google/wiki40b huggingface dataset:
Jamaikos doleris

Doleris (valiutos kodas JMD) yra oficialus Jamaikos piniginis vienetas nuo 1968 m. Paprastai vartojamos santrumpos $, J$ arba JA$, kad galima būtų atskirti nuo kitose šalyse naudojamų dolerių. Dalijamas į 100 centų.

Istorija

1968 m. sausio 30 d. Jamaikos Atstovų Rūmai nubalsavo už valiutos pertvarkymą į dešimtainę sistemą. Taigi buvo įvestas 10 šilingų vertės doleris, pakeitęs svarą.
Įvedus dolerį, buvo pagamintos 1 cento, 5 centų, 10 centų, 20 centų ir 25 centų monetos bei 50 centų, 1 dolerio, 2 dolerių ir 10 dolerių banknotai. Šie banknotai ir šios monetos buvo išleisti į apyvartą 1969 m. rugsėjo 8 d.
Jamaikos dolerį iki 1972 m. vartojo ne tik Jamaikoje, bet ir Kaimanų salose, buvusioje Jamaikos kolonijoje. Tais metais teritorija nustojo vartoti Jamaikos dolerį ir įsivedė nuosavą valiutą (Kaimanų salų dolerį).
Maskvos tarptautinis verslo centras

Maskvos tarptautinis verslo centras arba Maskvos „Sitis“ – 1992 m. pradėtas vystyti dangoraižių rajonas Maskvoje, prie Maskvos upės.
Daugiaaukščių kvartale pastatyti 6 dangoraižiai, kurių aukštis viršija 300 m. Jame yra 6 iš 7 aukščiausi pastatai Europoje. 2016 m. iš 22 numatytų pastatų 12 jau buvo pastatyti, 7 statomi, 4 projektuojami. Apytikslė į Maskvos verslo centrą projektą investuotų lėšų apimtis siekia apie 12 mlrd. JAV dolerių (10,79 mlrd. eurų). Planuota, kad jis taps didžiausiu ir prestižiškiausiu Rusijos sostinės verslo centru.
Angilija

Istorija

Salą 1493 metais atrado Kristupas Kolumbas, 1650 metais kolonizavo britai. XVIII a. salą bandė užimti Prancūzija (1745, 1796 m.). Nuo 1882 metų sujungta į vieną administracinį vienetą su Sent Kitsu ir Neviu. 1958–1962 metais priklausė Vest Indijos federacijai, 1967 metų vasarį tapo asocijuota valstybe – Sent Kitso-Nevio-Angilijos federacija, tų pačių metų gegužę iš federacijos išstojo ir liepą paskelbė nepriklausomybę. 1969 metais Jungtinės Karalystės kariuomenė atkūrė savo valdžią, 1971 metais atstatė kolonijos statusą. Nuo 1976 metų – vėl federacijos narė, 1980 metų gruodžio 19 dieną atskirta nuo Sent Kitso ir Nevio.

Geografija

Sala žema, susidariusi iš klinties, vietomis kalvota. Aplinkui salą yra koralų rifai. Klimatas jūrinis tropinis. Orai saloje sausi ir saulėti.

Ekonomika

Pagrindinė ūkio šaka – turizmas. Taip pat auginami kukurūzai, vilnamedžiai, daržovės, veisiamos avys, ožkos, galvijai, kiaulės, gaudomi omarai, žvejojama. Iš jūros išgaunama druska.
Mutantas (Marvel Comics)

Mutantas Marvel visatoje - asmuo, turintis vadinamąjį X geną, kuris įgalina asmenį išreikšti antžmogiškas galias. Dažniausiai mutantai minimi X-Menų serijos komiksuose. Teigiama, kad mutantai yra sekanti žmonijos evoliucijos grandis.
Terminas "mutantas" galioja tik tiems, kas nuo gimimo turi X geną. Tie, kas savo galias įgijo dėl kažkokios išorinės jėgos, vadinami "mutatais".

Apžvalga

Visi mutantai turi X geną, kuris gali būti perduodamas per keletą kartų, tačiau nepasireikšti jokiame žmoguje. Tačiau genui pasireiškus, žmogus įgyją antžmogiškų galių. Galios būna įvairios ir nenuspėjamos. Jos pasireiškia asmeniui lytiškai subrendus. Tačiau žinomi atvejai, kai galios paisreikšdavo ir vaikystėje ar net būnant gimdoje.

Klasifikacija

OMEGA: Omega lygio mutantai turi aukščiausio lygio galias. Jie yra galingesni už Alfa lygio mutantus.
ALFA: Alfa lygio mutantai turi labai galingas ir naudingas mutanto galias ir jokių trūkumų, tokių išvaizdos pakitimai.
BETA: Beta yra taip galingi kaip alfa, bet jie turi tam tikrus fizinius pokyčius.
GAMA: Gama yra taip pat galingi mutantai, bet jie turi žymius fizinius pokyčius. Šitie pakeitimai daro jų gyvenimą labai komplikuotu, nes labai lengva pasakyti, kad asmuo yra mutantas.
DELTA: Delta lygio mutantai turi nedidelio lygio antžmogiškas galias. Kaip Alfa, jie neturi jokių fizinių pokyčių. Dauguma Deltų net nežino, kad jie yra mutantai.
EPSILON: Epsilon turi smulkias antžmogiškas galias ir žymius fizinius trūkumus. Juos lengva pažinti vien pažvelgus.
Vilniaus Žemynos progimnazija

Istorija

Duris moksleiviams atvėrė 1987 m. rugsėjo 1 d., kaip Vilniaus 59-oji vidurinė mokykla. 1997 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas. 2002 m. išgryninta „Žemynos“ gimnazija persikėlė iš Pašilaičių į Šeškinę (buvusios Vilniaus 52-osios („Verdenės“) vidurinės mokyklos patalpas), o Pašilaičiuose likusi mokykla pavadinta „Žemynos“ pagrindine mokykla.
Martynas Knakfusas

Martynas Knakfusas (Marcin Knakfus, prieš 1742 m. Wólka Ostrożeńska – m. po 1821 m. Vilnius) – iš Lenkijos kilęs Lietuvos vėlyvojo baroko ir ankstyvojo klasicizmo pradininkas Lietuvoje, architektas, žinomas savo projektuotais klasicistiniais pastatais Vilniuje.

Biografija

Gimė Vulkoje (Varšuvos vaivadijoje). kūrybinę veiklą pradėjo Varšuvoje. Mokėsi iš ten dirbusių architektų Efraimo Šriogerio (Schroeger), Simono Bogumilo Cugo (Zug). Taip pat įtaką galėjo padaryti Domenyko Merlini, Jano Christiano Kamsetzer’io kūryba. Suprojektavo Kurtuvėnų Šv. apaštalo Jokūbo bažnyčią ir Troškūnų Švč. Trejybės bažnyčią, Paežerių dvaro rūmus, Vilniaus universiteto astronomijos observatorijos priestatą. Išplanavo dabartinę J. Basanavičiaus gatvę. Rekonstravo Abramavičių, Fitinhofų, Sulistrovskių (Vilniuje), Tyzenhauzų rūmus, Žaliąjį tiltą per Nerį. Suprojektavo Verkių dvaro rytinę (pastaroji buvo kiek papildyta romantizmo laikais) ir vakarinę oficinas. 1778 m. pagal jo projektą Užupyje įrengta oratorija, vėliau perstatyta į Vilniaus Šv. apaštalo Baltramiejaus bažnyčią. Nuo 1773 m. Lietuvos Vyriausiojoje mokykloje dėstė praktinės architektūros kursą. Buvo Lauryno Gucevičiaus mokytojas.
Architekto kūrybai būdingas meninių formų saikingumas, racionalumas ir paprastumas, modifikuota kūryba pagal prancūzų Liudviko XVI stilių, iš dalies persipinanti su vėlyvojo renesanso tradicijomis. Architektas dažniausiai pasitelkdavo šias menines formas: dorėninius ir jonėninius portikus, apvadais bei sandrikais puoštus langus, antablementus iš gausiai modiljonais dekoruotų frizų bei dantukais puoštų karnizų. Dviaukščius rūmus mėgo pabrėžti didžiojo orderio portiku. Fasadų kompozicijos užbaigimas atikiniais aukštais taip pat laikomas Knakfuso kūrybos braižu. Architektas vengė puošnumo ir prabangos, o tai sutapo su šviečiamosios ideologijos ir demokratijos idėjomis. 1794 m. dalyvavo sukilime prieš carinę Rusiją. M. Knakfusas, kaip ir jo mokinys L. Gucevičius 1778 m. kartu įstojo į Vilniaus masonų ložę. Pasenęs ir netekęs sveikatos, 1821 m. gavo masonų ložės pašalpą.
Bajorai (Kupiškis)

Istorija

Pirmą kartą apylinkės paminėtos 1555 m. rugpjūčio 2 d., kai Stanislovas Jurgaitis Ožakas Skopas fundaciniame rašte užrašė 13 valakų, vadintų Bajorais, Skapiškio bažnyčiai. 1707 m. Skapiškio bažnyčios inventoriuje Bajoriškių pavadinimu minimas kaip klebonijos kaimas, sudarytas iš 3 laukų po 13 valakų. XVIII a. Bajoriškiai vis dažniau vadinti Bajorais. 1775 m. priklausė Barboros Tyzenhauzienės Mirabelio dvarui, 1782 m. minimas kaip Skapiškio dvaro seniūno Tyzenhauzo valda, XIX a. – kaip Mirabelio valda ir tiesiogiai priklausė Skapiškio palivarkui. 1838 m. savininkė buvo grafienė Šuazel.
1861–1915 m. kaimas priklausė Ukmergės apskrities Virbališkių valsčiui, 1919–1946 m. – Rokiškio aspkrities Skapiškio valsčiui. 1922 m. išskirstytas į vienkiemius. 1950–1959 m. priklausė Kupiškio rajono Laukelių ir Vėželių apylinkėms, 1959–1962 m. – Pandėlio rajono Skapiškio apylinkei, nuo 1962 m. – vėl Kupiškio rajonui.
1873 m. per kaimo apylinkes nutiestas geležinkelis Radviliškis–Kalkūnai. 1915 m. kaimas nukentėjo nuo karo.
1949 m. gegužės 12 d. įkurtas kolūkis „Rytmetys“, 1950 m. su dar dviem kolūkiais sujungtas į „Artojo“, o pastarasis 1957 m. padalintas į „Artoją“ ir Laukelius. 1961 m. su dar dviem kolūkiais sujungti į Laukelių-Skapiškio kolūkį.
1957 m. Bajoruose atidaryta pradinė mokykla. Kaimas sumenko po melioracijos.

Žymūs žmonės

Kaime gimė Lietuvos Respublikos krašto apsaugos ministras ir ministras pirmininkas Antanas Merkys (1887–1955). Jo garbei gimtosios sodybos vietoje 1991 m. birželio 2 d. pastatytas L. Perekšlio drožtas stogastulpis.
Subahas

Subahas (subah) – provincija, pirmo lygio administracinis vienetas, naudotas Indijos subkontinente, Mogolų imperijoje nuo 1572 m. Subaho vietininkas vadinosi subahdar. Subahai dalinosi į rajonus sarkar, šie – į pargana ir mahal.

Raida

Subahai buvo įkurti imperatoriaus Akbaro, kuris 1572–1580 m. išsiplėtusioje imperijoje įvykdė administracinę reformą. Jis įkūrė 12 subahų: Kabulas, Lahoras, Multanas, Adžmeras, Gudžaratas (sostinė Ahmedabadas), Delis, Agra, Malva (sostinė Udžainas), Avadhas, Alahabadas, Biharas (sostinė Patna), Bengalija (sostinė Radžmahalis).
Akbarui prijungus naujas sritis, buvo įkurti dar trys Sabahai, tokiu būdu jų skaičių išplečiant į 15: Beraras (1596, sostinė Eličpuras), Khandešas (arba Dandešas, 1601), Ahmadnagaras (1636, kitaip Daulatabadas, Aurangabadas).
Džahangyrui (1605–1627) valdant, įkurti dar du sabahai, tokiu būdu jų tapo 17. Orisa atskirta nuo Bengalijos.
Džahanšacho (1628–1658) laikais kai kurie sabahai buvo padalinti, ir galutinis jų skaičius išaugo iki 22. Nuo Beraro buvo atskirta Telangana, o 1657 m. ji įjungta į Zafarabadą; Kašmyras buvo atskirtas nuo Kabulo, Thatta (Sindhas) – nuo Multano, Bidaras nuo Ahmadnagaro. Kurė laiką kaip atskiras subahas egzistavo Kandaharas, bet jis atiteko Persijai 1648 m. Tuo metu Agra pervardinta Akbarabadu, o Delis – Šahdžahanbadu.
Aurangzebas (1658–1707) išplėtė imperiją, ir pridėjo du naujus subahus: Bidžapurą (1686 m.) ir Golkondą (Haidarabadą, 1687 m.). Tokiu būdu jo laikais buvo 21 subahas: Kabulas, Kašmyras, Lahoras, Multanas, Delis, Agra, Avadhas, Illahabadas, Biharas, Bengalija, Orisa, Malva, Adžmeras, Gudžaratas, Beraras, Khandešas, Aurangabadas, Bidaras, Thatta, Bidžapuras, Haidarabadas.
Paskutinysis subahas pridėtas 1710 m., valdant Bahadur Šah. Tai buvo Arkotas. XVIII a. viduryje Mogolų imperijai subyrėjus, dauguma subahų paskelbė nepriklausomybę arba buvo integruoti į Maratų, Duranių imperijas. Paskutinieji Mogolai tevaldė vienintelį subahą – Delį.
Sportas (laikraštis)

Istorija

Leistas vietoje 1952–1956 m. leisto mėnesinio žurnalo „Sportas“. Iki 1990 m. Nr. 28 – Valstybinio kūno kultūros ir sporto komiteto ir Lietuvos Respublikinės profesinių sąjungų tarybos laikraštis. 1956–1990 m. ėjo tris kartus, 1991–1992 m. – du arba tris kartus per savaitę. Tiražas 1956 m. – 20 000 egz., 1938 m. – 145 000 egz., 1992 m. – 15 200 egz.
Redakcijoje dirbo L. Finkelšteinas, Roma Grinbergienė-Griniūtė, Algirdas Petras Kazilionis, Marijona Marcinkevičiūtė, Virgilijus Mundrys, Vytautas Saulis, Antanas Vaupšas, Romualdas Vytautas Zbormirskas.
AFC Nové Mesto nad Váhom

Istorija

Klubo ištakos siekia 1922 m.
Rimšiškių durpynas

Rimšiškių durpynas – durpynas Lietuvoje, Šalčininkų rajone, 5,5 km į pietus nuo Turgelių, į vakarus nuo Rimšiškių kaimo. Plotas – 1,26 km². Durpynas driekiasi Merkio ir Visinčios vandenskyroje, pietvakariuose išteka Juodupės upelis (Kamenos intakas, Visinčios baseinas).
Iki pradedant durpių didžiausias nenusausinto durpių klodo storis buvo 4,0 m, vidutinis – 2,1 m. Pelkėje būta ~2,3 mln. m³ durpių. Durpės aukštapelkinės, daugiausia kimininės. Jų vidutinis susiskaidymas 27 %, peleningumas 3,4 %, drėgnumas 92 %. Po durpėmis slūgso smėlis.
Nuo 1959 m. Romato durpyne vykdoma pramoninė kraikinių durpių gavyba (kasė Baltosios Vokės durpių įmonė). 1986 m. buvo iškasta 23 % durpių išteklių. 2011 m. durpyno ištekliai sudarė 732 000 m³. Durpynas nebenaudojamas, bet pripažintas, kaip tinkamas eksploatavimui.
Šalia įsikūrę Rimšiškių, Girinės, Miškinių kaimai.
Port Vila

Ekonomika

Pagrindiniai ekonomikos sektoriai mieste yra žemės ūkis ir žuvininkystė. Turizmas taip pat tampa svarbiu pajamų šaltiniu. Daugiau nei 50 tūkst. turistų lankėsi mieste 1997 metais.
Vanuatu vis dar priklausoma nuo užsienio pagalbos iš Australijos ir Naujosios Zelandijos, o pastaraisiais metais miestui ir šaliai pradėjo padėti Kinija.
35,7 % eksporto vyksta pet Port Vilą, o 86,9 % importo atplukdoma į miesto jūrinį uostą.
Paskutinis atstumtasis (filmas)

Turinys

Po pilietinio karo būrys Konfederacijos armijos karių, vadovaujamų Grafo, tapo plėšikais. Po vieno banko apiplėšimo, kurio metu keletas jų buvo sužeista, gaują imasi persekioti šerifas ir banko valdytojas su būriu samdinių. Tarp plėšikų prasideda nesutarimai ir vienas jų, Justas, šauna į Grafą, tačiau šis spėja nukristi nuo olos. Čia jį randa persekiotojai ir Grafas pasisiūlo padėti sugauti buvusius bendražygius. Šerifas nenoromis sutinka, tačiau laiko Grafą surakintą antrankiais.
Keliantis per upę, plėšikai užpuola persekiotojus ir šie priversti trauktis. Sumaištyje Grafas nužudo šerifą, o likę be vado, vyrai pradeda maištauti ir prieš bankininką. Pasinaudojęs aplinkybėmis ir įtaiga, Grafas netrunka ne tik būti išlaisvintas, bet ir imasi vadovauti būriui. Persekiojimas tęsiasi ir po keleto susidūrimų upę, žyminčią sieną su Meksika, pasiekia tik Justas ir Grafas, kur jų laukia lemiamas mūšis...
Rerusas

Istorija

Sidabro ir vario kasyklos Reruse atsidarė nuo XVII a. Miestas 1678 ir 1679 m. sudegintas švedų antpuolių metu. XVIII–XIX a. šis miestas buvo svarbus vario ir cinko tiekėjas. Kasyklos uždarytos 1977 m.
Vincentas Lamanauskas

Biografija

1991 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Gamtos – geografijos fakultetą.
1991–1993 m. Panevėžio raj. Vadoklių vidurinės mokyklos mokytojas, 1993–1997 m. Panevėžio raj. Upytės Antano Belazaro pagrindinės mokyklos direktorius. 1997–1998 m. LR Švietimo ir mokslo viceministras. 1998–1999 m. Vilniaus Jono Basanavičiaus vidurinės mokyklos direktorius. 1998–2002 m. Šiaulių universiteto Gamtos didaktikos katedros, o nuo 2002 m. Edukologijos katedros dėstytojas. Nuo 2006 m. taip pat Gamtamokslinio ugdymo tyrimų centro direktorius. 
2003–2007 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
Sterdino žydų kapinės

Sterdino žydų kapinės (lenk. Cmentarz żydowski w Sterdyni) – žydų kapinės egzistavusios Sterdino kaime. Per II pasaulinį karą kapinės buvo visiškai sunaikintos, neliko nei vieno paminklo, o pačiose kapinėse per karą buvo šaudomi ir užkasami kaimo žydai, kurių atminimui kapinėse pastatytas paminklas.
Vida Kniūraitė

Vida Kniūraitė (g. 1950 m. rugpjūčio 13 d. Nagirbiuose, Užvenčio rajonas) – Lietuvos istorikė, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

Baigė Vaiguvos vidurinę mokyklą. 1974 m. Vilniaus pedagoginiame institute baigė istorijos ir pedagogikos specialybę. 1983 m. istorijos mokslų kandidatė.
Nuo 1974 m. (su 1980–1983 m. pertrauka) dirba, o nuo 1975 m. dėsto Vilniaus pedagoginiame institute (nuo 1992 m. Vilniaus pedagoginis universitetas), nuo 1992 m. Istorijos fakulteto dekanė, nuo 1994 m. docentė.
Kovos kirvis

Kovos kirvis – ginklas, senovėje naudotas artimai kovai ir svaidymui. Vienas geriausiai žinomų kovos kirvių yra indėnų tomahaukas. Daugelis kovos kirvių buvo pritaikyti naudojimui vienoje rankoje, kai kiti buvo didesni ir jiems valdyti reikėjo abiejų rankų. Kirviai, suprojektuoti kariavimui, svėrė nuo 0,5 kg iki 3 kg, ir buvo nuo 30 cm iki 1,5 m ilgio (nuo koto apačios iki viršaus). Ilgesni nei 1,5 m kirviai priskiriami polearms kategorijai. Kirviai visada buvo pigesni negu kardai ir labiau pasiekiami.
Stabilumo ir augimo paktas

Stabilumo ir augimo paktas – remiantis stabilumo ir augimo paktu yra koordinuojama fiskalinė politika tarp ES valstybių narių. Stabilumo ir augimo paktas – tai valstybių narių fiskalinės politikos taisyklės, numatančios ir valstybės biudžeto deficito bei skolos ribas, siekiant užtikrinti patikimus viešuosius finansus. Tai svarbi Ekonominės ir pinigų sąjungos dalis.
Sergejus Mosinas

Biografija

Gimė 1849 m. balandžio 2 d. (14) d. Voronežo gubernijos Ramonės kaime, atsargos podporučiko šeimoje. Mokėsi Voronežo karinėje gimnazijoje, kurią baigė su pagyrimu.
1861–1867 m. mokėsi Aleksandro kadetų korpuse (Александровский кадетский корпус, Maskva), po to – Michailo artilerijos mokykloje (Михайловское артиллерийское училище). Ją baigęs gavo podporučiko laipsnį ir buvo paskirtas į 2-ąją rezervinę raitosios artilerijos brigadą.
1872 m. S. Mosinas įstojo į Michailo artilerijos akademiją (Михайловская артиллерийская академия), kurią 1875 m. baigė su aukso medaliu, jam buvo suteiktas kapitono laipsnis ir jis buvo paskirtas į Tulos ginklų gamyklą.
1880 m. buvo paskirtas instrumentų dirbtuvių viršininku.
1883 m. Mosinas sukūrė pirmuosius savo šautuvų modelius – tai buvo patobulintas Berdano šautuvas, kuriam buvo pritaisyta nenuimama šovinių dėtuvė 8-iems šoviniams. Dėtuvė buvo ovalaus vamzdelio formos, įtaisyta buožėje. Šovinius tiekė dantytas strypelis, kuris atitraukiant užrakto rankeną danteliu užkabindavo šovinio tūtelės atbrailą ir pastumdavo šovinį pirmyn, kur jį perimdavo šautuvo užraktas. Šoviniai dėtuvėje buvo sudėti įstrižai, todėl kulka nesiremdavo į priekyje esančio šovinio dugnelį (kuriame yra kapsulė), todėl ši dėtuvė buvo saugi, nes dėl smūgio dėtuvėje esančių šovinių kulkos negalėjo sudaužti priekinių šovinių kapsules ir sukelti nereikalingą šūvį.
1891 m. balandžio 16 d. Rusijos vyriausybė priėmė ginkluotėn šautuvo modelį, kurio pagrindas buvo Mosino sukurtas 7,62 mm kalibro šautuvas (7,62×54 mm R šoviniams). Priimtojo šautuvo pavadinimas pradžioje buvo „Rusiškasis trilinijinis 1891 m. modelio šautuvas“ (Русская трёхлинейная винтовка образца 1891 года). Po to buvo pervadintas į „trilinijinį 1891 m. modelio šautuvą“. Tai buvo pirmas atvejis, kai šautuvas buvo pavadintas ne jo kūrėjo vardu. Šautuvą gamino iki 1944 m., o ginkluotėje jis buvo maždaug iki 1975 m. 1900 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje šautuvas gavo Gran-Pri. Už šautuvo sukūrimą S. Mosinas gavo pulkininko laipsnį.
Nuo 1894 m. S. Mosinas buvo Sestrorecko ginklų gamyklos viršininkas. 1902 m. sausio 26 d. (vasario 8 d.) generolas majoras Sergejus Mosinas mirė nuo plaučių uždegimo.
October (albumas)

Apie albumą

1981 m. vasario mėnesį grupė baigė koncertinį turą, skirtą pristatyti debiutiniam albumui Boy ir pradėjo kurti muziką naujam albumui. Tų pačių metų liepą darbai perkelti į įrašų studiją, tačiau sesijų metu fanai pavogė lagaminėlį, kuriame buvo laikomi Bono parašyti žodžiai būsimo albumo dainoms. Nepaisant to, grupė privalėjo tęsti įrašinėjimo darbus, taigi kai kurių dainų žodžius teko tiesiog improvizuoti. 2004 m. spalį dingęs lagaminėlis pagaliau sugrįžo į Bono rankas.
October pardavimai parodo, jog tai - mažiausiai populiarumo sulaukęs U2 darbas, dažniausiai grupės fanų mėgstamiausių albumų sąraše atsiduriantis paskutinėje vietoje. Tik viena jo daina, kuri kaip ir albumas vadinasi October, pateko į U2 kompiliaciją The Best of 1980-1990. Tačiau 2001 m. žurnalo CCM Magazine sudarytame 100 geriausių visų laikų krikščioniškos muzikos albumų sąraše jis užėmė 41-ąją vietą. Tai vienas iš dviejų U2 albumų, patekusių į šį sąrašą. Taip pat čia įtrauktas ir The Joshua Tree.
2008 m. rugpjūčio 21 d. grupė perleido October trimis skirtingais formatais, įtraukdami ir seniau neišleistus bei retus kūrinius.

Dainos

Visoms šio albumo dainoms muziką sukūrė U2, o žodžius parašė Bono.
Altorius (katalikybėje)

Altorius – šventa katalikų bažnyčios vieta su tam tikros formos stalu. Prie altoriaus kunigas Šv. Mišių metu meldžiasi ir aukoja Šv. Mišių auką. Svarbiausia bažnyčios dalis. Anksčiau altorius buvo statomas bažnyčios arba presbiterijos viduryje, dabar katalikų bažnyčios didysis altorius yra prie galinės presbiterijos sienos, atitvertas nuo navos baliustrada, prie kurios dalijama komunija. Šoniniai altoriai statomi koplyčiose arba šoninėse navose. Nuo VII a. taip pat naudojami nešiojamieji altoriai, vadinami portatiliai.
Altorius nėra išimtinai krikščionybės atributas. Panašų stalą turi ir kai kurios kitos religijos. Judaizme judėjai altorių naudojo deginamoms aukoms (korbanas).
Johanas Frydrichas fon Medemas

Biografija

Buvo Livonijos ordino krašto magistro ir Mintaujos įkūrėjo Konrado fon Medemo, vadinamo Mandernu, palikuonis. 
Johanas Frydrichas fon Medemas studijavo Karaliaučiaus (1741 m.) ir Jėnos (1744 m.) universitetuose. Tarnavo ATR kariuomenėje, jam buvo suteiktas rotmistro laipsnis. Už gerą tarnybą pakeltas į karaliaus šambelionus.
Kuršo hercogystėje valdė dvarus – nuo 1753 m.: Elėjos; nuo 1768 m.: Vecaucės, Midelhof, Endenhof; o taip pat Remten, Cappeln ir Weesahten (pastarosios penkios gyvenvietės neindentifikuotos). Arendavo Mežotnės dvarą, Lietuvoje buvo paskirtas Akmenės seniūnu.  
1754 m. Mintaujoje buvo vienas iš masonų ložės „Prie trijų karūnuotų kalavijų“ įkūrėjų. 1779 m. Šventosios Romos imperatorius Juozapas II jam suteikė reichsgrafo titulą.
Japoniškas siaubo žanras

Kinas

Amerikiečių siaubo režisierius Eli Roth teigė, kad šiais laikais vieninteliai azijiečių, ypač – japonų režisieriai stato tikrus siaubo filmus. Japoniški siaubo filmai dabar iš tiesų yra vieni reikšmingiausių pasaulio kine, labai dažnai yra kopijuojami ar perstatomi Vakaruose. Žymiausi japonų siaubo režisieriai yra Hideo Nakata („Skambutis“, „Tamsūs vandenys“), Takashi Shimizu („Ju-on“ franšizė), Takashi Miike („Vienas praleistas skambutis“, „Peržiūra“), Kiyoshi Kurosawa („Kairo“), Tsurita Norio („Kakashi“, „Skambutis 0: gimtadienis“), Nobuo Nakagawa. Kai kurie japonų siaubo filmai yra perstatomi ir Pietų Korėjoje ar kitose Azijos šalyse.

Manga ir anime

Tarp žymiausių siaubo mangų patenka „Berserk“ (pagal ją pastatytas anime serialas tokiu pačiu pavadinimu bei statomi filmai), „Battle Royale“ (pagal ją pastatytas vaidybinis filmas tokiu pačiu pavadinimu), „Kakashi“ (taip pat sukurtas filmas tokiu pačiu pavadinimu), „Requiem from the Darkness“ (pagal ją sukurtas anime serialas), „Elfen Lied“ (bei anime serialas tokiu pačiu pavadinimu) ir kitos.
Eduardas IV

Valdymas

Ričardo Plantageneto sūnus, Ričardo III brolis. Po tėvo mirties vadovavo Baltosios rožės giminei. Dinastinių Rožių karų pradžioje, 1461 m. Jorkai laimėjo Northamptono, Mortimer Kroso (Mortimer Cross) ir Tautono (Towton) mūšius prieš Lankasterių giminę, kuriems vadovavęs Henrikas VI buvo priverstas bėgti iš Anglijos. 1470 m., įtakingam Warwicko grafui R. Neviliui (Richard Neville) perėjus į Lankasterių pusę, Eduardas IV 1471 m. buvo priverstas bėgti į Flandriją. Nusavinęs pralaimėjusiųjų turtus tapo finansiškai mažiau priklausomas nuo parlamento. Neįvedė naujų mokesčių, skatino prekybą. Globojo W. Caxtoną – pirmąjį Anglijoje knygų leidėją. Pradėjo reformuoti Velso ir Anglijos valdymą.
Konstantinas Jakovlevas-Mateckis

Biografija

Gimė inteligentų šeimoje. Tėvai išaugino keturis sūnus – Viktorą, Jaroslavą, Konstantiną ir Anatolijų.
1936–1941 m. mokėsi Kaune, privačioje Elenos Grigiškienės pradžios mokykloje. Prasidėjus karui, šeima persikėlė gyventi į paveldėtą iš tėvų Micaičių palivarką (Kuršėnų valsčius, Šiaulių apskritis). 1948 m. baigė Kuršėnų gimnaziją. 1948–1954 m. studijavo Kauno politechnikos instituto (KPI) Architektūros fakultete. 
1954–1960 m. Vilniaus statybos technikumo dėstytojas, direktoriaus pavaduotojas mokymo reikalams, 1957–1960 m. direktorius. 1960–1964 m. Staklių ir įrankių pramonės gamyklų projektavimo instituto „Giprostanok“ Vilniaus filialo („Lietuvos staklių projektas“) grupės vadovas, instituto vyr. architektas. 1964–1968 m. Lietuvos architektūros ir statybos instituto Kaune architektas. 1968–1986 m. Sąjunginio techninės estetikos instituto Vilniaus filialo (dab. Dizaino institutas) Architektūrinės aplinkos formavimo skyriaus vedėjas. 1969 m. KPI specializuotoje taryboje apgynė architektūros kandidato disertaciją. 
Nuo 1976 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto (nuo 1991 m. VGTU) dėstytojas. 1983 m. architektūros mokslų daktaras. Nuo 1985 m. docentas, nuo 1987 m. profesorius. 1987–1991 m. VISI Architektūros fakulteto dekanas. Nuo 1993 m. ir Kauno technologijos universiteto dėstytojas. 1993–2002 m. dėstė ir Vilniaus dailės akademijoje. 1991 m. Romos universiteto La Sapienza, 1993–1999 m. Balstogės technikos universiteto kviestinis profesorius.
Lietuvos architektų, Lietuvos kraštovaizdžio architektų ir Lietuvos dizainerių sąjungos narys. 2004 m. Tarptautinės informatizacijos akademijos tikrasis narys.

Veikla

Atliko daugiau kaip 25 architektūros, kraštovaizdžio architektūros ir aplinkos dizaino mokslinio tyrimo darbus. Parengė daugiau kaip 90 architektūros ir kraštovaizdžio projektų, po nepriklausomybės atkūrimo daugelio pastatų paskirtis keitėsi. Parengė interjerų projektų. Parašė 26 knygas.