google/wiki40b huggingface dataset:
Šiauriniai skliautagūbriai

Šiauriniai skliautagūbriai (rus. Северные Увалы) – kalvota aukštuma Rusijoje, Rytų Europos lygumos šiaurės rytinėje dalyje. Driekiasi rytų-vakarų kryptimi apie 600 km. Aukštis iki 293 m („Isakovo kalnas“). Ši aukštuma sudaro vandenskyrą tarp Šiaurinės Dvinos ir Volgos baseinų.
Masyvas sudarytas iš ledynininių ir fluvioglacialinių nuosėdinių uolienų, aukščiausiose vietose į paviršių išeina kristalinės uolienos. Šiaurinius skliautagūbrius dengia taiga, vietomis paviršius smarkiai supelkėjęs.
Jānis Dinevičs

Biografija

1966 m. baigė Rygos 19-ą vidurinė mokyklą, 1971 m. – Rygos politechnikos instituto Elektroenergetikos fakultetą. Liko dirbti institute asistentu, vėliau studijavo aspirantūroje, tyrinėjo mikroprocesorių pritaikymą žemės ūkio energetikoje.
1988 m. LTF organizatorius ir lyderis, LTF tarybos pirmasis vadovas. Tarp I ir II LTF suvažiavimų vadovavo agitacinei grupei, kuri surengė per 2000 paskaitų. 1990–1992 m. LTF pirmininko pavaduotojas.
1990 m. savivaldybių rinkimuose išrinktas Rygos Dūmos nariu, vadovavo LTF frakcijai. 1990 m. išrinktas Latvijos Aukščiausiosios tarybos deputatu. 1992–1994 m. Latvijos Saeimos narys. 1991–1992 m. Latvijos liaudies fronto grupės Latvijos Saeimoje lyderis. 1991–1993 m. Latvijos valstybės ministras, vadovavo deryboms dėl Rusijos kariuomenės išvedimo.
1993–1995 m. „Latavio“ prezidentas, Rygos aviacijos universiteto Garbės daktaras. Nuo 1995 m. žemės ūkio bendrovės „Gosupi“ valdytojas, įvairių bendrovių valdybos narys.
1989–1992 m. Latvijos socialdemokratų partijos, 1999 m. Latvijos socialdemokratų darbininkų partijos pirmininkas, 2000–2005 m. generalinis sekretorius, 2005–2006 m. pirmininko pirmasis pavaduotojas, nuo 2006 m. – pirmininkas.
2000 m. apdovanotas III laipsnio Trijų Žvaigždžių ordinu ir 1991 m. barikadų gynėjo garbės ženklu.
Juozas Oguzas

Biografija

1952 m. baigė Sąjunginio neakivaizdinio teisės instituto Vilniaus filialą, 1961 m. – Lietuvos žemės ūkio akademiją.
1940-1941 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ literatūrinis darbuotojas, 1941-1945 m. – Raudonosios armijos 16-osios lietuviškosios šaulių divizijos karys. 1945-1946 m. laikraščio „Komjaunimo tiesa“ redaktoriaus pavaduotojas, 1946-1984 m. dirbo „Valstiečių laikraščio“ redakcijoje, 1959-1984 m. redaktoriaus pavaduotojas. 1953-1982 m. dėstė Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedroje. Daugiausia rašė žemės ūkio ekonomikos klausimais, paskelbė apybraižų kaimo tematika.
Zimbabvės transportas

Šiame straipsnyje pateikiama Zimbabvės transporto sistemos apžvalga.
Kadangi šalis neturi priėjimo prie vandens, Zimbabvėje naudojami tik sausumos ir oro keliai.

Geležinkeliai

Geležinkelių sistemą šalyje sudaro daugiau 3 000 km kelių. Visi keliai yra 1 067 mm pločio. Traukiniais galima pasiekti visas šalies kaimynes – PAR, Mozambiką, Botsvaną ir Zambiją. Traukinių linijos jungia visus pagrindinius Zimbabvės miestus.

Sausumos keliai

Šalyje iš viso yra 18 338 km sausumos kelių tinklas. Iš jų 8 692 km yra asfaltuoti, kiti keliai neturi asfaltuotos dangos (2002 m.).

Vamzdynai

Šalyje yra nutiesti 212 km ilgio vamzdynai kurui tiekti.

Oro uostai

Šalyje veikia 430 oro uostų (2002). Iš jų 17 oro uostų yra su dengtais pakilimo-tūpimo takais. Pagrindinis šalies oro uostas aptarnaujantis sostinę Hararę yra Hararės oro uostas.
UEFA Europos moterų futbolo čempionatas

UEFA Europos moterų futbolo čempionatas – Europos futbolo federacijų asociacijos organizuojamas geriausių Europos šalių nacionalinių moterų rinktinių varžybos. Čempionatai vyksta nuo 1984 m. ir yra vykdomi kas ketverius metus.
Zelenogradsko rajonas

Geografija

Ribojasi pietvakariuose su Baltijsko rajonu, rytuose su Gurjevsko rajonu, vakaruose ir šiaurėje rajono krantus skalauja Baltijos jūra, šiaurėje – Kuršių marios. Įsteigtas Kuršių nerijos nacionalinis parkas.
Rajono plotas 2016 km², iš jų 45 000 ha žemės ūkio paskirties žemė, 19 900 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – molis, durpės, rudoji anglis, nafta, smėlis, o svarbiausia – gintaras.

Istorija

1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Kranco rajonas, kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Žuvininkų apskritį, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, pavadintas Zelenogradsko rajonu. 2007 m. spalio 25 d. rajono šiaurėje įsteigtas Svetlogorsko rajonas. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Zelenogradsko municipalinis rajonas.
Gyventojų surašymų duomenimis Žuvininkų apskrityje 1900 m. buvo 281 gyvenvietė su 53 063 gyventojais,  1910 m. – 266 gyvenvietės su 52 464 gyventojais, 1933 m. sustambinus dvarus – 103 gyvenamieji statistiniai vienetai su 65 002 gyventojais.  Zelenogradsko rajone 2002 m. 122 gyvenvietėse buvo 32 300 gyventojų, iš jų 14 500 gyveno miestuose, 2010 m. buvo likę 112 gyvenviečių su 32 485 gyventojais.

Ekonomika

Pagrindinė ekonomikos šaka – poilsio industrija ir turizmas. Rajono teritorijoje yra nacionalinis parkas „Kuršių nerija“, keliolika kurortų ir kurortinių vietovių, purvo ir mineralinio vandens gydyklos, puikūs pliažai. Istorijos ir kultūros paminklų sąraše – 55 paminklai.
Rajoną kerta tranzitinis automobilių kelias Kaliningradas – Klaipėda, netoli tarptautinis Chrabrovo oro uostas, Pionersko uostas, atviras turistiniams ir pramoginiams laivams.
Petras Steponavičius

Petras Steponavičius (g. 1940 m. birželio 12 d. Mažeikių raj. Ketūnų kaime – m. 2015 m. spalio 19 d. JAV) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
Mokėsi Sedos vidurinėje mokykloje, nuo 1953 m. persikėlė gyventi į Panevėžį, kur baigė vakarinę vidurinę mokyklą. 1960 m. baigęs Panevėžio dramos teatro studiją, pradėjo dirbti šiame teatre. J. Miltinio, V. Blėdžio mokinys.
P. Steponavičius sukūrė visą eilę įsimintinų vaidmenų J. Miltinio dramos teatre, Šiaulių ir Vilniaus Jaunimo dramos teatruose, kino filmuose, televizijoje.
Purleškiai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 22 km
Šakiškis – 2,1 km
PAPILYS – 8,2 km
Šlėgeriškis – 1,4 km
Apaščia (Biržai) – 1,8 km
Vieščiūnai – 2 km
Kupreliškis – 0,7 km
Mirgai – 2,5 km
Fitna (filmas)

Fitna – Nyderlandų politiko Geert Wilders sukurtas 15 minučių trukmės filmas, Islamo ir Korano tematika; pirmą kartą išleistas internete 2008 m. kovo 27 d. Filmo pavadinimui panaudotas arabiškas žodis Fitna, naudojamas apibūdinti „nesutarimui ir pasidalijimui tarp žmonių“ ar „tikėjimo išbandymui sunkiu laikotarpiu“.
Filmas pirmąkart paminėtas 2007 m. lapkričio 27 d. Nyderlandų žiniasklaidoje. Po to kai kurios valstybės išreiškė susirūpinimą dėl galimos reakcijos į filmo parodymą; Nyderlandų vyriausybė paruošė evakuacijos planus visoms savo diplomatinėms atstovybėms kitose pasaulio šalyse. Buvo baiminamasi, kad filmas gali sukelti panašią reakciją, kokia buvo po Mahometo atvaizdo karikatūrų serijos išspausdinimo Danijos dienraštyje Jyllands-Posten 2005 m.

Reakcija po filmo išleidimo

Pirma reakcija į filmą buvo švelni, lyginant su kokios buvo baiminamasi.
Nyderlandų premjeras Jan Peter Balkenende vyriausybės vardu pareiškė, kad filmas tapatina Islamą su žiaurumu, bei išreiškė apgailestavimą dėl filmo išleidimo. Tolesnėse Nyderlandų politikų diskusijose filmas buvo pavadintas „paranojišku“ ir pan. 2008 m. kovo 28 d. Nyderlandų Centrinės Žydų Komisijos išleistame pranešime filmas pasmerkiamas kaip sustiprinantis išankstinį neigiamą nusistatymą.
JTO generalinis sekretorius Ban Ki Munas taip pat paskelbė pranešimą, pasmerkiantį filmą, pabrėždamas, kad žodžio laisvė turi būti derinama su visuomenine atsakomybe.
Iranas, Pakistanas, Indonezija pasmerkė filmą; Pakistanas pasiūlė aptarti jį kitame Islamo Konferencijų Organizacijos susitikime.
Jordanijoje 53 parlamentarai pasirašė peticiją, reikalaujančią, kad premjeras Nader Dahabi atstatydintų Nyderlandų ambasadorių bei nutrauktų visus diplomatinius ryšius su Nyderlandais.
Mondorf le Benas

Istorija

65 m. pr. m. e. šioje vietoje tvirtovę pastatė romėnai. 1065 m. pastatyta bažnyčia. Vėliau Mondorfas kelissyk nusiaubtas.
Interneto robotas

Interneto robotas – specializuota programa, imituojanti internete įprastine naršykle dirbantį žmogų. Roboto tikslai gali būti įvairūs. Paprasčiausiu atveju jis kaupia tinklalapyje esančius raktažodžių sąrašus, kurie vėliau panaudojami reikiamo tinklalapio paieškai (Google, Altavista ir daugelis kitų). Mažiau draugiškai nusiteikę robotai renka tinklalapiuose pasitaikančius elektroninio pašto adresus, kuriais paskui siuntinėjamas Elektroninės šiukšlės. Toks robotas atpažįsta tinklalapyje esančias nuorodas ir jomis seka į vis naujus ir naujus puslapius. Specialiems tikslams (tarkim, kai kurioms bioinformatikos sritims) kuriami ir sudėtingesni robotai, gebantys užpildyti žmonėms skirtus tinklalapio formuliarus, perskaityti serverio atsakymą, atrinkti reikiamus jo fragmentus, pateikti juos kitiems formuliarams, patys spręsti apie vieno ar kito puslapio aplankymo būtinybę ir pan. Daugelis interneto svetainių turi ir robotams skirtą puslapį (dažniausiai robots.txt), padedantį jiems orientuotis.
Jei serveris robotų nepageidauja, jis paprastai atskiria juos nuo žmonių liepdamas atpažinti paveiksliuke rodomas įvairiai „išvartytas“, nevienodo dydžio raides. Pašto adresai neretai apsaugomi juos perrašant taip, jog atpažintų ir suprasti galėtų tik žmogus (user@server.com -> user AT server DOT com) ar maskuojami įvairiomis JavaScript gudrybėmis, nors prieš sudėtingesnes programas tai nepadeda. Radikali priemonė yra tinklalapyje pateikti ne adresą, o tiesiog teksto lauką, kuriame surenkamą žinutę tinklalapio serveris persiunčia pačiame tinklalapyje nenurodytu adresu.
Interneto robotai yra kompiuterinės programos. Jie nėra paprastai žodžiu robotas nusakomos mašinos.
Levas Danilovičius

Biografija

Kilęs iš Riurikaičių. Tėvas Danielius Haličietis, motina Ona Naugardietė, jos sesers sūnus – Aleksandras Neviškis. Broliai Švarnas ir Mstislavas. Žmona Konstancija, Vengrijos karaliaus Belos IV duktė. Vaikai Jurijus Haličietis, Anastasija ir Sviatoslava.
Po Danieliaus Haličiečio mirties 1264 m. Haličo–Voluinės kunigaikštystė buvo padalyta Levui ir jo broliams Švarnui ir Mstislavui. Kerštaudamas dėl to, kad Lietuvos didysis kunigaikštis Vaišelga (Vaišvilkas), pasitraukdamas į vienuolyną, ne jam, o savo sesers vyrui Švarnui perdavė valdyti Lietuvą, 1268 m. pasikvietęs į vaišes, jį nužudė. Po Švarno mirties 1269 m. (kai kurių nuomone, jį irgi nužudė Levas) užvaldė visą Haličo–Voluinės kunigaikštę, bet ne Lietuvą, kurios soste įsitvirtino Traidenis. 1272 m. perkėlė valstybės sostinę iš mongolų – totorių sugriauto Haličo į Lvovą. Šis Danieliaus Haličiečio 1250 m. įkurtas miestas pavadintas jo vardu.
Levas buvo priklausomas nuo Aukso ordos, dalyvavo mongolų – totorių žygiuose į Lenkiją, Lietuvą ir jotvingių žemes. Siekė užkariauti gretimas Lenkijos žemes, 1288 m. su Čekijos karaliumi Vaclovu II nesėkmingai bandė užimti Krokuvą, vėliau suvienytos Lenkijos karaliaus Vladislovo I Lokietkos sąjungininkas. Iš Vengrijos atgavo Užkarpatės Rusią.
2B14 Podnos

2B14 Podnos (rus. 2Б14 Поднос) – tarybinis 82 mm minosvaidis, skirtas gyvajai jėgai naikinti ir priešui pozicijose slopinti. Minosvaidis sukonstruotas Gorkio mašinų gamybos gamyklos konstruktorių biuro. Žodis podnos (rus. поднос) reiškia 'padėklas'.
Minosvaidis 2B14 efektyvus artimose kautynėse naikinant priešą apkasuose ir raižytos vietovės įdubose, už statinių, kalvų ir pan. naudoja tokias pačias minas, kaip ir minosvaidis 2B9 Vasiliok.
Minosvaidis buvo išbandytas Afganistane. Į Tarybinės Armijos ginkluotę priimtas 1983 m. Vėliau sukurta modifikacija 2B14-1. Pagaminta apie 5000 vienetų.

Konstrukcija

Minosvaidis lygiavamzdis. Ant apatinės vamzdžio dalis užsuktas uoksas. Turi optinį taikiklį MPM-44M (rus. МПМ-44М).
Apvali atraminė plokštė štampuota, apačioje privirinti į gruntą smingantys kyšuliai. Pervedant iš kovinės padėties į žygio padėtį minosvaidis išardomas į tris ryšulius.
Elmininkų bandymų stotis

Istorija

Elmininkų bandymų stotis įkurta 1941 m. Elmininkų dvaro pastatuose. 1941–1962 m. bandymų stotis tyrė Rytų Lietuvos žemdirbystės klausimus: žiemkenčių priešsėlių parinkimą, javų ir linų sėjos laiką ir normas, dirvožemių tręšimą ir kalkinimą. Nuo 1962 m. iki šiol bandymų stotis specializuota bulvių agrotechnikos tyrimams.
1956–1992 m. prie Elmininkų bandymų stoties veikė ir eksperimentinis ūkis, turėjęs 7245 ha žemės (1984 m.). Ūkis pasižymėjo aukštais žemės ūkio gamybos rezultatais, jame veikė kiaulių kontrolinio penėjimo stotis, veislinių Lietuvos žalųjų galvijų ir kiaulių fermos, buvo bandomos ir diegiamos bulvininkystės naujovės. Likvidavus eksperimentinį ūkį, jo gamybinius pastatus perėmė „Elmos“ žemės ūkio bendrovė.
Prie vienintelės Anykščių krašte mokslo įstaigos XX a. antrojoje pusėje kūrėsi ir plėtėsi nauja Anykščių priemiesčio gyvenvietė, kuriai prigijo Naujųjų Elmininkų vardas.
Brobergenas

Istorija

Pirmą kartą miesto vardas paminėtas 1286 m. (Brocberge).
Mykolas Antanas Sapiega

Biografija

Pirmuosius gyvenimo metus praleido Prūsijos karalystės mieste Karaliaučiuje, kur buvo susitelkusi didelė Sapiegų giminės dalis, kuri dėl savo paramos Stanislovui Leščinskiui buvo išvyta iš ATR karaliaus Augusto II įsaku. Pirmą kartą į ATR atvyko 1716 metais. 1724–1725 m. mokėsi Karaliaučiuje.
Politinę karjerą pradėjo 1730 m., kai tapo Gulbinų seniūnu. 1732 m. tapo seimo nariu. 1738–1740 m. kartu su broliu Stanislavu dalyvavo turtiniuose ginčuose su Radvilomis. 1743 m. tapo Vyriausiojo Lietuvos Tribunolo Lietuvos tribunolo maršalka. 1744 m. gavo Baltojo erelio ordiną.
Lauras Bielinis

Biografija

1976–1981 m. ir 1983–1986 m. studijavo Maskvos M. Lomonosovo universitete.
1991 m. įsteigė žurnalą „Politologija“, iki 2006 m. vyr. redaktorius. 1992–1993 m. vienas Lietuvos centro sąjungos steigėjų.  Nuo 1995 m. Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų instituto, Klaipėdos universiteto dėstytojas; nuo 2001 m. docentas. 1996 m. socialinių mokslų daktaras. 
2002 m. LR Prezidento rinkimų metu buvo Artūro Paulausko pasitikėjimo komandos narys. 2003 m. Baltarusijos instituto direktorius. 2006–2009 m. prezidento Valdo Adamkaus patarėjas, Vidaus politikos ir analizės grupės vadovas. 2009 m. su paneuropine partija „Libertas“ ketino dalyvauti rinkimuose į Europos Parlamentą.  Nuo 2012 m. Vytauto Didžiojo universiteto profesorius.
Lietuvos politologų asociacijos narys, vienas iš asociacijos steigėjų.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų kryptys: politinio teksto analizė, rinkimų technologijos ir politinė komunikacija.
Gintautas Petras Judickas

Biografija

Baigęs Aukštadvario žemės ūkio technikumą ir gavęs agronomo diplomą, studijavo žurnalistiką Vilniaus universitete. 1977 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą.
Žurnalistinę veiklą pradėjo 1970 m. Varėnos rajono laikraščio „Raudonoji vėliava“ redakcijoje. 1977–1981 m. dirbo Šakių rajono laikraščio „Draugas“ redaktorius, 1981–1991 m. – laikraščių ir žurnalų susivienijimo „Periodika“ direktoriaus pavaduotojas ir vyriausias redaktorius. 1991–1993 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos leidyklos „Žurnalistika“ direktorius, nuo 1993 m. – įmonės „Lietuvos geležinkeliai“ Informacijos ir leidybos centro viršininkas.
Nuo 1987 m. rūpinosi knygų leidyba: tremtinių poezijos knygos „Benamiai“ (išl. 1989 m.) vyr. redaktorius. Organizavo žurnalo „Nemunas“ knygų serijos, „Žurnalisto bibliotekos“, almanachų „Baltija“, „Varpai“, „Atodangos“, tremtinių atsiminimų serijos „Amžino įšalo žemėje“ leidybą.
Rudolfas Šulcas

Rudolfas Šulcas (vok. Rudolf Schulz, latv. Rūdolfs Šulcs; 1807 m. rugpjūčio 17 d. Birzgalėje, Kuršo gubernija – 1866 m. kovo 8 d. Jelgavoje, Kuršo gubernija) – iš Baltijos vokiečių kilęs Latvijos evangelikų liuteronų kunigas, latvių literatas ir švietėjas.

Biografija

Gimė Lietuvos ir Latvijos evangelikų kunigo Lybegoto Otto Konrado Šulco šeimoje. 1823–1826 m. mokėsi Jelgavos gimnazijoje, 1827–1830 m. studijavo Dorpato universitete. Dirbo namų mokytoju, nuo 1833 m. tarnavo kunigo padėjėju pas tėvą Lindės–Birzgalės evangelikų parapijoje. 1840 m. paskirtas Lipaikų (dab. Turlava prie Kuldygos), o 1849 m. – latviškos Jelgavos Šv.Onos parapijos evangelikų kunigu. 
Aktyviai dalyvavo latvių atgimimo sąjūdyje. 1849–1866 m. redagavo laikraštį „Latviešu Avīze“, 1851–1854 m. buvo Latvių literatūros draugijos Kuršo skyriaus direktoriumi, o 1854–1864 m. išrinktas šios draugijos pirmininku. Parašė keletą knygų, kuriomis siekė šviesti menkiau išsilavinusius. Laikraštyje „Latviešu Avīze“ latvių kalba paskelbė geografinius žemėlapius ir pasaulio dalių aprašymus. Išvertė „Krikščionių bažnyčios istoriją“ ir medicininių patarimų knygą „Namų gydytojas“. 
Su žmona Evelina susilaukė 13 vaikų, iš kurių šeši mirė labai anksti.
Timbuktu

Istorija

Tai senovinis miestas, pirmąkart paminėtas apie 1000 metus. Jo atsiradimui ir suklestėjimui įtaką darė Transsacharinė prekyba ir Vagadu imperija vakaruose.
Timbuktu nuo XII a. priklausė Songajų valstybei, o XIII a. viduryje jį užėmė Malio karalystė. Dykumos pakraštyje ant Nigerio upės kranto įsikūręs miestas buvo svarbus prekybinis (ypatingai prekyba druska) taškas bei vienas svarbiausių islamo centrų. Malio imperijos laikais XIV a. suklestėjo Timbuktu universitetas, išdygo architektūros šedevrai.
Nuo XV a. miestą vėl užvaldė Songajaus imperija, o XVI a. pabaigoje čia įsiveržė Marokas. Vėliau Timbuktu priklausė Bamanos imperijai.
Pirmasis europietis, apsilankęs Timbuktu, buvo škotas Alexander Gordon Laing 1826 m., kuris žuvo grįždamas į Europą. Pirmasis europietis, pranešęs apie senovinį miestą, buvo prancūzas René Caillié. Nuo 1893 m. miestas – Prancūzijos kolonija.
Taujėnų valsčius

Taujėnų valsčius buvo į šiaurę nuo Ukmergės. Centras – Taujėnai.
Antanas A. Jonynas

Biografija

1976 m. baigė Vilniaus universitete lietuvių kalbą ir literatūrą. 1976–1993 m. dirbo redaktoriumi „Vagos“ leidykloje, 1993–1995 m. Baltijos TV kultūros laidos vedėju. Nuo 1995 m. dirbo kaip laisvas autorius ir vertėjas. 2011–2018 m. Lietuvos rašytojų sąjungos pirmininkas. Gyvena Vilniuje.

Kūryba

1977 m. debiutavo poezijos rinkiniu „Metai kaip strazdas“. Išleido vienuolika eilėraščių rinkinių, parašė pjesę „Cirkas yra cirkas“, kuri pastatyta Vilniaus „Lėlės“ teatre.
A. A. Jonynas yra Lietuvos rašytojų sąjungos ir jos valdybos narys, Lietuvių PEN centro narys. Nuo 2000 m. – poezijos festivalio „Poetinis Druskininkų ruduo“ tarybos pirmininko pavaduotojas. 1978 m. rinkinys „Metai kaip strazdas“ (1977 m.) pelnė Z. Gėlės premiją už geriausią metų debiutą. Rinkinys „Atminties laivas“ (1980 m.) įvertintas kaip geriausia metų jaunojo autoriaus knyga. „Nakties traukinys“ (1990 m.) pelnė Lietuvos rašytojų sąjungos premiją už geriausią 1991 m. knygą, tais pačiais metais nominuotas Nacionalinei premijai. Jotvingių premija įvertintas rinkinys „Krioklys po ledu“ (1997 m.). 2003 m. poetui už eilėraščių rinkinį „Lapkričio atkrytis“, įvertintą „Poezijos pavasario“ premija, ir Johano Volfgango fon Gėtės „Fausto“ vertimą paskirta Lietuvos nacionalinė kultūros ir meno premija.

Vertimo darbai

A. A. Jonynas išvertė poezijos iš vokiečių, latvių, rusų kalbų. Jo paties poezija yra išversta į anglų, armėnų, gruzinų, prancūzų, vokiečių, italų, ispanų, latvių, norvegų, lenkų, rusų, slovėnų, kroatų, švedų ir kitas kalbas.
Pagrybis

Istorija

Pagrybyje 1980–1982 vyko archeologiniai kasinėjimai kapinyne, jame rasta virš dviejų šimtų V–VI a. kapų su gausiomis įkapėmis, taip pat VII–XIII a. radinių. 1562 metų Karšuvos valsčiaus inventoriuje nurodoma, jog čia gyvena Žemaitijos vyskupo pavaldiniai, tačiau pats Pagrybis neminimas. Tik 1578 metais, Raseinių žemės teismo akte pirmą kartą paminimas kaimo vardas. 1662 metais kaime buvo 8, 1778 – 10 kiemų. 1923 metais kaime surašyti 75 gyventojai.
Sovietmečiu prie Pagrybio buvo prijungti Paskuburlio ir Pakaltenio kaimai, tada jis tapo kolūkio centru. 1979 metais kaime gyveno 186 gyventojai.
Sansusi

Istorija

Daugiau nei keturis šimtmečius geriausi savo laikų menininkai pagal Brandenburgo−Prūsijos didikų norus kūrė nuostabius pilių ir parkų kompleksus Potsdamo mieste. Sodų dizaineris Peteris Jozefas Lenė (Peter Joseph Lenné) Frydricho Didžiojo (Friedrich der Große) laikais pilis ir parkus sujungė į vieną visumą, besitęsiančią nuo Sansusi iki Povų salos Berlyne. Jo kalnų terasose 1745−1747 metais buvo statoma pilis, o 290 hektarų užimantis parko kompleksas yra seniausia Potsdamo istorinio ir kultūrinio kraštovaizdžio dalis. 
Rūmai baigti statyti 1747 m. Svečių priėmimo kieme, kur privažiuodavo karietos, buvo sukurta jaukumo suteikianti pusmėnulio formos kolonada. Iš sodo pusės į rūmus vedė grakštūs 132 laiptai. Šviesiai geltona pastato spalva ir žalvariniu kupolu architektui Knobelsdorfui (Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff) pavyko sukurti jaukią ir lengvą pastoralinę nuotaiką. Rūmuose buvo tik dvylika kambarių, o pats gražiausias − muzikos kambarys, kuriame vykdavo koncertai. Prie „apvalaus stalo“ šešiolikos porinių kolonų salėje su aukštu paauksuotu kupolu Frydrichas sukviesdavo menininkus, filosofus ir mokslininkus, tarp jų būdavo ir Volteras.
Sansusi sodai užima maždaug 300 ha. Juose stovi keli Frydricho nurodymu pastatyti pastatai. Jam viešpataujant, rūmų sode buvo sukurta statulų galerija, naujasis Kamerno svečių namas, portalas su obelisku, kinų arbatos namas. Galiausiai buvo suplanuoti didingi nauji rūmai, kurie buvo statomi nuo 1763 m. iki 1769 m. Perėję sodą, lankytojai patekdavo į nuostabius rūmus, kurie atspindėjo Prūsijos galybę po Septynerių metų karo pergalės.
Frydrichas Didysis buvo ištikimas pirmajam pastatui ir niekada negyveno naujuosiuose Sansusi rūmuose. Kai 1786 m. jis mirė, jį palaidojo Įgulos bažnyčioje Potsdame. Svarbi testamento sąlyga įvykdyta tik 1991 m., kai Frydricho palaikai buvo perkelti į laidojimo rūsį Sansusi, kur, anot jo, iš tiesų buvo vienintelė vieta „be rūpesčių". (Sans souci išvertus į lietuvių kalbą reiškia „be rūpesčių“).
Didieji Mostai

Istorija

Mostai įkurti 1472 m. Magdeburgo teisės suteiktos 1549 m., jas suteikusio Žygimanto Augusto garbei miestas vadintas Augustavu. 1662 m. miestą sunaikino totoriai. Nuo 1770 m. miestas vadinamas Didžiaisiais Mostais.
Prancūzijos Sudanas

Istorija

XVII–XVIII a. svarbiausia Malio teritorijos valstybė buvo Bamana imperija su sostine Segu, kurioje pagrindinį vaidmenį atliko bambarų etninė grupė. XIX a. ji nusilpo dėl stiprėjančios musulmonų fulbių įtakos. Šios karingos gyvulių augintojų gentys apsigyveno sėslių vietos gyventojų tarpe. Skelbdamos radikalųjį islamą, jos propagavo fulbių džihadą, o galiausiai sukūrė savo valstybes. Svarbiausios jų Malio teritorijoje buvo Tukulerų imperija (bei jos įpėdinė Vasulu) ir Masina.
XIX a. antrojoje pusėje Prancūzija pradėjo kolonijinę ekspansiją į dabartinio Malio teritoriją. XIX a. pabaigoje prancūzai kolonizavo vietos fulbių karalystes ir įjungė jų teritorijas į Prancūzijos Vakarų Afriką. Iš jų XX a. pr. suformuotas Prancūzijos Sudanas, kurio teritorija ir davė pradžią dabartinei Malio teritorijai. 1959 m. Prancūzijos Sudanas kartu su Senegalu iškovojo nepriklausomybę kaip Malio federacija, tačiau jau 1960 m. abi teritorijos atsiskyrė, ir Sudanas pakeitė pavadinimą į Malio Respubliką.
1960 m. Malis tapo nepriklausoma respublika.