google/wiki40b huggingface dataset:
Barzdų Kristaus Karaliaus bažnyčia

Istorija

Apie 1796 m. Barzduose pastatyta medinė koplyčia. 1819 m. veikė parapinė mokykla. Po Pirmojo pasaulinio karo įkurta parapija. Pirmasis klebonas Antanas Petrauskas 1920 m. padidino koplyčią, 1921–1922 m. pastatė dviaukštę kleboniją, ūkinius pastatus, 1922 m. įsteigė mergaičių namų ruošos mokyklą. Iki 1924 m. pastatyti parapijos namai su sale.
Dabartinę mūrinę bažnyčią baigė statyti klebonas Stanislovas Mikelkevičius 1931–1934 m. Iš koplyčios medžiagos pastatyta prieglauda. Po Antrojo pasaulinio karo klebonas Vincas Čėsna bažnyčią suremontavo, perdažė ir išpuošė. Parapijos administratorius kunigas Jorlas Būga, 1947–1955 m. Sibiro tremtinys.

Architektūra

Bažnyčia istoristinė, lotyniško kryžiaus plano, su trisiene apside, vienabokštė.
Estijos eurų monetos

Estijos Euro monetos turi vienodą dizainą. Jį sukūrė Lembit Lõhmus, pavaizduodamas Estijos žemėlapį kartu su žodžiu Eesti (Estija) ir apsupta dvylikos žvaigždžių. Šis dizainas 2004 m. gruodžio mėn. per viešą balsavimą tarp dešimties pateiktų variantų laimėjo pirma vietą.
Estijos euro monetos cirkuliuoja nuo 2011 m. sausio 1 d. Estija ir kitos devynios šalys, įstojusios į ES 2004 m., įsipareigojo įvesti eurą. Iš dešimties naujų šalių-narių, Estija buvo pirmoji atskleidusi euro dizainą. Buvo planuota įvesti eurą nuo 2007 m. sausio 1 d., tačiau data oficialiai buvo pakeista į 2008 m. sausio 1 d., o vėliau į 2010 m. sausio 1 d.
Saliamonas Mozerka Slavočinskis

Saliamonas Mozerka Slavočinskis (apie 1624 m. Lipkiškių dvaras, Lipkiškė, dabartinis Raseinių rajonas – apie 1660 m.) – klebonas, pirmojo giesmyno Lietuvos Didžiojoje Kunigaikštystėje autorius („Giesmės, tikėjimui katalickam priderančios“).

Biografija

Gimė protestantų šeimoje, bet priėmė katalikybę ir įstojo į Popiežiaus alumnatą – kunigų seminariją Vilniuje. Jaunystę praleido Žemaitijoje, nedideliame Lipkiškių (Liupkiškių) dvarelyje. Buvęs klebonu Kražiuose, Šiauliuose, taip pat Latvijoje. Klebonaudamas nepasižymėjo ramiu gyvenimu: mėgdavo išgerti, peštis, bylinėtis.

Kūryba

1646 m. išleistas Saliamonui Slavočinskiui priskiriamas giesmynas „Giesmės, tikėjimui katalickam priderančios“. Tais pačiais metais išleistas ir kitas leidinys su jo pavarde – sveikinimas Žemaičių vyskupui Jurgiui Tiškevičiui („Illustrissimo Ac Reverendissimo Domino, D. Georgio Tyszkiewicz […] Episcopo Samogitiae“). Sveikinimo antraštėje jis vadina save Žemaičių vyskupo klientu, vyskupijos auklėtiniu (aliumnu), racionalinės filosofijos klausytoju Vilniaus akademijoje.

Giesmynas

Giesmynas buvo dedikuotas Žemaičių vyskupui Jurgiui Tiškevičiui. Saliamonas Slavočinskis yra tariamasis giesmyno autorius, tikrasis autorius tebėra neišaiškintas. Prie giesmyno paruošimo galėjo prisidėti jėzuitas P. Šrubauskis ir Žygimantas Liauksminas, vėlesnis Vilniaus akademijos profesorius, garsaus retorikos vadovėlio autorius.
Giesmyno pasirodymas buvo reikšmingas faktas to meto literatūriniame gyvenime. Juo buvo pratęstas M. Daukšos ir K. Sirvydo pradėtas darbas. Giesmyne buvo patobulinta lietuvių literatūrinė kalba, vertimo menas, poetinė kalba, eilėdara. Šis pirmas katalikų giesmynas yra didesnis už visus ankstesnius protestantų giesmynus, išleistus Prūsijoje. Jame yra arti 190 giesmių, iš jų 48 psalmės. Beveik visos giesmės kūrybiškai verstos iš lotynų ir lenkų kalbų.
Giesmyne propaguojama katalikybė, skiepijamos religinės pažiūros, garbinamas Dievas ir šventieji. S. Slavočinskio giesmyno kalbos pagrindas buvo žemaičių tarmė, bet jame yra ir kitų tarmių – vidurio aukštaičių, rytiečių – ypatybių. Jame buvo įtvirtintas izosilabizmas, pilnas moteriškas rimas, sudėtinga ir įvairi strofika. Giesmynas, kaip reikšmingas lietuvių raštijos paminklas, buvo pakartotinai išleistas fotografuotiniu būdu 1958 metais.
Barnabis

Istorija

Įkurtas 1892 m. ir praėjus šimtui metų, t. y. 1992 m. gavo miesto statusą.
Marė Valaitienė

Biografija

2006 m. baigė Žemaitijos kolegiją, buhalterė. 1996 m. uždarųjų akcinių bendrovių „Čerkšnė“, „Viktima“, „Jorima“, „Vigija“ buhalterė, nuo 1999 m. K. Einikio įmonės buhalterė, 2000–2004 m. Seimo nario Mykolo Pronckaus padėjėja, nuo 2003 m. VšĮ „Plungės rajono pirminės sveikatos priežiūros centras“ vyr. buhalterė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, Plungės tarybos pirmininko pavaduotoja, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narė, LSDP tarybos narė, 2001–2004 m. Plungės skyriaus pirmininkė. Lietuvos socialdemokračių moterų sąjungos Telšių apskrities koordinatorė.
2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narė.
Vaikai Marius, Darius, Ieva, Birutė. Šunų mylėtojų klubo narė.
Kęstutis Turonis

Biografija

1969 m. baigė Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultetą ir įgijo geografo hidrologo specialybę. 1969–1970 m. dirbo Lietuvos gamtos apsaugos draugijos respublikinės tarybos vyriausiuoju instruktoriumi. 1970–1976 m. – respublikinėje vandens ūkio inspekcijoje vyresniuoju inžinieriumi valstybiniu inspektoriumi, vyriausiuoju valstybiniu inspektoriumi. 1976–1991 m. dirbo Maisto pramonės ministerijos Projektavimo konstravimo biure su bandomąja gamykla aplinkos apsaugos ir saugumo technikos tyrimo skyriaus vedėju.
Atkūrus nepriklausomybę 1991 m. balandžio 2 d. buvo patvirtintas Vilniaus miesto savivaldybės Aplinkos apsaugos skyriaus vedėju. Savivaldybėje dirbo iki 1999 m. liepos 28 d. Dirbo Karoliniškių seniūnijos statybų priežiūros vyriausiuoju inžinieriumi.
2000–2004 m. – AB „Lietuvos geležinkeliai“ Aplinkos apsaugos skyriaus viršininkas. Skyrių panaikinus – Saugos skyriaus konsultantas aplinkos apsaugos klausimams.
2001–2003 m. buvo Vilniaus miesto savivaldybės tarybos nariu.
Nuo 1993 m. liepos yra Tėvynės sąjungos narys, Vilniaus miesto Karoliniškių skyriaus pirmininkės pavaduotojas.
Bolšaja Rečka

Istorija

1945–1956 m. Bolšaja Rečka buvo miško pramonės ūkio centras. 1945–1947 m. čia miškus kirto japonų karo belaisviai. Pastačius 1956 m. Irkutsko HE Bolšaja Rečka buvo užtvindyta. Naujoji Bolšaja Rečka įsikūrė 4 km nuo senosios.

Lietuviai

1948 m. birželio mėn. į Bolšaja Rečka iš TSRS okupuotos Lietuvos atvežta apie 1000, kitais duomenimis, apie 2000 tremtinių. Apie 250 jų palikta Bolšaja Rečkoje, kiti rudenį išsiųsti gilyn į taigą, kur sudarė 2/3 visų Bolšaja Rečka miško pramonės ūkio darbininkų. Tremtiniai kirto mišką, dirbo miško plukdymo įmonėje, statybose. Pirmaisiais metais badavo, nemažai jų, ypač vaikų ir senelių, mirė nuo vidurių šiltinės, kitų ligų. Vėliau kiek prasigyveno. Lietuviai kartu švęsdavo šventes, buvo pastatę lietuvišką vaidinimą (už tai keli jų suimti ir nuteisti), įkūrę pučiamųjų orkestrą (vadovas A. Papreckis). 1957–1958 m. dauguma tremtinių grįžo į Lietuvą.
Bolšaja Rečkos kapinės 1956 m. perkeltos. 1990 m. į Bolšaja Rečką iš Lietuvos buvo nuvykusi buvusių tremtinių ekspedicija; nemažai lietuvių palaikų parvežta į Lietuvą.
Breaking Hearts

Turinys

Šiame albume paskutinį kartą groja pilna Eltono klasikinė grupinė sudėtis, įskaitanti ir bosistą Dee Murray, kuris paskutinį kartą groja bosine gitara, kadangi 1992 m. jis miršta nuo odos vėžio. Taip pat tai paskutinis albumas iki pat 2001-ųjų metų „Songs from the West Coast“, kuriame groja būgnininkas Nigel Olsson. Šiame albume Eltonas paskutinį kartą pats, be nė kieno pagalbos groja tiek pianinu, tiek sintezatoriumi. Taipogi tai vienas iš dviejų albumų (kartu su „Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player“), kuriuose nedalyvauja perkusininkas Ray Cooper. Praėjus nedaug laiko po šio albumo koncertinio turo, grupinė sudėtis pasikeičia iš pagrindų, vietoj senųjų narių dainas įrašinėja kiti muzikantai, tačiau vėlesnius du albumus prodiusuoja Eltono aštuntojo dešimtmečio prodiuseris Gus Dudgeon'as. 
1984 m. rugsėjį albumas JAV tapo auksiniu, o 1998 m. rugpjūtį platininiu. Dainą „Sad Songs (Say So Much)“ Eltonas Džonas savo koncertuose groja iki pat šiol, kai tuo tarpu nuo pat „Breaking Hearts“ turo nebuvo grotos jokios kitos dainos, neskaitant „Restless“ bei „Passengers“, kurios buvo šiek tiek grotos kituose du ateinančiuose turuose.

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė Elton John ir Bernie Taupin, išskyrus kur pažymėta.
Komdivas

Komdivas (rus. комдив, angl. comdiv) – TSRS 1935–1940 m. egzistavęs karinis laipsnis, analogiškas dabartiniam generolui majorui. Komdivas vyresnis už kombrigą (ir pulkininką taip pat), žemesnis už komkorą ir generolą leitenantą. Vėliau, keičiant karinių laipsnių sistemą ir panaikinus komdivo laipsnį, komdivai buvo pervadinti generolais majorais.
Žodis комдив yra pavadinimo командир дивизии 'divizijos vadas' santrumpa. Komdivai daugiausia vadovaudavo divizijoms.

Kita komdivas prasmė

Žodis komdivas Rusijoje (anksčiau – TSRS) taip pat reiškia tiesiog divizijos vadą, nepriklausomai nuo jo laipsnio.
NK Podgrmeč Sanski Most

Istorija

Klubo įkūrimo data laikoma 1944 m. Klubas žaidė Antroje lygoje.

Pasiekimai

Klubas pasigirti dideliais pasiekimais negali. 2015/2016 m. sezone FBiH Pirmoje lygoje užėmė šešioliktą vietą.
Balbieriškis

Architektūra

Miestelio planas linijinis. Iki XVIII a. pabaigos Kauno-Alytaus kelio vakarinėje pusėje susiformavo keturkampė išplatintos gatvės pavidalo aikštė. Iki 1844 m. aikštė išsiplėtė abipus kelio; vakarinėje pusėje susiformavo keli kvartalai. Prie aikštės 1874 m. (kitais duomenimis, 1884–1888 m.) pastatyta dvibokštė mūrinė Balbieriškio Rožinio Švč. Mergelės Marijos bažnyčia su XIX a. skulptūromis. XX a. pirmoje pusėje priešais bažnyčią įrengus skverą, aikštė sumažėjo. 2013 m. rugpjūčio 8 d. bažnyčia sudegė, gaisro priežastis neišaiškinta. 2018 kovo 3 d. pašventinta senojoje vietoje pastatyta nauja mūrinė vienabokštė bažnyčia.
Išliko iki XX a. vidurio statytų, daugiausia medinių pastatų.  Yra miestelio parkas, buvęs Balbieriškio dvaras.

Aplinkinės gyvenvietės

PRIENAI – 14 km
GERULIAI – 1 km
Sūkuriai – 5 km 
 Krokialaukis – 13 km
MIKLUSĖNAI – 12 km 
 ALYTUS – 19 km
Stasys Makauskas

Biografija

1952–1953 m. dirbo laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ redakcijoje Vilniuje. 1954 m. baigė žurnalistiką Vilniaus universitete. 1969 m. apgynė disertaciją iš lietuvių spaudos istorijos, istorijos mokslų kandidatas.
1957–1983 m. Vilniaus universiteto Žurnalistikos katedros dėstytojas, 1960–1975 m. šios katedros vedėjas; nuo 1971 m. docentas. Parašė mokomąją priemonę studentams „Rašto formavimasis“, 1983 m.
Frédéric-Auguste Bartholdi

Biografija

Frederikas Ogiustas Bartoldis gimė 1834 m. balandžio 2 d. Kolmaro mieste Elzase. Jo giminė buvo pasiturinti ir kilusi iš vokiečių protestantų (pavardė yra kilusi iš vokiško Barthold). Jaunystėje F. O. Bartoldis mokėsi piešimo pas Martin Rossbach (1787–1870) Kolmare. Paryžiuje mokėsi skulptūros pas Antoine Etex (1808–1888), architektūros − pas Henri Labrouste (1801–1875) ir Eugène-Emmanuel Viollet-le-Duc (1814–1879), bei tapybos − pas Ary Scheffer (1795–1858). Po to labiau atsidėjo skulptūrai, mokėsi pas Jean-François Soitoux (1816–1891). 1853 m. F. O. Bartoldis pateikė pirmąją skulptūrinę grupę „Gerasis samarietis“ Paryžiaus Salono parodai. 1855 m. laimėjo konkursą gimtajame Kolmaro mieste sukurti viešą paminklą napoleoninių karų laikų Prancūzijos generolui Jean Rapp. 1855−1856 m. F. O. Bartoldis atliko kelionę į Artimuosius Rytus, Egiptą ir Jemeną, kartu su grupe orientalistinių tapytojų, tarp kurių buvo Žanas Leonas Žeromas. Skulptorius kelionėje susidomėjo kolosalia skulptūra.
Po kelionės F. O. Bartoldis dirbo patriotine tema, sukūrė graverio Martin Schongauer monumentą (1861–1863) ir admirolo Bruat memorialinį fontaną (1856–1864) Kolmare. 1869 m. skulptorius buvo nuvykęs į Egiptą ir pasiūlė švyturio – figūros su rankoje iškeltu deglu – projektą prie naujai iškasto Sueco kanalo įplaukos. Šis projektas nebuvo įgyvendintas ir vėliau pasitarnavo pagrindu Niujorko Laisvės statulos projektui. 1870−1871 m. Prancūzijos-Prūsijos kare F. O. Bartoldis tarnavo karininku ir dalyvavo Kolmaro gynyboje nuo prūsų. Karą Prancūzijai pralaimėjus ir po to, kai Elzasas atiteko Vokietijos imperijai, F. O. Bartoldis paskyrė kūrybą Prancūzijos pasipriešinimo pagerbimo monumentams, iš kurių įspūdingiausias yra „Belforo liūtas“ (1871–1880). 1871 m. F. O. Bartoldis atliko pirmą kelionę į JAV propaguodamas Laisvės statulos monumento dovanos idėją, kurią, pasak jo, 1865 m. jam pasiūlė teisės profesorius ir istorikas Edouard-René Lefebvre de Laboulaye. Didelę dalį šio dešimtmečio skulptorius paskyrė aukų ir paramos rinkimo Laisvės statulai kampanijai. 1876 m. jis JAV Providense vedė prancūzę Jeanne-Emile Baheux. Giustavas Eifelis (1832–1923) sukūrė vidinę statulos metalo armatūros konstrukciją. Laisvės statula inauguruota Niujorke 1886 metais. Frederikas Ogiustas Bartoldis mirė 1904 spalio 4 d. Paryžiuje, palaidotas Monparnaso kapinėse. 1922 m. jo šeimos name Kolmare atidarytas Bartoldžio muziejus.
Šaulėnai

Aplinkinės gyvenvietės

Stračiūnai – 1 km
Stanislovo Rapolionio premija

Istorija

Ankstesniais metais premiją teikė Tautinių mažumų ir išeivijos departamentas prie LR Vyriausybės. Departamento generalinio direktoriaus 2006 m. vasario 10 d. įsakymu Nr.-V-14  buvo patvirtinti Premijos skyrimo nuostatai. Pirmieji apdovanojimai vyko 2007 m. gegužės 11 d. per pirmąjį Rytų Lietuvos moksleivių menų festivalį „Rytų Lietuvos žiedas“ Siemens arenoje. 2008 m. ceremonija vyko Vilniaus Kongresų rūmuose. Šiuose renginiuose buvo apdovanojami ir ankstesniųjų metų nominantai.
Nuo 2010 m. sausio 1 d. panaikinus Tautinių mažumų ir išeivijos departamentą, Stanislovo Rapolionio premija ėmė rūpintis Lietuvių švietimo draugija „Rytas“. Ji 2011 m. vasario 10 d. taip pat priėmė nutarimą skirti Stanislovo Rapolionio premiją.
Respublikinė Vilniaus psichiatrijos ligoninė

VšĮ Respublikinė Vilniaus psichiatrijos ligoninė (RVPL) – Lietuvos nacionalinės sveikatos sistemos (LNSS) iš valstybės turto ir lėšų įsteigta viešoji asmens sveikatos priežiūros ne pelno įstaiga, teikianti asmens sveikatos priežiūros paslaugas pagal sutartis su užsakovais. RVPL – specializuota psichikos sveikatos priežiūros įstaiga, kurioje teikiama psichiatrinė pagalba: diagnozuojami ir gydomi psichikos sutrikimai, taikomos profilaktikos priemonės siekiant išvengti atkryčių, teikiama visokeriopa pagalba, padedanti pacientams prisitaikyti visuomenėje. Ligoninėje dirba 8 mokslų daktarai, docentai, 1 habilituotas mokslų daktaras profesorius, 48 psichiatrai.
Įstaigos steigėjas – Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija.
Įstaigos buveinė: Parko g. 21, LT-11205 Vilnius (Naujoji Vilnia), prie Naujosios Vilnios stadiono.

Istorija

Carinės Rusijos valdomoje Lietuvoje psichiatrija buvo Viešosios globos valdybos žinioje. 1898 m. Peterburge įvykusio pasitarimo metu buvo nuspręsta statyti apygardų psichiatrijos ligonines, be kita ko – Rygoje (Latvija) ir Vilniuje. Vilniaus apygardos tūkstančio lovų ligoninė pradėta statyti Rokantiškių dvaro žemėse, 0,5 km nuo Naujosios Vilnios geležinkelio stoties.
Mato Šalčiaus premija

Mato Šalčiaus premija – Lietuvos žurnalistų sąjungos (LŽS) ir Nacionalinės žurnalistų kūrėjų asociacijos (NŽKA) metinė premija, skiriama žurnalistui (-ams) už pasaulio pažinimo skatinimą bei brandžius ir išsamius spaudos, radijo, foto, televizijos, interneto žiniasklaidos autorinius darbus kelionių tematika, paskelbtus per kalendorinius metus.
Kandidatūras premijai teikia pirminės žurnalistinės organizacijos, LŽS skyriai, LŽS klubai, NŽKA, taip pat patys žurnalistai. Premija teikiama tik LŽS arba NŽKA nariams. Tas pats asmuo M. Šalčiaus premijos laureatu gali tapti tik vieną kartą. Laureatui įteikiamas diplomas, taip pat jis paskatinamas pažintine kelione.
Pirmą kartą M. Šalčiaus premija įteikta 1990 m. Pirmieji premijos steigėjai buvo Almis Šalčius, Raminta Šalčiūtė-Savickienė ir LŽS. Premija įsteigta garsaus žurnalisto ir keliautojo Mato Šalčiaus (1890–1940) 100-ųjų gimimo metinių proga. Vėliau premija nebuvo teikiama. Premijos teikimas atnaujintas tik 2009 m., atsiradus mecenatui europarlamentarui Justui Vincui Paleckiui. Komisijos garbės narė – Mato Šalčiaus dukra Raminta Šalčiūtė-Savickienė.
Kineo apdovanojimas

Kineo (it. Premio Kinéo Diamanti al Cinema) – kino apdovanojimas, skiriamas labiausiai nusipelniusiems Italijos kino kūrėjams.
Apdovanojimą įsteigė Italijos kultūros ministerija 2002 m., siekdama populiarinti šalies kiną. Jie įteikiami Venecijos kino festivalio metu.
Dezinformacija

Dezinformacija – informacija, kuria sąmoningai arba nesąmoningai siekiama suklaidinti, pateikti klaidingas žinias.
Lietuvos Respublikos Visuomenės informavimo įstatymas dezinformaciją apibrėžia kaip tyčia viešai paskleistą melagingą informaciją.

Metodo taikymas praktikoje

Dezinformacinė veikla gali būti kaip kovos priemonė, ryšių su visuomene dalis, strategijos komponentas.
Dezinformacija itin plačiai taikoma spec. tarnybų veikloje, siekiant pridengti tokią veiklą; karo metu buvo naudojama, siekiant suklaidinti priešiškų jėgų tarnybas ir nukreipti dėmesį nuo svarbių dalykų prie nesvarbių.
Pakruojo rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 11 d. Savivaldybės meru išrinktas Saulius Gegieckas, mero pavaduotoju Romas Medzveckas. Administracijos direktore paskirta Asta Jasiūnienė, Administracijos direktoriaus pavaduotoju paskirtas Algimantas Čepulis.
Sakuočių paminklas partizanams

Paminklas

Paminklas padarytas iš akmens ir metalo, pastatytas ant lauko akmenų pamato. Jį sudaro gulsčia juodo šlifuoto akmens plokštė, virš kurios kairėje pusėje kyla metalinis, ornamentuotas kryžius, o dešinėje – paminklinė akmens plokštė.
Kryžiaus stiebo pagrindas stačiakampio, o likusi dalis – apskrito skerspjūvio. Viršūnės ir pečių galai užsibaigia metaliniais rutuliais, o kryžmą juosia ažūrinis nimbas, kurio viduje sukomponuoti 4 Vyties kryžiai, o į išorę atsišakoja 16 spindulių. Prie kryžmos pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra.
Paminklinė plokštė padaryta iš nuskelto, statmeno ovalo pavidalo, tamsiai pilkos spalvos akmens. Priekinė plokštuma nušlifuota, joje iškaltas Vyties kryžius, apačioje vainikuojamas dviejų sukryžiuotų ąžuolo lapų, ir baltais dažais paryškintas įrašas: „Šioje sodyboje pavojaus atvejais slėpėsi LLA Žemaičių apygardos „Kardas“ rinktinės Kartenos štabo vadovybė: Kazys Kontrimas / Juozas Kėkštas / Stasys Jonauskas / Antanas Savickas / 2012 m.“
Kryžiaus aukštis – 2,90 m, paminklinės plokštės aukštis – 1,27 m, plotis – 82 cm, storis – 35 cm. Paminklinės teritorijos plotas – 6 m².

Istorija

Šioje vietoje nuo XVIII a. stovėjo Sakuočių kaimo ūkininkų Vaičekauskų sodyba. Joje 1945–1952 m. buvo įrengta Žemaičių apygardos Kardo rinktinės štabo atsarginė slėptuvė, kurioje pavojaus atveju glaudėsi rinktinės štabo nariai ir vadai Kazys Kontrimas–Kontautas, Tėvas, Montė, Juozas Kėkštas–Drulis, Kaupas, Kanapis, Kanalas, Stasys Jonauskas–Simonas ir Antanas Savickas–Karklas, Fabijonas.
Slėptuvės ir štabo narių atminimui žemės savininko B. Vaičekausko rūpesčiu pastatytas ir 2012 m. birželio 16 d. pašventintas paminklas.
Ikisokratikai

Ikisokratikai – pirmieji graikų filosofai, gyvenę iki Sokrato, apie VII–V a. pr. m. e. Jiems priklauso miletiečių gamtos filosofija, Pitagoro mokykla, elėjiečiai, Herakleitas, jaunesnieji gamtos filosofai ir atomistai. Žinios apie šiame periode gyvenusius filosofus yra grindžiamos citatomis iš vėlesnių mąstytojų ir istorikų veikalų. Yra žinoma, kad dauguma ikisokratikų yra daug rašę, tačiau jų darbai neišliko.
Ikisokratikams tradicinis graikų mitologinis pasaulio vaizdas buvo nepriimtinas. Jie bandė sukurti aiškesnį paaiškinimą pasaulio fenomenams aplink juos.

Mileto mokykla

Mileto mokyklos filosofai dar kartais vadinami Jonijos filosofais.
Pirmasis mums žinomas graikų filosofas yra Talis Miletietis (apie 625–547 pr. m.e Mileto mieste), senovėje laikytas vienu iš Septynių Išminčių. Į klausimą, iš ko viskas atsirado, šis filosofas atsakė taip: viskas atsirado iš vandens. Vanduo turi visas tuo laiku žinomas būsenas: jūros vanduo yra skystas, ledas tai sušalęs vanduo, garai – dujos. Be to, vanduo yra gyvybės šaltinis, o graikams pasaulis alsuoja gyvybe. Tokį Talio atsakymą nesunku suprasti ir pateisinti, nors ir nežinome visų argumentų, kuriais jis rėmėsi.
Aišku, kad Talis keldamas problemą, iš ko viskas atsirado, ją suprato kaip klausimą, kuri iš keturių stichijų yra pirmoji, o kartu ir svarbiausioji. Termino pradas Talis, matyt, dar nevartojo, bet kiti Jonijos filosofai jį jau žinojo. Ieškodami daiktų prado, jie rėmėsi minėtomis keturiomis stichijomis. Taip Anaksimenas Miletietis (apie 585–525 pr. m.e) juo laikė orą, Heraklitas Efesietis (apie 585–525 m. pr. m. e.) – ugnį. Taigi empirinio, juslėmis suvokiamo pasaulio prado jie ieškojo pačioje empirinėje tikrovėje.
Tolesnei filosofijos raidai svarbų žingsnį žengė Talio mokinys Anaksimandras Miletietis (apie 610–546 pr. m.e). Šis filosofas pirmasis ėmė vartoti prado, arche (gr. arche – pradas, pagrindas, priežastis, principas) terminą ir pirmasis iš Jonijos filosofų daiktų pradu jis paskelbė ne vieną iš žinomų stichijų, empirišką pasaulio elementą, o patirtyje tiesiogiai neduotą, juslėmis nesuvokiamą magišką esybę, kuria jis vadino apeironu. Apeironas (gr. peiras – riba, apeiros – beribis) – tai neapibrėžta beribė būtis, kurią Anaksimandras tapatino iš dalies su erdve, iš dalies su laiku.
Anaksimandro minties, kad daiktų pradas gali iš esmės skirtis nuo patyrime duotų pasaulio elementų, Jonijos filosofai nepalaikė. Tačiau, be šios minties kiti graikų filosofai turbūt nebūtų iškėlę labai svarbaus metafizinio klausimo, kas yra būtis?
Mileto mokyklos filosofai nesvarstė, ar juslėmis suvokiamas pasaulis yra tiek pat tikras, realus, kaip ir daiktų pradas – jiems pasaulio tikrumas savaime suprantamas dalykas. Pasaulį jie traktavo kaip nuolat kintantį (Heraklitas sakė: „viskas teka“), bet regimojo pasaulio kitimo jie net nemanė laikyti jo netikrumo požymiu. Todėl klausdami, kas yra pasaulio ar daiktų pradas, jie neklausė kas yra pati būtis.
Fergana

Istorija

Pradėjo kurtis 1877 m. Iki 1907 m. vadintas Naujuoju Margelanu, 1907−1924 m. Skobelevu.
Jurgis Petras Daukantas

Biografija

Tėvas Andrius Daukantas – Telšių pavieto žemės regentas, motina Marcijona Mitkevičiūtė – Žemaitijos bajorė. Šioje stambių žemvaldžių šeimoje augo trys sūnūs ir tiek pat dukterų. Jurgis Petras Daukantas, įgijęs brandos atestatą Telšiuose, toliau studijavo Sankt Peterburgo medicinos–chirurgijos akademijoje ir ją baigė 1855 m.
Liko gyventi ir dirbti Sankt Peterburge, išgarsėjo originaliais gydymo  metodais. To meto Rusijos sostinė kentėjo nuo kylančių epidemijų, sukeltų nešvaraus vandens. J.P.Daukantas pastebėjo, kad dažniausiai pasveiksta tie ligoniai, kuriems buvo pakilusi labai aukšta temperatūra. Savo pacientus gydytojas guldydavo į karšto vandens vonias ir tai duodavo teigiamus rezultatus – ligoniai išgydavo. Pats mėgdavo profilaktiškai išgerti juodųjų pipirų ir degtinės antpilo. Vėliau susidomėjo fitoterapija, gydydamas vaistažolėmis eksperimentavo, apie gautus rezultatus medicininėje spaudoje paskelbė keletą straipsnių. J.P.Daukantas tapo pripažintu mediku, jį kviesdavosi į konsiliumus kiti daktarai. Priklausė įvairioms medicinos organizacijoms ir draugijoms Rusijoje bei kitose užsienio šalyse. 
1897 m. grįžęs į Žemaitiją, valdė du dvarelius ir žemės plotą Mitkaičiuose. Nepaisant to, kad 60 ha plotą 1892 m. padovanojo Mitkaičių altarijai, jo valdos išliko didelės ir XX a. pr. sudarė: Dadotkuose 479 ha ir Tiškuose 248 ha; be to Telšiuose jam priklausė penki namai. Gyd. J.P.Daukantas Dadotkuose įrengė ligonių kabinetą ir priiminėjo lankytojus. Nuo 
1908 m. pacientus gydė Tiškuose, kur pagal jo projektą pastatytas tam reikalui skirtas namelis.
Fleriuso mūšis

Mūšio eiga

Mūšis prasidėjo Nyderlanduose Austrijai (Saksonijos-Koburgo princui) užpuolus prancūzų armiją. 52 000 kareivių reguliarioji Saksonijos-Koburgo armija puolė 75 000 prancūzų (generolas Jean-Baptiste Jourdan) pajėgas, kurių dauguma buvo naujokai. Padrika austrų ataka greitai buvo atmušta, nes Jourdan galėjo įvertinti situaciją, gaudamas informaciją iš kelių stebėtojų oro balionuose. Mūšis truko 6 valandas.
Pasekmės: Pirmosios koalicijos žlugimas, Austrija prarado Nyderlandus. Netektys: 4 000 prancūzų (5,3 %), 2 300 austrų (4,4 %).
Yangon United FC

Istorija

Klubas įkurtas 2009 m. balandžio mėn.
Mansura

Istorija

1219 m. Miestą įkūrė Ajubidų generolas Al Adilas I. Po pergalingo Mansuros mūšio (1250 m.) prieš kryžininkus (Septintasis kryžiaus žygis) miestas pavadintas Mansura („pergalingoji“). Čia buvo įkalinta daug kryžininkų, tarp jų ir karalius Liudvikas IX Šventasis.