google/wiki40b huggingface dataset:
Kęstutis Blaževičius

Biografija

1999 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, geografijos mokytojas. Bijūnų pagrindinės mokyklos mokytojas, direktoriaus pavaduotojas ugdymui, Trakų KKSC šaškių treneris, mokytojas.
Tėvynės sąjungos Trakų rajono skyriaus narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Trakų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Bijūnų gyvenvietės šaškių klubo „Bijūnėlis“ pirmininkas, Bijūnų bendruomenės tarybos narys. Sutuoktinė Milė, vaikai Giedrutė, Lukas.
Talia Leonovič

Biografija

1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė.
1997–2000 m. (LDDP sąraše) Visagino savivaldybės tarybos narė.
Dalida

Dalida, tikr. Jolanda Kristina Džiljoti (Iolanda Cristina Gigliotti, 1933 m. sausio 17 d. – 1987 m. gegužės 3 d.) – italų kilmės dainininkė, gimusi Egipte, didžiąją gyvenimo dalį praleidusi Prancūzijoje. 55 jos albumai pripažinti auksiniais ir Dalida buvo pirmoji dainininkė, kurios albumas pripažintas deimantiniu.
Iolanda Gigliotti gimė Kaire italų emigrantų šeimoje. Laimėjusi „Mis Egiptas“ titulą ir išmėginusi aktorės karjerą vietos kino studijose, mergina išvyko į Paryžių. Nors iš pradžių jai nesisekė, artistė buvo atkakli – ji išgarsėjo po jaunųjų talentų konkurso, surengto garsiausioje Paryžiaus koncertų salėje – „Olimpijoje“. Čia ji susipažino su žymiausiais to meto muzikos prodiuseriais Eddy Barclay ir Lucienu Morisse, pastarasis netrukus tapo ir jos vyru. Dalidos slapyvardžiu pasivadinusios merginos dainos vis dažniau skambėjo per radijo stotis. 1956 m. jos daina „Bambino“ tapo šlageriu. Per Dalidos gyvenimą jos repertuare buvo daugiau nei 1000 dainų, 55 kartus jos vardas buvo pirmosiose hitų vietose, jos albumų buvo parduota daugiau nei 120 milijonų, ji pirmoji Europos dainininkė, pelniusi auksinį bei deimantinį albumus. Dalida išmanė muzikinių madų tendencijas – jai sekėsi keisti stilių ir išlikti populiariai.
Per 30 estradinės veiklos metų dainininkei pavyko nusifilmuoti ir keliose kino juostose, nors ten karjera sėkminga nebuvo. 1986 m. ji grįžo į gimtąjį Egiptą ir nusifilmavo „Šeštoje dienoje“.
Dalidos asmeninis gyvenimas buvo gana audringas. Ji turėjo ne vieną mylimąjį, iš kurių ne vienas gyvenimą baigė savižudybe. 1987 m. gegužės 3 d., pasipuošusi balta šilkine suknele, ji išgėrė mirtiną raminamųjų dozę ir parašė atsisveikinimo laišką. Dėl raminamųjų perdozavimo Dalida mirė. Dainininkė palaidota Paryžiuje, Monmartro kapinėse (Cimetière de Montmartre). Ant jos kapo pastatyta natūralaus dydžio dainininkės skulptūra.
1988 m., vienoje apklausoje prancūzų buvo paklausta, kokios asmenybės labiausiai juos paveikė per pastaruosius 20 metų. Dalida atsidūrė antroje vietoje ir pralaimėjo tik Šarliui de Goliui. 1997 m. vienai iš Paryžiaus aikščių buvo suteiktas Dalidos vardas ir aikštės centre pastatytas jos biustas. 2001 m. Prancūzija Dalidos atminimą pagerbė išleidusi pašto ženklą su jos atvaizdu.
Konstantinas Gukovskis

Konstantinas Gukovskis (rus. Константин Гуковскiй, 1857 m. vasario 27 d. Taraščia, Kijevo sritis – 1906 m. gruodžio 24 d. Kaunas) – Lietuvos mokytojas, kraštotyrininkas.

Biografija

V. Antonievičiaus mokinys. Kijevo universitete 1879 m. baigė istoriją ir filologiją. 1880 m. atvyko į Kauną. 1880-1882 m. Kauno berniukų gimnazijoje mokė prancūzų ir rusų kalbų; dėl pasipriešinimo žiauriam direktoriaus elgesiui buvo perkeltas į katalikų seminariją ir mergaičių gimnaziją, joje dirbo iki 1899 m. Nuo 1885 m. Kauno gubernijos statistikos komiteto sekretorius ir metraščio „Kauno gubernijos informacinė knyga“ (Памятная книжка Ковенской губернии 1847-1915 m.) redaktorius. Jame paskelbė savo ir kitų autorių apybraižų apie gubernijos apskričių, miestų ir miestelių istoriją, archeologiją, etnografiją, ūkį, geografiją ir statistiką. Kai kurias apybraižas išleido atskiromis knygelėmis. 1895 m. kasinėjo Salako pilkapyną. 1897 m. prie Statistikos komiteto įkūrė Kauno istorijos muziejų, jam perdavė surinktus archeologinius ir numizmatikos rinkinius. Rūpinosi istorinių paminklų apsauga.
Brokhauzo ir Jefrono enciklopedinis žodynas

Apimtis

121 240 straipsnių, 7 800 iliustracijų, 235 žemėlapiai.
Gintautas Iešmantas

Biografija

1937–1943 m. mokėsi Griškabūdžio pradžios mokykloje (šeši skyriai), 1944–1949 m. Šakių gimnazijoje, 1949–1953 m. Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete, baigė lietuvių kalbos ir literatūros specialybę.
1953–1970 m. laikraščių „Lietuvos pionierius“, „Tarybinis mokytojas“, „Liaudies sargyboje“ korespondentas, 1970–1972 m. „Žinijos“ draugijos Vilniaus organizacijos atsakingasis sekretorius, 1972–1974 m. – „Komjaunimo tiesos“ redakcijos skyriaus vedėjas. 1974 m. pašalintas iš redakcijos ir Lietuvos žurnalistų sąjungos, kurioje buvo nuo 1958 m. 1974–1980 m. Knygų rūmų bibliografas. 1980 m. kovo 17 d. už pogrindinę veiklą suimtas, gruodžio 22 d. nuteistas už bendradarbiavimą pogrindinėje spaudoje (leidinyje „Perspektyvos“) 6 m. griežto režimo lagerio ir 5 m. ištrėmimo. Kalintas Permės srities Čiusovojaus rajone. Nuo 1986 m. pavasario iki 1988 m. lapkričio buvo tremtyje Komijoje, 1988 m. amnestuotas.
1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos atkūrimo iniciatyvinės grupės narys, 1989–1993 m. LSDP tarybos narys, 1989 m. „Lietuvos socialdemokrato“, 1990–1991 m. „Lietuvos žinių" redaktorius. 1990–1992 m. Lietuvos Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatas, Nepriklausomos valstybės atkūrimo akto signataras.
Rašė politinėmis–visuomeninėmis, literatūrinėmis temomis, švietimo ir kultūros klausimais. Poezijos knygų autorius, PEN klubų narys. Nuo 1989 m. vėl Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 2004 m. – Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Žundiajus

Istorija

Žundiajus įkurtas 1655 m.
Paramos fondas

Veiklos nuostatai

Fondo steigėjai gali būti fiziniai bei juridiniai asmenys, sudarę fondo steigimo sutartį ir iki fondo įregistravimo įsipareigoję skirti fondui įnašus pinigais ar turtu, teikti fondui paslaugas.
Fondas turi turėti dalininkų susirinkimą ir valdymo organą (vienasmenį ar (ir) kolegialų).
Fondas gali turėti ir įgyti tik tokias civilines teises ir pareigas, kurios neprieštarauja fondo tikslams. Fondas turi teisę vykdyti įstatymų nedraudžiamą ūkinę komercinę veiklą, kuri neprieštarauja jo įstatams bei veiklos tikslams ir reikalinga jo tikslams pasiekti.
Fondui draudžiama neatlygintinai perduoti fondo turtą nuosavybėn, pagal patikėjimo ar panaudos sutartis fondo dalininkui, valdymo ir kolegialių organų nariui, fonde darbo sutarties pagrindu dirbančiam asmeniui ar su jais susijusiam asmeniui, ar trečiajam asmeniui, išskyrus labdaros ar paramos tikslus, nustatytus fondo įstatuose pagal Labdaros ir paramos įstatymą.
Taip pat negalima mokėti fondo steigėjui ar dalininkui išmokas iš pelno dalies ar perduoti likviduojamo fondo turto dalį, viršijančią dalininko įnašą bei kt.
Lietuvoje labdaros ir paramos fondų veiklą nustato Labdaros ir paramos fondų įstatymas.
FK Şəfa Bakı

Istorija

Įkurtas 1998 m. futbolo federacijos vadovo F. Musajevo iniciatyva. Jos branduolį sudarė U-17 rinktinės žaidėjai, praėjusiame sezone kaip rinktinė žaidę šalies pirmenybėse. Klubas iškart gavo teisę žaisti aukščiausiojoje lygoje, jam tarptautinėmis lėšomis pastatytas naujas stadionas. 2004 m. pabaigoje dėl finansinių sunkumų klubas pasitraukė iš šalies čempionato ir nustojo gyvavęs.
Tuzų senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos kaimo žemių šiaurės rytiniame pakraštyje, mišku apaugusioje aukštumos viršūnėje. Jos netaisyklingo penkiakampio plano, pailgos šiaurės rytų – pietvakarų kryptimi, 41,2 m ilgio ir iki 32,8 m pločio, pakraščiuose apaugusios medžiais, apjuostos griovio ir žemių pylimo, kurio šiaurės rytinėje dalyje paliktas tarpas praėjimui. Paviršius lygus, nežymiai žemėja link kraštų. Laidojimo žymių nesimato. Kapinėse yra 9 kryžiai: du metaliniai ir 7 mediniai (2 seni ir 5 nauji).
Teritorijos plotas – 0,1 ha, perimetras – 121 m.
1,6 km į šiaurės vakarus yra Tuzų II senosios kapinės.

Istorija

Įrengtos XVI a., vadinamos Markapiais, Senkapiais, Kapeliais. Veikė iki XVIII a. pab. – XIX a. pr. Jose laidoti Tuzų ir šiaurės rytinėje kaimo dalyje buvusio Patuzių užusienio gyventojai. Vėliau iki Pirmojo pasaulinio karo čia buvę pakasami savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, neatpažinti skenduoliai. Nuo seno kapinėse statomi monumentalūs ąžuoliniai kryžiai.
1976, 1982 ir 1995 m. kartografuotos. 1997 m. įrašytos į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (L574), 2005 m. pripažintos valstybės saugomu kultūros paveldo objektu.

Tyrimai

1935 m. žvalgė Tuzų pradžios mokyklos mokytoja Stasė Kiudulaitė, 1991 ir 2015 m. – Julius Kanarskas (Kretingos muziejus), 2015 m. – Loreta Jatulionytė-Brezgienė (KPC).
La Asunsjonas

Istorija

La Asunsjonas įkurtas 1565 m. Pedro Servanteso de Albornoso. Miestą ne kartą puolė piratai.
Ašarų kelias

Ašarų kelias – nuo 1831 m. iki 1838 m. trukęs Amerikos indėnų priverstinis iškeldinimas iš jų protėvių žemių Pietryčių Amerikoje į vietovę į Vakarus nuo Misisipės upės, kuri vėliau buvo pavadinta Indėnų teritorija, o dabar sudaro Oklahomos valstijos dalį. Pagal 1831 m. pasirašytą Indėnų iškeldinimo aktą jį vykdė federalinė kariuomenė. Iškeldinti indėnai kentė badą, šaltį, sirgo ligomis. Ne vienas tūkstantis jų mirė nepasiekę kelionės tikslo.
Ašarų kelią čerokiai vadina Nu-No-Du-Na Tlo-Hi-Lu – keliu, kuriame verkė. Čerokiai iš Penkių civilizuotų genčių (čerokiai, čoktavai, seminolai, čikasavai ir krikai) buvo iškeldinti paskutiniai. 1838 m. jų iškeldinimą paskatino aukso karštligė, taip pat kaip ir kitų genčių jų žemė buvo tinkama žemdirbystei bei gyvulininkystei. Kadangi pastarosios gentys buvo laikomos civilizuotomis, jie iš dalies vertėsi ir žemės ūkiu. O tai trukdė plėstis Amerikos kolonistams.
Lietuvos antstolių rūmai

Lietuvos antstolių rūmai (LAR) - Lietuvos antstolių savivaldos organizacija (LR antstolių įstatymas (LR AĮ), 45 str.). Asociacija.
The Third Twin

The Third Twin yra prancūzų elektroninės muzikos grupė, kurią sudaro Yvan and Virgile de Homem-Christo. Jie yra kito garsaus elektroninės muzikos kūrėjo, grupės Daft Punk nario Guy-Manuel de Homem-Christo, sūnėnai. Grupės nariai teigia, kad jie yra filosofinis muzikos projektas, kurio tikslas – tobulinti žmones bei kurti globalinę visuomenę.
Grupė susikūrė 2010 m., tačiau ilgą laiką buvo žinoma tik tarp Paryžiaus klubų. Grupė išgarsėjo, kai jie klaidingai buvo palaikyti grupe Daft Punk. Mat grupė Daft Punk, kuri 2010 m. sukūrė garso takelį filmui Tron:Legacy, manoma, susipyko, nes Disney company atmetė keletą jų dainų. Todėl abu grupės nariai prisidengdami vieno iš nario sūnėnais paleido į viešumą atmestus kūrinius. Tačiau vėliau tai paneigė Daft Punk, Disney ir patys Third Twin. Tačiau į vieną dalyką abi grupės vis dėlto neatsako, kodėl The Third Twin atsirado labai nedaug laiko prabėgus nuo Tron:Legacy išleidimo.
Grupė save laiko filosofiniu muzikos projektu, kuris remia ir pasisako už globalizaciją, aplinkosaugą, tautų ir valstybių bendradarbiavimą, taip pat pasisako, jog tiki nežemiškomis būtybėmis. Grupė priklauso Virgin records kompanijai, jos dainų nemokamai persisiųsti galima iš Facebook grupės ar last.fm. Grupė groja house muziką su jai būdingu prancūziškuoju skambesiu.
Malaita

Malaita – sala Saliamono Salose, didžiausia Malaitos provincijoje. Tai kalnuota tropinė sala, kurios miškai ir upių sistemos nėra gerai išnaudotos. Malaitoje gyvena daugiausiai žmonių iš visų Saliamono Salų, 140 tūkst. t. y. daugiau nei penktadalis valstybės gyventojų. Didžiausias miestas ir provincijos sostinė yra Aukis šiaurės vakariniame krante.

Pavadinimas

Dažniausiai vietiniai vadina Mala, o kai kuriuose dialektuose Mara ar Mwala. Malaita ar Malayta atsirado XVI a. ispanų tyrinėtojų, kurie lankėsi saloje ir tvirtino, kad tai tikrasis salos pavadinimas, kelionių žurnaluose. Pirmąkart jie pamatė salą iš Santa Isabelės, kur ji vadinama Mala. Viena teorija teigia, kad ita buvo pridėta, nes Bughotu kalboje reiškia „ten“". Vyskupas George Augustus Selwyn vadino salą Malanta 1850 m. Sala buvo vadinama Mala valdant britams. Dabar Malaita minima oficialiuose dokumentuose. Sala taip pat vadinama Didžiaja Malaita, nes greta yra mažesnė Pietų Malaita.

Geografija

Malaita yra siaura sala, 164 km ilgio ir 37 km pločio plačiausioje vietoje. Ji tesiasi iš šiaurės vakarų į pietryčius. Tačiau vietiniai ir oficialųs dokumentai teigia, kad ji tesiasi iš šiaurės į pietus patogumo dėlei. Pietvakariuose yra Nepakeičiamas sąsiauris, kuris skiria Malaitą nuo Gvadalkanalio ir Floridos salų. Į šiaurės rytus ir rytus yra atviras Ramusis vandenynas, išskyrus mažą Sikaianos salą. Šiaurės vakaruose yra Santa Isabelės sala, o iš kart pietvakariuose – Pietų Malaita (Maramasike). Abi Malaitas skiria Maramasikės sąsiauris. Toliau į pietvakarius yra Makira, piečiausia iš didesnių Saliamono Salų.
Malaitos klimatas yra labai drėgnas. Saulė yra zenite virš Malaitos, tai ypač pasireiškia lapkritį ir vasarį.
David N'Gog

Karjera

N‘Gog savo karjerą pradėjo Paris Saint-Germain FC jaunimo klube. 2006 m. birželį pradėjo žaisti pagrindinėje komandoje. PSG klube yra sužaidęs 18 lygos rungtynių ir pelnęs 2 įvarčius.
Nuo 2007 m. žaidžia Prancūzijos jaunimo U-19 rinktinėje. Prieš tai yra žaidęs U-18, U-17 ir U-16 jaunimo rinktinėse.

Liverpool FC

2008 m. liepos 24 d. pasirašė ketverių metų sutartį su Liverpool FC komanda už 1,5 milijonų svarų mokestį. Naujoje komandoje liepos 30 d. debiutavo draugiškose prieš sezoninėse rungtynėse prieš Villarreal CF. Pirmą įvartį įmušė draugiškose prieš Rangers. Premier Lygoje debiutavo prieš Aston Villa pakeisdamas Fernando Torres.

Faktai

UEFA Europos lyga 2019–2020 m. atrankoje žaidė už Budapest Honvéd rungtynėse prieš Vilniaus „Žalgirį“ ir pelnė įvartį.  Vengrų ekipa po jo pelnyto įvarčio padidino persvarą iki 2:0.
Zigmantas Kajėnas

Biografija

1987 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, agronomas, ūkininkas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų partijos narys. 2004–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys. 
Ūkininkų sąjungos tarybos narys, Ignalinos KU tarybos narys.
Sutuoktinė Danguolė, vaikai Simonas, Rytis.
Dapkūniškiai

Istorija

1654 m. Videniškių krikšto metrikų knygoje užrašytas Vilijočių kaime gyvenantis Jonas Dabkūnas, kurio asmenvardį neabejotinai galima sieti su Dapkūniškių kaimo vardu, atsiradusiu XVII a., galbūt po 1655-1660 m. nelaimių: karo ir maro. 1657 m. Alantos krikšto metrikų knygoje minimi Dapkūniškiai, 1658 m. – Dapkūnai.
Libertavos (Dapkūniškių) dvaras kadaise priklausė Prušinskams.
XX a. viduryje buvo Dapkūniškių apylinkės centras.
Ačiū Dievui, atėjai

Ačiū Dievui, atėjai – aktorinių improvizacijų šou, rodytas TV3 kanalu nuo 2007 m. iki 2008 m. sausio 31 d.
Sankt Moricas

Istorija

Pirmąkart minimas 1377 m. kaip ad sanctum Mauricium. Kalba : retoromanų.

Sportas

Mieste 1928 m. vyko II žiemos olimpinės žaidynės, o 1948 m. – V žiemos olimpinės žaidynės.
Kisumu

Istorija

Kisumu įkurtas 1900 m. kaip uostas, skirtas sujungti Ugandos geležinkelį su geležinkeliu link Indijos vandenyno. Pradžioje gyvenvietė dar vadinta Port Florensu (Port Florence), bet vėliau grąžintas vietinis pavadinimas. Kisumu taip pat buvo svarbi hidroplanų, skraidžiusių tarp Sautamptono ir Keiptauno, nusileidimo vieta. Palaipsniui Kisumu tapo svarbiu prekybiniu ir transporto mazgu. Iki 2013 m. Kisumu buvo Njanzos provincijos administraciniu centru.
Samaninis piengrybis

Išvaizda

Vaisiakūniai stamboki. Kepurėlė 6–10 (15) cm skersmens, mėsinga, plaušuota, aksomiška, matinė, rausvai ochrinės, oranžiškai pilkos spalvos, kartais švelnaus violetinio atspalvio. Lakšteliai kreminiai, gelsvi. Kotas 5–12x1–3 (4) cm, kepurėlės spalvos, cilindro formos. Trama kumarino kvapo, nekarti, gelsva. Sporos 7–9x5,5–6,5 μm.

Augavietė

Dažniausiai sutinkamas drėgnuose spygliuočių miškuose, ypač pelkėtose vietose, pušynuose, kur auga kiminai. Auga pavieniui arba grupelėmis.
Sezonas: rugpjūtis – spalis
Vidraru užtvanka

Vidraru užtvanka (rum. Barajul Vidraru) yra Rumunijoje, Ardžešo upėje. Užtvanka buvo pastatyta 1965 m. Pastačius užtvanką ir užtvenkus Arges upę, susidarė Vidraru ežeras. Šalia užtvankos yra hidroelektrinė, kurios galingumas siekia 220 MW.
Užtvankos aukštis siekia 166 m, plotis 305 m.
Užtvankos pastatymas truko penkis su puse metų. Po pastatymo užtvanka pagal dydį yra 5 Europoje ir 9 pasaulyje.
Adomas Matuliauskas (1914)

Biografija

Dailininkas Adomas Matuliauskas vyresnysis gimė ir augo lietuvių išeivių šeimoje.1937 m. baigė Leningrado pedagoginę dailės mokyklą, nuo 1938 m. dirbo tapytoju apipavidalintoju. 1938–1941 m. metalo graviūrų spaudos meistras Rusijos dailės akademijoje. 1941–1943 m., Leningrado blokados metu, dirbo miesto priešgaisrinėje apsaugoje. 1946–1948 m. Leningrado dailininkų sąjungos narys. 1950 m. grįžęs į Lietuvą, gyveno Vilniuje. 1956 m. baigė Lietuvos valstybinį dailės institutą, Monumentaliosios tapybos katedros Freskos-mozaikos skyrių (diplominio darbo vadovė Irena Trečiokaitė-Žebenkienė).1958–1960 m. sukūrė natūralaus akmens mozaika „Rūpintojėlis“ Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčioje. Baigęs studijas dailininkas dirbo braižybos ir piešimo mokytoju keliose Vilniaus vidurinėse mokyklose. Adomas Matuliauskas su restauratorių grupe 1961–1963 m. restauravo sieninę tapyba, interjero elementus ir lubų plafono centrinės kompozicijos fragmentus Verkių dvaro rūmų rytinėje oficinoje. Nuo 1964 m. restauravo muziejinę tapybą, dirbo dailininku apipavidalintoju, kūrė knygos ženklus. Dailininkas mirė 1977 m. sausio 31 d. Vilniuje. Palaidotas Rokantiškių kapinėse.

Kūryba

1957 m. sukūrė paveikslą „Gulintis Kristus“ Molėtų Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčiai, 1960 – akmens mozaiką Mozaika „Rūpintojėlis“ Klaipėdos Marijos Taikos Karalienės bažnyčioje. Nuo 1957 m. dailininkas pradėjo kurti knygos ženklus, ekslibrisus. Aktyviai dalyvavo įvairiose ekslibrisų parodose. Menininkas yra sukūręs keliasdešimt lino raižinių ir piešinių ciklų, kelis šimtus etiudų, virš 200 ekslibrisų. Dailininkas nemažai ekslibrisų yra paskyręs šeimos draugams ir bičiuliams – Antanui Kmieliauskui, Vincui ir Saulei Kisarauskams, Anastazijai Kašinskaitei, Zitai Žemaitytei, Valerijai Čiurlionytei-Karužienei, Stasiui Pinkui. Ekslibrisai atlikti lino (X₃) ir metalo (C₁) graviūros, autocinkografijos (A), oforto (C₃) ir akvatintos (C₅) technikomis. Ekslibrisuose derino klasikines ir modernias meninės raiškos priemones. Dailininko kūriniams būdinga romantinė poetinė nuotaika, dekoratyvumas, ritmiška kūrinio elementų kompozicija. Asmeninės parodos: Peterhofe 1932 m., Vilniuje – 1972, 1976, Lvove – 1972, Rygoje – 1976, Peterhofe – 1977, Jonavoje – 1984. Ekslibrisų ir grafikos darbų yra  Lietuvos dailės muziejuje, Nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje, Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete bei privačiose kolekcijose Lietuvoje ir užsienyje.

Šeima

Žmona Jadvyga Katinaitė-Matuliauskienė (gim.1924 m., mirė 1971 m.) Lietuvos dailės muziejaus dailėtyrininkė, muziejininkė, Taikomosios dailės skyriaus vedėja, XVII–XVIII a. koklių ir kontušo juostų tyrinėtoja. Sūnus Adomas Matuliauskas (g. 1963 m.) dailininkas grafikas, dvi dukros Birutė Baušienė (g.1965 m.) ir Jūratė Bazarienė (g. 1968 m.)
Kuveitas (miestas)

Istorija

Miestas įkurtas XVIII a. pradžioje. Kurį laiką jis buvo numatyto Berlyno-Bagdado geležinkelio ruožo galinė stotis. Labiausiai augti Kuveito miestas ėmė po Antrojo pasaulinio karo. 1990 m. įsiveržus Irako karinėms pajėgoms (Persijos įlankos karas), Kuveitas buvo smarkiai apgriautas.
Renavo dvaras

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose apie Renavo dvarą užsimenama XVI a. Dvaro pastatas tada buvo medinis su šiaudiniu stogu. Spėjama, kad nedidelis mūrinis pastatas čia jau turėjo stovėti XVIII a. pabaigoje ar XIX a. pradžioje. Anksčiau šis dvaras buvo vadinamas Gaurų dvaru, o vėliau, kai XVII a. pabaigoje jo šeimininkais tapo suvokietėjusių prancūzų Renė (vok. Rönne) giminė, dvarui palaipsniui prigijo Renavo pavadinimas.
XIX a. pirmoje pusėje Renavo dvarą valdė Antanas Renė, garsėjęs pomėgiu sodininkauti. Dvaras pagarsėjo sodu ir apie 18 ha angliško stiliaus parku. Buvo iškasti tvenkiniai, padaryti akmeniniai laiptai, suolai.
1866 m. grafas Antanas Renė į dvarą priglaudžia gyventi žmonos draugę, našlę Viktoriją Narutavičienę ir jos vaikus Stanislovą bei Gabrielių – būsimuosius Lietuvos Respublikos Nepriklausomybės Akto signatarą ir pirmąjį Lenkijos Respublikos Prezidentą. Tuo metu šiame dvare namų mokytoju dirbo Laurynas Ivinskis, kuris įskiepijo auklėtiniams pagarbą lietuvių kalbai ir paskatino domėtis žemaičių tautosaka. Narutavičiai Renave gyveno iki Antano Renė mirties.
Po jo mirties dvaras atiteko Eugenijui Renė. Renne giminės atstovas Karolis Evaldas Renne 1732 m. iš Abiejų Tautų Respublikos karaliaus Augusto II gavo barono titulą. Šis titulas 1841 m. patvirtintas Rusijoje. Antanas Renne vaikų neturėjo ir visą savo turtą užrašė Feliksui Mielžinskiui (1871–1910 m.). Felikso Mielžinskio našlė ir jos duktė Maria Janušova Zdiechovska buvo paskutinės Renavo valdų savininkės. Mielžinskis šalia Varduvos upelio gražioje vietoje įkūrė naują apie 6 ha ploto parką. Parke suskaičiuota 48 rūšių bei formų 1761 medis. Parke auga storiausia Lietuvos eglė, kurios skersmuo 1,2 m, ir liepa, ant kurios kamieno iš šaknų išaugusios dar šešios liepos.
Apie 1880 m. šlaito viršuje buvo perstatyti kuklūs, bet gana puošnūs rūmai, garsėję vertingomis paveikslų bei antikvarinių meno dirbinių kolekcijomis. Žinoma, kad Mielžinskiai itin didžiavosi Europos miestuose pagamintais senovinio porceliano dirbiniais. Bibliotekoje buvo daugiau kaip 1000 tomų knygų, daugiausia – gražiai įrištos, išleistos vokiečių ir lotynų kalbomis. Naujesnėje rūmų bibliotekoje daugiausia buvo XIX a. antrosios pusės leidiniai, daugiausia lotyniški. 
Po Antrojo pasaulinio karo rūmuose įsikūrė kolūkio kontora, biblioteka ir kultūros namai. 1980 m. dvaro rūmai pradėti restauruoti. Rūmuose išsaugota autentiška dvaro laikų bibliotekos aplinka. Nuo 1996 m. rūmuose veikia Mažeikių muziejaus filialas. Salėse eksponuojami meno kūriniai, veikia kilnojamos parodos. 1999 m. Renavo dvaro sodyba įrašyta į Lietuvos nekilnojamųjų kultūros vertybių registrą (kodas G216K). Kompleksui priklauso rūmai, XIX a. pirmosios pusės statiniai: svirnas, arklidė, du tvartai, ūkinis pastatas, sandėlis, rūsys, oranžerijos liekanos ir 1870 m. statyta oficina.
Svastikos Sukitės Greitai

Istorija

Apie 1992 m. grupė dalyvavo Dovydo Bluvšteino organizuojamame „Blogiausių grupių festivalyje“, kuriame tapo festivalio laureate. Festivalyje grupė dalyvavo jau kaip „Svastikos Sukitės Greitai“. Pavadinimas atsirado perfrazavus modernisto Francis Picabia paveikslo „Mašina, sukitės greitai“ pavadinimą.
Po sėkmės „Blogiausių grupių festivalyje“ grupė buvo kviečiama filmuotis televizijoje, dalyvavo įvairiuose koncertuose (pvz.: „Rokas prieš diktatūrą“), sukūrė dainos „Mokykla“ vaizdo klipą. Kartu su grupėmis Bix ir Už Tėvynę dalyvavo koncertiniame ture po Lietuvą.

Kūryba

Grupės muzika išsiskyrė originaliais, šokiruojančiais tekstais ir „gitarinio triukšmo“ skambesiu. Grupės muzikos stilių galima būtų priskirti prie noise rock, indie rock, post-punk. Įtaką darė tuo metu populiarios grupės Sonic Youth, Pixies, The Jesus and Mary Chain. Muzikos ritminę dalį formavo tuo metu pasaulyje atsiradusi, ypač populiari house muzika.
Grupės dainos: „Mokykla“, „Mano katė mėgsta šaudyt“, „Savaime išsikasančios duobės“, „Gražioji lavonė“.