Rusnės evangelikų liuteronų bažnyčia

Parapijos istorija

Manoma, kad Rusnės parapija įsteigta dar valdant kryžiuočiams – 1419 m. Tuo metu jau stojo ramesni laikai po Žalgirio mūšio. Mažiausiai žinoma apie pačią pirmąją bažnyčią. Ji 1642 m. parapijiečių lėšomis buvo pertvarkyta, galbūt padidinta. Maldos na­mus niokojo keli gaisrai. 1739 m. sudegė klebonija, ten buvusi parapijos kasa. 1774 m. degė bažnyčia ir vėl klebonija. Išgelbėta tik Biblija, žuvo metrikų įrašai, kitos aktų knygos. Pastatyti laikini maldos namai užsidegė 1789 m. Sudegė ir kunigo namas.
1830 m. parapijos žemėje paskirtas 2 margų žemės plotas naujoms kapinėms, nes kapinėse prie bažnyčios ėmė trūkti vietos. 1869 m. šios kapinės galutinai buvo uždarytos. Nenaudojama vieta ilgainiui virto dykyne. 1904 m. kunigas F. Gregoras apleistas kapines sutvarkė, nutiesė takelius, pasodino medžius ir krūmus. 1917 m. buvo nutarta buvusiose kapinėse įrengti vadinamą didvyrių giraitę ir pastatyti paminklą Pirmojo pasaulinio karo aukoms atminti. Pagal karių pagerbimo komiteto pirmininko profesoriaus May projektą 1917 m. spalio 2 d. buvo padėtas kertinis akmuo paminklui. Paminklas iš ketvirtainių granito gabalų buvo pastatytas 1918 m. vasarą. Statybą finansavo patys parapijiečiai suaukotomis lėšomis. Šventorių ir paminklą prižiūrėjo F. Ankerio įsteigtas fondas. Bažnyčios sienoje buvo įtaisyta marmurinė plokštė su 182 (ar 187) su žuvusiųjų pirmajame pasauliniame kare parapijiečių pavardėmis. 1919 m. iškilmingai pažymėta bažnyčios 500 m. sukaktis – buvo atidengta lenta ir pašventintas paminklas, dalyvaujant Karaliaučiaus generaliniam superintendentui Genrichui.
Iki 1644 m. Rusnės parapijai priklausė dar Karklės, o 1657-1711 m. ir Šakūnų evangelikų liuteronų bendruomenės, tad ji buvo viena stam­biausių visoje Mažojoje Lietuvoje. Nuo pat parapijos įsteigimo pradžios absoliuti dauguma žmonių buvo lietuvininkai. Vokiečių padaugėjo tik nuo XIX a. vidurio. Tačiau ir tada lietuvininkų buvo daugiau. Pvz. 1848 m. iš bendro 7 276 parapijiečių skaičiaus pastarųjų buvo 4 939 (arba apie 68%, 1902 m. - 4 502 (60,9%). Lietuvininkų nebe­liko prieš Antrąjį pasaulinį karą – 1937 m. visi konfirmantai Rusnės bažnyčioje įžegnoti per vokiškas pamaldas.
Lietuviškos pamaldos atnaujintos pokaryje. Jas laikė sakytojas A. Tėvelaitis, atvykstntys kunigai M. Preikšaitis, F. Mėgnis, J. Kal­vanas. Parapijiečių mažėjo, todėl valdžia bažnyčią uždarė, įrengė čia sporto salę, šalia pristatė katilinę patalpoms apšildyti. Išlikę liuteronai meldėsi žmonių namuose, jų aptarnauti retkarčiais atvykdavo kunigas M. Klumbys iš Šilutės.
Atgavus Nepriklausomybę, 1991 m. pradėta tvarkyti liuteronų tikintiesiems sugrąžinta bažnyčia. Pamaldas joje atnaujino kunigas diakonas Gintaras Pareigis. Rusnės parapijiečių 150-ties asmenų bendruomenė 1994 m. paminėjo 575 metų parapijos sukaktį. Ta proga pakabintas naujas varpas, vėl grojo vargonai, pašventintas naujasis altorius.
Be tikinčiųjų aptarnavimo, bažnyčios patalpas imta išnaudoti visų rusniškių poreikiams. Joje organizuojamos didžiausios miestelio šventės – „Muzikuojanti Rusnė“, laivininkų šventė, eglės įžiebimo ceremonija, – rengiamos parodos, organizuojamos savanoriškos veiklos jaunimui ir senjorams.

Architektūra

Nauja mūrinė bažnyčia pašventinta 1809 m. Rytų pusėje buvo pristatyta aštuoniakampė konfirmantų salė, o vakarų pusėje - masyvus bokštas, iškilęs 1827 m. Jį aukštino piramidės for­mos smailėjantis stogas, pasibaigęs masyvoku kryžiumi. Bažnyčia iš­tęsto stačiakampio formos (29x11 m dydžio), vienos navos su aštuoniakampio plano apside ir kvadrato plano varpine. Fasadų sienas remia tinkuoto plytų mūro laiptuoti kontraforsai.
Altorius ir sakykla suvienyti, balsvos spalvos, paauksuoti. Statinio vidury kabėjo vertingas se­nosios bažnyčios žvakių šviestuvas, XVI a. pradžios krucifiksas. Sakraliniuose induose įspaustos 1637 ir 1776 m. datos. Altoriaus užtiesalai buvo išsiuvinėti lietuviškais tautiniais raštais, su Išganytojo siluetu. Vargonai įgyti 1827 m., turėjo 11 registrų. Buvo pagražinti baroko stiliaus puošybos elementais. Kabojo 2 varpai, įsigyti 1783 m.
Greta bažnyčios šiaurinio fasado išlikęs antkapinis paminklas ant laiptuoto postamento. Jame iškaltas įrašas vokiečių kalba: „Johann Friedrich Ancker/geboren d.6.Merz 1792/geztorben d.27.Decbm./1858“.
Šalia bažnyčios identifikuotas iki 1 m storio kultūrinis sluoksnis. Jame randami apardyti XV-XIX a. griautiniai žmonių kapai su įkapėmis ar be jų, mūrinių pamatų ir pastatų griuvėsių liekanos, kiti archeologiniai radiniais.

Būklė

2016 m. duomenimis, maldos namai buvo prastos būklės – su kiauru pastato stogu, pelijančiomis sienomis ir netvarkinga elektros instaliacija. Paskutinį kartą bažnyčia renovuota 1992-1993 m. Dėl palikto broko drėgmė pažeidė stogo konstrukcijas, medines grindis, laiptus į varpinę, išorės sienų tinką. Jos altorius, kolonos ir grindys pagamintos iš medžio, neimpregnuotos, todėl itin neatsparios drėgmei.