, serialai, autorinės laidos („Keliautojų klubas“, „Gyvūnijos pasaulyje“ ir kt.). Pirmasis kanalas taip pat dalyvauja kai kurių vaidybinių filmų kūrime (filmai „Nakties sargyba“, „Dienos sargyba“ ir kt.).

Antilietuviška veikla

2013 m. spalio 4 d. Jolantos Butkevičienės vadovaujama Lietuvai adaptuota „Pirmojo Baltijos kanalo“ versija transliavo laidą „Žmogus ir įstatymas“ (rus. Человек и закон), kurioje buvo neigiami TSRS karinių dalinių nusikaltimai 1991 m. sausio 13 d. įvykiuose.
Po kilusio ažiotažo Lietuvoje J. Butkevičienė pasitraukė iš savo pareigų, o LR Teismas uždraudė šalyje šiuo kanalu transliuoti ne ES pagamintą produkciją.
Tris mėnesius PBK rodė tik ES šalyse sukurtą programą, o 2014 m. sausio 15 d. grįžo įprasta PBK programa.
Lodger

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė David Bowie ir Brian Eno, išskyrus kur pažymėta.
Kristupas Radvila Jaunasis

Biografija

Kunigaikštis, kilęs iš Gediminaičių Radvilų Biržų – Dubingių giminės, Kristupo Radvilos Perkūno ir Kotrynos Tečinskaitės sūnus.
Nuo 1601 m. studijavo Leipcigo ir Heidelbergo universitetuose, vėliau Nyderlanduose mokėsi karybos.

Religija

Būdamas įsitikinęs reformatas tęsė tėvo ir senelio Mikalojaus Radvilos Rudojo pradėtus darbus. 1625 m. įsteigė aukštesniąją evangelikų reformatų mokyklą Kėdainiuose, 1626 m. Slucke. Tuo buvo nepatenkintas karalius Žygimantas Vaza, bet ir jis nedrįso kovoti su turtingiausia Lietuvos didikų gimine, kuri galėjo per trumpą laiką surinkti stipriausią kariuomenę tuometinėje Europoje. Santykiai su karaliumi dar labiau pašlijo, kai užsienyje buvo rasti vadinamieji Orleano užrašai, kuriuose buvo Kristupo apmąstymai, kad reikia nuversti Žygimantą ir karaliumi išrinkti Prancūzijos sosto įpėdinį Gustavą Orleanietį.
1633–1640 m. būdamas Vilniaus vaivada, stengėsi taikiai išspręsti tuo metu paaštrėjusius konfliktus tarp katalikų, kuriuos kurstė jėzuitai, ir protestantų.

Valstybės tarnyba

Mirus karaliui Žygimantui, kai buvo tariamasi dėl naujo karaliaus kandidatūros, 1632 m. birželio 22 – liepos 17 d. buvo išrinktas Seimo maršalka. Nors iš pradžių skeptiškai žiūrėjo į Vladislovo Vazos išrinkimą karaliumi, tačiau vėliau rėmė visus jo žygius.
Leonardas Pociejus

Biografija

Lietuvos bajorų Pociejų giminės atstovas, herbo „Waga“ savininkas. Trakų vaivados Aleksandro Pociejaus (1698–1770) ir Terezės Voino-Jaseneckytės (m. po 1743)jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis - Lietuvos didysis sargybinis Liudvikas Pociejus (apie 1726–1771).
1750 metais Leonardas Pociejus buvo išrinktas nuo Vitebsko vaivadijos pasiuntiniu į seimą. 1752 metais pakartotinai tapo pasiuntiniu į seimą nuo Vitebsko vaivadijos. 1762 metais trečią kartą buvo išrinktas pasiuntiniu. 1764 metais tapo Lietuvos didžiosios kunigaikštystės generalinės konfederacijos nariu. Tais pačiais 1764 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Vitebsko vaivadijos į konvokacinį seimą. 1764 metais palaikė Stanislovo Augusto Poniatovskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. 1766 metais buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Vitebsko vaivadijos į Čaplico seimą. 
1752 metais Leonardas Pociejus gavo Lietuvos didžiojo stovyklininko pareigybę, 1771 metais po savo bevaikio vyresnio brolio Liudviko Pociejaus mirties tapo Lietuvos didžiuoju sargybiniu. 
1773 metais po pirmo ATR padalijimo Leonardas Pociejus, kad išsaugotų savo valdas Polocko vaivadijoje prisiekė ištikimybei Jekaterinai II.
Baltojo erelio ordino kavalierius (1759).
Kauno muziejus neregiams

Kauno muziejus neregiams – Kauno senamiestyje (Nepriklausomybės a. 14), Šv. Mykolo Arkangelo (Įgulos) bažnyčios rūsiuose įsikūręs muziejus.

Istorija

Kauno technologijos universiteto Studentų atstovybės organizuoto tarptautinio mainų projekto „XXI amžiaus katakombos“ metu (2005 m. rugsėjo mėnesį) Lietuvos ir užsienio šalių studentai, vadovaujami skulptoriaus, Nacionalinės premijos laureato Roberto Antinio sukūrė muziejų neregiams. Muziejaus idėja – jutiminė patirtis ir šios patirties raiškos būdai (klausa, uoslė, lytėjimas). Erdvines instaliacijas primenančią muziejaus ekspoziciją „XXI amžiaus katakombos“ sudaro aštuonios skirtingos dalys: brasta, landa, sodas, pirmas slenkstis, riba, antras slenkstis, fragmentai, atmintis. Ekspozicija yra visiškai nematoma, lankytojai ją gali tik pajausti per garso, lytėjimo bei uoslės pojūčius. Anot R. Antinio, muziejaus lankytojai turi brautis pro kabančius daiktus, elastingas juostas, garsų, kvapų, pirštų lietimo erdves. Informacija lankytojams pateikiama Brailio raštu ir įprastais ženklais bei užrašais.
Aleksandras Gedmintas

Aleksandras Gedmintas (g. 1947 m. birželio 30 d. Augsburge) – Lietuvos ir JAV antropologas, daktaras.

Biografija

1969 m. baigė Niujorko valstijos universitetą Bufalo, 1972 m. Balio universitetą Muncie (Indianos valstija). 1979 m. daktaras.
Dėstė įvairiuose koledžuose JAV. Nuo 1974 m. antropologijos ir sociologijos dėstytojas Niujorko valstijos universitete Delhi. Nuo 1991 m. profesorius. 1992 m. skaitė sociologijos paskaitas Vytauto Didžiojo universitete.
Mokslinio darbo pagrindinės kryptys: etninė įvairovė, Amerikos lietuviai, Rytų Europos karaimai.
Darius Užkuraitis

Darius Užkuraitis – muzikologas, „LRT Opus“ programos įkūrėjas ir direktorius, „Eurovizijos“ komentatorius, muzikinių konkursų vertintojas.

Biografija

1991 m. baigė Lietuvos konservatorijos muzikos teorijos specialybę (dėst. L.Šaltenio klasė).
Dirba Lietuvos radijuje trečiosios programos jaunimui „LRT Opus“ vyriausiuoju redaktoriumi. Veda laidą „Antroji pavara“ (LRT Radijas). Dirbo laidų vedėju radijo stotyse „Laisvoji banga“, „M-1 plius“, vadovavo UAB „Radiola“, transliavusiai „Laba‘s FM“ programą. Bendradarbiavo su dienraščiais „Lietuvos rytas“, „Respublika“, žurnalu „Kultūros barai“. Vadovavo Lietuvos radijo trečiajai programai. 2012 metų Lietuvos nacionalinės atrankos į Euroviziją vedėjas.
Nuolat bendradarbiauja ir su televizija. Nuo 2001 m. komentuoja Eurovizijos konkurso finalus. Nuolatinis džiazo festivalių „Vilnius Jazz“, „Mama Jazz“, „Birštonas Jazz“ koncertų vedėjas, respublikinių bei tarptautinių muzikinių konkursų žiuri narys. Lietuvos alternatyvios muzikos apdovanojimų A.LT vertinimo komisijos narys.
Draugė Nijolė Statkutė.
Keliais doleriais daugiau

Filmo kūrimas

Po pirmojo filmo „Už saują dolerių“ sėkmės režisierius Sergio Leone ir prodiuseris Alberto Grimaldi nusprendė sukurti tęsinį. Clint Eastwood, pamatęs pirmojo filmo itališką versiją, sutiko vaidinti tęsinyje, tačiau Charles Bronson antrą kartą atsisakė vaidmens, nes šis jam pasirodė panašus į pirmą filmą. Eastwoodas už naująjį vaidmenį gavo 500 tūkst. JAV dolerių, o pasiūlymą priėmęs Van Cleef – 17 tūkst. 
Scenarijų naujam filmui Luciano Vincenzoni parašė per 9 dienas, tačiau Leone jis ne visiškai patiko ir jis nusamdė Sergio Donati pakoreguoti dialogus.
Juosta buvo filmuojama Ispanijoje, Almerijoje ir kino studijoje Romoje. Almerijos dykumoje buvo pastatytas miestas, kuris ir dabar yra išlikęs bei rodomas turistams kaip mini Holivudas.

Leidyba

Italijoje filmas pasirodė 1965 m. druodį, o JAV – 1967 m. gegužę, 4 mėnesiais vėliau negu „Už saują dolerių“. Italijoje tuo metu jis tapo pelningiausiu visų laikų filmu, įskaitant ir užsienio juostas.
1966 m. Italijoje buvo sukurta filmo parodija „Keliais doleriais mažiau“.

Turinys

Du nusikaltėlių medžiotojai, Monkas ir buvęs karininkas pulkininkas Mortimeris, susitinka gaudydami žinomą nusikaltėlį Indėną ir jo gaują. Monką vilioja didelis apdovanojimas, o Mortimeris turi savų tikslų, kurių nenori atskleisti. Jiedu sutaria veikti išvien – Monkas turi prisijungti prie Indėno gaujos, o Mortimeris paspęsti jiems spąstus. Indėnas apiplėšia banką ir pasitraukia į atokų kaimą. Abu medžiotojai taip pat atsiduria jame, prisideda prie gaujos, tačiau netrukus išaiškinami ir prasideda lemiamas susidūrimas: dviese prieš 14 banditų...