google/wiki40b huggingface dataset:
Heike Kamerlingh-Onnes

Biografija

1878 m. baigė Groningeno universitetą. 1878-1882 dirbo Delfto politechnikos mokykloje, 1880-1882 m. joje dėstė. 1882-1923 m. Leideno universiteto profesorius. 1894 m. šiame universitete įkūrė kriogeninę laboratoriją.
Nuo 1883 m. Nyderlandų mokslų akademijos ir daugelio užsienio šalių mokslų akademijų narys.
Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – medžiagos savybės esant labai žemai temperatūrai. 1908 m. pirmasis 0,9 °K temperatūroje suskystino helį. 1911 m. tirdamas grynųjų metalų (gyvsidabris, alavas, švinas, talis) elektrinę varžą labai žemoje temperatūroje atrado superlaidumą.
1913 m. už medžiagų žemose temperatūrose tyrinėjimus, vedusius prie helio suskystinimo, įvertintas Nobelio fizikos premija.
Lieporių liepos

Lieporių liepos – trys išskirtinės liepos, valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, esantis Šiaulių miesto pietvakariuose, Lieporių kaime, apie 0,4 km į pietvakarius nuo kelio  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas . Medžiai stovi atvirame lauke, pastebimi iš toli. Liepos saugotinos kaip išskirtinių matmenų ir amžiaus medžiai, pažinimui reikšminga kraštovaizdžio puošmena. Lieporių liepos paskelbtos saugomomis Gamtos apsaugos komiteto prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1971 m. birželio 23 d. įsakymu Nr. 140. Prie liepų įrengtas informacinis stendas, liepų apsaugos teritorija pažymėta riboženkliais.

Istorija

Kaimo apylinkėse liepų augta nuo seno. Į šiaurės vakarus nuo liepų yra saugoma Lieporių senovės gyvenvietė. Archeologai čia buvusio IV a. šulinio dugne yra atradę iš liepos žievės padarytą kibirėlį. Kalbininkas Kazimieras Būga kaimo pavadinimą kildino nuo žodžio liepa. Vietiniai žmonės mena, kad liepas pasodino Tarasiukas (Tarasevičius) ant savo sodybinės žemės rėžio ribos. Liepos ribojosi ir su Urbonų ūkiu. Seniau prie liepų buvo kūdra, naudota linams merkti, ir jauja linams džiovinti.
Daugelį metų liepų aplinka buvo apleista, aplink jas buvo verčiami iš laukų atgabenti akmenys, aplink augo krūmai. 2010 m. vandalams padegus vienos iš liepų drevę, dėl saugumo buvo nupjautas vienas liepos kamienas. 2014 m. gamtos ir kultūros paveldo klubas „Aukuras“ ėmėsi iniciatyvos įprasminti Lieporių liepas. Birželio 6 d. minint Pasaulinę aplinkos apsaugos dieną, buvo suorganizuotas renginys „Susitikime po Lieporių liepomis“. Buvo tvarkoma liepų aplinka, šienaujama, šalinamos atžalos, surinktos šiukšlės, pastatyta informacinė lenta, pažymėta apsaugos teritorija.
Kaltadžironė

Istorija

Miesto pavadinimas kilo iš arabų qal'at-al-ghiran („Vazų kalva“). Vietovė apgyvendinta nuo priešistorinių laikų. Tą rodo du II tūktantmečio pr. m. e. nekropoliai ir kiti radiniai. Prieš romėnų laikus čia gyveno sikelai.
Arabai čia pastatė pilį, kurią 1030 m. užpuolė Ligūrijos kariai, vadovaujami Bizantijos generolo Jurgio Maniako. Nuo tų laikų vietinėje tarmėje liko ligūriškų pėdsakų. Kaltadžironė klestėjo valdant normanams ir Štaufenams kaip keramikos centras.
Miestą beveik visiškai sugriovė 1693 m. žemės drebėjimas. Dauguma viešų ir privačių pastatų buvo atstatyta žemės drebėjimų Baroko stiliumi. Tai viena iš priežasčių, kodėl miestas atsidūrė UNESCO paveldo sąraše.
NASAMS

Sukūrimas

1994 m. Norvegija nutarė ženkliai atnaujinti savo oro erdvės gynybą. Norvegų įmonė Kongsberg Defence & Aerospace pradėjo bendradarbiauti su JAV bendrove Raytheon. Pastaroji turinti patirties panašių ginklų sistemų gamyboje (MIM-104 Patriot, FIM-92 Stinger) pasiūlė pigesnį sprendimą, modifikuoti jų gaminamas oras-oras raketas AMRAMM.
1998 m. sistema pripažinta tinkama ir pradėta naudoti Norvegijos gynybos sistemoje. 2008 m. išleista patobulinta versija, dar kartais vadinama NASAMS II, aprūpinta galingesniu radaru, pati sistema gali būti paleidžiama ir nuo didelio sunkvežimio.
Iki 2015 m. šios sistemos efektyvumas siekė 90,5% sėkmingai sunaikintų taikinių.
Artūras Gedminas

Biografija

1997 m. Vilniaus pedagoginiame universitete, baigė socialinius mokslus (geografija), 2009 m. Šiaulių universitete – taikomąją ekologiją.
Šiaulių Salduvės pagrindinės mokyklos mokytojas, Šiaulių universiteto dėstytojas.
Partijos Naujoji sąjunga (socialliberalai) Šiaulių skyriaus narys. Nuo 2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Snieguolė, duktė Rasa.
Paluknio herbas

Aprašas

Žaliame lauke sidabrinė banguota juosta iš penkių banguotų juostelių.

Istorija

Patvirtintas 2011 m. vasario 25 d. Lietuvos Respublikos Prezidentės dekretu Nr. 1K-618. Etalono autorius – Jokūbas Zovė.
Absoliutusis nulis

Absoliutusis nulis – žemiausia įmanoma temperatūra, kurioje sustoja bet koks šiluminis atomų ir molekulių judėjimas ir nutrūksta šiluminis spinduliavimas.
Ši temperatūra lygi -273,15 °C arba 0 K. Iš tikro ši temperatūra pasiekta niekada nebuvo, tačiau 2003 m. Masačusetso Technologijos Instituto mokslininkams pavyko pasiekti 450 pK (pikokelvinų) temperatūrą. Tokios temperatūros pasiekiamos magnetiniu aušinimu. Labai žemoje temperatūroje pasireiškia neįprasti fizikiniai reiškiniai: superlaidumas (išnyksta kai kurių laidininkų elektrinė varža), supertakumas (atšalęs helis suteka į jį įstatytą mėgintuvėlį).
Medžiagų savybės absoliučiame nulyje kol kas mažai ištirtos, tačiau tyrimai toliau vykdomi, kadangi jų rezultatai žmonijai galėtų atnešti daug naudos. Pavyzdžiui, sukūrus pastovų superlaidininką, būtų galima daug kartų sumažinti energijos nuostolius.
Ana Karenina (2012 filmas)

Apie filmą

„Ana Karenina“ yra kostiuminė drama. Didesnioji dalis veiksmo filmuota „Shepperton Studios“ Londono apylinkėse esančio apleisto teatro scenoje. Filme neslepiamas teatrinis pastatymas − dekoracijos ir pasikartojanti aplinka, skirta vaizduoti visiškai skirtingas vietas. Veiksmas vyksta Maskvoje, Sankt Peterburge, gamtoje. Vaizduojamas aukštuomenės balius, smuklė, valdininko kontora ir kitos vietos. Filmą pastatė „Working Title Films“ kino kompanija.
Filmo režisierius − Joe Wright. Šis filmas tapo trečiuoju režisieriaus bendradarbiavimu su aktore Keira Knightley. Filmo muziką sukūrė Oskarą laimėjęs italų kompozitorius Dario Marianelli. Filmo kūrimo komanda tarptautinė – be britų, jame pasirodė švedė aktorė Alicia Vikander, airis Domhnall Gleeson. Filmas pristatytas JK kino teatruose 2012 m. rugsėjo 7 d., JAV − 2012 m. lapkričio 9 d., Lietuvoje − 2013 m. vasario 8 d.
Filmas susilaukė nuosaikaus kritikų įvertinimo: allmovie.com tinklalapyje vertinamas 3 iš 5 „žvaigždučių“, tiek pat įvertino „The Guardian“ ir „Daily Mail“ apžvalgininkai. Metacritic.com tinklalapis, susumavęs 41 recenziją, įvertino 63 balais iš 100.

Siužetas

Maskvoje princesė Doli, penkių vaikų motina, pastebi vyro Stepano Oblonskio nesantuokinius ryšius su jos vaikų aukle. Pora susipyksta ir Stepanas laišku pakviečia savo seserį iš Sankt Peterburgo Aną Kareniną, kad ši atvykusi įkalbėtų Doli susitaikyti. Tuo tarpu Oblonskio draugas, provincijos dvarininkas Konstantinas Levinas tikisi laimėti Doli sesers princesės Kiti ranką. Ana Karenina yra ištekėjusi už nemylimo, apie 20 metų vyresnio, valstybės ministro Aleksejaus Karenino, su kuriuo augina sūnų Seriožą. Pakeliui į Maskvą Ana traukinyje susipažįsta su grafiene Vronskaja. Sustojus traukiniui Maskvos perone Ana susitinka savo brolį Oblonskį ir Vronskajos sūnų grafą Aleksejų Vronskį. Tuo metu stotyje įvyksta nelaimė − neturtingas ir didelės šeimos neišgalintis išlaikyti geležinkelio darbininkas puola po pajudėjusio traukinio ratais. Grafas Vronskis įduoda pinigų kitam geležinkelio darbuotojui, kad tas juos perduotų nelaimėlio šeimai. Ana Karenina pajunta, kad jai širdyje suvirpa simpatija jaunajam grafui. Galbūt tai meilė, o gal tik nuodėmė …
Šiaurės Džolos provincija

Administracinis skirstymas

Šiaurės Džolos provincija padalinta į 6 miestus (si, 시) ir 8 provincijas (gun, 군).
Kulautuvos vidurinė mokykla

Istorija

Mozūriškių kaimo pradinė mokykla įsteigta 1921 m., o 1940 m. jau Kulautuvoje, buvusiame Kauno žydų vaikams pastatytame vasarnamyje įkuriama dvikomplektė pradinė mokykla. 1947 m. pradinė mokykla reorganizuota į progimnaziją, atidaroma vidurinės mokyklos penkta klasė. 1948 m. penkta klasė uždaryta, nes nebuvo pakankamai mokinių, tuo metu mokėsi apie 140 vaikų. 1949 m. mokykla perorganizuota į septynmetę. 1952 m. prie septynmetės mokyklos leidžiama atidaryti aštuntą klasę. 1954 m. mokykla tampa priauganti vidurinė mokykla, joje mokėsi apie 200 mokinių. Per 1958 m. potvynį mokykla daugiau kaip savaitę buvo apsemta. 1958 m. gegužės 24 d. nuaidėjo skambutis pirmąjai 13 abiturientų laidai.
1966 m. vasario 13 d. duris atvėrė nauja trijų aukštų mokykla, kurioje mokėsi 200 vaikų. 1973–1978 m. mokykloje mokėsi daugiausia, apie 300–320 mokinių. 1981 m. baigtas statyti mokyklos priestatas su erdvia valgykla ir sporto sale.
Maumedis

Maumedžių paplitimas

Paplitę Žemės šiaurės pusrutulio vidutinių platumų klimato ir subarktikos juostose – Centrinės Europos Alpių, Sudetų, Tatrų, Sudetų, vakarų Karpatų kalnuose, Rusijos europinės dalies šiaurės rytuose, Šiaurės Azijoje (Sibiras ir Rusijos Tolimieji Rytai), Tibetas, Mongolija, Kinija, Japonija ir Šiaurės Amerikos žemyno šiaurinėje dalyje.

Maumedžių morfologija

Tai vidutinio stambumo ar stambūs, netaisyklingo šakojimosi, su retoka laja medžiai. Spygliai minkšti, švelnūs, rudenį nukrinta. Maumedžiai – vienanamiai medžiai. Vyriškieji kankorėžiai geltoni, sukrauti trumpuosiuose ūgliuose, pamate apsupti pumpurų žvynų. Moteriškieji kankorėžiai rausvi arba žalsvi, sukrauti trumpuosiuose ūgliuose, pamate apsupti spyglių. Subrendę kankorėžiai apvalūs, kiaušiniški arba cilindriški. Kankorėžiai prinoksta tų pačių metų rudenį. Sėkloms išsiaižius, kankorėžiai pasilieka ant šakų dar kelerius metus, kol supūva. Sėklų daigumas blogas.
Maumedžiai greitai auga, šviesamėgiai, atsparūs šalnoms ir žiemos šalčiams. Turėdami ilgas ir gilias šaknis, jie atsparūs ir  vėjavartai. Taip pat atsparesni nei kiti spygliuočiai dūmams bei dujoms, kadangi kasmet meta spyglius. Dauginami sėklomis. Geriausiai auga derlinguose, pakankamai drėgnuose, bet pralaidžiuose dirvožemiuose. Palyginus ilgaamžiai, kai kurių rūšių (europiniai ir vakariniai maumedžiai) pavieniai medžiai išgyvena beveik iki 1000 metų. Gentyje aukščiausi ir masyviausi yra vakariniai maumedžiai (aukščiausias 58,5 m, masyviausias 78 m³ tūrio).
Jurgis Gaižauskas

Biografija

1928–1931 m. mokėsi Telšių pradžios mokykloje, 1931–1940 m. Telšių M. Valančiaus gimnazijoje. Pas Telšių katedros vargonininką Albiną Jasenauską mokėsi skambinti fortepijonu, muzikos teorijos ir diriguoti. Dalyvavo Domo Andrulio vadovaujamame Telšių gimnazijos moksleivių orkestre. Dainavo Šaulių sąjungos, giedojo Telšių katedros choruose. 1938–1940 m. subūrė Telšių gimnazijos vyrų chorą ir jam vadovavo. 1939 m. Šiauliuose mokėsi pas smuikininką Povilą Matiuką.
1940–1943 m. studijavo Kauno konservatorijoje: pas Vladą Motiekaitį mokėsi griežti smuiku, pas Vladą Jakubėną ir Jurgį Karnavičių skambinti fortepijonu, pas V. Jakubėną teorinių disciplinų. 1943 m. vokiečiams uždarius konservatoriją, studijas teko nutraukti.
1941–1942 m. Kauno radiofono lengvosios muzikos orkestro smuikininkas. 1942–1943 m. Kauno operetės ir operos orkestro violistas. 1943 m. vasarą apsigyveno Austrijoje, griežė altu Vienos radiofono simfoniniame orkestre.
1945 m. grįžęs į Kauną, vėl įstojo į Konservatoriją mokytis griežti smuiku pas prof. L. Hajosą, o vėliau pas Kazį Matiuką. 1949 m. reorganizavus Kauno ir Vilniaus konservatorijas į Lietuvos valstybinę konservatoriją, joje 1950 m. įgijo smuikininko diplomą (prof. Jakovo Targonskio klasėje), 1950–1953 m. pas Antaną Račiūną dar studijavo kompoziciją.
1953–1997 m. dėstė muzikos teoriją ir kompoziciją Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos konservatorijoje, 1953–1972 m. Muzikos teorijos ir kompozicijos skyriaus vedėjas. Jo mokiniais buvo daugelis dabar žinomų kompozitorių: Povilas Dikčius, Teisutis Makačinas, Algirdas Martinaitis, Mikalojus Novikas, Algimantas Raudonikis, Antanas Rekašius, Galina Savinienė, Genovaitė Vanagaitė ir kt.
1957–1977 m. vadovavo Lietuvos radijo ir televizijos kaimo kapelai, 1965–1990 m. Trakų rajono liaudies kapelai „Galvė“, daug koncertavo Lietuvoje ir užsienyje: Latvijoje, Estijoje, Belgijoje, Olandijoje, Rumunijoje, Graikijoje, Čekijoje, Tadžikijoje ir kitur. Nuo 1965 m. visų respublikinių dainų švenčių, taip pat liaudies kapelų švenčių „Grok, Jurgeli“ Kaune bei panašių renginių Telšiuose, Kretingoje, Naujojoje Akmenėje, Kuršėnuose, Utenoje ir Vilniuje nuolatinis dirigentas. Nuo 1958 m. Lietuvos kompozitorių sąjungos narys.
Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

Sukūrė per 500 instrumentinių ir per 600 vokalinių įvairių žanrų kūrinių: 3 operas, 3 operetes, 7 simfonijas, 3 uvertiūras, 9 siuitas, 2 simfonines poemas, 5 styginių kvartetus, 9 sonatas smuikui ir fortepijonui, 6 sonatas kitiems instrumentams, 5 koncertus, 4 rapsodijas, kantatų, choro ir solo dainų, muzikos teatrui, radijui ir vaikams. Ypač populiari pirmoji lietuviška opera vaikams „Buratinas“.
Oziorsko rajonas

Geografija

Ribojasi vakaruose su su Pravdinsko rajonu, šiaurėje – su Černiachovsko ir Gusevo rajonu, rytuose su Nesterovo rajonu, pietuose su Lenkija.
Rajono plotas 871 km², iš jų 67 700 ha žemės ūkio paskirties žemė, 10 600 ha miškas. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – akmens druska, sapropelis, molis, durpės, nafta, smėlis, žvyras.

Istorija

1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Darkiemio rajonas, kuris apėmė buvusią Rytų Prūsijos provincijos Darkiemio apskritį, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, pavadintas Oziorsko rajonu. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Oziorsko municipalinis rajonas.

Gyventojai

Iki 1710 m. maro epidemijos dauguma gyventojų buvo lietuviai, dalis lenkų. Mirusių ir pabėgusių nuo maro bei po jo sekusio bado vieton atsikėlė nemažai vokiečių. 1905 m. lietuviškai kalbančių gyventojų jau nebeužfiksuota.
Didelė dalis vietinių gyventojų artėjant Antrojo pasaulinio karo frontams pasitraukė į Vakarus. Bet jau 1946 m. rugsėjo mėn. iš Rusijos atvyko pirmieji persikėlėliai. 1947 m. spalio 11 d. TSRS Ministrų Taryba priėmė slaptą nutarimą Nr. 3547–1169 – C „Dėl vokiečių perkėlimo iš Kaliningrado srities į Vokietijos tarybinę okupacinę zoną“. Jau pavasarį likusieji vietiniai gyventojai buvo jėga susodinti į geležinkelio vagonus ir išvežti.
2002 m. gyventojų surašymo duomenimis rajone buvo 17239 gyventojai.

Paminklai

Iš rajono istorijos ir kultūros paminklų paminėtina 1842 m. pastatyta liuteronų bažnyčia, Pirmajame pasauliniame kare žuvusiųjų kapinės.

Ekonomika

Svarbiausia ekonomikos šaka – žemės ūkio produkcijos perdirbimas. Iš naujų įmonių paminėtina automobilių žvakių gamykla, kurios produkcija eksportuojama į daugelį užsienio šalių. Prie Angrapės veikia Oziorsko HE, pastatyta 1880 m., rekonstruota 2000 m.
Sauli Niinistö

Biografija

Politiko karjerą pradėjo būdamas 29 metų amžiaus, kai 1977 m. tapo Salo miesto tarybos nariu. 1987–2003 m. ir 2007–2011 m. – Eduskuntos (Suomijos parlamento) deputatas nuo partijos Nacionalinė koalicija.
Paavo Lipponeno vyriausybėse buvo teisingumo (1995–1996 m.) ir finansų ministras (1996–2003 m.). Jam būnant finansų ministru Suomija įvedė eurą.
Vėliau S.Niinistö dirbo Europos investicijų banko direktoriaus pavaduotoju.
Nuo 1994 m. iki 2001 m. S.Niinistö vadovavo Nacionalinės koalicijos partijai.
2006 m. kandidatavo į Suomijos prezidentus. Pirmajame rinkimų ture surinko 24,1 % balsų, antrajame ture – 48,2 % (veikianti prezidentė Tarja Halonen surinko 51,8 %).
2007–2011 m. buvo Suomijos parlamento pirmininkas.
2011 m. parlamento rinkimuose nedalyvavo, pareiškęs, kad rengsis prezidento rinkimams. Šių rinkimų pirmajame ture surinko 37 % balsų, antrajame – 1 800 400 (62,2 %) balsų. S.Niinistö yra pirmasis po Juho Kusti Paasikivi (postą palikusio 1956 m.) Suomijos prezidentas, iškeltas Nacionalinės koalicijos partijos.
Šiaurės Amerika

Gamtinė aplinka

Beveik visa Šiaurės Amerika yra ant Šiaurės Amerikos plokštės, nedidelė dalis ant Ramiojo vandenyno plokštės. Ant Ramiojo vandenyno plokštės yra Žemutinės Kalifornijos pusiasalis Meksikoje bei Kalifornijos pakrantė nuo San Diego iki San Francisko. Lūžis tarp Ramiojo vandenyno ir Šiaurės Amerikos plokščių vadinamas San Andreaso lūžiu. Abi plokštės juda į šiaurę, tačiau Ramiojo vandenyno plokštė juda greičiau. Plokštės slysta viena kita, o kadangi susidaro trintis, čia dažni žemės drebėjimai.
Vakarine žemyno puse, kurią suformavo tektoninių plokščių sandūros, driekiasi jauni raukšliniai kalnai su keletu ugnikalnių. Tai Aliaskos kalnų grandinė, Uolėtieji kalnai, vakariniai Kordiljerai ir Vakarų Siera Madrė, kurie didžiąja dalimi susidarė prieš maždaug 80 mln. metų dėl Ramiojo vandenyno plokštės spaudimo į Šiaurės Amerikos plokštę. Aukščiausias Šiaurės Amerikos taškas yra Denalio kalnas (6194 m).
Žemyno šiaurėje yra Grenlandija, kurią dengia ledynas, o piečiau tarp Kanados ir JAV yra Didieji ežerai, likę po paskutiniojo ledynmečio. Čia yra didžiausias po Kaspijos jūros pasaulio ežeras, Aukštutinis ežeras, kurio plotas 82 tūkst. kv.km. Rytinėje dalyje yra Apalačai, kurie priklauso seniausiems pasaulio kalnams (susidarė prieš maždaug 400 mln. metų). Tarp Apalačų ir Uolėtųjų kalnų yra lygumų regionas, kuriuo teka Misūris ir Misisipė. Misisipės slėnis dar vadinamas Tornadų alėja, nes čia dažnai susidaro tornadai.
Didelė Šiaurės Amerikos dalis negyvenama, ypač žemės tolimoje šiaurėje, o dauguma žemyno gyventojų įsikūrę dideliuose miestuose.
Nuo 1931 m. oficialiu geografiniu Šiaurės Amerikos centru laikomas Regbio miestelis Šiaurės Dakotoje. Vietą žymi 4,5 m aukščio obeliskas.

Ekonomika

Visoje Šiaurės Amerikoje netrūksta derlingos žemės, mineralų bei iškastinio kuro. Ekonomiškai stipriausia žemyno valstybė yra JAV – turtingiausia ir galingiausia pasaulio šalis. Centrinės Amerikos valstybės silpnos ir priklauso nuo prekybos su JAV (iš dalies ir su Kanada bei Meksika) bei pastarosios teikiamos pagalbos.

Regioninis ir politinis suskirstymas

Daugiau nei 90 % ploto užima trys didžiausios šalys (iš šiaurės į pietus): Kanada, JAV ir Meksika, o Centrinę Ameriką – daug mažų valstybių: Belizas, Gvatemala, Hondūras, Salvadoras, Nikaragva, Kosta Rika ir Panama.
Kitos valstybės patenka į pietinėje Šiaurės Amerikos žemyno dalyje išskiriamus Centrinės Amerikos ir Karibų jūros regionus.
Dalis Karibų jūros regiono salų priklauso Europos valstybėms (buvusioms metropolijoms). Grenlandija priklauso Danijai autonominės teritorijos teisėmis.
Kortų lošėjai

Kortų lošėjai –  prancūzų dailininko postimpresionisto Polio Sezano (1839−1906) penkių paveikslų serija. Tai vieni iš geriausiai žinomų P. Sezano paveikslų.
Taujėnų dvaras

Istorija

Taujėnų dvaras minimas nuo 1595 m. 
1795 m. kaip Marijos Viktorijos Radvilaitės (Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės dukters) kraitį gavo LDK sekretorius, grafas Benediktas Morikonis. 
1812 m. pavasarį, per Velykas, Taujėnuose viešėjo Rusijos imperatorius Aleksandras I, kuris čia inspektavo kariuomenės dalinius.
Dvaras ypač išgarsėjo XIX amžiuje, rūmai buvo pastatyti pagal italų architekto Pietro de Rossi projektą.
Po Marijos Viktorijos Radvilaitės ir jos vyro Benedikto Morikonio mirties Taujėnų dvaras vėl atiteko Radviloms. Iki II pasaulinio karo dvarą valdė Konstantinas Radvila.
Sovietmečiu dvare buvo įsikūrusi tarybinio ūkio direkcija.
Velnio jūra

Velnio jūra (jap. 魔の海 = Ma no Umi, taip pat Drakono trikampis, Formosos (Taivanas) trikampis (tadic. kin. 福爾摩沙三角; supapr. 福尔摩沙三角; pinyin Fúěrmóshā Sānjiǎo) ir Ramiojo vandenyno trikampis) – regionas Ramiajame vandenyne, aplink Mijakedžimos salą, kuri nuo Tokijo nutolusi apie 128 km į pietus, taip pat į šiaurę nuo Filipinų jūros. Teritorijos plotas skiriasi, pasak įvairių šaltinių (kurių esama tik iš XX a. 5-ojo ir 6-ojo dešimtmečių), teritorija yra nutolusi per 110 km nuo pietinių Japonijos krantų, per 480 km ir yra netoli Ivo Džimos salos, ar net per 1 210 km.

Tvirtinimai

Pasak Charles Berlitz knygų „The Bermuda Triangle“ (1974 m.) ir „The Dragon’s Triangle“ (1989 m.), japonų žemėlapiuose ši teritorija įvardijama kaip pavojaus zona. Jis teigia, kad 1952–1954 m. Japonija prarado 5 karinius laivus kartu su jų įgulomis, kurias sudarė per 700 žmonių. Japonijos vyriausybė išsiuntė mokslinę ekspediciją su daugiau kaip 100 mokslininkų ištirti Velnio jūros, tačiau šis laivas taip pat pradingo, o teritorija buvo paskelbta pavojaus zona.
Larry Kusche teigia, kad tie „kariniai laivai“ iš tikrųjų buvo žvejybiniai laivai ir tai, kad keletas jų dingo už vadinamųjų Velnio jūros ribų, netoli Ivo Džimos, per 1000 km į pietus nuo Japonijos. Jis taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad tuo metu kiekvienais metais buvo fiksuojama šimtai aplink Japonijos krantus dingusių žvejybos laivų.
Japonų mokslinių tyrimų laivas, kurio įgulą sudarė 31 žmogus, tirdamas apie 300 km į pietus nuo Velnio jūros esančio povandeninio ugnikalnio Myōjin-shō aktyvumą, buvo nuskandintas išsiveržus ugnikalniui 1952 m. rugsėjo 24 d. Buvo rasta dalis laivo nuolaužų. Bent vienas laivas išsiuntė SOS signalą. Kiti septyni buvo maži žvejybiniai laivai, pradingę tarp 1949 m. balandžio ir 1953 m. spalio kažkur tarp Mijakedžimos ir Ivo Džimos salų, per 1 200 km nuo Japonijos krantų.
Lietuvos vyskupų konferencija

Lietuvos Vyskupų Konferencija (LVK) yra lotyniškųjų apeigų bažnyčios Lietuvos vyskupų sambūris, įsteigtas siekiant drauge nagrinėti, svarstyti bei spręsti kylančius pastoracinius uždavinius ir tinkamai derinti bažnytinę veiklą.

Narystė

Lietuvos Vyskupų Konferencijos nariais gali būti Lietuvos vyskupijų dieceziniai vyskupai ir jiems teisės požiūriu prilygstantys asmenys, vyskupijų administratoriai, vyskupai koadjutoriai, vyskupai augziliarai ir kiti tituliniai vyskupai, Lietuvos teritorijoje vykdantys ypatingas Apaštalų Sosto ar Lietuvos Vyskupų Konferencijos jiems pavestas užduotis.

Vadovavimas

Lietuvos Vyskupų Konferencijai vadovauja trejų metų laikotarpiui plenariniame posėdyje renkamas Konferencijos pirmininkas.
Europos plaukimo federacija

Europos plaukimo federacija (LEN) – vandens sporto federacija įkurta 1926 m. Budapešte, Vengrijoje. Federacija pavaldi tarptautinei vandens sporto federacijai FINA. Organizacijos būstinė įsteigta Romoje, Italijoje.
LEN administruoja šias vandens sporto šakas ir jų čempionatus: sinchroninis plaukimas, šuoliai į vandenį, plaukimas, plaukimas atvirose vietose, vandensvydis.
Lenkija Eurovizijoje

Istorija

Lenkija debiutavo 1994 konkurse: Edyta Górniak daina buvo pati sėkmingiausia Lenkijoje iki šiol, surinko 166 taškus ir užėmė antrąją vietą.
Vėlesnės Lenkijos dainos buvo mažiau sėkmingos, dažniausiai užimdavo tarp 11 ir 20 vietų. Tačiau nuo 2005 m. Lenkija pateko į finalą tik vieną kartą: 2008 metais.
UEFA čempionų taurė 1966–1967 m.

UEFA čempionų taurė 1966–1967 m. – 12-asis UEFA čempionų taurės turnyras, prasidėjęs 1966 m. rudenį. Jį pirmąkart laimėjo Celtic FC klubas, 1967 m. gegužės 25 d. finale laimėjęs prieš Internazionale Milano FC.
Myawady FC

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m.
Fedora (skrybėlė)

Fedora – minkšta fetrinė skrybėlė su vidutinio pločio bryliais. Fedoros viršus įdubęs, priekyje iš abiejų pusių įspaustas, todėl žiūrint iš viršaus atrodo trikampis. Paprastai viršus turi juostą.

Fedoros būna įvairių spalvų, bet dažniausiai juodos, pilkos, šviesiai rudos, rudos ir raudonos.
Į fedorą panaši skrybėlė yra trilbis (trilby), tačiau jos brylius siauresnis, o užpakalinė bryliaus dalis užriesta aukštyn.
Pavadinimas fedora jau buvo žinomas 1891 m. Pirmaisiais XX a. metais fedoros buvo tik moteriškos skrybėlės, bet apie 1919 m. fedoros pasidarė ir vidutinės klasės vyrų skrybėlė. 3-iojo dešimtmečio pradžio fedoros labai išpopuliarėjo ir išstūmė panašius homburgus.
SKA Rostov-na-Donu

Sudėtis

<...>
Sausio 14

Vardadieniai

Auksys (Auksius) – Auksuolė (Auksė) – Dailius – Feliksas – Hilarijus – Laimonas (Laimis) – Lelija (Lilija) – Teodozijus