Sindarin

Išorinė istorija

Tolkinas domėjosi kalbomis jau nuo mažens ir ištobulino keletą dirbtinių kalbų dar būdamas paaugliu. Galų gale, jau suaugęs, jis sukūrė ištisą dirbtinių kalbų šeimą, kuria kalbėjo jo sukurto pasaulio – Viduržemio gyventojai. Sindarin kalbą jis pritaikė elfų rasei. Šios kalbos fantastinėje aplinkoje galėjo laisvai kisti ir pasidalyti į įvairias tarmes.
Viena iš tokių kalbų buvo sukurta apie 1915 m. Ji buvo paremta keltų kalbomis. Tolkinas šią kalbą pavadino goldogrin, (liet. gnomų kalba). Jis parašė turtingą šios kalbos žodyną bei gramatiką. Tai buvo pirmas žingsnis, siekiant sukurti sindarin kalbą. Tuo pačiu metu Tolkinas sukūrė elfų istoriją ir aprašė ją savo knygoje Prarastų pasakų knyga (angl. The Book of Lost Tales). Gnomų kalbą vartojo gnomų rasė ir noldolai (antroji elfų gentis).
Po kelerių metų, apie 1925 m., Tolkinas pradėjo rašyti naują gnomų kalbos gramatiką ir žodyną. Jis apleido pavadinimus goldogrin ir lam Goldrin dėl noldorin (quenya kalbos žodžio, jau pradėto taupiai vartoti gnomų kalbose). Tai buvo antrasis žingsnis link sindarin kalbos. Netrukus Tolkinas aprašė naujosios noldorin kalbos, Lam na Ngoluith gramatiką.
Apie 1930 m. Tolkinas parašė naują noldorin kalbos gramatiką. Tuo pačiu metu jis jau tobulino ilkorin kalbas, vartojamas trečiosios elfų genties, kurie liko Beleriando regione (Tie patys elfai, kuriuos Tolkinas vėliau pavadins „sindarais“ (Sindar)).
Tuo metu buvo manoma, kad noldorin kilo iš senosios noldorin kalbos, kuria buvo kalbėta Valinore. Noldorino elfai reikalavo kalbos, kuri skirtųsi nuo pirmosios elfų genties, gyvenusios su jais ir kalbėjusios quenya kalba. Todėl buvo sukurta senoji noldorin kalba, kurią Tolkinas pavadino „koreldarin“: "kalba tų, kurie paliko Viduržemį ir atvyko į Kórą (Kór), elfų kalną Valinore. "
Kai noldorai buvo ištremti į Beleriandą, senoji noldorin kalba tapo noldorin kalba, į valų kalbą panašia kalba su įvairiomis tarmėmis.
Ilkorin kalba, kuria kalbėjo Beleriando regione nebuvo panaši į valų. Vėliau Tolkinas jiems sugalvojo pavadinimą – „lemberin“.
Sindarin kalba buvo sukurta tik apie 1944 m. Jis panaudojo didžiąją dalį noldorin kalbos ir suliejo ją su „ilkorin doriathrin“, bei pridėjo keletą naujų savybių. Apie tai jis rašė vienoje pastaboje savo veikale „Palyginimų Lentelėse“: „doriath[rin], ir pan. = noldorin (tokia pati, kaip ir anksčiau)“. 1930–1950 m. Ilkorin kalba, kuri buvo vartojama Beleriando regione (doriathrin ir kitos tarmės) nebuvo panašios į valų kalbą kaip noldorin kalba, nors Tolkinas norėjo, kad Beleriando regiono kalba būtų susijusi su valų kalba.
Tolkinas niekada nekūrė gnomų, noldorin ar sindarin kalbų kasdieniam vartojimui, kad šios atliktų tarptautinių kalbų funkcijas (kaip, pavyzdžiui, esperanto kalba)}.
Sindarin kalba nebuvo trapi, blaškoma nuo vieno iki kito Tolkino fantazijos kampo. Jis šia kalba rašė daug gražių kūrinių. Tolkienas stengėsi įkvėpti savo elfų kalboms natūralumo. Jis norėjo jas prijaukinti, suteikti joms gyvybę, prasmę ir skonį. Tolkinas visų pirma kūrė kalbas, kad numalšintų savo asmeninį troškulį, o ne tam, kad parodytų universalų savo fantazijos piešinį.
Du žurnalai – Vinyar Tengwar, pradėtas leisti 1998 m. liepą, ir Parma Eldalamberon, pradėtas leisti 1995 m. – šiandien skiria visą savo dėmesį Tolkino nepublikuotų kalbinių veikalų redagavimui ir leidimui. Tačiau daugelis žmonių yra nepatenkinti dėl to, kad jų darbas vyksta labai lėtai ir šie leidėjai nesuteikia kitiems teisės pamatyti neišleistų Tolkino veikalų. Šie darbai nebuvo išleisti Kristoferio Tolkino knygoje Viduržemio istorija. Beveik kiekvienais metais nauji elfų kalbos žodžiai ir gramatikos taisyklės atskleidžiamos skaitytojams būtent šių leidėjų.

Sindarin kalbos vartojimas

Gerbėjų bandymai kurti sindarin kalbą prasidėjo 1960 m., kai bendras visų elfų kalbos žodžių skaičius buvo apie kelis šimtus. Nuo to laiko elfų kalba sužibėjo įvairiose poemose ir tekstuose, frazėse ir varduose, bei tatuiruotėse. Bet Tolkinas niekada neplanavo ištobulinti savo kalbų, kad jas būtų įmanoma vartoti kasdieninėje kalboje. Todėl nauji elfų kalba parašyti tekstai, kaip, pavyzdžiui, David Salo Žiedų valdovo trilogijai, reikalavo naujų frazių ir žodžių.

Vidinė istorija

"Sindarin iš tikrųjų yra pavadinimas kalbos, kuria kalbėjo elfų gyventojai, įsikūrę Beleriande - regione į vakarus nuo Mėlynųjų kalnų, kuris vėliau buvo beveik paskandintas po vandeniu. Quenya kalba buvo vartojama ištremtų elfų, grįžtančių į Viduržemį. Šių ištremtųjų buvo nedaug, todėl netrukus jie perėmė tam tikrą sindarin kalbos formą: pietinę tarmę (kurios gryniausioji ir turtingiausioji kalba buvo vartojama Doriate, valdomame karaliaus Tingolo. Jie šią tarmę vartojo kasdieninėje kalboje ir netgi pritaikė savo vardams, kad atitiktų šios kalbos formą. Bet šių elfų sindarin kalba buvo natūraliai paveikta quenya kalbos, todėl buvo galima pastebėti quenya elementų. sindarin taip pat šiek tiek pritaikoma giminingoms elfų gentims, kilusioms iš tos pačios vietos, kaip ir pilkieji elfai. Šie elfai, kilę iš Beleriando, gyvena Eriadore ir dar toliau į rytus."
Sindarin kilo iš senosios sindarin (išsaugotos tik kai kuriuose Doriatrino įrašuose), kuri savo ruožtu kilo iš bendrosios telerin kalbos. Šios kalbos gyvavo po Viduržemio „šešėliu“, o ne šventojoje Valinoro žemėje, apšviestoje dviejų Valinoro medžių. Doriato karalystė tapo izoliuota, kai į savo tvirtovę Angbande sugrįžo piktasis Vala Melkoras (vėliau vadintas Morgotu). Nuo to laiko ši kalba išlaikė savo formą, o vėliau beveik visiškai pasipriešino noldorino kalbos įtakai. Iki to laiko, dėl klajokliško pilkųjų elfų gyvenimo būdo, jų kalba išliko beveik nepakitusi, išskyrus vieną atvejį. Šiaurės vakarų Beleriando regione buvo beveik nekeliaujančių elfų stovyklos. Jų kalba, kurią būtų galima pavadinti tam tikra sindarin forma, nutolo nuo kitų sindarų genčių. Ją paprastai vadina „mithrimin“.

Doriathrin

Doriathrin išsaugojo daug senovinių savybių. Skirtingai nei kitos tarmės, doriathrin nepaveikė quenya kalba. Doriato „akcentas“ buvo lengvai atpažįstamas, todėl kai Túrinas paliko Doriatą, jis išsaugojo doriathrin akcentą iki pat savo mirties. Pagal tai galima buvo nustatyti, kad jis kilęs iš rasių, kalbėjusių sindarin tarmėmis.
"Po karo, beleriandic, Noldoro kalba, buvo stipriai paveikta Doriato. "
Doriathrin morfologija ir tai, kaip ši kalba skyrėsi nuo kitų sindarin tarmių, buvo aprašyta Tolkino jo kalbiniuose veikaluose:
"Doriathrin išlaikė dažnai vartojamus dvejopus daiktavardžius, įvardžius, asmeninius žodinius tonus, taip pat aiškų skirtumą tarp "bendrosios" ir "kolektyvinės" daugiskaitos (kaip elenath), ir "savotiškas" daugiskaitas (kaip elin). (...) Bet nepaisant to, ši tarmė skyrėsi nuo kitų, nes buvo pakitusi. Labiausiai pastebimas iš jų - priebalsių pakitimas: m > ṽ, kurį doriathrin tarmė išlaikė iki pat "Paslėptosios karalystės" suskilimo. (...) mp, nt, ñk ėmė kisti ir vystytis daug anksčiau ir greičiau nei kitose tarmėse."

Falathrin

Elf Círdano sekėjų kalba, vadinama „falathrin“, yra kita pietinės sindarin grupės tarmė. Ji išliko artima Doriato kalbai, nes tarp šiomis tarmėmis kalbančių gyventojų Beleriando karų metu vyko intensyvi prekyba.

Šiaurės sindarin

Šiaurės sindarin tarmė buvo vartojama mitrimų, šiauriausiai gyvenančių pilkųjų elfų genčių. Ji skyrėsi nuo centrinės sindarin įvairiais atžvilgiais. Iš pradžių buvo vartojama Dortonione ir Hitlume, ši tarmė turėjo įvairių specifinių žodžių, kurie nebuvo suprantami kitiems elfams. Šiaurinė tarmė išlaikė tradicijas ir vėliau suskilo į šiaurės vakarų tarmę (Hitlume, Mitrime, Dor-lómine) ir šiaurės rytų tarmę (Kalenardone prieš jo sunaikinimą ir Taur-nu-Fuino aukštumose). Tai buvo kalba, kurią pirmiausiai perėmė ištremtieji Noldoro gyventojai Losgare, po jų sugrįžimo į Viduržemį. Vėliau noldorin sindarin stipriai pakito dėl quenya kalbos įtakos, bei dėl to, kad noldoriečiai labai mėgo keisti savo kalbą ir pridėti naujų žodžių bei kitų savybių. Tingolui iš Doriato Bereno palikimas buvo aiškus, nes jis kalbėjo šiaurės sindarino tarme, kilusia iš jo tėvynės.
"Pagrindinė šiaurės sindarin tarmės ypatybė buvo priebalsių p, t, k po nosinės priebalsės l išsaugojimas. m, esanti tarp balsių išliko. u, o ir i/e išliko savitos - a nebuvo keičiama į i. S iš pradžių nebuvo suskardinama. H vartojimas tik žodžio viduryje buvo išsaugotas. tt, pp, kk > t, p, k žodžio viduryje."

Noldorin sindarin

Sindarin (išskyrus doriathrin tarmę) perėmė kai kurias quenya kalbos ypatybes po noldorų sugrįžimo, bei kai kuriuos noldoriečių pakeistus garsus (jie labai mėgo keisti kalbas).
"Iš tikrųjų už "bendrosios sindarin" kalbos tobulinimą ir stabilizavimą reikia dėkoti noldoriečiams, kurie keitė ją karo metu. Ši kalba buvo artima vakarinei sindarin tarmei. Senosios šiaurinės tarmės praktiškai išnyko, išskyrus tokias vietoves kaip Dorlominas ir Hitlumas, ir t. t., bei keliose pasislėpusiose šiaurinės grupės gentyse ir fëanorų, kurie persikraustė į rytus, kalboje. Taigi karo pabaigoje, sindarin buvo padalyta į tris tarmes "vakarų sindarin" (įskaitant noldoriečius ir fingoniečius), "rytų sindarin" (kilusią iš šiaurinės tarmės), kuri buvo išsaugota Feanoro dinastijos, ir "centrinę sindarin" arba "doriath"." 
Paslėptame Gondolino mieste, izoliuotoje žemėje išsivystė savotiška tarmė: „Ji skyrėsi nuo standartinės (Doriato), nes turėjo vakarinių ir šiaurinių elementų, bei įtraukė į žodyną daug noldorin-quenya žodžių. Šis miestas paprastai buvo vadinamas Gondolin (nuo Q. Ondolin(dë)) su paprastu g- keitiniu, ne Goenlin ar Goenglin (kaip tai skambėtų paprastoje Sindarin)“.

Antrajame ir trečiajame amžiuose

„Beleriandiška“ sindarin veikė kaip bendra visų elfų tarmė, taip pat ir žmonių, ir kaip ištremtųjų noldoriečių, kurių kalba buvo paremta vakarų sindarin, bet stipriai paveikta doriathrin. Antrojo amžiaus metu sindarin tapo bendra visų elfų bei jų draugų kalba, kol šią tarmę pakeitė žmonių vestrono kalba, kuri iškilo trečiajame amžiuje ir buvo stipriai paremta sindarin kalba.
Gondore, trečiojo amžiaus pabaigoje, sindarin kalbą vis dar vartojo kai kurie kilnūs žmonės Minas Tirith mieste. Aragornas, užaugęs Imladris (Rivendelo) karalystėje, kalbėjo šia kalba laisvai ir sklandžiai.

Fonetika

Sindarin buvo sukurta taip, kad turėtų panašią fonetiką į valų kalbos. Šios kalbos turi beveik tuos pačius garsus ir garsų struktūrą. senoji anlgų, senovės skandinavų ir islandų kalbos tai pat yra giminiškos sindarin ir, kartų su valų kalba, nulėmė kai kurias sindarin kalbos gramatikos ypatybes, ypač daugiskaitą.

Dvibalsiai

Dvibalsiai yra ai (tariama kaip aidas [aɪ]), ei (keisti [eɪ])), ui (Žmogui [uɪ]), ir au (laukti [aʊ])). Jeigu pastarasis dvibalsis yra žodžio pabaigoje, jis užrašomas aw. Taip pat yra dvibalsių ae ir oe, kuriuos Tolkinas patarė supaprastintai tarti kaip ai ir oi atitinkamai, tačiau tiksliausias šių dvibalsių tarimas yra pasiekiamas tariant a ir o kartu su trumpa e, viename skiemenyje (a + trumpa e) ir (o + trumpa e); IPA [aɛ, ɔɛ]. Tolkinas aprašė įvairias tarmes (pavyzdžiui, kaip doriathrin) ir šių balsių naudojimas įvairiose tarmėse (pavyzdžiui, Gondoro) buvo patvirtintas.

Gramatika

Beveik neįmanoma daryti išvadų apie sindarin kalbos morfologiją, nes sindarin yra dirbtinė ir netaisyklinga kalba (susijusi su valų kalba), o ne tarptautinė bendra kalba su pastovia morfologija.
Sindarin kalboje yra daug funkcinių žodžių, pagalbinių veiksmažodžių ir žodžių tvarkos pakeitimų, kad geriau perteiktų sintaksės santykius. Nuo quenya kalbos sindarin kalba skiriasi tuo, jog žodžio gale dažniausiai būna priebalsis, o ne balsis. Taip pat sindarin kalboje dažniau vartojami sprogstamieji priebalsiai b d g, kurių nėra quenya kalboje (išskyrus tarp balsių esančias priebalsių grupes mb, nd, ng, ld, rd). Ankstyvoji sindarin suformavo daugiskaitą, pridedant priesagą -ī, kuri vėliau išnyko, bet paveikė vėlesnes balses (kaip valų ir anglų kalbose): vns. Adan, dgs. Edain, vns. Orch, dgs. Yrch.
Sindarin taip pat turi antrąją daugiskaitos formą, kuri pritaikoma prie daiktavardžių pridedant priesagą: vns. êl 'žvaigždė', I dgs. elin 'žvaigždės', II dgs. elenath 'visos žvaigždės'; vns. Ennor 'Viduržemis', II dgs. Ennorath '(visi) Viduržemiai'.

Daiktavardžiai

Nors sindarin kalboje nėra giminės, ji, kaip ir valų kalba turi skaičių. Vienaskaitiniai ir daugiskaitiniai daiktavardžiai panašūs į vienaskaitą ir daugiskaitą lietuvių kalboje, tačiau su keliais skirtumais. valų ir sindarin kalbų daiktavardžiai yra nenuspėjami ir sudaromi įvairiais būdais. Jei Tolkinas nebūtų aprašęs sindarin daugiskaitos, mes negalėtume daryti jokių išvadų.
Kai kurie sindarin (ir noldorin) daugiskaitiniai daiktavardžiai su galūne (paprastai -in), pavyzdžiui, vns. Drû, dgs. Drúin „laukiniai žmonės, vozės, púkel-žmonės“. Kiti daiktavardžiai suformuoja daugiskaitą pakeisdami balsius, pavyzdžiui, golodh ir gelydh, „mokslo meistras, išminčius“; vns. Moredhel, dgs. Moredhil, „tamsieji elfai“. Tačiau kai kurie daiktavardžiai suformuoja daugiskaitą naudodami abu būdus kartu arba išvis nepakinta: žodis Belair, "Beleriando elfas/elfai išlieka toks pat ir vienaskaitoje, ir daugiskaitoje.
Kita skaičiaus sistema buvo Tolkino pavadinta antrąja daugiskaita arba kolektyviniu skaičiu. Šios sistemos daiktavardžiai suformuoja daugiskaitą pridedant priesagą (kaip ir valų kalboje); pavyzdžiui, -ath, žodyje elenath, „visos žvaigždės (danguje)“, bet ne visada, pavyzdžiui, žodyje Drúath. Kita II daugiskaitos galūnė yra -rim, ypač naudojama kalbant apie tam tikrą rasę ar individų grupę: Nogothrim „nykštukų rasė“, iš dgs. Nogoth (vns. Nogon, „nykštukas“). Taip pat egzistuoja ir galūnė -lir, žodyje Nogothlir. Galūnė -hoth, visas sindarin žodis, kuris reiškia „šeimininkas“, pridedamas prie vienaskaitinio daiktavardžio, kad suformuotų II daugiskaitos formą. Jis įgyja priešiškumo reikšmę, pavyzdžiui, Gaurhoth „vilkolakių gauja“ nuo Gaur „vilkolakis“; arba žodyje Gornhoth menkinantis nykštukų pavadinimas, „atšiaurus šeimininkas/atšiaurūs žmonės“.

Veiksmažodžiai

Nors Tolkinas rašė, kad quenya galūnės buvo pastovios, jis taip pat paminėjo, kad: "sindarin veiksmažodžių istorija yra sudėtinga. " Patvirtintų sindarin kalbos veiksmažodžių yra nedaug. Sindarin kalbos veiksmažodžiai nebus pilnai išanalizuoti, kol nebus išleista Tolkino sindarin kalbos gramatika ir traktatas.
Apie -ant, sindarin kalbos, III asmens, būtojo laiko galūnę jis rašė: „tai kažkas panašaus, kaip viduržemio valų -as, arba dabartinės valų -odd.“ Panašiai ir su teith- „žymėti ženklus, rašyti, įrašyti“, teithant yra III asmens, vienaskaitos būtasis laikas. Plg. valų Chwaraeodd e, „jis grojo“.

Pasiskolintieji veiskmažodžiai

Pasiskolintieji veiksmažodžiai nėra taip sudėtingai asmenuojami, nes jie turi dažnai pasikartojantį balsį (paprastai a), kuris sumažina priebalsių pakitimų skaičių.
Bendratis sudaroma pridedant -o, kuri pakeičia kamiene esančią -a, pavyzdžiui, lacho nuo lacha-.
Esamasis laikas sudaromas be jokių pakeitimų kamiene. Įvardžiuotinės galūnės pridedamos be jokių pakeitimų, išskyrus I asmens vienaskaitoje esantį -n, kuomet paskutinė balsė pakinta į -o, pavyzdžiui, renion < renia – „Aš keliauju“.
Būdasis laikas sudaromas pridedant galūnę -nt, kuri pakinta į -nne su visomis įvardžiuotinėmis galūnėmis, pavyzdžiui, erthant, erthanner.
Būsimasis laikas sudaromas pridedant -tha. Kartu su I asmens vienaskaitos -n, jis pakinta į -tho.