google/wiki40b huggingface dataset:
Londono Šv. Patriko kapinės

Londono Šv.Patriko Romos katalikų kapinės (angl. St. Patrick's Roman Catholic Cemetery) – katalikiškos kapinės Londono miesto rytinėje dalyje, Leytonstonė rajone. Jos nesunkiai pasiekiamos greitkeliu A12, netoliese yra ir metro stotelė.

Istorija

Kapinės įkurtos 1861 m. ir buvo skirtos katalikams emigrantams, kurių Rytiniame Londone tuo metu gausiai gyventa. Pavadintos Šventojo Patriko vardu, teritorijoje pastatyta koplyčia. Po Pirmojo ir Antrojo pasaulinių karų naujai suformuoti  karinių palaidojimų sklypai – čia ilsisi įvairių tautybių kariai katalikai, kovoję Didžiosios Britanijos pusėje. Kapinės užima 17,4 ha plotą, jose palaidota apie 200.000 žmonių. 
Manoma, kad jų tarpe yra ir apie 2000 išeivių iš Lietuvos. 1963 m. Londono lietuvių Šv. Kazimiero parapija nusipirko atskirą sklypą, kuriame amžinam poilsiui atgulė 200 tautiečių.
Jonas Bartkus

Biografija

1966–1977 m. mokėsi Šilutės rajono Žemaičių Naumiesčio vidurinėje mokykloje. 1982 m. baigė Vilniaus universiteto Matematikos fakultetą, įgijo matematiko dėstytojo specialybę. 1996 m. pagal JAV Tarptautinio vystymo agentūros programą stažavosi JAV.
1982–1990 m. Šiaulių namų statybos kombinato Automatizuotų valdymo sistemų skyriaus programuotojas. 1990–1999 m. Šiaulių miesto savivaldybės Informatikos skyriaus vedėjas. 1999–2000 m. Šiaulių miesto administracijos Ekonomikos skyriaus vedėjas. 2000–2005 m. akcinės bendrovės Šiaulių bankas Kompiuterizavimo skyriaus viršininkas, nuo 2005 m. Šiaulių banko Verslo plėtros tarnybos vadovas, banko valdybos narys, AB „Šiaulių bankas“ administracijos vadovo pavaduotojas.
1989–1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, nuo 2001 m. Tėvynės sąjungos narys, 2005 m. TS Šiaulių skyriaus pirmininkas.
1990-1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas, 1993–1995 m. Socialinių reikalų komiteto pirmininkas. 2003-2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1990 m. Lietuvos kompiuterininkų sąjungos narys, buvo renkamas į šios sąjungos tarybą. Žemaičių kultūros draugijos „Saulaukis“ valdybos pirmininkas.
Žmona Stanislava, sūnūs Simonas, Edvinas.
Margavoniai

Aplinkinės gyvenvietės

ŠEDUVA – 3 km
Triumfo arka. Auksiniai balsai II

Atlikėjai

Arijas iš pasaulinių operų, operečių bei miuziklų atlieka LTV laidos „Triumfo arka“ II-ojo sezono 13 dalyvių: Joana Gedmintaitė, Ona Kolobovaitė, Rafailas Karpis, Evelina Sašenko, Mindaugas Rojus, Jomantė Šležaitė, Diana Tiškovaitė, Renata Dubinskaitė, Kristina Zmailaitė, Kęstutis Alčiauskas, Marta Lukošiūtė, Andrius Apšega ir Viktorija Stanelytė. Kviestiniai solistai - Asmik Grigorian, Egidijus Bavikinas.

Kiti faktai

Albumas įrašytas kartu su Kauno simfoniniu orkestru, dirigentai - Modestas Pitrėnas ir Martynas Staškus.
Arau

Istorija

Arau įsikūrė apie 1250 metus. 1264 m. atiteko Habsburgams, 1415 m. – laisvajam Berno miestui. 1798 m. buvo Helvetijos Respublikos sostinė. Nuo 1803 m. – Argau kantono centras.

Sportas

Mieste įsikūręs futbolo klubas FC Aarau.
Indijos kalbos

Indijos kalbos – Indijos subkontinente vartojamos kalbos. Indijos kalbos naudoja skirtingas rašto sistemas, kilusias iš brahmi rašto. Pakistane vartojamas pakeistas arabų raštas, o santalų kalba užrašoma kitonišku, fonetiniu, bet ne skiemeniniu raštu. Keletas Indijos kalbų turi senas ir turtingas literatūrines tradicijas, tarp jų: telugų kalba, bengalų kalba, marathų kalba, hindi, tamilų kalba, kanadų kalba ir urdu, o ypatingai viena iš pasaulio klasikinių kalbų – sanskritas.
Valstybinė Indijos Respublikos kalba yra hindi (devanagiri raštas). Hindi kalba apie 30 % Indijos gyventojų. Taip pat Indijos Respublikos konstitucija pripažįsta 22 konstitucines kalbas (žr. Oficialių Indijos kalbų sąrašas). Šalia jų dar yra daugybė kitų regioninių kalbų bei dialektų.
Indijos kalbas galima skirstyti į dvi grupes: indoarijų kalbos (priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai) šiaurėje ir dravidų kalbos pietuose. Be to, Centrinės Indijos kalnuose vartojamos austroazijiečių šeimos mundų grupės kalbos (apie 1,2 % žm.), šiaurėje ir šiaurės rytuose (Nepalo, Kinijos, Mianmaro pasienyje) – kinų-tibetiečių kalbos (apie 0,6 %). Atskirą austroazijiečių grupę sudaro khasių kalba (Meghalajos valstija). Andamanų ir Nikobarų salose vartojamos izoliuotos andamanų kalbos.
Be šių kalbų anglų kalba naudojama kaip darbinė daugelyje profesijų (teisė, informatika ir kt.).
Stambulas

Demografija

2011 m. duomenimis Stambule gyvena 13 483 052 žmonių, dėl to jis yra vienas didžiausių Europos miestų. Miestą sudaro 54 municipalitetai ir jis tęsiasi apie 100 km ruožu palei pakrantę. Vidutinis metinis gyventojų prieaugis yra 3.45 %, daugiausiai dėl migracijos iš aplinkinių kaimo vietovių. Stambulo gyventojų tankis – 6,200 žm/kv. km. Bendras Turkijos vidurkis – 81 žm./kv. km.

Kriminogeninė padėtis

Didžioji dalis įvykdomų nusikaltimų nesmurtiniai. Labai retai plėšimų ir vagysčių metu naudojami šaltieji ginklai. Kišenvagiai dažniausiai pastebimi turistinėse miesto vietose.
Sodyba (žurnalas)

Istorija

Leido Lietuvos naminių paukščių ir smulkių gyvulių augintojų draugija, Lietuvos sodų, vaisių ir daržovių gamintojų draugija ir Lietuvos bitininkų draugija. Spausdino Spindulio spaustuvė ir Valstybės spaustuvė Kaune. Išėjo 40 numerių.
Bendradarbiavo A. Gališauskas, Tadas Ivanauskas, Jonas Kriščiūnas, J. Lapinskas, Jonas Laurinavičius, Pranas Rimkus ir kt.
Redagavo Jonas Strazdas-Jaunutis (1886–1972).
Nedzingė

Pavadinimo kilmė

Kazimieras Būga šiam vietovardžiui, kilusiam nuo vandenvardžio, priskyrė jotvingišką kilmę.
Ema Geniušienė

Ema (Emma) Geniušienė (g. 1938 m. vasario 11 d. Korsakove, Amūro sritis) – Lietuvos kalbininkė, habilituota humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

1960 m. baigė anglų kalbą Leningrado universitete. 1965–1967 m. studijavo šio universiteto aukštuosiuose pedagoginiuose kursuose. 1984 m. filologijos mokslų daktarė.
1967–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. Nuo 1987 m. profesorė. Tiria daugiausia baltų kalbų veiksmažodį.
Žagarė

Gamta ir geografija

Miestas įsikūręs Žiemgalos žemumoje, Švėtės upė (nuo jos šlaitų atsiveria dolomitinės Žagarės atodangos) dalija miestą į Senąją Žagarę (kairiajame krante) ir Naująją Žagarę. Į pietvakarius nuo miesto plyti Žagarės giria. Žagarės botaninis zoologinis draustinis, Žagarės akmuo („su dubeniu“). Prie miesto yra Žagarės ozas.

Pavadinimo kilmė

Vietovardis tikriausiai yra kilęs nuo bendrinio žodžio žagaras – „sausas virbas, žabas, žabaras“. Tad pirminė Žagarės reikšmė galėjusi būti „žagaringa vieta; vieta, kur daug žagarų“.
Pasakojama, kad per upę Švėtę buvo padarytas tiltas iš žagarų. Tokių tiltų nebuvę daug, todėl žmonės sakydavę – „važiuosim per žagarus“. Nuo to ir kilo Žagarės pavadinimas.

Architektūra ir kultūra

Miesto dalių planas stačiakampis, yra savaiminės eigos radialinio plano elementų. Stovi mūrinė Žagarės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia (pastatyta 1633 m. iš vietinio dolomito, 1745 m. išplėsta), yra Žagarės gimnazija (su muziejumi), biblioteka (nuo 1937 m.), specialioji mokykla, socialinių paslaugų centras, paštas (LT-84019), žirgynas (veisiami Hanoverių veislės žirgai, galima pajodinėti), privatus puodų muziejus (autorius Edmundas Vaičiulis).
Žagarėje yra regioninio parko direkcija. Miesto teritorijoje yra 2 archeologijos paminklai (Žagarės piliakalnis, akmuo su dubeniu), architektūros, istorijos (pilkapiai) ir dailės paminklų, Žagarės dvaro architektūrinis ansamblis, 1633 m. pastatyta Naujosios Žagarės bažnyčia, 1712 m. – Senosios Žagarės bažnyčia, 1796 m. – Raktuvės koplyčia.
Mieste išlikęs XVI a. gatvių tinklas, beveik nesuardyta XIX a. architektūra, įdomūs pastatai (pvz., vilnų karšykla), XX a. tarpukario muitinės pastatas, II pasaulinio karo aukų kapinės.
2015 m. miestas paskelbtas metų Lietuvos kultūros sostine.
Ponų taryba

Ponų taryba – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės centrinės valdžios organas, kilęs iš Vytauto įsteigtos Didžiojo kunigaikščio tarybos, 1569 m. pagal Liublino unijos nuostatus kartu su Lenkijos karaliaus taryba (Rada królewska) tapusi Abiejų Tautų Respublikos senato dalimi.

Įgaliojimai

Vykdė kai kurias administracines, o kartu su Didžiuoju kunigaikščiu ir įstatymų leidimo funkcijas. Mirus Didžiajam kunigaikščiui atlikdavo ir jo funkcijas, taip pat organizuodavo naujo Didžiojo kunigaikščio rinkimus. Nuo 1445 m. Gardine Lietuvos Didžiojo Kunigaikščio Kazimiero sušaukto bajorų susirinkimo faktiškai atliko visas vyriausybės funkcijas.
1492 m. Didysis kunigaikštis Aleksandras (1492–1506 m.) savo privilegija įteisino Ponų tarybos teises ir funkcijas – Didysis Kunigaikštis įsipareigojo nespręsti valstybės, ypač užsienio reikalų, neleisti naujų įstatymų be Ponų tarybos, derinti su ja valstybės pareigūnų skyrimą, iš bajorų atstovų buvo sudarytas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Seimas.
1506 m. Žygimantas Senasis įsipareigojo be Ponų tarybos nekeisti ir senų įstatymų. 1566 m. II Lietuvos Statutas nustatė valdžių pasidalijimą tarp Ponų tarybos ir Seimo.

Sudėtis

Ponų tarybą sudarė nuo 35 iki 50 nuolatinių narių, žymiausių bajorų didikų giminių atstovų, savo pareigas paprastai ėjusių iki mirties. Pagal pareigas į ją būtinai įeidavo Vilniaus ir Trakų vaivados bei kaštelionai, Žemaitijos seniūnas, Lietuvos didysis etmonas, Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kancleris. Jie sudarė Slaptąją tarybą, kuri faktiškai ir spręsdavo visus valstybės klausimus. Pilna sudėtimi Ponų taryba buvo šaukiama retai.
Gavrichų Rūda

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų tauta – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Pavadinimo kilmė

Iš pradžių kaimas buvo vadinamas Ruda na Hrudzie, o dabartinį pavadinimą įgavo nuo vieno iš rūdos kasyklų savininko Gabriel Suchocki (Gabrielius Suchockis), kuris vėliau pasikeitė pavardę į Gawrych (Gavrichas). XIX a. žemėlapiuose kaimas užrašomas kaip Ruda Gawricha, tačiau vėliau keitėsi ir XIX a. pab. – XX a. buvo žymimas kaip Gawrychruda, rusiškai Гаврыхруда. Tikėtina, kad kaimo pavadinimas kilęs nuo žodžių Gawron ir Ruda, kas išvertus iš lenkų kalbos atitinkamai reiškia – kovas (paukštis) ir rūda.

Architektūra

Kaime yra Šv. Maksimilijanos Marijos Kolbės parapijinė bažnyčia, atidaryta 1992 m.,  per kaimą eina Anton Patli (Antono Patlio) vardo dviračių turistinis takas. Kaimo apylinkėse yra įsikūrę nemažai kaimo turizmo sodybų, stovyklaviečių ir poilsio centrų.
Liudas Skersys (1923)

Biografija

Valstietis. Nuo 1944 m. rudens Šatraminių–Peldžių miškuose slapstėsi nuo mobilizacijos į okupacinę sovietų kariuomenę. Nuo 1945 m. – Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos partizanas, nuo 1945 m. lapkričio 15 d. – Kardo rinktinės narys, nuo 1947 m. – Tautvaišos (Mosėdžio) kuopos 3-ojo (Paliomskio) būrio vadas. Žuvo 1947 m. kovo 18 d. Daukšiuose, besikaudamas su būrio stovyklą apsupusiais MGB vidaus kariuomenės kareiviais ir MGB Mosėdžio valsčiaus poskyrio stribais.
Vardas įamžintas 1991 m. Mosėdžio ir 2004 m. Daukšių paminkluose pokariu žuvusiems Kardo rinktinės partizanams.
Savanoris

Lietuvoje

Kai kurių šaltinių teigimu, Lietuvoje gali būti apie 50 000 savanorių, kas sudaro 3 procentus visų dirbančiųjų. Pagal 2002 m. SOC Rinkos tyrimų atliktos Lietuvos gyventojų apklausos duomenis, maždaug pusė respondentų atsakė, kad į savanorišką darbą ir visuomeninę veiklą daugelis Lietuvos žmonių vis dar žiūri nepalankiai. Todėl Tarptautinė savanorių diena, kasmet gruodžio 5-ąją atkreipianti dėmesį į savanorystę, Lietuvoje yra gerokai svarbesnė negu kitose šalyse.
Nikolajus Obertyševas

Nikolajus Obertyševas (rus. Обертышев Николай Михайлович, 1934 m. birželio 7 d. - 2007 m. rugpjūčio 27 d.) – Rusijos diplomatas, Nepaprastasis ir įgaliotasis pasiuntinys.
Tomas Četvergas

Biografija

1996 m. baigė Panevėžio aukštesniąją technikos mokyklą, statybos inžinierius. Biržų raj. savivaldybės priešgaisrinės apsaugos tarnybos ugniagesys – vairuotojas.
2007–2015 m. ir nuo 2016 m. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
Pasvaliečių kaimo bendruomenės pirmininkas. Sutuoktinė Loreta, vaikai Laura, Dovydas.
Olia Tira

Biografija

Olia Tira gimė 1988 m. rugpjūčio 1 d. Potsdame, Rytų Vokietijoje (dabartinė Vokietija) kariškių šeimoje. Vėliau jos šeima persikėlė į Tolimuosius Rytus. Tada jie apsigyveno Moldovos mieste Kahulyje. Šiame mieste 2003 metais ji baigė vidurinę mokyklą.
Būdama 23-ejų metų, Olia pasiekė didelių aukštumų – dalyvavo daugelyje tarptautinių konkursų, išleido debiutinį albumą „Your place or mine?“.
Imperatorius Liudvikas IV

Valdymas

Vitelsbachų giminės Bavarijos hercogas Liudvikas Vokietijos karaliumi išrinktas 1314 m. Rinkimuose nugalėjo savo pusbrolį Habsburgą Frydrichą III Gražujį, bet rinkimų rezultatai buvo ginčijami. Vis tik, Liudvikas įstengė visiškai nugalėti ir paimti nelaisvėn savo priešininką. Vėliau abu susitaikė. Frydrichą paleido 1325 m., kad galėtų stoti prieš Avinjone rezidavusį popiežių Joną XXII, reikalavusį aprobuoti Vokietijos karaliaus rinkimus. Popiežius karaliui iškėlė bylą, o 1324 m. jį ekskomunikavo ir nušalino. Liudvikas pateikė apeliacinį skundą Visuotiniam bažnyčios susirinkimui ir, remiamas gibelinų, 1327–1331 m. surengė žygį į Italiją. 1328 m. vienas Romos didikas, kaip šio miesto atstovas, jį vainikavo imperatoriumi. Netrukus Liudvikas paskelbė, kad nušalina popiežių. Mikalojų V paskyrė antipopiežiumi. Ginče dėl karaliaus rinkimų Renso sąjunga 1338 m. nutarė, kad šie rinkimai teisėti ir be popiežiaus palaiminimo. Sėkminga Liudviko vidaus politika padėjo jam įgyti Branderburgo marką (1323 m.), Tirolio grafystę (1341–1342 m.) bei Olandijos – Zelandijos – Frizlandijos – Henegau grafystę. Tai sukėlė galingųjų Liuksemburgų nepasitenkinimą – Tirolio grafystę jie prarado dėl Liudviko vedybų. 1346 m. jie paskelbė alternatyvų karalių Karolį IV. Pilietiniam karui kilti sutrukdė tik staigi imperatoriaus mirtis. Globojo Vokiečių ordiną ir 1337 m. privilegija patvirtino jo teisę valdyti užkariautas prūsų ir lietuvių žemes.
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band

Dainų sąrašas

Visos dainos sukurtos Lenono/Makartnio, išskyrus "Within You Without You", kurią sukurė Džordžas Harisonas.
Vytautas Lelešius (1925)

Vytautas Lelešius (1925 m. gegužės 5 d. Puskelniai, Marijampolės valsčius) – Lietuvos veterinarijos gydytojas, biomedicinos mokslų daktaras.

Biografija

1956 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1971 m. biologijos mokslų kandidatas.
1956–1959 m. dirbo Kauno veterinarijos stotyje. 1959–1965 m. Kauno pieno kombinato vyriausiasis gydytojas. 1968–1978 m. dirbo ir dėstė Kauno politechnikos institute. 1978–1995 m. Lietuvos veterinarijos akademijos dėstytojas; nuo 1978 m. docentas. Paskelbė apie 60 mokslinių straipsnių, išradimo autorius.
Indonezijos rupija

Indonezijos rupija (Rp) (ISO 4217 kodas – IDR) – oficialus Indonezijos piniginis vienetas.
Indoneziečiai rupiją dar vadina Perak (liet. Sidabras).

Istorija

Pirmoji Indonezijos rupija buvo įvesta 1945 m. 1945-1949 m. vykstant karui dėl nepriklausomybės šalia cirkuliavo Nyderlandų guldenas bei Japonijos okupacinės vyriausybės išleista rupija. 1949 m. Indonecijos rupija galutinai „išstūmė“ kitus piniginius vienetus. 1965 m. dėl didelės infliacijos privertė denominuoti nacionalinę valiutą ir tų pačių metų gruodžio mėnesio 13 dieną buvo išleista į apyvarta naujoji rupija, kuri buvo keičiama santykiu 1:1000.
1997–1998 Azijos šalių ekonominė krizė paveikė rupiją, kuri nuvertėjo apie 35 %.
Lietuvos baudžiamasis statutas

1919 m. Lietuvos Respublikos baudžiamasis statutas (LR BS) – istorinis Lietuvos baudžiamosios teisės šaltinis, XX a. pirmoje pusėje galiojęs baudžiamasis kodeksas.

Istorija

Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo 1918 m., Lietuvos Valstybės Tarybos Prezidiumas 1919 m. sausio 16 d. priėmė Laikinąjį Lietuvos teismų ir jų darbo sutvarkymo įstatymą (Vyriausybės žinios, 1919, Nr. 2-3), kuriuo buvo recepuotas 1903 m. Rusijos baudžiamasis statutas. Jį įvedant galioti Lietuvoje, buvo panaikinti iš esmės visi straipsniai, kurie numatė mirties bausmę, išskyrus 108 straipsnį (valstybės išdavimas). Tačiau ir pagal jį mirties bausmė negalėjo būti taikyta, nes įvedamomis įstatymo nuostatomis buvo nustatyta, jog vietoje mirties bausmės yra skiriamas sunkiųjų darbų kalėjimas.
Iki 1940 m. birželio 15 d. sovietinės okupacijos buvo keistas ir papildytas 30 kartų – įtraukti daugiau nei keli šimtai naujų straipsnių ir punktų. 1919 m. Baudžiamasis statutas rėmėsiklasikinės mokyklos principais, vienas iš šiuolaikiškesnių XX a. pradžioje parengtų baudžiamųjų teisynų.
Lietuvos baudžiamasis statutas buvo taikomas iki 1940 m., kai Sovietų Sąjungai okupavus Lietuvą, Respublikos teritorijoje buvo įvestas RSFSR baudžiamasis kodeksas.
Naujienos (Čikaga)

Istorija

1913 m. Antanas Lalis, Kazys Gugis, Juozas Šmotelis ir kiti socialistai, nutarę leisti dienraštį, įsteigė bendrovę „The Lithuanian News Publishing Co“ su 15 000 dolerių kapitalu. Pirmasis bendrovės pirmininkas buvo Kazys Gugis, vėliau Pijus Grigaitis, sekretorius A. Lalis, vėliau N. Gugienė. Jie nupirko Jono Ilgaudo spaustuvę, o jį patį paskyrė bendrovės reikalų vedėju.
Savaitraštis pradėjo eiti 1914 m. vasario 19 d. Čikagoje, o nuo rugpjūčio 1 d. tapo dienraščiu.
Rašė apie JAV lietuvių ir Lietuvos visuomeninio gyvenimo įvykius, atspindėjo Amerikos lietuvių draugijų veiklą, spausdino politinių žinių, patarimu. Be politikos, mokslo, literatūros, meno skyrių, turėjo ir specialių skyrelių (moterims, jaunimui, studentams, sportininkams). Kai kurie jų tapo priedais arba atskirais leidiniais.  Laikraštis aiškino pasaulio įvykius, duodavo praktinių patarimų dirbantiesiems teisės, pilietybės ir kitais klausimais, orientavo lietuvius, aprašinėjo organizacijų susirinkimus ir gyvenimą. Dar 1939 m. laikraštyje buvo išaiškinta, kas gresia Lietuvai po Molotovo-Ribentropo pakto.
1917 m. buvo sustiprėjusi bolševikų įtaka socialistų partijoje, jie siekė perimti ir laikraštį, net pradėjo bylas teisme. Viena jų, trukusi 8 metus, „Naujienų“ bendrovei kainavo 20 000 dolerių, bet bendrovė buvo apginta ir išvalyta nuo komunistų.
Bendrovė rėmė Stepono Dariaus ir Stasio Girėno skrydį, nupirko lėktuvą Lituanica–2, kuria Feliksas Vaitkus įveikė Atlantą, rinko aukas Lietuvos socialdemokratų partijai, bet padėjo ir valstiečiams liaudininkams.
Laikraštyje nuolat bendradarbiavo Jonas Buivydas, Augustinas Frenzelis, Antanas Garmus, Vytautas Kauneckas, Juozas Liūdžius, Juozas Lozoraitis, Algirdas Margeris, Jonas Steponaitis, Stasys Vainoras, Jonas Valaitis, Pranas Vikonis ir kiti JAV lietuviai.
Tauragnai

Aplinkinės gyvenvietės

UTENA – 17 km
Klykiai – 5 kmDaugailiai – 19 km
Juknėnai – 13 kmKuktiškės – 11 kmKirdeikiai – 11 km
Linkmenys – 18 km

Pavadinimo kilmė

Manoma, kad vietovardis Tauragnai kilęs iš Tauragno ežero vardo; paties Tauragno ežero vardas paprastai siejamas su Tauragnų apylinkių miškuose gyvenusiais taurais.
Liaudyje pasakojama, kad vardas galėjęs kilti nuo žodžių tauras + ginti.
Stanislovas Marcijanas Musa

Stanislovas Marcijanas Musa (1520–1584 m.) – lietuvių giesmių vertėjas.
Gimė apie 1520 m. Rytų Lietuvoje. Studijavo Karaliaučiaus universitete, kunigavo. Viena jo išversta giesmė paskelbta Mažvydo giesmyne. Mirė greičiausiai 1584 m. Lazdėnuose (Tilžės apsk.).
Žiburiai (laikraštis)

Žiburiai – dvisavaitis Lietuvos energetikų laikraštis, leistas nuo 1986 m. vasario 25 d. iki 2000 m.

Istorija

Iki 1989 m. gruodžio mėn. Kaišiadorių hidroakumuliacinės elektrinės statybos valdybos laikraštis, leistas Kruonyje (Kaišiadorių rajonas) lietuvių ir rusų kalba, 1986 m. kartą per mėnesį, nuo 1987 m. – du kartus per mėnesį. Nuo 1990 m. sausio mėn. leido įmonė Lietuvos valstybinė energetikos sistema (buv. Vyriausioji gamybinė energetikos ir elektrifikacijos valdyba, Lietuvos energetikos gamybinis susivienijimas) Vilniuje lietuvių kalba. Nuo 1993 m. steigėja Energetikos ministerija, leidėja laikraščio redakcija. Tiražas 1986 m. – po 1000 egz. lietuvių ir rusų k., 1988 m. – 1400 egz. lietuvių kalba ir 1600 egz. rusų k., 1990 m. – 8000 egz., 1997 m. – 1000 egz.
Rašė energetikos, ekologijos, energetikos objektų statybos ir eksploatacijos klausimais, nušvietė šalies ir užsienio patirtį.
Redakcijoje dirbo M. Akstinaitė, Stasys Valys.
Siudad del Estė

Istorija

Miestas įkurtas 1957 m. ir pavadintas Puerto Flor de Lis, vėliau pavadintas Puerto Presidente Stroessner, prezidento Alfredo Stroesnerio garbei. Nuo 1989 m. pavadinimas pakeistas į Ciudad del Este – „Rytų miestas“.

Ekonomika ir transportas

Siudad del Estėje pagaminama net 60 % šalies BVP. Tai viena svarbiausių pasaulyje laisvosios prekybos zonų (lenkia tik Majamis ir Honkongas). Kartu su Fos du Igvasu miestu valdo Itaipu užtvaką. Maisto, keramikos pramonė. Svarbus prekybinis, transporto ir tranzitinis centras. Minga Guasu priemiestyje yra tarptautinis Guaraní oro uostas.

Kultūra

Siudad del Estėje gyvena didelės taivaniečių, arabų ir iraniečių bendruomenės. Mieste galima išvysti mečečių ir pagodų. Miesto valdžia remia taivaniečių bendruomenę ir palaiko artimus ryšius su Taivanu.

Nusikalstamumas

Siudad del Estė yra pelniusi nesaugaus miesto įvaizdį. Aukštas nusikalstamumo lygis. Daugumą pastatų saugo ginkluota sargyba. Mieste veikia teroristinės grupuotės, galimai susijusios su Al-Qaeda. Taip pat yra Hezbollah narių, kurie rengė išpuolius prieš žydus Argentinoje. Išsikerojusi prekyba narkotikais ir kontrabanda.
Aukšžemės aukštuma

Aukšžemės aukštuma (latv. Augšzemes augstiene) – aukštuma pietryčių Latvijoje, Aukšžemėje, Baltijos kalvyno dalis. Aukštuma apima Alūkštos ir Skrundalienos kalvynus bei Sėlijos kalvagūbrį, nusidriekiantį link Lietuvos. Šiaurėje leidžiasi į Dauguvos žemumą, skiriančią su Latgalos aukštumos. Būdingas aukštis 100–110 m, tačiau tarp Sventės ežero ir Skrundalienos plyti įduba, kurioje būdingas aukšti tėra 20 m virš jūros lygio. Aukščiausia Aukšžemės aukštumos vieta – Egliukalnis (220 m).
Aukštuma ežeringa, didžiausias ežeras – Sventės. Auga spygliuočių ir plačialapių medžių miškai.
Antažiegės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Baušiškių piliakalnis 16 kmPapilių piliakalnis 19 km
Petrešiūnų piliakalnis 11 kmVelikuškių piliakalnis 10 km
Pakačinių piliakalnis 9 kmDauliūnų piliakalnis 10 kmVarniškių piliakalnis (Zarasai) 11 km
Morkūnų piliakalnis 6 kmVosgėlių piliakalnis 3 km
Avižių piliakalnis 3 kmZabičiūnų piliakalnis 7 km
Gutaučių piliakalnis 9 kmGasių piliakalnis 6 km
Gugių piliakalnis 6 km
Šepetys

Šepečių panaudojimas buityje

Buityje šepečiai daugiausia naudojami patalpų valymui. Taip pat yra batų šepečiai, kriauklių ir klozetų valymo šepečiai. Šepečiai naudojami ir degėsiams arba pridžiūvusio maisto likučiams nuo indų valyti.
Logos (Kaunas)

Istorija

Leido Vytauto Didžiojo universiteto Teologijos-filosofijos fakulteto Filosofijos skyrius dukart per metus (1926 m. – triskart). Išėjo 36 numeriai.
Spausdino mokslinius straipsnius ir studijas filosofijos istorijos, gnoseologijos, sociologijos, pedagogikos ir kitais klausimais, nagrinėjo gamtos, visuomenės, kultūros sąsajas.
Bendradarbiavo Izaokas Donskis, Juozas Eretas, Jonas Grinius, Pranas Kuraitis, Antanas Maceina, Pranas Mantvydas, Mečislovas Reinys, Jonas Pankauskas, Stasys Šalkauskis, Vladimiras Šilkarskis, Izidorius Tamošaitis ir kt.
Redagavo Pranas Dovydaitis.