google/wiki40b huggingface dataset:
Maisto dažiklis

Maisto dažiklis – bet kuri maisto produkto ar gėrimo nudažymui dedama medžiaga. Maisto dažikliai kaip maisto priedai naudojami maisto pramonėje ir maistą gaminant namuose. Taip pat maisto dažiklių gali būti dedama į farmacijos, kosmetikos pramonės gaminius, jie gali būti naudojami kaip saugesni dažai švietimo įstaigose ir pan.

Reglamentavimas

Maisto dažiklių saugą pasaulyje tikrina įvairios organizacijos ir kartais jų nuomonė dėl dažiklio saugos išsiskiria. Jungtinėse Amerikos valstijose numeriai paprastai suteikiami leidžiamiems naudoti sintetiniams maisto dažinkliams, kurie neegzistuoja gamtoje, tuo tarpu Europos Sąjungoje, E numeriai suteikiami tiek sintetiniams, tiek natūraliems priedams (intervalas E100-E199).
Dauguma šalių turi savus maisto gamyboje, kosmetikoje, farmacijoje leistų naudoti dažiklių sąrašus. Šiuose sąrašuose ar kitokiuose teisės aktuose gali būti nurodyti didžiausi dažiklių kiekiai, kuriuos vartotojas gali gauti per dieną su maistu ir kitais gaminiais.
Daugelis šalių organizacijų, įskaitant JAV Maisto ir vaistų administraciją, nereikalauja, kad būtų atliekami natūralių dažančių medžiagų bandymai ar klinikiniai tyrimai.

Kitas panaudojimas

Kadangi maisto dažikliai paprastai saugesni nei įprastiniai menininkų naudojami dažai ir pigmentai, kai kurie menininkai juos naudoja kūryboje, ypač kūno piešiniams.
Maisto dažus galima naudoti ir audinių dažymui, jie greitai nenusiskalbia, kai audiniai iš medvilnės ar kanapių pluošto. Kai kuriuos maisto dažiklius galima fiksuoti ir ant nailono ar gyvūninės kilmės pluošto.
Michailas Kargeris

Biografija

1927 m. baigė Leningrado universitetą, 1959 m. istorijos mokslų daktaras.
Nuo 1925 m. Leningrado universiteto mokslo darbuotojas, dėstytojas, 1943-1974 m. Meno istorijos katedros vedėjas, nuo 1949 m. profesorius. Nuo 1929 m. dirbo ir TSRS mokslų akademijos archeologijos instituto Leningrado skyriuje, 1953-1974 m. slavų ir rusų archeologijos sektoriaus vadovas, 1964-1971 m. direktorius.

Mokslinė veikla

Tyrinėjo senovės rusų kultūrą, architektūrą, rankraščius, senovės slavų miestus. Vadovavo archeologinėms ekspedicijoms ir restauravimo darbams Kijeve, Chmelnyckio Perejaslave, Haliče, Polocke, Naugarde, Turove, Iziaslavlyje, iš viso apie 20 miestų.
Gimtoji šalis

Gimtoji šalis – dvisavaitis laikraštis, leistas 1947–1952 m. Briuselyje, Belgijos karo pabėgėlių stovyklose.

Istorija

Iš pradžių leido specialiai suorganizuota „Sėjos“ draugija, nuo 1950 m. Belgijos lietuvių bendruomenės centro valdyba. Išleisti 124 rotatoriumi spausdinti numeriai.
Laikraštį redagavo J. Danauskas, V. Banevičius, Pranas Gaida, Juozas Didinskas (Dėdinas), J. Aranauskas, Eduardas Cinzas.
1956–1960 m. Juozas Dėdinas tokiu pat pavadinimu leido mėnesinį leidinį Belgijos lietuviams.
Sakalos aukštuma

Sakalos aukštuma (est. Sakala kõrgustik) − moreninė aukštuma Estijos pietuose, Viljandžio apskrityje, į vakarus nuo Vertsjervo ežero.
Aukštumos ilgis (iš šiaurės į pietus) yra 50 km. Aukščiausia vieta − Rutaus kalva (145 m).
Aukštumos pavadinimas išliko nuo viduramžių, kai tose vietose gyveno viena iš aštuonių didžiausių estų genčių – sakala.
Melfortas

Istorija

Vieni pirmųjų gyventojų čia kūrėsi 1884 m., 1903 m. tapo kaimu. 1907 m. suteiktas miesto statusas.
Vytautas Sinkevičius (1959)

Biografija

1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1995–1997 m. ir 2003–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
1993 m. Papėčių kaimo bendruomenės „Sodžius“ pirmininkas. Sutuoktinė Sigita, vaikai Laura, Inga, Dainius, Nerijus.
Česlavas Jankovskis

Česlovas Jankovskis (lenk. Czesław Jankowski; 1857 m. gruodžio 9 d. Polianos dvaras (prie Ašmenos), dab.  Baltarusija – 1929 m. spalio 6 d., Vilnius) – lenkų poetas ir publicistas, Vilniaus krašto visuomenės veikėjas.

Biografija

Gimė Vilnijos bajorų šeimoje, 1870–1877 m. mokėsi Mintaujos vokiečių gimnazijoje. 1877–1879 m. Varšuvos universitete studijavo filologiją, o 1879–1882 m. Krokuvos Jogailos universitete – filosofiją. 1886 m. vedė Mariją Jasienską, su kuria apsigyveno šeimos dvare Polianoje.
Dar būdamas paaugliu pradėjo rašyti eilėraščius. 1879–1891 m. buvo išleistos septynios jo poezijos knygos. Nuo 1883 m. pradėjo publicistinę veiklą: bendradarbiavo su Sankt Peterburge leidžiamu laikraščiu „Kraj“, Vilniaus dienraščiu „Kurier Litewski“. 1889 m. redagavo „Kurier Codzienni“, o 1907 m. įkūrė savaitraštį „Glos Polski“. Pasirašinėjo slapyvardžiais Česlav, Litvin. Daug keliavo po Europą, savo įspūdžius skelbė spaudoje. Išleido vertingą kraštotyrinį darbą apie Ašmenos apskritį.
1906 m. buvo išrinktas Vilniaus gubernijos deputatu į Rusijos Pirmąją Valstybės dūmą, pasireiškė kaip konstitucinės monarchijos šalininkas. Rusijos carui Pirmąją dūmą paleidus, dirbo žurnalistu Vilniuje. Suartėjo su krajovcais – Lietuvos autonomijos Lenkijos valstybėje šalininkais. Pirmojo pasaulinio karo metais kurį laiką gyveno Varšuvoje. Pokaryje Vilniuje trumpai dirbo valdininku, skelbė publicistiką laikraštyje „Slowo“. Išrinktas Lenkijos rašytojų sąjungos Vilniaus skyriaus pirmininku. Palaidotas Vilniaus Rasų kapinėse.
Didysis Nefudas

Didysis Nefudas (arab. صحراء النفود = ṣahrā' al-nefud) – dykuma šiaurinėje Arabijos pusiasalio dalyje, Saudo Arabijoje. Plotas ~70 tūkst. km². Ilgis 500 km, plotis iki 300 km. Dykuma yra ant 600–1000 m aukštyje esančio plokščiakalnio. Šiaurėje pereina į Sirijos dykumą, pietryčiuose – į Dechną.
Dideli barchniniai ir kalvagūbriniai smėlio masyvai, akmeningosios dykumos (hamados). Didįjį Nefudą vagoja vadės. Vyrauja efemerinė augalija. Verčiamasi gyvulininkyste (avys, kupranugariai).
Khazar salos

Infrastruktūra

Salose ketinama pastatyti milijoninį miestą (800 tūkst. pastovių gyventojų ir 200 tūkst. turistų) su 150 mokyklų, 50 ligoninių ir dienos centrų, daugybe parkų, prekybos centrų, kultūros įstaigų, universitetų miesteliais, kokybiška Formulės 1 lenktynių trasa, aukščiausiu pasaulyje 1 km aukščio Azerbaidžano bokštu. Visi šie objektai suprojektuoti atlaikyti 9 balų žemės drebėjimą. Mieste bus pastatyta 150 tiltų ir oro uostas susisiekimui su žemynu.
FK Ekranas Panevėžys

Istorija

Panevėžio miesto reprezentacinė „Ekrano“ futbolo komanda susikūrė 1964 m. tuometinio „Ekrano“ gamyklos direktoriaus Vincento Navicko iniciatyva. Komandos vadovu ilgus metus buvo gamyklos direktorius ekonomikai Vytautas Ulozas. Pirmuoju ekipos treneriu buvo V. Daunoras. 3 metus komanda žaidė Panevėžio miesto pirmenybėse.
1968 m. „Ekrano“ komanda tapo Lietuvos futbolo pirmenybių „Žalgirio“ pogrupio nugalėtoja ir kitą sezoną kartu su Panevėžio „Statyba“ žaidė aukščiausioje lygoje. Tačiau debiutantui „Ekranui“ nebuvo lengva, kadangi geriausi futbolininkai žaidė „Statyboje“. Tuo metu komandą treniravo V. Šilinskas ir V. Daunoras. Pirmąsias rungtynes Lietuvos čempionato aukščiausioje lygoje „Ekranas“ žaidė 1969 m. balandžio 19 d. Kėdainiuose, kur 2:3 pralaimėjo vietos „Nevėžiui“. Pirmuosius įvarčius ekraniečiams tada pelnė K. Ramonis ir A. Vaitkevičius. 
Didžiausias pakilimas buvo 1980 m., kai komandoje pradėjo dirbti buvęs ilgametis Klaipėdos „Atlanto“ meistrų komandos žaidėjas M. Kaušpėdas. Nuoseklus trenerio ir futbolininkų darbas davė rezultatus: „Ekranas“ iškopė į geriausių gretas, tapo 1985 m. Lietuvos čempionu, laimėjo „Tiesos“ taurę, 1986 m. iškovojo Pabaltijo čempionų taurę Piarnu mieste Estijoje. Naujas etapas prasidėjo 1989 m., kai treneriui M. Kaušpėdui išvykus į kitą miestą, prie komandos vairo stojo Virginijus Liubšys. 1993 m. „Ekrano“ futbolo komanda antrą kartą tapo Lietuvos futbolo čempionato nugalėtojais.
1993 m. komandos rėmėju ir prezidentu tapo AB „Ekranas“ komercijos direktorius Aleksandras Michelsonas. 1994 m. balandžio 25 d. įkurtas savarankiškas Futbolo klubas „Ekranas“, klubo prezidentu išrinktas R. Gabulas. 1996 m. prezidentu vėl išrinktas A. Michelsonas, kuris šias pareigas užėmė iki 1998 m. gruodžio.
„Ekrano“ komanda žaidė tarptautines rungtynės Čekijoje, Rusijoje, Vengrijoje, Vokietijoje, Suomijoje, Slovakijoje, Belgijoje, Lenkijoje, Kipre, Rumunijoje, Bulgarijoje, tobulinosi Italijoje.
2005 m. rudenį klubo valdybos pirmininku tapo Mindaugas Juozaitis, generaliniu direktoriumi – Tomas Sitnikovas. 2006 m. „Ekranas“ Baltijos šalių Estijos, Latvijos ir Lietuvos čempionų turnyre Liepojoje (Latvija) iškovojo pirmąją vietą. Šie metai buvo sėkmingi ir jauniesiems „Ekrano“ futbolininkams: dubleriai iškovojo 1-ąją vietą Lietuvos Šiaurės zonos pirmenybėse, o iš penkių klubo jaunimo komandų dvi (1990 m. treniruojama Lino Niurkos ir 1991 m. treniruojama Ričardo Čereškos) tapo Lietuvos klubinių komandų čempionais, o 1989 m. trenerio Dariaus Butkaus auklėtiniai tapo prizininkais. Tai auksinio „Ekrano“ era – nuo 2005 iki 2010 m. klubas laimėjo 4 Lietuvos čempiono titulus iš 6.
2015 m. pradžioje nebuvo priimti į A lygą dėl skolų, ir 2016 m. buvo paskelbtas bankrotas. Metų pabaigoje klubo turtas buvo parduodamas varžytinėse, tame tarpe FK Ekranas Panevėžys prekinis ženklas, tačiau norinčių pirkti 50 tūkst. vertės legendinio klubo pavadinimą neatsirado.
Pagirmuonys

Istorija

Nuo XIX a. iki 1914 m. kaimas buvo Pagirmuonių valsčiaus centras.
Lietuvos santarvės draugija

Lietuvos santarvės draugija (vok. Litauische Friedensgesellschaft) – labdaros visuomeninė organizacija, veikusi 1816–1914 m. (ar 1917 m.) Mažojoje Lietuvoje ir Mozūrijoje. Centras – Gumbinėje.

Istorija

Lietuvos santarvės draugiją įkūrė mokytojai, dvasininkai, tarnautojai. Draugijai vadovavo valdyba. 1817 m. turėjo 403, 1823 m. – 336, 1833 m. – 197 narius. ADraugija turėjo atstovybes įvairių miestuose. Teikė materialinę paramą gimnazistams ir Karaliaučiaus universiteto studentams, kilusiems iš Mažosios Lietuvos ir Mozūrijos – paskyrė – 20 stipendijų, t. p. dovanojo knygų, drabužių, rašymo priemonių. Kasmetines veiklos ataskaitas skelbė Gumbinės apygardos informacinio laikraštyje „Amtsblatt der Koniglichen Regierung zu Gumbinnen“. XIX a. pab. draugijos narių labai sumažėjo, veikla sumenko.
Stasys Lukas

Biografija

Gimė ir užaugo Baubliuose, ūkininkų šeimoje. Mokėsi Baublių pradinėje mokykloje. Lietuvių tautinio jaunimo „Jaunoji Lietuva“ sąjungos Kartenos skyriaus narys. 1940 m. pavasarį pašauktas į Lietuvos kariuomenę, kuri rusų okupacijos pradžioje reorganizuota į raudonosios armijos 29-ąjį šaulių teritorinį korpusą. Karo pradžioje iš armijos pabėgo, grįžo į Baublius.
Po II pasaulinio karo dirbo miškų ruošoje. 1946 m. rudenį kartu su J. Žutautu subūrė Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Kadugio partizanų būrį, buvo vado pavaduotoju. 1946 m. birželio mėn. J. Žutautui žuvus, tapo vadu. Jam vadovaujant būrys buvo pavadintas Buganto kuopa.
Žuvo kartu su kuopos partizanais J. Baltuoniu, M. Račkumi-Jauniumi ir K. Žiobaku-Vilku 1947 m. rugpjūčio 9 d. (kitais duomenimis – rugsėjo 8 d.) pakeliui į Kardo rinktinės štabą, patekęs Rubulių miške netoli Klibių (Voveraičių) geležinkelio stotelės ir kelio Kretinga-Salantai į MGB Kretingos apskrities poskyrio stribų ir MGB kariuomenės 273-ojo šaulių pulko kareivių surengtą pasalą. Kūnas atvežtas į Kartenos vls. MGB poskyrio kiemą, o vėliau užkastas ties Minijos ir Alanto santaka.
Plokščių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Istorija

Plokščių savininkas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas 1670 m. pastatė pirmąją medinę bažnyčią. Šios vieta tiksliai nežinoma, galbūt stovėje Nemuno slėnyje. Pirmajai bažnyčiai sudegus, antrąją bažnyčią ant kalvos apie 1770-1774 m. (1814-1823 m. dokumentų duomenimis) ar 1784 m. (A. Polujanskio, P. Augustaičio, J. Totoraičio tvirtinimu) pastatė Upytės vėliavininkas Benediktas Karpis. Antrajai Plokščių bažnyčiai gresiant sugriūti, 1868 m. klebonas Patricijus Sperauskas (kleb. 1834-1873 m.) susiruošė ją remontuoti iš esmės. Ruošdamasis remontui, klebonas Sperauskas savo lėšomis pastatydino mūrinę koplyčią, į kurią, bažnyčios statybos laikotarpiu, laikinai buvo perkeltos pamaldos. Vėliau pašventina koplyčia galėjo būti naudojama mirusiesiems šarvoti. Dokumentuose minima, kad 1868 m. koplyčia buvo jau iškilusi. 1868-1869 m. bažnyčios koliatoriaus grafo Benedikto Tiškevičiaus ir parapijiečių lėšomis bei tuometinio vikaro Tomo Jankausko rūpesčiu dabartinė medinė bažnyčia buvo perstatyta. 1883 m. ją konsekravo pavyskupis Juozapas Olekas. 1907 m. įsikūręs „Žiburio“ draugijos skyrius (pirmininkas kunigas J. Markelis) 1909 m. įsteigė biblioteką - skaityklą. Kunigo J. Radžiūno iniciatyva 1930 m. pastatyta medinė klebonija. Po Antrojo pasaulinio karo nusavinta, paversta ligonine. Klebonas Juozapas Frainas (1911–1987) suremontavo sunykusį pastatą ir pertvarkė į kleboniją. Bažnyčios varpas nulietas 1573 metais Rytų Prūsijoje. Varpo frize vokiečių kalba išlietas tekstas „GOT IST MEIN ZIEL ZOIM ICH MICH HALTEN WILHERMAN STVFER ANNO 1573“.

Architektūra

Bažnyčia lotyniško kryžiaus plano, vienabokštė, su žemesne trisiene apside ir bokšteliu. Šventoriaus tvora medinių statinių.
Departamento direktorius

Departamento direktorius (rus. директор департамента) – ministerijos departamento vadovas, kurio pareigybė vadinama žodžiu direktorius.
Antatiškių akmuo

Antatiškių akmuo, vad. Šiaučiuku – riedulys Molėtų rajone, į šiaurės rytus nuo Antatiškių kaimo, šlapiame lapuočių miške. Rausvas stambiagrūdis granitas, netaisyklingos formos, 2,8 m ilgio, 2,5 m pločio, iki 1,75 m aukščio. Akmens šone yra natūralios kilmės įduba, kurioje, pasak pasakojimų, žmonės matydavę sėdintį ir siuvantį batus velnią arba šiaučių. Nuo 1998 m. objektas įtrauktas į Kultūros vertybių registrą.
Saugok sveikatą

Saugok sveikatą – Lietuvos AIDS centro ketvirtinis žurnalas, einantis nuo 1992 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1994 m. ėjo kaip laikraščio „AIDS kronika“ priedas. Nuo 1994 m. leidžiamas lietuvių ir rusų (Beregi zdorovje) kalbomis. Tiražas 1992 m. – 15 000 egz., 1994 m. – po 4000 egz. lietuvių ir rusų k., 1997 m. – 7100 egz. lietuvių kalba ir 7000 egz. rusų k.
Redakcinė kolegija: Saulius Čaplinskas, Algimantas Trečiokas.
Aerodromas

Civiliniai aerodromai

Civiliniai aerodromai privalo turėti sertifikatą, kurį vietinio susisiekimo oro uostams išduoda valstybinė aviacijos inspekcija, tarptautiniams – Tarptautinė civilinės aviacijos organizacija (ICAO – International Civil Aviation Organization).
Pagal naudojimo trukmę skirstomi į nuolatinius ir laikinuosius, pagal dangą – į gruntinius ir dirbtinės dangos. Dirbtinės dangos aerodromai skirstomi pagal tūpimo–kilimo tako ilgį į 4 kategorijas nuo 1 iki 4 (1 kategorija – trumpiausias, 4 – ilgiausias), pagal plotį į 5 kategorijas, žymimas raidėmis A, B, C, D, E (A – siauriausias, E – plačiausias).
Pagal skrydžių pobūdį būna pritaikyti tūpti orientuojantis vizualiai ar pagal prietaisų rodmenis. Pagal tūpimą pagal prietaisus dar skirstomi į tris klases – A, B, C: A ir B klasės aerodromuose, atitinkamą įrangą turintys orlaiviai gali tūpti kai matomumas labai blogas, C klasės aerodromuose – visiško nematomumo sąlygomis.
Laisvės atėmimo vietų ligoninė

Laisvės atėmimo vietų ligoninė – viena iš kalinių gydymo įstaigų Lietuvoje.

Istorija

Įkurta 1961 m. 2000 m. LR vidaus reikalų ministerijos Pataisos darbų departamentą perdavus Lietuvos Respublikos teisingumo ministerijai, ligoninė buvo pertvarkyta.
2011 m. prijungti Pravieniškių gydymo ir pataisos namai.
2016 m. įvykdžius išstatutinimą, ligoninės darbuotojai tapo civiliais. Tais pačiais metais ligoninė iš Vilniaus į Pravieniškes II.
KF Lepenci

Istorija

Kulbo įkūrimo data laikoma 1957–ieji metai.
Kosovui tapus nepriklausoma valstybe, klubas dalyvauja šalies futbolo pirmenybėse.
Albert Albertjan

Biografija

1993 m. baigė Kauno medicinos akademiją, gydytojas. Gargždų ligoninės skyriaus vedėjas, 2005 m. Klaipėdos miesto universitetinės ligoninės skausmo skyriaus vedėjas.
Liberalų demokratų partijos, 2005 m. Piliečių sąjungos, nuo 2006 m. Pilietinės demokratijos partijos narys. 2003–2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys.
Klaipėdos armėnų bendruomenės „Van“ narys. Sutuoktinė Naira, vaikai Kristina, Ani, Mariam.
Ericsson

Ericsson (Telefonaktiebolaget L. M. Ericsson) – viena didžiausių Švedijos kompanijų, telekomunikacinės ir duomenų perdavimo įrangos gamintojas. Pagrindinė veikla – mobilaus ryšio technologijos, duomenų perdavimas, telekomunikacijos. Pagrindiniai klientai – įmonės, tinklo naudotojai ir tinklo paslaugų teikėjai. Tiesiogiai ar per priklausomas įmones užsiima ir kabelinės televizijos, IP televizijos paslaugų teikimu.
Bendrovę 1876 m. įkūrė Lars Magnus Ericsson kartu su savo draugu Carl Johan Andersson kaip telegrafo įrangos remonto dirbtuvės. Kompanija buvo įsikūrusi Drottninggatan 15, centriniame Stokholme. XX a. pradžioje Ericsson dominavo pasaulinėje telefono komutacinių stočių rinkoje, bet pavėlavo diegiant automatinę įrangą. Didžiausia pasaulyje rankinė telefono komutacinė stotis, aptarnaujanti 60 000 linijų Ericsson buvo įrengta Maskvoje 1916 m. XX a. dešimtajame dešimtmetyje Ericsson turėjo 35-40 procentų mobiliųjų telefonų sistemų rinkos dalį.
Būstinė yra Stokholme, atstovybės turimos ar veikla vystoma daugiau nei 150 pasaulio šalių. Švedijoje kompanijoje dirba apie 20 000 darbuotojų, dideli padaliniai yra JAV, Jungtinėje Karalystėje, Suomijoje, Airijoje, Brazilijoje, Kinijoje.
Kaip ir daugelyje telekomunikacijų įrangos gamintojų, Ericsson patyrė didelių nuostolių per telekomunikacijų rinkos krizę XXI a. pirmaisiais metais. Kompanija atleido dešimtis tūkstančių darbuotojų visame pasaulyje, siekdama sumažinti nuostolius.
2004 m. Ericsson vėl ėmė gauti pelną iš savo veiklos. Mobiliųjų prietaisų padalinys buvo performuotas į bendrą su Sony įmonę, pavadintą Sony Ericsson.
Maps.lt

Istorija

Maps.lt startavo 2001 m. pavasarį. Tais pačiais metais apdovanota Lietuvos pramonininkų konfederacijos „Lietuvos metų gaminio“ titulu. Versija mobiliesiems telefonams sukurta 2006 m., ji rėmėsi MMS technologija. Asociacija INFOBALT nominavo kaip geriausią informacinių technologijų 2006 m. produktą.
Po 2010 m. svetainė keletą kartų technologiškai perdaryta. Ruošiama nauja versija, turinti viešai pasirodyti 2018 m. pradžioje. 2017 m. paleista bandomoji 3D versija (maps.lt/3DLietuva).

Galimybės

Vartotojui siūloma rinktis teminius žemėlapius, kurti kelionių maršrutus, vykdyti adresų, lankytinų objektų paiešką. Galima paprastai integruoti žemėlapį „Kaip mus rasti?“ į savo svetainę, pasinaudojus integruojamo (embedded) žemėlapio kodo generatoriumi (maps.lt/generatorius). Savo vietą pažymėti maps.lt žemėlapyje galima susikuriant nukreipiančią nuorodą ir patalpinant į savo internetinį puslapį ar elektroninį laišką kaip URL nuorodą. Maps.lt yra ir mobili, pritaikyta iOS ir Android operacinėms sistemoms.
Kamufletas

Kamufletas – požeminis sprogimas, kai sprogstant susidaro požeminė ertmė, o žemės paviršiuje duobės nebūna. Terminu kamufletas apibūdinami požeminiai artilerijos sviedinių ar aviacinių bombų sprogimai, taip pat požeminiai kovinių minų ir pramoninių užtaisų sprogimai.
Kamufleto sąvoka atsirado tvirtovių fortifikacijos klestėjimo laikais, kai priešmininės kovos metu gynėjai pasikasdavo po atakuojančių minuotojų tuneliu ir po juo susprogdindavo savo užtaisą, kad atakuojančių minuotojų tunelis užgriūtų. Tokių sprogdinimų metu dažni būdavo visiškai požeminiai sprogimai (kamufletai).
Tristano da Kunjos vėliava

Tristano da Kunjos vėliava – Tristano da Kunjos salų oficialus simbolis. 2002 m. patvirtinta Šv. Elenos kolonijos gubernatoriaus. Iki tol salynas naudojo Šv. Elenos salų vėliavą.
Vėliava turi tradicinius Britanijos valdų bruožus – mėlynas fonas su kairiajame viršutiniame kampe pavaizduota Jungtinės Karalystės vėliava. Dešinėje pavaizduotas Tristano da Kunjos herbas.
Vėliavą sukūrė žymus britų veksilologas Graham Bartram.
Menamasis vienetas

Menamasis vienetas (arba tariamasis vienetas) – skaičius  arba  leidžiantis realiųjų skaičių aibę  praplėsti iki kompleksinių skaičių aibės .
Pagrindinė tariamojo vieneto įvedimo motyvacija – faktas, kad ne kiekviena polinominė lygybė f(x) = 0 turi sprendimą realiųjų skaičių aibėje. Pavyzdžiui, lygybė x² + 1 = 0 neturi realaus sprendinio. Praplėtus realiųjų skaičių aibę menamuoju (tariamuoju vienetu), kiekviena tokia lygybė turi sprendinį naujoje kompleksinių skaičių aibėje. Dažnai daroma klaida, kai sakoma, kad . Tokio teiginio naudoti negalima (žr. perspėjimą žemiau).

Perspėjimas

Menamasis vienetas kartais yra užrašomas , tačiau kompleksinių skaičių aibėje šaknies operaciją reikia naudoti labai atidžiai. Pagrindinė perspėjimo priežastis yra ta, kad šaknies operacija nėra vienareikšmis atvaizdavimas: pagal Muavro formulę yra lygiai n skirtingų n-tojo laipsnio šaknų iš kompleksinio skaičiaus. Visos šios šaknys sudaro aibę iš n elementų. Taigi ir  formaliai yra aibė, sudaryta iš dviejų elementų (i ir -i), o užrašas  reikštų, kad skaičius yra lygus aibei.
Nariškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Padvariečiai – 2,5 km
BIRŽAI – 23 km 
 Varteliškiai – 1,4 km
Mieliūnai – 3,8 km
Mockūnai – 3,8 km
Ančiškiai – 2,6 km
Skaistbalys – 0,8 km
VABALNINKAS – 4,4 km
Jonavos spaustuvė

Jonavos spaustuvė – spaustuvė, įsteigta 1951 m. Jonavoje, J. Basanavičiaus g. 4.

Istorija

Spausdino Jonavos rajono laikraštį „Pergalės vėliava“, o 1951–1953 m. ir Jonavos MTS laikraštį „Kolūkinis kaimas“. 1959 m. gruodžio mėn. sujungus Kauno ir Jonavos rajonus, spaustuvė veikė iki 1962 m. vidurio – gamino tik blankus.
1968 m. Jonavos spaustuvė atkurta kaip Kauno Raidės spaustuvės skyrius. Joje spausdinti laikraštis „Jonavos balsas“, taip pat daugiatiražiai laikraščiai „Chemikas“ (vėliau „Achemos žinios“), „Baldininkas“, „Naujienos“.
1995 m. spaustuvė tapo UAB „Jonavos spaustuvė“. Ji turi 3 plokščios spaudos ir tigelinę mašinas, spausdina blankus, buhalterinius dokumentus, smulkius spaudinius.
Benjaminas Jakševičius

Biografija

Gimė menininko Aleksandro Jakševičiaus ir Marijos Guzinaitės-Jakševičienės šeimoje. 1907–1910 m. mokėsi Panevėžio pradžios mokykloje.
1915 m. mobilizuotas į tarnybą carinės Rusijos kariuomenėje, kur 3 mėnesius tarnavo 2-ajame Sibiro batalione Čitoje ir Brianske, vėliau dėl ligos iš karinės tarnybos paleistas, iki 1918 m. gyveno Jekaterinburgo gubernijoje. 1918 m. grįžęs iš Rusijos į Lietuvą 1918–1922 m. gyveno Švėkšnoje. 1919 m. sausio 11 d. išėjo savanoriu į Lietuvos kariuomenę ir tarnavo iki 1920 m. kovo 8 d. Ten paskirtas ketvirtojo pėstininkų Lietuvos karaliaus Mindaugo pulko antrojo būrio viršininku. Už dalyvavimą nepriklausomybės kovose gavo žemės, 1930 m. apdovanotas Savanorio-kūrėjo medaliu.
1922–1925 m. B. Jakševičius gyveno ir dirbo Švėkšnoje, Panevėžyje, daugiausia laiko praleisdamas Rietave. Nuo 1925 m. persikėlė į Kavarską; tais pačiais metais vedė Elžbietą Striogaitę, miestelyje gyveno iki 1945 m., vis išvykdamas dirbti į Panevėžį ar į Švėkšną. Gyvendamas Rietave, Švėkšnoje, Panevėžyje ir Kavarske, jis dirbo skulptoriumi ir dekoratoriumi bažnyčiose, kūrė antkapinius paminklus. Ten dažnai skulptoriavo kartu su broliu Vincentu ir sūnėnais Silvanu bei Adomu.
1945 m. liepą B. Jakševičius pasitraukė į pogrindį ir įsijungė į partizaninę kovą prieš TSRS, pasirinkdamas slapyvardžius Šaltekšnis ir Dzedunia. Partizanavimo pradžioje B. Jakševičius buvo penkiasdešimties ir vienas vyriausių amžiumi tarp Lietuvos partizanų. Iš pradžių priklausė Antano Juzakėno-Liūto partizanų būriui, paskui buvo Antano Žilio-Žaibo būrio kovotojas. Į pogrindį aktyviai įsijungė ir vyriausia duktė Irena, buvusi partizanų ryšininke, kuriai pavyko išvengti arešto ir kuriai po mirties 2003 m. buvo suteiktas Laisvės kovų dalyvės statusas. 1948 m. Miknevičiaus miške netoli Raguvos buvo paimtas į nelaisvę, tardomas ir kalinamas Lietuvos TSR kalėjimuose, o 1948 m. gruodžio 25 d. nuteistas 25 metų laisvės atėmimo sustiprinto režimo kalėjime. B. Jakševičius kalėjo Mordvijos lageriuose, ten laisvu laiku užsiimdavo skulptoriaus amatu. Po 1960 m. iš lagerio paleistas, tačiau be teisės grįžti gyventi į Lietuvą. Vis dėlto grįžo į Lietuvą, ten glaudėsi pas gimines, iki senatvės tapė, drožinėjo.
Mirė 1979 m. rugpjūčio 13 d. Kaune, palaidotas Kavarsko kapinėse.

Palikimas

Lageryje B. Jakševičiaus išdrožti šachmatai dabar eksponuojami Kauno IX forto muziejuje kartu su keliomis nuotraukomis iš kalinimo vietų. Jakševičių nuotrauka taip pat saugoma A. Baranausko ir Antano Vienuolio-Žukausko Memorialiniame muziejuje.
Daug identifikuotų B. Jakševičiaus sukurtų paminklų įtraukta į valstybės saugomų objektų registrą.