google/wiki40b huggingface dataset:
Hutongai

Hutongai, hutunai (kin. 胡同, pinyin: hútòng) – siauros gatvelės, būdingos Pekinui (Kinija). Šiose gatvelėse stovi tradicinės kinų architektūros namai su vidiniais kiemais – sihejuaniai (四合院, sihueyuan). Daug hutongų buvo išgriauta pastaraisiais dešimtmečiais, tiesiant naujus kelius, statant naujus rajonus.

Hutongai praeityje

Statydami Pekiną, imperatoriai miesto planą kūrė atsižvelgdami į Džou dinastijoje susiformavusias praktikas. Miesto centre buvo Uždraustasis miestas (imperatoriaus rezidencija), aplink jį koncentriškais apskritimais dėstėsi Vidinis miestas ir Išorinis miestas. Kuo aukštesnis miestiečio statusas, tuo arčiau rato centro jis galėjo gyventi.
Aristokratai gyvendavo imperatoriaus rūmų rytinėje ir vakarinėje pašonėse. Aukšto rango pareigūnai, turtingi pirkliai turėdavo dideles sihejuanių tipo rezidencijas su įmantriai puoštais stogais, kolonomis, gerai įrengtais sodais. Šių sihejuanių sudaryti hutongai buvo tiesūs ir tvarkingi. Toliau nuo rūmų, taip pat šiaurinėje ir pietinėje jų pusėse gyveno paprasti piliečiai, pirkliai, amatininkai bei darbininkai. Jų sihejuaniai buvo daug mažesni ir paprastesni, o hutongai – siauresni.
Beveik visų sihejuanių pagrindinių pastatų vartai buvo atsukti į Pietus (dėl šviesos), todėl dauguma hutongų ėjo iš Rytų į Vakarus. Be pagrindinių hutongų, iš Šiaurės į Pietus ėjo daug mažyčių pagalbinių perėjimų ir pasažų.
Hutongas taip pat vienu metu buvo naudojamas kaip smulkiausias administracinis-geografinis miesto vienetas. Sistema vadinta „paifang“ (牌坊): didžiausias vienetas mieste buvo fangas (坊) – teritorija, aptverta tvora, kurios vartai buvo uždaromi ir saugomi naktimis. Fangai dalyti į keletą pai (牌), o šiuos sudarė keletas hutongų. Ming dinastijos laikais Pekinas buvo padalintas į 36 fangus.
Tuksonas

Istorija

Archeologiniai kasinėjimai patvirtina, kad netoli miesto buvo paleoindėnų gyvenvietė. Ji yra datuojama 4000 m. pr. m. e. 1777 m. rugpjūčio 20 d. ispanų kolonistai įkūrė įtvirtinimus, Presidio San Agustín del Tucsón vardu. Tai yra laikoma miesto įkūrimo data. 1821 m. miestas atiteko Meksikai. 1853 m. miestas tapo JAV teritorija.
Traukinys į Jumą (filmas)

Turinys

Prasiskolinęs nedidelės rančos šeimininkas, buvęs pilietinio karo dalyvis Denas Evansas su sūnumi tampa liudininkais, kaip garsus tuose kraštuose plėšikas Benas Veidas su gauja užpuola diližansą. Kuomet šie išsiskirsto, Veidas užsuka į gretimą miestelį, kur atpažįstamas ir suimamas. Denas, kurio ūkį grasina nusavinti geležinkelį tiesianti kompanija, kurio negerbia nei žmona, nei sūnus ir kuris net kare neteko kojos per nelaimingą atsitikimą, pasisiūlo mainais už 200 dolerių ir pažadą neliesti jo ūkio padėti nugabenti Veidą iki artimiausios geležinkelio stoties, iš kurios jis traukiniu būtų nuvežtas į Jumą.
Likusi Veido gauja, vadovaujama jo padėjėjo Čarlio Princo, pradeda persekioti maršalą Veterį, Pinkertono agentūros seklį Makelrojų, Evansą ir kitus, gabenančius Veidą. Pastariesiems pavyksta apkvailinti persekiotojus ir nukreipti juos paskui tuščią diližansą, tuo laimint keletą dienų kelionės. Grupė keliauja per indėnų teritoriją, tačiau jų vis mažėja: vieną apsauginį, trukdžiusį jam miegoti, nužudo Veidas, Maklerojų nustumia nuo skardžio, o dar vieną jų nužudo nusikaltėlių medžiotojai, norintys perimti Veidą ir patys gauti už jį užmokestį. Prie grupės prisijungia Evanso sūnus Viljamas, pabėgę iš namų ir norintis įrodyti savo vyriškumą.
Pasiekusi Baterfildo miestelį, kuriame yra geležinkelio stotis, grupė pasislepia viešbutyje. Netrukus čia pasirodo ir Veido gauja, o jos naujasis lyderis Čarlis pasiūlo po 200 dolerių kiekvienam, kuris nužudys bent vieną pareigūną. Pamatę, kad visas miestelis ginkluojasi prieš juos, Veidą gabenantys pareigūnai nusprendžia, kad jų gyvybė vertesnė nei žadėtas atlygis ir visi pasitraukia. Lieka tik dviese – Veidas ir Denas Evansas. Pastarasis prisipažįsta, kad ryžosi šiam žygiui ne kiek dėl pinigų, kiek norėdamas užsitarnauti sūnaus pagarbą, nes iki tol jis tiesiog neturėjo kuo pasigirti ir didžiuotis. Veidas, kuriam jau yra pavykę pabėgti iš Jumos kalėjimo, nusprendžia padėti Denui ir prasiveržti iki stoties likusius 800 metrų pro Čarlio ir kitų miestelio gyventojų šūvius. Vyrai pakyla į paskutinį žygį, tačiau, jau atsidūrus stotyje, paaiškėja, kad traukinys vėluoja...
IQ (žurnalas)

IQ (taip pat vadinamas IQ. The Economist) –  politikos, ekonomikos ir kultūros temomis rašantis žurnalas, nuo 2010 m. balandžio mėn. leidžiamas Lietuvoje.  
Žurnalą leidžia žiniasklaidos bendrovė „Naujienų centras“, pasirašiusi bendradarbiavimo sutartį su Didžiosios Britanijos prestižinio savaitraščio „The Economist“ leidėjais. Žurnalo vyriausiasis redaktorius Ovidijus Lukošius.
Pagal sutartį su partneriais Didžiojoje Britanijoje, dalį IQ žurnalo turinio sudaro savaitraščio „The Economist“ apžvalgininkų rašiniai, o bendrovė „Naujienų centras“ įsigijo išskirtines teises lietuvių kalba ir Lietuvos teritorijoje skelbti „The Economist“ straipsnius tiek spaudoje, tiek internete.
Bendradarbiaudama su „The Economist“ IQ redakcija Lietuvoje taip pat leidžia gyvenimo būdo žurnalą „Intelligent Life“ (nuo 2016 m. žurnalo pavadinimas „IQ Life“) ir metinį politikos ir ekonomikos prognozių leidinį „Pasaulis...“ ("The World in...").
Ain Temušentas

Istorija

Ain Temušentas įkurtas ispanų 1851 m.
Rodionas Malinovskis

Biografija

Pirmojo pasaulinio karo dalyvis-savanoris, apdovanotas Georgijaus kryžiumi. Nuo 1916 m. tarnavo rusų ekspediciniame korpuse Prancūzijoje.
Grįžęs 1919 m. pradėjo tarnybą Raudonojoje armijoje, pilietinio karo metu kariavo prieš admirolą A.Kolčaką.
1930 m. baigė M.Frunzės karo akademiją, tarnavo kavalerijos daliniuose Šiaurės Kaukaze ir Baltarusijoje. 1937–1938 m. respublikonų pusėje dalyvavo pilietiniame kare Ispanijoje. Grįžęs dėstė karo akademijoje.
Prasidėjus Vokietijos-Rusijos karui, vadovavo šaulių korpusui, 6-ajai armijai, Pietų frontui, dalyvavo Stalingrado mūšyje.
Nuo 1943 m. kovo mėn. vadovavo Ukrainos frontui, išvadavusiam nuo nacistų Rostovą ir Odesą. 1944 m. jam suteiktas Tarybų Sąjungos maršalo laipsnis, jis kariavo Vengrijoje ir Austrijoje. Už Vienos operaciją apdovanotas Pergalės ordinu.
1945 m. rugpjūčio mėn. prasidėjus TSRS-Japonijos karui, paskirtas vadovauti Užbaikalės frontui. Vėliau vadovavo Amūro, Tolimųjų Rytų karinėms apygardoms, nuo 1956 m. kovo mėn. buvo TSRS Gynybos ministro pirmasis pavaduotojas – Sausumos kariuomenės vadas.
1957 m. spalio mėn. nuo TSRS Gynybos ministro pareigų nušalinus maršalą G. Žukovą, užėmė ministro pareigas ir jas ėjo iki pat mirties. Palaidotas nekropolyje prie Kremliaus sienos Maskvoje.
R. Malinovskis buvo 2–7 šaukimų TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas, nuo 1955 m. – TSKP CK narys. Apdovanotas 5-kiais Lenino, trim Raudonosios vėliavos, dviem Suvorovo ordinais, I-mo laipsnio Kutuzovo ordinu.
Dukart Tarybų Sąjungos didvyris (1945 ir 1958 m.).
Viačeslavas Ganelinas

Biografija

1951 m. su tėvais persikėlė iš Maskvos į Vilnių. Pradėjo groti pianinu būdamas 4 metų, džiazą groja nuo 1961 metų. 1968 m. baigė LSSR konservatoriją (Antano Račiūno klasę). 1968–1984 m. LSSR rusų dramos teatro muzikos skyriaus vedėjas.  Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.
1987 m. spalio mėn. su žmona ir dukterimi išvyko į Izraelį. Gyvena šalia Tel Avivo esančiame Cholono mieste. Jeruzalės muzikos ir šokio akademijos profesorius, džiazo fakultete dėsto džiazo fortepijoną ir solfedžio, kompoziciją, kino muziką. Nuo 1996 m. džiazo katedros vedėjas. Nuo 1988 m. Izraelio kompozitorių sąjungos narys.

Muzikinė veikla

Nuo 1967 m. kartu su persikėlusiu į Vilnių iš Archangelsko Vladimiru Tarasovu (būgnai) ir fotografu Grigorijumi Talasu (bosinė gitara) grojo džiazo kavinėje „Neringa“ Vilniuje. Nuo 1970 m. Ganelinas ir Tarasovas oficialiai dirbo statybininkų kultūros namuose, duetu koncertavo festivalyje „Gintarinė triūba“ Kaune, džiazo festivaliuose – 1970 m. Gorkyje, 1971 m. Donecke. Koncertų Sverdlovske metu prie trio Ganelinas-Tarasovas-Talasas prisijungė saksofonininkas Vladimiras Čekasinas, kuris 1971 m. persikėlė į Vilnių ir pradėjo dirbti pučiamųjų orkestre „Trimitas“.Tada irsusikūrė gerai žinomas džiazo trio "Ganelino trio" ( Ganelinas-Tarasovas-Čekasinas ) , sovietų sąjungoje vadinamas(GTČ), veikęs LSSR filharmonijoje. "Ganelin trio" grojo festivaliuose „Jaunystė-71“ Dniepropetrovske, „Kelionė į džiazo pasaulį“ Maskvoje, vėliau ir užsienyje. Grota visoje Europoje, išskyrus Albaniją, 1986 m. 16 didžiųjų JAV miestų sugrota net 17 koncertų per 20 dienų. Iš pastarosios kelionės išlikę daug įrašų. Trio egzistavo iki 1986 m. Gerai įsisavintos tiek akademinės, tiek XX a. avangardinės džiazo kryptys, meninės minties laisvė leido jiems sukurti muzikinių paveikslų, kuriuose originaliai susipynė laisvasis džiazas, folkloras, modalinis džiazas ir kamerinė muzika. "Ganelin trio" tapo pirmąja grupe iš SSRS, kuri Vakarų Europą užkariavo muzika, neimituojančia garsiųjų amerikiečių pavyzdžių.
Gyvendamas Izraelyje aktyviai dalyvauja koncertuose ir džiazo festivaliuose. Grupėje „The Ganelin Trio Priority“ groja Petras Vyšniauskas ir Klausas Kugelis. Izraelio nacionaliniame radijuje veda laidą „Ganelino laboratorija“.
Parašė tris operas, muziką daugiau nei 40 spektaklių ir 6 miuziklus. Kelių muzikos koncertų atskiriems instrumentams, daugiau nei 50 dainų bei muzikos daugiau nei 60 filmų studijose Mosfilm, Lenfilm, Lietuvos kino studija autorius. Penki filmai su V. Ganelino muzika buvo apdovanoti prizais tarptautiniuose festivaliuose Venecijoje, Stokholme, Barselonoje ir Vašingtone.
Knygų biuletenis

Knygų biuletenis – informacinis reklaminis knygų naujienų leidinys, ėjęs 1937–1940 m. Kaune.

Istorija

Leido kooperatinė bendrovė „Spaudos fondas“. Per metus išleisdavo po vieną, du leidinius. Išėjo 6 numeriai.
Grimšo tema

Istorija

Temą 1850 m. atrado anglų šachmatų kompozitorius Valteris Grimšas. Jo vardu ir pavadinta tema.
Saulius Voveris

Biografija

Saulius Voveris žinomas kaip žaidėjas korespondenciniais šachmatais. Jis laimėjo XXXI-ąjį Lietuvos korespondencinių šachmatų asmeninį čempionatą, surinkęs 11 taškų iš 14 galimų (laimėjęs 8 partijas ir 6 sužaidęs lygiosiomis). Dalyvauja keturiolikoje įvairių čempionatų: Europos ir Pasaulio, 2015 m. rugsėjo 15 d. startavusiame korespondencinių šachmatų turnyro 20 Pasaulio taurei laimėti pusfinalyje (ICCF World Cup 20 sf 02).
Saulius šachmatais žaisti pradėjo dar vaikystėje. Pirmasis jo mokytojas buvo jo tėvas Gediminas Voveris (g. 1950 m.). Lietuvos vaikų šachmatų čempionatuose žaidžia ir Sauliaus mažametis sūnus Lukas Voveris.
Žernių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Pūčkorių I piliakalnis 6 km
Gegrėnų piliakalnis 4 kmRenavo piliakalnis 15 km
Šarnelės piliakalnis 6 kmSedos piliakalnis 9 km
Žemaičių Kalvarijos piliakalnis 4 kmGintališkės piliakalnis 18 km
Užpelkių piliakalnis 7,5 kmRotinėnų piliakalnis 3 kmGrigaičių piliakalnis 10 km
Nugarių piliakalnis 13 kmGelindėnų piliakalnis 9 kmAlsėdžių piliakalnis 5 km
Merkurijus (laikraštis)

Istorija

Įsteigė ir redagavo žurnalistas Juozas Girdvainis. Priklausė Vilniaus prekybos organizacijų valdybai. Tiražas 1990 m. – 13 600 egz., 1994 m. – 5000 egz.
Skelbė straipsnius, atspindinčius prekybininkų vartotojų interesus, prekybos darbo praktiką.
Šiaulių Ragainės progimnazija

Istorija

Šiaulių 9-oji vidurinė mokykla duris atvėrė 1962 m. rugsėjo 1 dieną. Vietoje, kur dabar stovi mokykla, iki Antrojo pasaulinio karo stovėjo trijų aukštų mūrinis garo malūnas, privatūs namai. Mokykla pastatyta prie senojo Rygos-Tilžės plento, rajone, kuriame nuo seno buvo Stalupėnų, Baltupėnų, Ragainės, Kristijono Donelaičio gatvės, kurios primena Mažąją Lietuvą.
Pirmasis mokyklos direktorius – P. Gaurilčikas. Pirmąjį prašymą į I klasę atnešė E. Jucevičius. Pirmaisiais mokslo metais sukomplektuotos 23 klasės, kuriose mokėsi 888 mokiniai. Dauguma jų atvyko iš 2-osios ir 3-iosios septynmečių mokyklų. Vyriausioji klasė buvo devintoji. 1965 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. 1965 m. įsteigta matematikos klasė. Vėliau greta matematikos pradėtas ir sustiprintas dailės mokymas. 1968 m. mokykloje mokėsi 982 mokiniai, dirbo 39 mokytojai.
1997 m. rugsėjo 1 d. sukomplektuota 1-oji eksperimentinė klasė, kuri dirbo pagal Atviros Lietuvos fondo remiamą programą „Gera pradžia“. 1995 m. 9-oji vidurinė mokykla pavadinta „Ragainės“ vidurinės vardu. Šį vardą pasiūlė direktoriaus pavaduotojas A. Tvarijonavičius. Vykdant miesto mokyklų tinklo pertvarką 2001 m. rugsėjo 1 d. mokykla iš vidurinės tapo pagrindine, nuo 2011 m. progimnazija.
Vilkablauzdė

Istorija

Kaimas šaltiniuose minimas nuo 1792 m. – čia buvo Tauragnų valdoms priklausęs Vilkablauzdės dvaras. XIX a. valstybinis kaimas išsiskirstė į vienkiemius.
Tarybiniais metais Vilkablauzdė buvo Tilvyčio kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė felčerių ir akušerių punktas (įkurtas 1980 m.)
Barbizono mokykla

Barbizono mokykla – terminas, vartojamas apibūdinti Prancūzijos tapytojų grupę, kuri kūrė nuo 1830-ųjų iki maždaug 1870 m. Grupės pavadinimas kilęs nuo Barbizono kaimo prie Fontenblo miško piečiau Paryžiaus, kuriame tapytojai dirbo ir kai kurie jų gyveno. Šios grupės tapytojai specializavosi peizažo tapyboje. Buvo paveikti anglo Džono Konsteblio (1776−1837) ir XVII a. olandų peizažistų. Jų kūryba priskiriama realistinės dailės krypčiai ir suformavo prancūziško savarankiško peizažo žanrą, atskirtą nuo mitologinių ar istorinių klasikinių siužetų, būdingų N. Puseno ir Klodo Loreno XVII a. peizažams. Iš pradžių nepripažinta, Barbizono mokyklos dailininkų kūryba sulaukė aukšto įvertinimo po 1880 m., daugeliui jų jau mirus.
Gintaras Linas Grušas

Biografija

1983 m. Kalifornijos universitete (Los Andželas) baigė matematiką ir informatiką. Iki 1989 m. „IBM Corporation“ techninis konsultantas. Vėliau studijavo Romoje Šv. Bedos kolegijoje ir Šv. Kazimiero lietuvių kolegijoje. 1994 m. Šv. Tomo Akviniečio universitete Romoje baigė teologiją, 2001 m. bažnytinę teisę, kanonų teisės daktaras; įšventintas kunigu. 
Dalyvavo lietuvių išeivijos organizacijų veikloje. 1983–1987 m. Pasaulio lietuvių jaunimo sąjungos pirmininkas ir Pasaulio lietuvių bendruomenės valdybos narys, 1985 m. Pabaltijo taikos ir laisvės ryžto žygio organizacinio komiteto vienas pirmininkų, 1987–1988 m. Pasaulio lietuvių jaunimo kongreso Australijoje, 1991 m. – Pietų Amerikoje organizacinio komiteto narys. 1992–1993 m. Popiežiaus apsilankymo Lietuvoje komiteto generalinis sekretorius. 1994–1997 m. ir nuo 2002 m. Lietuvos vyskupų konferencijos generalinis sekretorius. 2001–2003 m. Vilniaus šv. Juozapo kunigų seminarijos rektorius, iki šiol dėsto šioje seminarijoje kanonų teisę.  Vilniaus arkivyskupijos Kunigų tarybos narys ir konsultorius. Vadovauja komisijai, rengiančiai lietuvišką Kanonų teisės kodekso redakciją. Popiežiškosios Šv. Kazimiero lietuvių kolegijos tarybos narys. Leidyklos „Katalikų pasaulio leidiniai“ valdybos pirmininkas. Išeivių organizacijos „Lietuvių katalikų religinė šalpa“ valdybos vicepirmininkas. 2003 m. Popiežius Jonas Paulius II suteikė monsinjoro titulą. Nuo 2010 m. vyskupas, Kariuomenės ordinaras.  2013 m. balandžio 5 d. paskirtas Vilniaus arkivyskupu, pakeisiančiu iki šiol šioje pozicijoje buvusį Audrį Juozą Bačkį. Nuo 2014 m. spalio 28 d. eina Lietuvos Vyskupų Konferencijos pirmininko pareigas. 
Ateitininkas. Buvo Jaunučių (JAS), Moksleivių (MAS) ir Studentų (SAS) ateitininkų sąjungų kuopų narys. Dalyvavo ateitininkų vasaros stovyklose (Dainavoje, Neringoje ir Kalifornijoje), taip pat Ateitininkų Padėkos dienos savaitgaliuose ir Žiemos kursuose Dainavoje. Buvo Los Andželo MAS kuopos pirmininkas, dalyvavo Ateitininkų kongresuose JAV ir Lietuvoje. Nuo 2006 m. Ateitininkų federacijos Dvasios vadas. Nuo 2015 m. Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas.
KF Studençani

Istorija

Klubas įkurtas 1977 m.
Dalyvavo šalies Pirmos futbolo lygos pirmenybėse. 2010/2011 m. sezone liko 15 vietoje.
Tanya Roberts

Biografija

Tania Roberts gimė Bronkse, žydės ir airio šeimoje, kuri iširo jai esant paaugle. Mergina su motina persikėlė į Torontą, kur jos gyveno keletą metų. Sulaukusi 15, ji metė mokyklą ir grįžo į JAV. Kurį laiką ji tiesiog keliavo po šalį ir netgi ištekėjo, tačiau anytos pastangomis (Taniai buvo 16) santuoka buvo anuliuota. Galiausiai ji grįžo į Niujorką ir pradėjo modelio bei pozuotojos karjerą.
Sulaukusi 19, ji ištekėjo už psichologijos studento Barry Robertso. Kol vyras mėgino tapti scenarijų rašytoju, žmona, pakeitusi vardą į „Tania Roberts“, pradėjo studijuoti aktorystę. Pradėjusi nuo televizijos reklamų, ji taip pat atliko keletą vaidmenų ir Brodvėjaus pjesėse „Picnic“ ir „Antigone“. Pirmasis vaidmuo kine buvo 1975 m. trileris „Forced Entry“.
1977 m., kai vyrui pradėjo sektis scenarijų rašymas, jie persikėlė į Holivudą. Sekančiais metais ji atliko vaidmenį dramoje „Fingers“, 1979 m. – populiarioje juostoje „Tourist Trap“, taip pat „Racket“ ir „California Dreaming“.
1980 m. vasarą kanalas ABC organizavo aktorių atranką tuo metu populiariam serialui „Charlie‘s Angels“, ieškodami pamainos Shelley Hack ir Roberts, įveikusi beveik du tūkstančius pretendenčių, jame gavo Julie Rogers vaidmenį. Tai buvo jau 5 serialo sezonas, tačiau, pradėjus jį rodyti, populiarumas drastiškai krito ir televizija, keletą kartų keitusi eterio laiką, 1981 m. birželį nutraukė filmavimo darbus.
1982 m. Roberts pasirodė filme „The Beastmaster“, o spalio mėnesį jos aktai buvo išspausdinti žurnale „Playboy.“ 1984 m. ji buvo nominuota Auksinei avietei kaip blogiausia aktorė už vaidmenį juostoje „Sheena: Queen of the Jungle“. Po metų Roberts atliko Bondo merginos Steisės Saton vaidmenį filme „Žvilgsnis į žmogžudystę“, už kurį dar kartą buvo nominuota Auksinei avietei.
Kiti jos žymesni pasirodymai: erotiniai trileriai „Night Eyes“ ir „Inner Sanctum“, veiksmo filmas „Body Slam“ ir „Purgatory“. 1998 m. ji pradėjo filmuotis seriale „That 70s Show“, iš kurio pasitraukė po 3 metų dėl vyro ligos. Baris Robertsas mirė 2006 metais.
2008 m. aktorė išleido biografinę knygą „The Q Guide to Charlie‘s Angels“.
Lefkošos apygarda

Lefkošos apygarda (turk. Lefkoşa İlçesi) – nepripažintos Turkų Kipro respublikos apygarda, esanti Kipro salos centrinėje dalyje. Šiaurėje ribojasi su Girnės apygarda, vakaruose su Guzeljurto apygarda ir graikiškaja Nikosijos apygarda, pietuose su Larnakos apygarda, o rytuose su Magusos apygarda. Administracinis apygardos centras – Lefkoša. Pagal Kipro administracinį suskirstmą priklauso Nikosijos apygardai.
Apygardoje 2006 m. gyveno 85 597 žmonės.
Aplinkosauginio švietimo fondas

Istorija

Aplinkosauginio švietimo fondas („Foundation for Environmental Education in Europe“) Europoje buvo įkurtas 1981 metais. Pirmaisiais gyvavimo metais jis organizavo tarptautinius seminarus, konferencijas, skelbė publikacijas. Dešimtojo dešimtmečio viduryje „Aplinkosauginio švietimo fondo“ programomis imama aktyviai domėtis ne tik Europoje, bet ir kituose žemynuose. 2000 metais nuspręsta šį fondą paskelbti pasauline organizacija, į fondo veiklą įsitraukė daug organizacijos iš šalių, esančių kituose žemynuose.

Lietuvoje

„Aplinkosauginio švietimo fondo“ programas atskirose šalyse gali atstovauti ir koordinuoti tik viena nacionalinė nevyriausybinė organizacija, kurios pagrindinė veiklos sritis yra susijusi su aplinkosauga. Lietuvoje šio fondo programų įgyvendinimą patikėta koordinuoti Lietuvos žaliųjų judėjimui. Šiuo metu mūsų šalyje įgyvendinamos trys iš penkių „Aplinkosauginio švietimo fondo“ programų: „Mėlynosios vėliavos“, „Gamtosauginių mokyklų“ bei „Žaliojo rakto“.
Kiekviena nevyriausybinė organizacija, atstovaujanti „Aplinkosauginio švietimo fondą“ savo šalyje, įsipareigoja koordinuoti fondo programas ir vykdyti fondo nustatytus reikalavimus. Nuo 2000 metų visuomeninė organizacija „Lietuvos žaliųjų judėjimas“ yra „Aplinkosauginio švietimo fondo“ narė Lietuvoje.
Rimgaudas Rimošaitis

Biografija

1984 m. baigė Kauno politechnikos institutą, inžinierius mechanikas.
1995 m. LR žemės ūkio rūmų organizatorius savivaldai Kėdainių rajone. 2007 m. Kėdainių rajono savivaldybės mero pavaduotojas, vėliau Valstybinės mašinų bandymų stoties direktorius.
1993 m. Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) narys. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Klubo „Diabetas“ pirmininkas. Pelėdnagių bendruomenės centro tarybos narys.
Sutuoktinė Aurena, duktė Monika.
Galos Placidijos mauzoliejus

Galos Placidijos mauzoliejus (it. Mausoleo di Galla Placidia) − V a. ankstyvosios krikščionybės architektūros statinys Ravenos mieste Italijoje. UNESCO pasaulio paveldo objekto „Ankstyvosios krikščionybės paminklai Ravenoje“ dalis, garsus savo mozaikomis.

Apie Galos Placidijos mauzoliejų

Gala Placidija buvo Romos imperatoriaus Honorijaus puseserė ir ji užsakė šventyklėlės statybą Ravenoje, kuri tuo metu buvo Vakarų Romos imperijos sostinė. Šventyklėlė pastatyta apie 425−427 m. ir tikriausiai buvo dedikuota Šv. Laurynui. Gala Placidija mirė 1450 m. ir šventyklėlė pavadinta jos vardo mauzoliejumi, nes vienu metu buvo tikima, kad jame Gala Placidija buvo palaidota.
Galos Placidijos mauzoliejus yra mažų matmenų, kryžiaus išplanavimo statinys. Kryžiaus šakos yra nevienodo ilgio, bet, kadangi visos jos labai trumpos, pagrindinis dėmesys suteikiamas vidurinei mauzoliejaus daliai, kuri išskirta bokštu. Tokiu būdu pailgo plano krikščionių statinys tarsi suvienytas su centrinio plano statiniu, kuris labiau būdingas rytų krikščionių šventykloms. Galos Placidijos mauzoliejus originaliai buvo prie pat Šv. Kryžiaus bažnyčios nartekso (dabar pakeista).
Mauzoliejaus išorė yra gana skurdi, be papuošimų, ir statinys visų pirma garsus vidaus autentiškomis V a. mozaikomis, kurios sukurtos ant mėlyno pagrindo. Centriniame kupoliniame lubų paviršiuje pavaizduotas auksinis kryžius tarp daugybės žvaigdžių, tikriausiai simbolizuojantis krikščionybės įsigalėjimą pasaulyje. Virš įėjimo esančioje liunetėje pavaizduotas Kristus, įprastame ankstyvajame krikščionių mene „gerojo ganytojo“ vaizdinyje. Kitoje mozaikoje pavaizduotas Šv. Laurynas (kita versija − Šv. Vincentas iš Saragosos), su kryžiumi ir knyga rankose judantis laužo su grotelėmis link.
Jurga Jutaitė

Jurga Jutaitė (g. 1986 m. Vilnius) – Lietuvos aktorė, kino prodiuserė.
Augo bliuzo gitaristo Virginijaus Juto („Blues Makers“) šeimoje.  Pirmą vaidmenį gavo, kai kavinėje bedirbančią būsimą aktorę pastebėjo ir vaidinti filme „Aš esi tu“ pakvietė režisierius Kristijonas Vildžiūnas.  J. Jutaitė lankė fleitos pamokas Balio Dvariono muzikos mokykloje, studijavo filosofiją, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė kino vadybą.
Godai

Istorija

Iki 1920–1922 m. žemės reformos kaime buvo tik 2 sodybos. Reformos metu žemė išdalinta Lietuvos savanoriams, kitiems valstiečiams. Prieš Antrąjį pasaulinį karą Goduose gyveno apie 75 gyventojai. Veikė nedidelė plytinė.
Godų kaime gyveno Antanas Ligeika (?-1948 m.), Lietuvos partizanas, kovojęs prieš bolševikinius okupantus.