Tom Waits

Kilmė

Tomas Vaitsas gimė Pomonoje, Kalifornijoje. Jo tėvai, Jesse Frank Waits ir Alma Johnson McMurray, buvo mokytojai. Tėvas buvo pusiau škotas, pusiau airis, o motina Amerikos norvegė. Jie išsiskyrė 1960 m., nuo tada Tomas Vaitsas gyveno su motina netoli JAV–Meksikos sienos. Jis savarankiškai mokėsi groti pianinu ir dažnai keliaudavo su tėvu į Meksiką. Vėliau Tomas sakė, kad šios kelionės ir buvo jo meilės muzikai pagrindas.
Nuo 1965 m. Waitsas lankė Hilltop vidurinę mokyklą ir tuo pat metu grojo R&B/soul stiliaus muziką grupėje The System. Taip pat jis dirbo Napoleone Pizza House picerijoje, kurią vėliau minėjo savo kūriniuose (pvz., dainose „I Can’t Wait to Get Off Work (And See My Baby on Montgomery Avenue)“ arba „The Ghosts of Saturday Night (After Hours at Napoleone’s Pizza House)“).
Po tarnybos JAV pakrantės apsaugoje Vaitsas ėmė groti Los Andželo naktiniame klube „Los Troubadour“. 1971 m. jis persikėlė gyventi į Echo Park rajoną Los Andžele. Tuo metu ten gyveno ir daugiau būsimų garsių atlikėjų: Glenn Frey iš grupės Eagles, Jackson Browne, J. D. Souther ir Frank Zappa. Tais metais, nuo rugpjūčio iki gruodžio, Vaitsas padarė nemažai demo įrašų, kurie vėliau jį išgarsino.

XX a. 8-asis deš. su Asylum Records

1972 m. Tomas Vaitsas pasirašė sutartį su „Asylum Records“ įrašų kompanija. Po keleto nepavykusių bandymų įrašyti albumą, 1973 m. jis pagaliau išleido albumą „Closing Time“, kurį prodiusavo Jerry Yester, buvęs Lovin' Spoonful grupės narys. Albumas buvo gana palankiai įvertintas kritikų, tačiau didesnio dėmesio nesulaukė, kol dalies jo dainų neperdainavo žinomesni muzikantai. 1973 m. Tim Buckley įrašė dainos „Martha“ koverį, o 1974 m. Eagles perdainavo „Ol’55“.
Tuo metu Vaitsas ėmė rengti turus, apšildyti kitas grupes (pvz., Charlie Rich, Martha and the Vandellas ir Frank Zappa). 1974 m. jis įrašė albumą „The Heart Of Saturday Night“, kuris sukūrė Vaitso – atlikėjo, grojančio naktiniuose klubuose, dainuojančio balades įvaizdį.
1975 m. Vaitsas išleido dvigubą studijinį albumą „Nighthawks at the Diner“, kurį įrašė pasikvietęs nedidelę auditoriją, kad sukurtų gyvai atliktų dainų įrašo jausmą. Tuo metu jis daug gėrė. Nuolatinės kelionės ir turai blogai atsiliepė jo sveikatai. Paskatintas šių dalykų 1976 m. jis įrašė albumą „Small Change“, kurio nuotaika kur kas ciniškesnė ir pesimistiškesnė nei ankstesnių (pvz., tai rodo daina „The Piano Has Been Drinking (Not Me) (An Evening With Pete King)“ ir kitos). Šis jo darbas buvo labai gerai įvertintas kritikų, o pardavimų skaičius viršijo visus ankstesniuosius. Jis pirmą kartą pateko į Billboad Top 100 albumų lentelę, taip pat davė interviu žurnalistams iš „Time“, „Newsweek“ bei „Vogue“. Tada Tomas subūrė pastovią grupę pasirodymams koncertiniuose turuose, The Nocturnal Emissions. Frank Vicari grojo saksofonu, Fitzgerald Jenkins bosine gitara, Chip White būgnais ir vibrafonu.
„Foreign Affairs“, išleistas 1977 m. stiliumi buvo panašus į „Small Change“, tačiau pasižymėjo tobulesniu atlikimu ir kiek didesne bliuzo bei džiazo įtaka.
1978 m. jis išleido albumą „Blue Valentine“, kuris buvo nepanašus į ankstesnius albumus dėl elektrinės gitaros ir klavišinių instrumentų. Tais pačiais metais Tomas pirmą kartą vaidino filme (Paradise Alley), kur atliko pianisto vaidmenį.
„Heartattack and Vine“ (1980 m.) yra paskutinis Tomo Vaitso albumas su „Asylum Records“ įrašų kompanija. Taip pat jis pradėjo ilgai truksiantį bendradarbiavimą su režisieriumi Francis Ford Coppola, kuris paprašė Vaitso sukurti muziką filmui „One from the Heart“. Garso takelis buvo įrašytas kartu su dainininke Crystal Gayle.