Aleksander Sulkiewicz

Biografija

Gimė 1867 m. gruodžio 8 d. Skersabaliuose. Tėvas Aleksandras buvo Rusijos imperijos kariuomenės rotmistras, motina kilusi iš totorių didikų šeimos Rozalija Kričinska. Tėvas, buvęs Rusijos kariuomenės karininkas, išėjęs į pensiją su šeima persikėlė gyventi į Osmanų imperiją, kur Aleksandras lankė turkišką mokyklą Stambule. Stambule įsitraukė į lenkų emigrantų bendruomenės gyvenimą. 1877 m. mirė tėvas, apie 1880 m. grįžo gyventi į Suvalkus, vėliau 1881 m. į Seinus. Keturis metus jis lankė vietos mokyklą, kurią baigęs turėjo teisę stoti į junkerių mokyklą, tačiau nuo jaunystės įsijungė į politinę veiklą.
1890 m. gavo darbą Suvalkų iždo departamente, o vėliau darbą muitinėje Kudirkos Naumiestyje ir Kybartuose. Darbą jam padėjo gauti totorius, Vilkaviškio pasienio brigados pulkininkas, o vėliau generolas Janas Vilčinskis. A. Sulkevičiaus dėka, ištisą dešimtmetį į aneksuotą Lenkijos bei Lietuvos teritoriją patekdavo dideli kiekiai draudžiamos literatūros. Taip padėjo ir Lietuvos knygnešiams pervežinėti lietuvišką spaudą. Ilgus metus niekas neįtarė jo užsiimant slapta veikla dėl jo islamiškos religijos, kuri buvo sunkiai suderinama su katalikišais Lenkijos aktyvistais.
Būdamas Vilniuje įsitraukė į pogrindinę socialistų bendruomenę ir tapo Proletariato partijos nariu. 1892 m. dalyvavo taip vadinamoje Paryžiaus konvencijoje, kurios metu buvo įkurta Užsienio Lenkijos socialistų organizacija. 1893 m. vasarą šalia Vilniaus esančiame miške, kartu su Stanisław Wojciechowski, Stefan Bielak, Józef Piłsudski ir Ludwiki Zajkowski dalyvavo socialistų susitikime, kuris įvardijamas kaip pirmasis Lenkijos socialistų partijos kongresas. 
1895-1897 m. ir 1899-1902 m. buvo Lenkijos socialistų partijos komitete. 1900 m. baigė darbą muitinėje ir persikraustė gyventi į Lodzę, kur įkūrė spaustuvę, kurioje spausdino socialistinį laikraštį Darbininkas (Robotnik). Carinė valdžia greitai susekė ir uždarė spaustuvę. Pats Sulkevičius nebuvo suimtas, tačiau buvo suimtas Juzefas Pilsudskis, todėl Sulkevičius, kartu su kitais aktyvistais, pradėjo ruošti Pilsudskio išvadavimo planą. 1901 m. gegužės 14 d. Pilsudskiui pavyko pabėgti iš kalėjimo. 
1903 m. tapo Kijevo skyriaus Lenkijos socialistų partijos komiteto nariu. Buvo suimtas policijos, tačiau po kelių mėnesių paleistas, dėka gerų rekomendacijų iš buvusių darboviečių. Tuo metu partijoje įvyko skilimas, kurio metu išsiskyrė pronepriklausomos Lenkijos socialistai ir intersocialistai. Sulkevičius pasirinko pronepriklausomos Lenkijos socialistus, kuriems vadovavo Pilsudskis. 1908 m. tapo komiteto nariu. 
Prasidėjus I pasauliniam karui įstojo į Lenkų legioną. 1914 m. Pilsudskiui įkūrus Lenkijos Tautos organizaciją tapo šios organizacijos Vilniaus skyriaus vadu. Diplomatiniais reikalais viešėjo Berlyne, Kopenhagoje, Švedijoje ir Kijeve. Vėliau atvyko į Galiciją, iš kur Pilsudskio buvo pasiųstas į Vokietijos imperijos užimtą Varšuvą. Varšuvoje aktyviai dalyvavo Lenkų karinės organizacijos veikloje. 
1915 m. vokiečių buvo suimtas, bet greitai paleistas. Persikėlė į Austrijos-Vengrijos okupuotą Lenkijos dalį, kur toliau kovėsi Lenkijos legione. Nepaisydamas daugkartinių bendražygių prašymų pasilikti intendantūroje, išvyko į frontą. 1916 m. paskirtas Lenkijos legiono fronto linijos seržantu. 1916 m. rugsėjo 18 d. vykstant mūšiui Stovichvos kaime prie Stochido upės žuvo  teikdamas pagalbą sužeistam draugui papulkininkiui A. Kocui. 1925 m. lapkričio 8 d. jo kūnas buvo pervežtas į Varšuvą, kur jis buvo iškilmingai perlaidotas Povonzkų karininkų kapinėse. Po mirties apdovanotas Virtuti Militari bei Nepriklausomybės kryžiaus ordinais. Buvo vedęs Jadvygą Balicką, su kuria susilaukė trijų vaikų.