google/wiki40b huggingface dataset:
Kačinai

Istorija

Kačinų tautų protėviai gyveno Tibeto plynaukštėje, ir greičiausiai atsiskyrė nuo čiangų, ir palengva migravo į pietus. Kuomet jie pasiekė kalnuotas teritorijas Junano provincijos šiaurės rytiniame pakraštyje, Dali karalystėje jie buvo vadinami Xunchuanman. Vėlesniuose kinų šaltiniuose iki pat XX a. jie vadinti ečangais (Echang), džesie (Zhexie) ir ježenais (Yeren).
Per XV–XVI a. kačinai migravo tolyn į vakarus ir pietus, ir apgyvendino Kačinų kalvas bei derlingus slėnius. Šis regionas nuo XIII a. buvo kontroliuojamas šanų, ir čia keliuose derlinguose slėniuose buvo įsikūrę šanų valstybės. Kačinai palengva asimiliavo ir išstūmė šanus į pietus. Šanų likučiai, išsimėtę šiame regione tapo žinomi kaip khamčiai. Kačinų migracija į pietus šanų teritorijų sąskaita tęsėsi ir per XIX a. Patys kačinai skirstėsi į etnines grupes, kurios savo ruožtu skirstėsi į genčių žemes, valdomas vadų mung du. Vien Hugaungo slėnį valdė 12 vadų.
XIX a. pabaigoje kontrolę į pietus nuo kačinų žemių paėmė Britų Birma. Kačinų teritorija buvo formaliai įtraukta į jos sudėtį kaip Kačinų kalvos – viena iš tiesiogiai nekontroliuojamų gentinių teritorijų. Pietinė jos riba nubrėžta maždaug ties Mjitkjinos miestu. Kačinams buvo uždrausta migruoti piečiau šios linijos, kai tuo tarpu į šiaurę nuo jos kontrolė buvo labai menka. Nepaisant to, misionierių dėka čia kelią kačinų tarpe rado krikščionybė, kuri susimaišė su vietiniais animizmo tikėjimais.
Nors kačinų teritorija buvo mažai kontroliuojama, per XX a. I pusę jų žemėse buvo nustatytos formalios sienos tarp Britų Indijos ir Čingų Kinijos. Paskutiniai sprendimai dėl sienų priimti 1960 m. Tokiu būdu po Mianmaro nepriklausomybės kačinai buvo padalinti tarp dviejų valstybių.
Nuo 1949 m. prasidėjo konfliktai tarp kačinų ir Birmos centrinės valdžios, kuri siekė kurti unitarinę valstybę su budizmu kaip pagrindine religija. 1961 m. buvo suformuota Kačinų nepriklausomybės armija, kuri stojo į atvirą kovą su vyriausybe. Didelė dalis kačinų žemių buvo tiesioginėje jos kontrolėje per visą pilietinį karą. Ji buvo stipriai remiama iš Kinijos. Tik 1994 m. kačinų armija sudarė paliaubas su centrine vyriausybe.
Pasibaigus pilietiniam karui, kačinų teritorijoje padidėjo Mianmaro centrinės valdžios kontrolė. Pastebima daug žmogaus teisių pažeidimų. Krašte yra masiškai kertami miškai. Nuskurdę gyventojai priversti migruoti. Dauguma jų migruoja į Tailandą ir Malaiziją, iš kur jų diaspora sklinda į Vakarų šalis. Kačinų krašte klesti opiumo gamyba, didele problema tampa sekso vergija ir žmonių grobimai.

Kultūra

Kačinų tautos gyvena dviaukščiuose ovalaus plano nameliuose, statomuose iš medžio ir bambuko. Antrasis aukštas naudojamas kaip gyvenamosios patalpos, o pirmasis – kaip tvartas ir sandėlys.
Kačinai išpažįsta krikščionybę, kuri į kraštą atkeliavo XX a. pirmoje pusėje. Tačiau išlikę ir vietiniai tikėjimai.
Kovinis skrydis

Kovinis skrydis (rus. боевой вылет), kovinis išskridimas - vieno orlaivio skrydis, aviacijos kovinės veiklos apskaitos vienetas.

D. Britanija ir JAV

D. Britanijos ir JAV karinėse aviacijose privalomų kovinių skrydžių skaičius buvo ribotas. Pvz., Karališkųjų oro pajėgų bombonešių įgulos privalėjo atlikti 30 kovinių skrydžių, po ko aviatoriai įgulų nariai gaudavo karo veterano statusą ir teisę išeiti į atsargą. Panaši tvarka buvo ir JAV Karinėse oro pajėgose.

TSRS KOP naikintuvų koviniai skrydžiai

Daugelyje pasaulio valstybių koviniu skrydžiu laikydavo bet kurį skrydį vadovybės įsakymu į kovos veiksmų zoną. Nuo 1942 m. vidurio tarybinėje naikintuvų aviacijoje kovinis skrydis apibrėžtas taip:
… naikintuvo koviniu skrydžiu laikyti tik tokį skrydį, kai naikintuvas susiduria su oro priešininku ir įvyksta oro mūšis, o dengiant šturmuotuvus ar bombonešius koviniu skrydžiu laikomas tik toks naikintuvo skrydis, kai šturmuotuvai ar bombonešiai vykdydamo kovinį skrydį nepatiria nuostolių nuo priešo naikintuvų atakų.

TSRS KOP bombonešių koviniai skrydžiai

KOP bombonešiams ir šturmuotuvams kovinį skrydį įskaitydavo tik tada, kai skrydžio rezultatyvumą patvirtindavo fotografijos. Tam lėktuvų grupėje būdavo lėktuvas su filmavimo įranga. Pagal taip užfiksuotus skrydžius šturmo ir bombonešių aviacijos dalyse apdovanodavo pilotus.

Kiti karai

Vietnamo kare JAV KOP lakūno tarnyba karo veiksmų teatre pasibaigdavo atlikus 100 kovinių skrydžių virš Šiaurės Vietnamo. Tiek skrydžių paprastai surinkdavo per 7-8 mėnesius. Skrydžiai virš Pietų Vietnamo, Laoso ar Kambodžos neįskaitydavo. Kai kurie pilotai per 2-3 „kadencijas“ spėdavo atlikti virš 500 skrydžių.
Čilotė

Čilotė (isp. gorro chilote; angl. Chilote cap) – megzta kepurė, būdingas Čilojės salyno (Čilė) drabužis. Mezgamos iš šiurkščios vilnos, paprastai turi bumbulą (isp. bellota 'gilė') viršuje. Sandara ir spalvos gali būti įvairios, bet įprastos čilotės būna horizontaliai juostuotos, natūralių vilnos spalvų.
Nors čilotės siejamos su Čilojės salynu, kur numegztos daugelis čiločių, patenkančių į rinką, jos populiarios visoje Čilėje. Jas ypatingai vertina lauke dirbantys darbuotojai – žvejai, fermeriai, miško darbininkai ir pan.
Kalifornija (filmas)

Turinys

Pasibaigus Pilietiniam karui, pralaimėję Pietų armijos kareiviai priversti paskubomis grįžti namo, nes naujas įstatymas leidžia šiuos suimti, jeigu buvę kariai neturi darbo. Vienas buvęs kareivis, anksčiau žinomas „Kalifornijos“ pravarde, pasikeičia savo vardą į Maiklą Randomą. Kartu su juo keliaujantis jaunuolis Prestonas kviečia jį užsukti į tėvų ūkį. Pakeliui juodu užpuola nusikaltėlių medžiotojai, kurie nušauna Prestoną. Maiklas lieka gyvas ir nusprendžia pasiekti šio tėvų namus, kad praneštų apie sūnaus netektį. Čia jis susipažįsta su Prestono seserimi Žasmina, kurią įsimyli ir nusprendžia pasilikti.
Kartą, jiems viešint miestelyje, pasirodo tie patys nusikaltėlių medžiotojai. Po susišaudymo su keliais buvusiais Pietų armijos kariais ir šerifo pajėgomis, jie pasprunka, kartu pagrobdami ir Žasminą. Maiklas leidžiasi jos ieškoti, tačiau kad sužinoti šios saugojimo vietą, turi įsilieti į medžiotojų gaują ir įgyti jų vado pasitikėjimą...
Vidjaradža

Reikšmė ir ikonografija

Ši kategorija atsirado iš ezoterinės (Vadžrajanos) Dharmačakros doktrinos, kuri pripažino tris rato apsisukimus. Šie apsisukimai davė pradžią trims budizmo dievybių kategorijoms: Tathagata reiškia grynąsias sąvokas, Bodhisatva moko per atjautą, o Vidjaradžos remiasi įsakymais, skleidžia dharmą per baimę.
Dėl to ikonografijoje vidjaradžos vaizduojamos dažniausiai nuožmios, turinčios daugybę veidų, rankų, kojų. Jos laiko ginklus, neretai vaizduojamos apsuptos bauginančių žvėrių, gyvačių, ugnies.
Naujieji Bajorai

Istorija

Sovietmečiu priklausė Linkmenų apylinkei.
Vištyčio regioninis parkas

Gamtos vertybės

Vertingiausi parko gamtiniai objektai: skardis sufozinis cirkas, plokščiakalvės, suopkalnis, rieduliai.
Pavištyčio-Dunojaus ketera – tai pati aukščiausia Lietuvoje Suvalkų moreninės aukštumos dalis su Dunojaus, Pavištyčio, Stankūnų kalvomis nuo Vištyčio ežero iškilusi net 110 metrų. Labai vaizdingas ir Kylininkų kalvynas.
Vištyčio ežeras – ketvirtas pagal plotą Lietuvoje, jo pakrantėse esantis šaltinis dėl savo gydomųjų savybių pramintas Šventuoju šaltinėliu. Taip pat yra keletas mažesnių ežerėlių: Dunojavas, Piliakalnių ežeras, Vartelių ežeras, Pakalnių ežeras, Beržinis ir kt. Drausgirio ir Vištytgirio miškuose auga 300 metų senumo ąžuolynai su skroblo ir liepos priemaiša, 200 metų senumo pušynai ir eglynai, juose gausu retų augalų bei gyvūnų. Didysis Vištyčio akmuo, dar vadinamas pėduotuoju, stebuklinguoju, yra trečias pagal dydį Lietuvoje.
Keliautojus kviečia aukščiausios šio krašto kalvos: Dunojaus kalnas (285 m), Janaukos kalnas (282 m), Pavištyčio kalnas, o pačiame pasienyje su Lenkija – Statkūnų kalnas (285,5 m), nuo kurių atsiveria raiškūs Sūduvos moreninio kalvyno vaizdai.

Kultūros paveldas

Praeitį mena Dabravolės, Pavištyčio ir Vištyčio piliakalniai. Vištytis – tai viena gražiausiai tvarkomų Marijampolės apskrities gyvenviečių, miesto teises gavęs dar 1570 m. Vištyčio kraštas garsus knygnešiais. Apie juos ir kitus žymius kraštiečius surinkta medžiagos Vištyčio P. Kriaučiūno vidurinės mokyklos kraštotyros muziejuje.

Laisvalaikis ir pramogos

Vištyčio ežeras puikiai tinka žvejybai ir maudytis. Parko lankytojai dažniausiai apsistoja „Viktorijos“ motelyje ar „Pušelės“ kempinge. Čia veikia valčių, vandens dviračių nuomos punktai. Yra šaudykla, biliardinė, lauko teniso, krepšinio, tinklinio aikštelės.
Vištyčio ežero dugnas gana švarus. Nors ežeras ir puikiai tinka buriavimui, tačiau buriuoti nerekomenduojama dėl neaiškaus valstybinės sienos pažymėjimo.
Parke švenčiamos Užgavėnės, Joninės, vyksta Tautodailininkų dienos.
Šimenas (Sinbėjus)

Geografija

Šimenas pietvakariuose ir pietryčiuose ribojasi su kaimyniniais Sandži ir Dzinšano rajonais, šiaurėje rajono krantus skalauja Rytų Kinijos jūra. Fugujaus kyšulyje stovi švyturys.
Rajonas kalvotas, išskyrus pakrantės ruožą, retai apgyvendintas, augmenija skurdi. Verčiamasi žemės ūkiu (auginami mandarinai, žemės riešutai, arbata).

Istorija

Kinų metraščiuose paminėtas 1694 m. kaip Šimenšanas (石門山; 'Akmeninių vartų kalnas'). Japonų valdymo laikais buvo žinomas kaip Sekimono kaimas (石門庄) ir priklausė Taihoku prefektūros Danšujaus rajonui (淡水郡).
1978 m. Šimene atidaryta Čin Šano atominė elektrinė, kuri yra seniausia šalyje. 2010 m. tapo naujai sukurto Sinbėjaus miesto rajonu.
Blizna (upė)

Pavadinimo kilmė

Upės vardą galbūt galima sieti su lietuvių kalbos veiksmažodžiu blyžoti (upės pavadinime vietoje šaknies ž yra išlikęs jotvingių buvęs pribalsis z) – "gulėti paslikam" arba nuo veiksmažodžio blizgėti "atsispindėti saulei ramiame vandenyje". Priesaga n nurodo erdvėje nusidriekusį objektą - upę.
Postnatalinės infekcinės ligos

Postnatalinės infekcinės ligos – ligos, susijusios su gimdymu ir prasidedančios per postnatalinį laikotarpį. Dažniausiai šias ligas sukelia iš aplinkos (pvz., nesterilių instrumentų), rečiau iš moters organuose esančių infekcijos židinių į gimdą patekę mikroorganizmai. Infekcija plinta per kraują, limfą ar lytinius takus.
Pagal infekcijos paplitimą išskiriami keli postnatalinių infekcinių ligų etapai: infekcija apima tik gimdymo kanalą (pvz., būna endometritas), ji plinta už gimdymo kanalo (pvz., prasideda parametritas), infekcija plinta toliau (pvz., prasideda difuzinis peritonitas), ji generalizuojasi (pvz., būna sepsis).
Sepsinis šokas – sunkiausia postnatalinė infekcinė liga.
Ligos gali būti gydomos antibiotikais, sulfanilamidais ir kitais vaistais; kartais perpilamas kraujas.
Varzob Dušanbe

Istorija

Įkurtas 1996 m. Tuo metu žinomas Varzob pavadinimu. Žaidė aukščiausioje šalies futbolo lygoje. 
1998, 1999 ir 2000 m. tapo šalies čempionais.
2001 m. užėmė ketvirtą vietą pirmenybėse, o po sezono iširo. 
2002 m. radosi naujas klubas DBA Dušanbe pavadinimu, kuris žaidė elito divizione ir kartais laikomas Varzobu.
Aleksandras Ritichas

Biografija

Kilęs iš Baltijos vokiečių. Studijavo Nikolajaus inžinerinėje akademijoje ir Rusijos kariuomenės Generalinio štabo akademijoje. Būdamas Generalinbio štabo pulkininku, 1862–1864 m. globojo stačiatikių cerkvių statybas Minsko gubernijoje, atidarė apie 30 liaudies mokyklų. Rusų–turkų karo metu buvo atsakingas už sužeistų ir ligonių transportavimą iš karinių susidurimų zonos, vėliau vadovavo brigadai, divizijai. 1894 m. išėjo į dimisiją turėdamas generolo leitenanto laipsnį.
Išleido daugybę kruopščiai paruoštų ir kokybiškai išleistų veikalų apie Rusijos ir kaimyninių šalių gyventojus. Su Lietuva sietini keletas jo leidinių: Europinės Rusijos etnografinis žemėlapis, Lenkijos Karalystės ir Pabaltijo etnografinė medžiaga bei Rusijos prekybinė veikla ir laivyninkystė Baltijos jūroje. Pirmajame žemėlapyje mažais taškeliais parodyti kiekvieno Lietuvos miestelio gyventojai: lietuviai, žydai, lenkai, rusai, vokiečiai ir totoriai. Šiaurėje lietuvių kalbinė riba sutampa su dabartine Lietuvos-Latvijos valstybine siena, tik Aknysta su lietuviais gyventojais liko Latvijos teritorijoje. Rytuose ir pietuose lietuvių kalbos pasienio punktais pateikti: Apsas, Vydžiai, Adutiškis, Lentupis, Paberžė, Kernavė, Rykantai, Rūdiškės, Jašiūnai, Dieveniškės, Žirmūnai, Rodūnė, Berštai, Kapčiamiestis, Lazdijai, Punskas, Kalvarija, Vištyčio ežeras. Vilnius parodytas tautiškai mišriai apgyvendintas. Taip smulkiai Lietuvos gyventojų tautinė sudėtis dar nebuvo vaizduojama. Nepaisant išvardintų privalumų žinomas Lietuvos geografas Kazys Pakštas žemėlapį apibudino kaip netikslų.
Aleksandras Ritichas užaugino du vaikus: dukterį Olgą (1861–? m.) ir sūnų Aleksandrą (1868–1930 m.) – Rusijos valstybės veikėją.
Lietuvos laisvės koplyčia

Istorija

Apie 1947 m. medinį namą su mansarda nusipirko Juozas ir Stefanija Stašauskai. Jie įsigijo namą su sodu, nes vertėsi sodininkyste, augino gėles. Šeimininkai priimdavo gyventi nuomininkus. S. Stašauskienė (1912–?), vadinama „rožių karaliene“, augino savo sodelyje rožes ir daug aukojo bažnyčiai. Vaikų ji neturėjo. 1966 m. su vyru J. Stašausku pagal iškvietimą lankėsi Lenkijoje, kur Slupsko (Pamario vaivadija) religinių prekių krautuvėje nupirko Švč. M. Marijos statulą, sumokėdami apie 160 zlotų. Supakavę į kartoną, tą pačią dieną išvyko į Lietuvą, sėkmingai praveždami pro sovietų kontroliuojamą pasienį. Marijos statulėlę pašventino tėvas Stanislovas, kai čia vedė rekolekcijas. Šeimininkai įtikėjo statulėlės teikiamomis malonėmis, kai apie 1969 m. nepagydomai susirgęs J. Stašauskas pasveiko, nes žmonės meldėsi prie Marijos.
1992 m. lapkričio mėn. S. Stašauskienė už šeimos lėšas, taip pat padedant lėšomis ir rūpesčiu kun. Alfonsui Bulotui, savo sklype, Linkuvos g. 21, pradėjo statyti Lietuvos laisvei pašvęstą Šv. M. Marijos  koplyčią. Statytoja turėjusi norą (tam pritariant ir kardinolui Vincentui Sladkevičiui), kad koplyčią būtų galima panaudoti ir tikinčiųjų poreikiams.
Leidimą statyti koplyčią kardinolas V. Sladkevičius davė kaip privilegiją su gyvenama vieta ir rūpesčiu savo sekretoriui ir kancleriui kun. A. Bulotui. Koplyčią 1994 m. rugpjūčio 28 d. pašventino vyskupas Vladas Michelevičius. Po S. Stašauskienės mirties jos testamentine valia namas, koplyčia ir valda, Linkuvos g. 21, palikimu atiteko kun. A. Bulotui.
Šiaurės Anglija

Šiaurės Anglija (angl. Northern England) – vienas iš regionų Anglijoje. Joje yra didžiausias Šiaurės Anglijos miestas Mančesteris su jūrų uostu Liverpuliu. Jis yra prie Airijos jūros.
Mikalojus Volskis (1630)

Biografija

Lenkijos bajorų Volskių giminės atstovas, herbo „Półkozic“ savininkas. Jo tėvas Stanislovas Volskis tarnavo Sandomiro kaštelionu ir Varšuvos dvaro maršalka.
Buvo auklėjamas Austrijos ekshercogo Maksimiliano rūmuose.
Po to, 16 metų bėgyje gyveno Rudolfo II rūmuose. Daug keliavo po Europą, po ko grįžo į tėvynę.
Karaliaus vardu vykdė įvairias diplomatines užduotis, tarnavo pasiuntiniu keliuose Europos rūmuose. Dėka gilių įstatymų žinių ir nuopelnų, įgivendintus su dideliu kilnumu, 1600 m. buvo paskirtas Karūnos dvaro maršalka, o po to 1616 m. – Karūnos didžiuoju maršalka. Tame poste buvo iki savo mirties.
Pakvietė ir atvežė daug amatininkų į Lenkiją.
Buvo didelis meno ir literatūros gerbėjas, po savo mirties Jogailos universiteto bibliotekoje paliko didelį ispaniškų knygų rinkinį.
Zbigniew Skłodowski

Biografija

Gimė 1923 m. kovo 18 d. Taujankuose, Stanislovo ir Zofijos Abramovičiūtės šeimoje. Mokėsi Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. Dalyvavo Lietuvos lenkų skautų veikloje. 1936 m. ir 1937 m. dalyvavo Lenkijos žvalgybininkų kursuose Lenkijoje. Grįžęs į Lietuvą verbavo Ukmergės ir Panevėžio lenkų mokyklų auklėtinius. Prisidėjo prie lenkų skautų organizacijų įkūrimo Kėdainiuose ir Kaune. Naciams užpuolus Lenkiją padėjo Lietuvoje internuotiems lenkų kareiviams. 1940 m. pavasarį išrinktas sukarintos lenkų skautų organizacijos Lietuvoje vadovu. 1941 m. organizavo slaptus karinius mokymus lenkų jaunimui. Padėjo lenkų kariams pabėgti iš Pravieniškių darbo stovyklos. 1942 m. sausio pabaigoje suimtas Lietuvos saugumo policijos ir Gestapo Vilniaus geležinkelio stotyje. Buvo kankinamas ir tardomas Lukiškių kalėjime, 1942 m. birželio 13 d. sušaudytas Aukštuosiuose Paneriuose.
Ukmergės rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Algirdas Kopūstas, mero pavaduotoju – Grigorijus Malčanovas (LSDP), administracijos direktoriumi paskirtas Juozas Varžgalys (nepartinis).
Šahimardano eksklavas

Kirgizų ir uzbekų santykiai

Suirus TSRS Šahimardano eksklavo priklausomybė ir ją supančios valstybės sienos delimitacija tapo aštria problema. Kirgizija siūlė grąžinti eksklavą Kirgizijai mainais į kitas teritorijas. Uzbekija atsisakė tai daryti. Eksklavo sienos kurį laiką buvo užminuotos. Eksklavo problemas didina augantis slėnio gyventojų skaičius, keli pasienio postai, didelis skurdas, korupcija, etninė trintis.
Pastarojo meto sutartys tarp valstybių pašalino dalį prieštaravimų. Dabar abiejų šalių gyventojai gali lankyti eksklavą be vizų iki dviejų mėnesių, tuo siekiama palaikyti turizmą prie Kurbankulio ežero.
Moranė

Moranė (pranc. Morane) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Prancūzijos Polinezijos rytuose, 153 km į pietvakarius nuo artimiausios salos – Marijos atolo, Tuamotu salyne, nors administraciškai priskiriamas Gambjė saloms. Plotas – 2 km², su lagūna – 11 km².
Atolas ovalus, 5,8 km ilgio ir 3,5 km pločio. Viduje yra uždara lagūna. Saloje auga kokospalmės, pandanai. Moranėje išlikusios gan gausios labai retų, nykstančių Polinezijos vištinių karvelių (Gallicolumba erythroptera) ir tuamotinių tilvikų (Prosobonia parvirostris) populiacijos.
Atolas negyvenamas.
Salą 1832 m. pasiekė pirmasis europietis, amerikiečių banginių medžiotojas Natanielis Karis.
Jonas Jeronimas Jakaitis

Jonas Jeronimas Jakaitis (1886 m. birželio 24 d. Bridžiai, Sintautų valsčius – 1965 m. lapkričio 4 d. Čikaga) – Lietuvos kunigas, marijonas, visuomenės veikėjas.

Biografija

Nuo 1903 m. mokėsi Seinų kunigų seminarijoje, nuo 1906 m. – Monrealio sulpicijonų seminarijoje. 1909 m. įšventintas kunigu. 1913–1929 m. Šv. Kazimiero lietuvių parapijos Vorčesteryje klebonas, pastatydino bažnyčią, mokyklą, įrengė Maironio parką. Nuo 1930 m. marijonas. 1931 m. Tompsone (Konektikuto valstija) įkūrė lietuvių koledžą, dvejus metus jam vadovavo. 1933–1939 m. Šiaurės Amerikos marijonų provincijolas ir Hinsdeilio (Ilinojaus valstija) vienuolyno viršininkas; čia įsteigė kunigų seminariją. 1939 m. pradėjo marijonų misijas Argentinoje, nuo 1947 m. jų vadovas. Avelanedoje 1940 m. pastatydino Aušros Vartų bažnyčią ir mokyklą, vėliau Rosario mieste – Šv. Kazimiero bažnyčią. 1945–1947 m. misionierius JAV lietuvių kolonijose, 1947–1949 m. – Londone. 1947–1949 m. marijonų generolo Romoje patarėjas ir sekretorius.
1914–1916 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos, 1916–1919 m. Tautos fondo, 1917–1918 m. Kunigų vienybės pirmininkas, 1915–1922 m. Amerikos lietuvių tarybos narys. 1918 m. ir 1921 m. Lietuvos pripažinimo reikalaujančių lietuvių delegacijų pas JAV prezidentus narys. Po Pirmojo pasaulinio karo rūpinosi labdara Lietuvai. Nuo 1905 m. bendradarbiavo katalikų spaudoje. 1915–1917 m. įkūrė ir redagavo žurnalą „Tautos rytas“, 1933 m. – žurnalą „Laivas“.
Saulės miestas

Istorija

2002 metais Šiaulių savivaldybė už daugiau nei pustrečio milijono litų pardavė apie dviejų hektarų „Šiaulių autobusų stoties“ plotą miesto centre, tačiau gautų pinigų pastatyti naują stotį nepakako. Tada „Saulės miesto“ statytojai integravo ją į savo kompleksą ir autobusų stotį išnuomojo 99 metams. 
Mados ir laisvalaikio centras „Saulės miestas“ duris atvėrė 2007 m. kovo 14 d. Per pirmus šešis veiklos mėnesius centrą aplankė 3,5 mln. žmonių. 2009 m. „Saulės miestas“ pasiekė 107 mln. litų apyvartą. „Saulės miestas“ aktyviai dalyvauja Šiaulių gyvenime. Pastaruosius metus prekybos centre „Saulės miestas“ per metus apsilanko virš 7 milijonų lankytojų. Centras jau yra parėmęs ir organizavęs daugiau nei 40 įvairių socialinių-kultūrinių renginių. „Saulės miestas“ nuolat ieško būdų kaip galėtų prisidėti prie Šiaulių regiono gyvenimo bei siūlo šiauliečiams naujų įvairių iniciatyvų.
Kvidičas amžių bėgyje

Turinys

Knygoje aprašomas populiariausia tarp burtininkų ir raganų sporto šaka – Kvidičas. Jo žaidėjai, skraidydami ant šluotų, turi pelnyti daugiau taškų už priešininkų komandą, mesdami specialų kamuolį, kritlį, pro kurį nors iš trijų lankų ir gaudydami mažą auksinį kamuoliuoką su sparneliais – aukso šmaukštą.
Visas knygos tekstas puikiai imituoja kitas knygas, kuriose aprašomos realios sporto šakos. Knygoje „Kvidičas amžių bėgyje“ smulkiai aprašoma kvidičo atsiradimo istorija: ankstyvosios žaidimo versijos, kamuolių kilmė, geriausi visų laikų žaidėjai ir pan. Taip pat kuo smulkiausiai autorė aprašė ir paties žaidimo taisykles.

Viskas knygoje atrodo lyg būtų parašyta kvidičo eksperto (save vadinančių fanatiku) Kennilworthy Whisp. Kad teksto autorė yra J. K. Rowling, parašyta labai mažai kur.
Posėdžio pirmininkas

Posėdžio pirmininkas arba pirmininkaujantysis – nuolatinis arba laikinas susirinkimo pareigūnas, pirmininkaujantis posėdžiui.
Pagal „Robert's Rules of Order“, posėdžio pirmininkas paprastai turi pradėti posėdį, pranešti apie tai, kas bus svarstoma ir kokia tvarka, suteikti žodį norintiems pasisakyti, pateikti klausimus balsavimui, atsisakyti svarstyti nerimtus pasiūlymus, palaikyti posėdyje tvarką, spręsti su tvarka susijusius klausimus (arba pateikti juos balsavimui), pasirašyti priimtus dokumentus.
Fleksinė kalba

Fleksinė kalba – kalba, kurioje gramatinės žodžių kategorijos ir sintaksiniai santykiai daugiausia reiškiami galūnėmis. Fleksinėms kalboms priskiriamos indoeuropiečių ir semitų kalbos.
Iš indoeuropiečių kalbų ypač gausią daugiareikšmę fleksiją (galūnių sistemą) turi sanskritas, senoji graikų, lotynų, baltų − lietuvių ir latvių − bei slavų kalbos. Tokiose kalbose, kaip anglų, prancūzų, fleksija jau gerokai apnykusi.
Fleksinėse kalbose kelios gramatinės kategorijos gali būti reiškiamos viena galūne (pvz., liet. „kalbą“ – galūnė „ą“ reiškia vienaskaitą ir galininko linksnį), o tos pačios gramatinės kategorijos – įvairiomis galūnėmis (pvz., liet. „kalbą“, „katę“, „naktį“ – galūnės „ą“, „ę“ ir „į“ reiškia vienaskaitą, galininko linksnį). Morfemos žodyje gali susilieti gramatiniu ir fonetiniu atžvilgiu. Pavyzdžiui, tik palyginus vienaskaitos vardininko formą „šuo“ su „akmuo“, „sesuo“ ir kitais panašiais žodžiais, galima išskirti galūnę „–uo“. Tokiuose žodžiuose, kaip „krislas“, „žaislas“, nelengva išskirti ir priesagas.
Fleksinės kalbos turi ir vidinę fleksiją, arba nefonetinę priebalsių ir balsių kaitą (pvz., liet. „rišti“ – „raišioti“).
Soliferas

Konstrukcija

Soliferai būdavo kaldinami iš vientiso geležies gabalo. Paprastai 1,5–2 m ilgio, apie 1 cm skersmens. Ietigalis būdavo siauras, kad pramuštų skydus ar šarvus. Jo forma būdavo gan įvairi. Paprasčiausi turėjo paprastą aštrų smaigalį. Paprastai ietigaliai būdavo su barzdelėmis, kad įsmigusią ietį būtų sunkiau ištraukti. Centrinė solitero koto dalis būdavo pastorinta, kad būtų patogiau laikyti. Kartais pastorinta laikomoji dalis galuose turėdavo papildomus žiediškus pastorinimus, kad ginklas neslidinėtų prakaituotose ar kruvinose rankose.

Naudojimas

Soliferas buvo labai efektyvi sunkioji akstis. Dėl masės, mažo skersmens ir siauro ietigalio soliferas turi didelę šarvų pramušimo gebą (aišku, nedideliais nuotoliais), juo pramušdavo net sunkius skydus.
Kariai iberai plačiai naudojo tokias akstis. Karių grupės soliferus sviesdavo salvėmis, kad išardyti priešo rikiuotę prieš pereinant į artimas kautynes kirstynių ginklais. Žuvusius iberų karius paprastai laidodavo kartu su jų soliferais bei kitais ginklais.

Kilmė

Archeologiniai radiniai rodo, kad soliferai pradžioje (1-as tūkstantmetis pr.m.e.) atsirado Akvitanijoje ir Langedoke, šiauriau Pirėnų. Iš čia šis ginklas dėl keltų migracijos paplito Iberijos pusiasalyje. Čia naudojami soliferai ir įgijo savo šlovę.

Iberijos pusiasalyje soliferus naudojo valdant romėnams iki III a. pabaigos, kartu su falarikomis.
Vicenza Calcio

Istorija

Klubas įkurtas 1902 m.
Geriausias klubo pasiekimas per tuos metus, tai antra vieta 1977/1978 m. Serie A pirmenybėse, kai tapo vicečempionais.
2016/2017 m. sezone žaidė Serie B, užėmė 20 vietą ir iškrito į žemesnį divizioną.

Klubo spalvos

Raudona ir balta.