google/wiki40b huggingface dataset:
Šapaš

Šapaš – saulės deivė kanaaniečių mitologijoje. Minima kai kuriuose ugaritų mituose, sutinkamas jos epitetas nrt ilm („dievų deglas“). Skirtingai nei II tūkst. pr. m. e. Mesopotamijoje, Ugarite saulės dievybių teologija nebuvo stipriai išvystyta.
Šapaš laikyta aukščiausiojo dievo Elo pasiuntine, tikėta, kad galinti matyti visa, kas vyksta pasaulyje. Dieną keliaujanti per dangų, o naktį – požemio pasaulį. Deivė atlieka svarbų vaidmenį Baalo cikle. Ji pritaria Baalo tapimui valdovu, taip pat praneša, kad Elas palaiko dievą Jamą. Mutui nužudžius Baalą, Šapaš padeda jo seseriai Anat kūną, kurį jos mano esant Baalo, palaidoti ir tuomet liaujasi švietusi. Elas susapnuoja, kad Baalas gyvas ir paprašo Anat, jog ši įtikintų Šapaš vėl šviesti. Šapaš sutinka. Vykstant mūšiui tarp Baalo ir Muto, ji pagrasina pastarajam, kad Elas įsitrauks į mūšį Baalo pusėje. Tuo mūšis baigiasi. Šio pasakojimo pabaigoje Šapaš šlovinama kaip pranokstanti požemio pasaulio šešėlius.
Eblos tekstuose saulės dievybė gali būti užrašoma įvairiai – ᵈZI.KIR bei ᵈUTU, tačiau manoma, kad eblaitų kalba vardas skambėjo Sipiš (pvz., karalius Ibbi-Sipiš). Be to, vardas siejamas su semitų kalbų šaknimi šmš, reiškiančia saulę.
Frida Gurevič

Biografija

Kilusi iš Preilių (Latvija) žydų amatininkų šeimos. Jos gimimo metu tėvas buvo išvykęs į Sankt Peterburgą mokytis batsiuvio amato. Kilo Pirmasis pasaulinis karas ir motina su dukra 1914 m. taip pat persikėlė gyventi į Rusijos imperijos sostinę. F. Gurevič 1929 m. baigė Penktąją nacionalinę žydų mokyklą Leningrade ir toliau studijavo istoriją šio miesto Gerceno pedagoginiame institute. Po baigimo 1932 m. kartu su vyru istoriku Vladimiru Revunenkovu pagal paskyrimą išvyko dirbti į Tomską. Ji dėstė Kalnakasybos institute, vėliau tęsė mokslus aspirantūroje. 1938 m. Materialinės kultūros istorijos institute Leningrade (toliau MKIIL) apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją apie „Saksų 1073–1075 m. sukilimą“.
Antrojo pasaulinio karo metais gyveno Totorijoje ir Uzbekistane. Pokaryje MKIIL archeologinių ekspedicijų sudėtyje darbavosi Leningrado srityje, o 1948–1961 m. su pertraukomis tyrė senprūsių ir jotvingių materialinį palikimą Lietuvoje ir buvusiuose Rytprūsiuose – Kaliningrado srityje (tame tarpe Galtgarbių, Kramavos ir Kaniavėlės piliakalnius, pilkapynus Viskiautuose, Medinave bei kt.). Nuo 1956 m. su pertraukomis vadovavo archeologiniams kasinėjimams Naugarduke (Baltarusijos TSR).
Virš 120 mokslinių publikacijų autorė. Didžiajai tarybinei enciklopedijai parašė straipsnius lietuviškomis temomis „Raginėnų kultūra“ ir „Piliakalnis“. Lenkų ir lietuvių išeivijos istorikų buvo kritikuota dėl paskelbtų išvadų politizavimo ir neobjektyvumo.
Senadvaris (Zarasai)

Istorija

1923 m. buvo 2 sodybos (15 gyv).

Žymūs žmonės

Kaime gimė ir augo poetas Faustas Kirša (1891–1964). Išliko poeto gimtasis namas, kuriame įrengtas muziejus. Namą prižiūri ir vasaromis gyvena grafikas ir dailininkas Arvydas Každailis.
Preičiūnai

Istorija

Preičiūnai rašytiniuose šaltiniuose minimi nuo 1614 m.
Tarybiniais metais – „Draugystės“ kolūkio centrinė gyvenvietė. Veikė pradinė mokykla ir biblioteka.
Anatolijus Diatlovas

Anatolijus Stepanovičius Djatlovas (rus. Анатолий Степанович Дятлов; 1931 m. kovo 3 d. Atamanovas, Suchobuzimo rajonas, Rytų Sibiro teritorija, RSFSR, TSRS – 1995 m. gruodžio 13 d.) – Černobylio atominės elektrinės antrojo etapo eksploatavimo nelaimės metu vyriausiojo inžinieriaus pavaduotojas. 1987 m. Jis buvo pripažintas vienu iš Černobylio avarijos kaltininkų ir nuteistas dešimčiai metų kalėjimo. Neigė atsakomybę už tai, kas įvyko prieš jo mirtį. Jis teigė, kad avarija įvyko dėl to, kad RBMK reaktorius neatitiko branduolinės saugos reikalavimų. Pagrindiniu katastrofos kaltininku jis laikė reaktoriaus kūrimo programos vadovą akademiką Anatolijų Aleksandrovą.

Biografija

Anatolijus Stepanovičius gimė 1931 m. Krasnojarsko krašto Atamanovo kaime. Būdamas 14 metų jis pabėgo iš namų.
1945 m. Jis įstojo į Norilsko kalnakasybos ir metalurgijos kolegiją, tuo pat metu dirbo elektriku. 1953–1959 m. studijavo Maskvos inžinerinės fizikos institute automatizavimo ir elektronikos mokslus ir baigė pagyrimu.
Jis dirbo „Leninsky Komsomol“ laivų statykloje Komsomolske prie Amūro, kur vadovavo slaptajai laboratorijai Nr. 23, kur buvo įrengti branduoliniai povandeniniai laivai su branduoliniais reaktoriais. Dirbant gamykloje įvyko incidentas, kurio metu Djatlovas gavo 100 rem radiacijos dozę. Vėliau vienam iš jo sūnų išsivystė leukemija, dėl kurios berniukas mirė sulaukęs devynerių metų.
Po 14 metų darbo laivų statykloje 1973 m., Djatlovas perėjo į statomą Černobylio atominę elektrinę. Jis buvo trečiasis vadovaujantis specialistas stotyje, turintis praktinės patirties branduolinėje pramonėje. Iki to laiko jis dalyvavo surinkdamas, montuodamas ir išbandydamas apie 40 VM tipo reaktorių, kurie žymiai skyrėsi nuo RBMK reaktorių, įrengtų Černobylio atominėje elektrinėje. Todėl Diatlovas pradėjo aktyviai tyrinėti viską apie šiuos reaktorius, dirbdami 10 valandų per dieną.

Veiklos įvertinimas

A. Djatlovo kolegos ir amžininkai apibūdino jį kaip tiesmuką ir atsakingą darbuotoją, griežtą ir reiklų pavaldinių atžvilgiu.

Kine

HBO miniseriale „Černobylis“ (2019) Paul Ritter vaidino A. Diatlovo vaidmenį, o 2006 m. BBC filme „Išgyventi katastrofą: Černobylio branduolinė katastrofa“ (Surviving Disaster: Chernobyl Nuclear Disaster) – Roger Alborough.
Gvaratingeta

Istorija

Miesto pavadinimas tupių kalba reiškia „vieta, kur daug garnių; garnynė“ (iš gûyrátinga – „garnys“). Kolonistai čia pradėjo kurtis XVI a. pradžioje. 1628 m. įsteigta Šv. Antano parapija, 1651 m. tapo miesteliu. Miesto teisės suteiktos 1844 m. XVIII a. Gvaratingeta buvo svarbus cukraus pramonės centras. Nuo XX a. svarbiausia ūkio šaka tapo gyvulininkystė.
Žiogelių paminklas partizanams

Paminklas

Stovi prie nenaudojamo senojo kelio į Pagenčių (Genčų) dvarą, medžiais apaugusiame aukštumos pakraštyje, priekiniu fasadu atsuktas į vakarus, t. y. link kelio Žiogeliai–Kašučiai.
Paminklas lauko akmenų mūro, stačiakampės, į viršų siaurėjančios piramidės nukirsta viršūne pavidalo. Priekinėje pusėje įmontuota netaisyklingos formos juodo šlifuoto akmens memorialinė lenta su iškaltu užrašus: „1947.IV.27. ČIA ŽUVO / LIETUVOS PARTIZANAI / ALBERTAS JUREVIČIUS / APOLINARAS GRABYS“. Viršuje kyla metalinis, juodai dažytas, kaltinis kryželis. Jo stiebo viršūnės ir skersinio galai išplatinti, stilizuotos tulpės pavidalo, kryžmą vainikuoja keturi banguoti spinduliai, o stiebo apačią puošia pusmėnulis, atsuktas ragais į viršų. Priešais paminklą išbetonuotas stačiakampio plano pagrindas gėlėms ir žvakėms pastatyti.
Paminklo aukštis – 1,21 m, teritorijos plotas – 4 m².

Istorija

Buvusios Pagenčių (Genčų) dvaro sodybos ūkiniuose pastatuose Žiogelių kaime, Darbėnų vls., Kretingos aps., nakvojusius kelis Kardo rinktinės partizanus 1947 m. balandžio 27 d. apsupo MGB Darbėnų poskyrio stribai ir kareiviai. Susišaudymo metu žuvo per Akmenos upę persikėlę ir link Genčų–Baltkalnio miškų masyvo pasitraukti bandę Narimanto (Palangos) kuopos vadas Apolinaras Grabys–Vaidila ir partizanas Albertas Jurevičius–Sakalas (g. 1926 m. Užkanavės k., Palangos vls., Kretingos aps.). Jiems atminti 2007 m. artimųjų lėšomis pastatytas paminklas.
SK Sokol Plovdiv

Istorija

Komanda 1998–2001 m. buvo prisijungusi prie Spartak Plovdiv klubo.
Psichosomatika

Psichosomatika (gr. ψυχή 'siela, dvasia' + σῶμα 'kūnas') – reiškiniai, kai psichologiniai poveikiai ir procesai tiesiogiai veikia organizmo fiziologinius procesus (ir gali sukelti patologinius pokyčius bei ligas).
Idėja apie psichosomatiniais reiškinius grindžiama psichosomatinė medicina.

Istorija

Psichosomatikos teoriją pagrindė Melita Mitšerlich, o jos pirmtaku laikomas Georgas Grodekis.
Tuzai (Juodkalnija)

Istorija

Mieste gyvena žmonės iš aplinkinių Malesijos hotų, triešų, grudų ir kojų genčių. Hoti, Trieshi, Gruda, and Koja tribes. Malesijos regione gyvena apie 10 tūkst. žmonių.
Tuzų vardas pirmą kartą paminėtas 1222 m. pranciškonų misionierių raštuose. Kaip miestas jis egzistuoja nuo XX a. pradžios. Kaip ir aplinkinės žemės Tuzai anksčiau priklausė Osmanų imperijai. Juodkalnijos dalimi tapo po 1878 m. Berlyno kongreso nutarimo.
1911 m. Kopliko (dabar Albanija) ir Tuzų miestų apylinkėse vyko Malesijos gyventojų kautynės su turkų kariuomene. Pergalė šiame mūšyje vedė prie Albanijos nepriklausomybės.

Šių dienų Tuzai

Tuzai yra Malesijos regiono centras, dalis kurio priklauso Juodkalnijai. Už 40 min. kelio į pietus yra Adrijos jūra, o už- 40 min. į šiaurę – snieguoti kalnai.
Tuzai yra Malesijos lygumoje, miestą supa kalnai, pereinantys į Albanijos alpes (kitaip – Prokletijės kalnai|Prokletijės kalnus). Malesijoje yra apie 11 tūkst. gyventojų, iš kurių 4 tūkst. gyvena Tuzuose. Dauguma gyventojų yra albanai (katalikai ar musulmonai). Tuzuose yra sveikatos centras, pradinė mokykla „Mahmut Lekić“ ir vidurinė mokykla „25 Maj“. Paskutiniais metais Tuzuose pastaytas futbolo stadionas.
Malesijos regione yra nemažai draugijų, saugančių kultūrines vertybes. Rengiami karnavalai, kurių dėka Tuzai prisijungė prie miestų karnavalų rengėjų.
Tuzai ir Golubovcai yra miesto opštinos, kurios yra Podgoricos opštinos padaliniai. Abu jie turi savo parlamentus,
Salduvės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukščiausioje atskiros didelės kalvos dalyje. Aikštelė apskrita, 20 m skersmens, iš visų pusių apjuosta pylimo, kuris vakarų krašte yra 1,7 m aukščio, 20 m pločio, kitur – 0,5 m aukščio, 10 m pločio. Pietinėje, vakarinėje ir šiaurinėje papėdėse iškastas 10-30 m pločio, 1-4 m gylio griovys, plačiausias ir giliausias vakarinėje pusėje, kur dugno plotis yra 10 m. Už griovio supiltas 185 m ilgio, 3 m aukščio, 11 m pločio pylimas 2 m aukščio išoriniu šlaitu. Griovio ir pylimo vietoje šiaurinėje ir rytinėje papėdėse yra 10 m pločio terasa. Šlaitai statūs, 10-15 m aukščio. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – XIV a. 
Piliakalnis apardytas 1915, 1941 ir 1944 m. apkasų, papėdės pylimo vakarinė dalis nukasta 1977 m. čia statant monumentą mūšiams, vykusiems Šiaulių žemėje 1236–1945 m. Aikštelėje įrengtas geodezinis ženklas. Piliakalnis dirvonuoja, vakariniame šlaite įrengti laiptai. Paminklo teritorijos plotas 98100 m².
Į pietryčius nuo piliakalnio, 1 ha plote yra papėdės gyvenvietė.

Istorija

Ant Salduvės kalno yra buvusi medinė pilis, kuri galėjo turėti nemažą vaidmenį Šiaulių kunigaikščių ir pirmųjų šiauliškių gyvenime. Istorinių duomenų apie tą pilį neišliko.
Salduvės piliakalnio kultūrinis sluoksnis gerokai apgadintas. Tik vienas kitas atsitiktinis radinys liudija apie piliakalnio istoriją. XIX a. pradžioje ant kalno buvo pastatytas optinio telegrafo bokštas. 1944 m. rugpjūčio mėnesį ant kalno buvo Raudonosios armijos stebėjimo punktas. Ir po karo apmokymų metu čia rausdavosi kareiviai.
Salduvės vardo kilmę paaiškinti sunku. Užrašyta legenda, kad Šiaulių kunigaikštis su savo mylimąja mergaite ant šio kalno pradėjęs gyventi be vedybų. Už tai dievas Perkūnas juos abu nutrenkęs. Ta meilė buvusi labai saldi, dėl to ir kalnas Salduve pavadintas. Gali būti, kad vietovardis atsirado nuo asmenvardžio Saldus. O gal į pilį buvo suvežamas medus? Mokslinėje literatūroje piliakalnis nuo XX a. vidurio vadinamas Žuvininkų vardu, tačiau senieji vietiniai gyventojai taip vadino piliakalnį – senkapį tarp Žuvininkų kaimo ir dab. Švedės tvenkinio.

Legendos

Legendoje apie Salduvės piliakalnį pasakojama, jog kažkada čia gyvenęs didikas, turėjęs nepaprastai gražią dukterį, kurią pamilęs šaunus jaunikaitis. Įsimylėjėliai mėgdavę vaikščioti kalno viršūne. Tokia meilė dievui Perkūnui pasirodžiusi per daug nepadori, per daug saldi, ir jis vieną dieną sukėlęs didžiulę audrą, sugriaudėjęs ir trenkęs į kalną, pliekęs žaibais… Esą nuo taip tragiškai pasibaigusios saldžios meilės ir piliakalnio pavadinimas – Salduvė.
Kita legenda teigia, jog ten, kur dabar Salduvė, kažkada buvęs labai turtingas miestas, bet jo gyventojai užmiršę dorovę – kilęs baisus viesulas ir viską užnešęs, užpylęs žemėmis…
Tarybiniais metais prie kalno buvo pradėtos rengti dainų ir šokių šventės.

Aplinkiniai piliakalniai

Luponių piliakalnis 13 kmJurgaičių piliakalnis 10 kmPeleniškių piliakalnis 39 kmSauginių piliakalnis 16 kmRamulėnų piliakalnis 11 kmBubių piliakalnis 16 kmNormančių piliakalnis 16 kmVelžių piliakalnis 25 km
Bažnytinis mokestis

Bažnytinis mokestis – mokestis, mokamas gyventojo jo religinei bendruomenei. Didžioje Europos dalyje yra tik savanoriškas mokestis. Už jo nemokėjimą niekas nebaudžia, nebent gali būti nesuteikiamos bažnytinės paslaugos. Vokietijoje bažnytinius mokesčius surenka ir atitinkamoms konfesijoms perveda valstybė (Mokesčių inspekcija, vad. Finansų tarnyba, vok. Finanzamt).
Žiūriškis

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 13 km
Anglininkai – 3 kmMieleišiai – 1,5 kmMickūnai (Biržai) – 1,3 kmIškonys – 1,6 km
Solt Leik Sitis

Pavadinimo kilmė

Miesto pavadinimas išvertus į lietuvių kalbą reiškia „druskos ežero miestas“.

Sportas

2002 m. mieste vyko XIX žiemos olimpinės žaidynės.
Mieste žaidžia Utah Jazz krepšinio komanda, bei futbolo komanda Real Salt Lake, kuri dalyvauja aukščiausioje JAV profesionalų futbolo lygoje MLS (Major League Soccer)
Klaipėdos kamerinis orkestras

Klaipėdos kamerinis orkestras – kamerinis orkestras iš Klaipėdos.

Istorija

1992 m. susibūręs stygininkų ansamblis nuolatinę erdvę kūrybinei veiklai ir administracinę paramą rado Klaipėdos koncertų salėje. Koncertų sezonuose ir trijuose kasmetiniuose festivaliuose orkestras kas mėnesį publikai pristato naujas programas kaip reziduojantis salės kolektyvas. Kruopščiai formuojamomis programomis ir uždegančiomis interpretacijomis orkestras du dešimtmečius aktyviai siekia stimuliuoti ir šviesti savo auditoriją, pateikdamas plačią įvairių epochų muzikinių stilių ir žanrų paletę nuo baroko iki šių dienų ir uostamiestyje steigdamas naujas orkestro koncertų tradicijas. 2009 m. meno vadovu tapo violončelininkas Mindaugas Bačkus. Orkestras yra koncertavęs daugelyje Lietuvos festivalių, Kauno ir Vilniaus filharmonijose, Vokietijoje, Lenkijoje, Ukrainoje, Latvijoje, Estijoje, Suomijoje, Italijoje, Šveicarijoje.
Lentvario–Virbalio geležinkelis

Istorija

Sankt Peterburgo–Varšuvos geležinkelio atšaka iš Lentvario į Virbalį (Rusijos imperijos ir Prūsijos pasienis) pradėta statyti 1859 m. pavasarį. Galinės atkarpos stotys, Lentvario bei Kybartų, įrengtos kaip aukščiausios klasės. Atkarpoje įrengtas Kauno geležinkelio tunelis, pastatytas Kauno geležinkelio tiltas per Nemuną. Pirmieji traukiniai Kauno–Virbalio atkarpa paleisti 1861 m. balandžio 11 d. Po metų, 1862 m. kovo 15 d. atidarytas traukinių eismas Vilniaus–Virbalio linijoje.
1871 m. Kaišiadorių–Lentvario atkarpa tapo Liepojos–Romnų geležinkelio dalimi. Kaizerinės Lietuvos okupacijos metu šias dvi geležinkelio linijas papildomai sujungė Palemono–Gaižiūnų linija. 1924 m. nutiesta Kazlų Rūdos–Šeštokų atšaka.
Istorinis Lentvario–Virbalio geležinkelis dalimis persidengia su Vilniaus–Kauno bei Kauno–Marijampolės linijomis.
Adomas Zamulskis

Biografija

2001 m. baigė Kauno medicinos universitetą, vaistininkas.
UAB „Mėtos“ vaistinė vaistininkas.
Partijos Tėvynės sąjunga - Lietuvos krikščionys demokratai Plungės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Asociacijos „Žemaitijos Babrungas“ vadovas.
Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos Teisės katedra

Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos Teisės katedra (KVAM TK) - neuniversitetinės aukštojo mokslo įstaigos (VšĮ) Klaipėdos verslo aukštosios mokyklos (KVK)neuniversitetinė aukštojo mokslo įstaiga struktūrinis padalinys; Teisės katedra. Veiklos sritys - teisinis švietimas (teisės dėstymas), teisės mokslinė veikla (tyrimai, straipsnių publikavimas ir kt.). 12 dėstytojų (2010 m.).

Veikla

Pagrindinė studijų programa - Teisė. Teisės katedra organizuoja mokslo taikomąją bei metodinę veiklą, rengia seminarus, konferencijas, publikuoja straipsnius bei studijų metu naudojamas metodines, mokymo priemones. Teikia nemokamas teisines konsultacijas.
2002 m. Klaipėdos verslo kolegijoje buvo įsteigta Teisės katedra (KVK TK).
2009 m. Klaipėdos verslo kolegija pakeitus pavadinimą ir tapus Klaipėdos verslo aukštąja mokykla, prie Katedros įsteigtas Teisės studijų programos studentų būrelis, kurio nariai teikia nemokamas teisines konsultacijas savo kompetencijos ribose socialiai remtiniems asmenims, bendrojo lavinimo mokyklų moksleiviams bei jauniems, studijuojantiems profesinėse arba aukštosiose Lietuvos mokyklose, asmenims. Tikslas - ugdyti studentų mokslo taikomosios veiklos ir konsultacinius įgūdžius, propaguojant ir organizuojant studentų mokslinę bei konsultacinę veiklą, lavinti studentų teisinio darbo įgūdžius, skatinti visų pakopų studentų bendradarbiavimą aukštojoje mokykloje, taip pat su kitų Lietuvos bei užsienio valstybių švietimo įstaigų bendruomene.
Adresas: Tilžės g. 46a, LT-91112, Klaipėda.
Tudhalijas IV

Santykiai su Asirija

Savo valdymo pradžioje Tudhalijas stengėsi palaikyti draugiškus santykius su Egiptu ir Asirija. 1233 m. pr. m. e. Asirijoje į valdžią atėjus Tukulti-Ninurtai I, Tudhalijas nusiuntė draugišką pasveikinimą ir bandė atkalbėti naująjį karalių nuo, hetitams pavojingų, karo žygių į Armėnijos kalnyną. Viršutinio Eufrato ir Aracanio lygumų smulkiosios karalystės atsidurtų tarp kariaujančių pusių ir neaiškų ar jos liktų ištikimos hetitams. Pasirašytoje sutartyje su Ammuru karaliumi Šavuškamuvu buvo sutarta, kad Ammuru draudžiama prekiauti su Asirija ir draudžiama praleisti Asirijos prekybininkus per savo teritoriją. Iš šios sutarties aišku, kad Tudhalijas laukė karo su Asirija.
Iš Asirijos šaltinių žinoma, kad Tukulti-Ninurta I įsiveržė į rytinį Eufrato krantą apie 1230 m. pr. m. e. Prie Nihrijos įvyko mūšis (Nihrijos mūšis) su hetitų armija. Hetitai mūšį pralaimėjo ir prarado buvusios Mitanijos teritorijas, į nelaisvę pateko 28 000 karių.

Žygiai į vakarus

Išlikusiuose „Tudhalijo analuose“ rašoma, kad vakarinės hetitų vasalų žemės buvo prarastos. Hetitų žygiai siekė Arcavą, „Sechos upės šalis“, užimtas achajų karaliaus ir kt. Hetitai du kartus žygiavo į Assuvą, iš kur sugrįžo su 10 000 belaisvių ir 600 karo vežimų. Bet šiuos žygius nutraukdavo kaškai, kurie puldinėjo centrines hetitų sritis.
Tuo metu į Anatolijos žemes pradėjo skverbtis ir gentys iš Balkanų. Manoma, kad tuo metu žlugo Troja. Hetitų raštuose yra minimas Assuvos miestas Тruvisa (Troja).

Kipro okupacija

Padedamas Sirijos laivyno, Tudhalijas atakavo ir užėmė Alašiją. Į hetitų nelaisvę pateko visa Alašijos karalius šeima. Tudhalijas išsivežė su savimi į Hatušą daug sidabro, aukso ir belaisvių, o Alašijai uždėjo duokle. Užėmę Kiprą, hetitai galėjo kontroliuoti saloje esančius geležies rūdos išteklius.
Tudhalijas daug laiko ir lėšų skyrė šventovių statybai, rūmų ir archyvų sutvarkymui. Buvo sukurti uolų reljefai Jaziliskajos šventovėje prie Hatušo.
Jo valdymo metais šalį kamavo sausros, šalyje siautė badas. Hetitams duoną tiekė Egiptas ir Ugaritas. Sausros pasekmėms sušvelninti buvo pastatyta 13 užtvankų, viena iš jų iki mūsų dienų išliko Aladžahiojiuko (turk. Alacahöyük) miestelyje
Kituose šaltiniuose Tudhalijaus IV–jo valdymo metai yra nurodyti 1265–1235 m. pr. m. e. ir 1250–1220 m. pr. m. e.
Plieno paktas

Plieno paktas, kartais vadinamas Geležine sąjunga (vok. Stahlpakt; it. Patto d'Acciaio), oficialiai Draugystės ir Sąjungos paktas tarp Vokietijos ir Italijos – karinė ir ekonominė savitarpio pagalbos sutartis tarp Fašistinės Italijos, valdomos Benito Mussolini, ir Nacistinės Vokietijos, valdomos Adolfo Hitlerio. Sutartį pasirašė Italijos ir Vokietijos užsienio reikalų ministrai Galeazo Siano ir Joachimas fon Ribentropas 1939 m. gegužės 22 d.
Sutartį sudarė dvi pagrindinės dalys: pirmoji dalis buvo atvira deklaracija apie gerų Vokietijos ir Italijos santykių tąsą. Antroji, vadinamasis „Slaptas pridėtinis protokolas“, skelbė keletą susitarimų dėl abiejų šalių ekonominių ir karinių išteklių. Vis dėlto kai kurie Italijos politikai buvo nepatenkinti sutartimi.
Iš pat pradžių sutartį norėta pavadinti Kraujo paktu, tačiau, manant, kad toks pavadinimas būtų nepriimtinas Italijos tautai, Benito Mussolini sutartį pavadino Plieno paktu.

Sutartis

Pirmiausia sutartis įgaliojo Vokietiją ir Italiją paremti viena kitą karo atveju, suteikiant karinę arba kitokią pagalbą bei bendradarbiauti karinės gamybos srityse. Taip pat šis paktas įgaliojo abi valstybes karo metu nesudarinėti separatinės taikos, negavus kitos valstybės sutikimo. Sutartis buvo pasirašyta, manant, kad karas prasidės per ateinančius trejetą metų. Karo pradžia rugsėjo 1 d. ir išplitimas rugsėjo 3 d. Italijai buvo kiek netikėtas ir ji dėl prasto kariuomenės parengtumo lygio turėjo sunkumų vykdant sutarties sąlygas. Į karą Italija įsitraukė tik 1940 m. birželio 10 d., užpuolus Prancūziją.
Kings Lino uostas

Istorija

XIII a. Kings Lino uostas pasižymėjo savo svarba. Įsikūręs šalia Vošo įlankos žiočių uostas traukdavo prekeivius iš Hanzos sąjungos. Prekiauta vilna, audiniais ir druska.
1870 m. į uostą atvestas geležinkelis. 1876 m. uostas iškraudavo virš 500 prekinių laivų. Aktyviai krautos žemės ūkio prekės keliausiančios į kitus kraštus.
Juzef Kvetkovskij

Biografija

1957 m. baigė Versekos vidurinę mokyklą lenkų dėstomąja kalba. Studijavo Naujosios Vilnios mokytojų institute, 1964 m. baigė Leningrado A. Gerceno pedagoginį institutą, įgijo vidurinės mokyklos istorijos mokytojo specialybę.
Naujosios Vilnios, Vilniaus rajono vykdomojo komiteto Sporto skyriaus vedėjas, Nemenčinės vidurinės mokyklos mokytojas, Vilniaus rajono jaunimo mokyklos direktorius, Švietimo ministerijos vadovaujantis inspektorius, Vilniaus rajono Švietimo ir kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas švietimo reikalams, Sudervės Mariano Zdziechovskio pagrindinės mokyklos mokytojas.
Lietuvos lenkų rinkimų akcijos Vilniaus miesto skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. su Lenkų rinkimų akcijos ir Rusų Aljanso koalicija „Valdemaro Tomaševskio blokas“ – Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos lenkų mokyklų mokytojų draugijos „Macierz Szkolna“ įkūrimo iniciatorius, nuo įkūrimo vicepirmininkas, nuo 1993 m. draugijos pirmininkas. Sutuoktinė Angelė, vaikas Violeta.
Vilniaus miesto savivaldybės administracija

Vilniaus miesto savivaldybės administracija – Vilniaus miesto savivaldybės vykdomoji valdžia. Vilniaus savivaldybės administracija vykdo Vilniaus miesto savivaldybės tarybos sprendimus. Dirba 1075 darbuotojai (Sodros apdraustieji), 2015-08-23 d. duomenys.
Gražučiai

Istorija

Tarybinių metų pradžioje – Gražučių apylinkės centras.
Nuoma

Nuoma - daikto perleidimas laikinai jį naudoti už atlygį (užmokestį). Perduodantysis - nuomotojas, naudos gavėjas - nuomininkas. Gali būti sudaroma nuomos sutartis (raštu arba žodžiu). Lietuvoje tai reglamentuoja LR civilinis kodeksas (XXVIII skyrius). Nuomoti gali būti bet kokie nesunaudojamieji daiktai.
Pseudoartrozė

Pseudoartrozė (iš pseudo ir gr. arthron – sąnarys) arba netikrasis sąnarys – nenormalus kaulo judrumas buvusio lūžio vietoje. Priežastys, dėl kurių lūžęs kaulas nesuauga, gali būti bendros, tokios kaip organizmo išsekimas, ir vietinės, tokios kaip atviras užterštas lūžis, platus minkštųjų audinių sužalojimas ties lūžio vieta su kraujagyslių ir nervų pažeidimu.
Pagrindiniai pseudoartrozės požymiai: paslankumas neįprastoje vietoje, truputį skaudanti, deformuota ir nefunkcionuojanti galūnė.
Pseudoartrozė gydoma kompresiniais bei distrakciniais aparatais; kartais operuojama.