google/wiki40b huggingface dataset:
Klaipėdos krašto gubernatorius

Klaipėdos krašto gubernatorius, pagal Klaipėdos konvenciją – Lietuvos Respublikos atstovas autonominiame Klaipėdos krašte 1924–1939 m.

Istorija

Anuomet nebuvo jokia paslaptis, kad Klaipėdos sukilimas tebuvo analogiška fikcija lenkų karininko L. Želigovskio maištui Vilniaus krašte. Kadangi Vokietija ir Tarybų Sąjunga Lietuvą laikė viso labo tik kažkurios iš jų pasienio zona, pastarosios rėmė Lietuvos valstybės interesus. Vokietija jokiu būdu nenorėjo leisti, kad Klaipėdos kraštas virstų laisvuoju miestu kaip Dancigas arba dar blogiau – būtų pavestas administruoti tiesiogiai lojaliai Prancūzijos sąjungininkei Lenkijai, nes šiai išėjimas į jūrą buvo gyvybiškai svarbus. Po tariamo sukilimo, Tautų Sąjunga pagaliau nusileido ir kraštą su nepaprastai suvereniomis teisėmis pripažino Lietuvai.

Įgaliojimai

Gubernatorių skyrė Lietuvos Respublikos prezidentas. Dažna gubernatorių kaita liudija, kad šis postas buvo politinio pasitikėjimo tarnyba. Į gubernatoriaus pareigas dažniausiai buvo skiriami vietinių Klaipėdos krašto sąlygų ir tradicijų nežinoję, Klaipėdos krašte paplitusios vokiečių kalbos nemokėję asmenys. Vienintelis šiame poste buvęs vietinis gyventojas buvo paskutinis gubernatorius Viktoras Gailius, paskirtas iš esmės nacistinės Vokietijos pageidavimu. Bene prasčiausią reputaciją pelnė Jonas Navakas, atsakydamas į Klaipėdos krašto autonominių įstaigų veiksmus, veikęs radikaliais metodais. Jo skiriamas direktorijas boikotavo Klaipėdos krašto seimelis, J. Navakas vykdė Lietuvos vyriausybės kampaniją prieš pronacistiškai nusiteikusius Klaipėdos krašto veikėjus (Neumanno-Sasso byla). J. Navakas buvo laikomas nacionalistinių pažiūrų politiku, o jo bandymas per prievartą lituanizuoti krašto gyventojus – nesėkmingas bandymas integruoti juos į Lietuvos valstybės gyvenimą.

Vietos gyventojų požiūris

Vietiniai krašto lietuviai, ypač paveiktieji germanizacijos, savo tikrąja tėvyne laikė Vokietiją. Asimiliacija Prūsų Lietuvoje buvo natūralus procesas, turint omenyje tai, kad dauguma senyvo amžiaus lietuvininkų buvo gimę dar prieš Vokietijos suvienijimą 1871–aisiais. Jie į Lietuvos valdžią Klaipėdos krašte žvelgė kaip į laikiną okupacinę administraciją, kuri, tarptautinėms aplinkybėms pasikeitus Vokietijos naudai, paliks kraštą. Iš esmės toks požiūris turėjo pagrindą. 1927 m. rugsėjo 1 d. gubernatoriumi paskyrus Antaną Merkį, pastarojo vadovybė krašte elgėsi gana šiurkščiai. Buvo atvejų, kai netgi vietos lietuviai, kildinę save iš Žemaitijos, stebėjosi, kad „didlietuviai“ krašte elgiasi ne kaip tos pačios suvienytosios Lietuvos atstovai, o kaip okupantai, sumąstę vokiečių kalbai suteikti ne lygiateisės, bet antraeilės kalbos, po lietuvių, statusą.
Gediminas Tamošiūnas

Biografija

1938-1944 m. mokėsi Kauno Aušros berniukų gimnazijoje. 1940-1944 m. lankė Kauno jaunojo žiūrovo teatro dramos studiją, vėliau – scenografijos studijas pas V. Norkų, dailės studijas – pas V. Minkevičių. 1961-1970 m. Šiaulių dramos teatro scenografas, nuo 1970 m. įvairių gamyklų dailininkas. 
1988 m. vienas iš Tremtinio klubo Šiauliuose įkūrimo iniciatorių.

Kūryba

Sukūrė skulptūrą „Minties šviesa“ Šiauliuose, paminklą pasipriešinimo ir genocido aukoms atminti Kančia ir viltis Ginkūnų kapinėse (1995 m.), dekoratyvinių medžio mozaikų, freskų, vitražų. Surengė apie trisdešimt autorinių tapybos darbų parodų.
Kardiganas

Kardiganas (angl. cardigan) – vyriškas ar moteriškas ilgarankovis užsagstomas megztinis, be apykaklės, paprastai su gilia V pavidalo, kartais – apvalia iškirpte. Susegamas sagomis arba užtrauktuku.
Tokie megztiniai po pavadinti kardiganais pagal britų karininką Džeimsą Brudenelą (James Brudenell), 7-tą Kardigano erlą (7th Earl of Cardigan), nešiojusį tokį megztinį.
Kardiganai būna megzti mašina ar rankomis iš vilnonių ar medvilninių siūlų, šiais laikais dalis siūlų gali būti akriliniai. Paprasto mezgimo kardiganai dažnai vilkimi ant marškinių po švarkais. Taip jie pakeičia švarko liemenę ir prilaiko kaklaraištį nusivilkus švarką.
FK AMSTAFF

Istorija

2009 m. pavasarį keletas bendraminčių, mėgėjiškai spardančių kamuolį „Sportimos“ arenoje, nusprendė suburti savo komandą, kuri būtų pajėgi dalyvauti SFL turnyruose. Klubo iniciatoriai naujai gimusią komandą pakrikštijo FK AMSTAFF, Amerikos Stafordšyro terjerų garbei, kurių jėga, drąsa ir sumanumas turėjo atitikti komandos dvasią.
Oficiali klubo įkūrimo data – 2009 m. balandžio 21-oji, nors pirmosios oficialios klubo rungtynės įvyko trimis dienomis anksčiau Grigiškių stadione prieš klubą Ozo Tapyrai Vilnius. Vėliau sekė debiutinis pasirodymas SFL Ergo turnyre. Klubas 2009 m. žaidė Šalčininkėliuose.
Hapoel Tiberias FC

Istorija

Stipriausią komandą klubas turėjo XX a. 7-ajame dešimtmetyje. Iširo 1994 m. dėl finansinių sunkumų, vėliau buvo atkurtas.
Tikroji policitemija

Epidemiologija ir simptomai

Tikroji policitemija yra palyginti reta vyresnio amžiaus žmonių liga. Amžiaus mediana diagnozės nustatymo metu yra 60–70 metų. Ligos simptomai pirmiausiai sąlygojami padidėjusios eritrocitų masės, dėl ko atitinkamai didėja kraujo klampumas. Pacientams būdingi lėtiniai galvos skausmai, galvos svaigimas, neretai nustatomas padidėjęs kraujospūdis. Neretai stebimas patologinis odos paraudimas, ypač veido ir delnų srityje. Gana būdingas simptomas yra niežulys, ypač po dušo ar išsimaudžius vonioje. Dėl mikrotrombozių delnų ar pėdų srityje ligoniai gali jausti skausmus ar skųstis tinimais. Maždaug 1/3 ligonių iki diagnozės nustatymo būna patyrę bent vieną trombozę.

Patogenezė

Ligos priežastis yra JAK2 geno mutacija. JAK2 reiškia antrojo tipo Januskinazę – ląstelėje signalą perduodančią tirozinkinazę, kuri atlieka esminį vaidmenį ląstelei dalijantis. Dėl šios mutacijos kaulų čiulpuose esančios kamieninės kraujo ląstelės praranda autoreguliacijos mechanizmą ir veikiamos citokinų ima nekontroliuojamai daugintis.

Gydymas

Taikomas simptominis gydymas, priklausomai nuo ligos komplikacijų: esant trombozėms, skiriami antikoaguliantai, nustačius padidėjusį šlapimo rūgšties kiekį kraujyje skiriami jos koncentraciją mažinantys medikamentai. Vienas pagrindinių vaistų simptominei profilaktikai yra aspirinas. Didžiausia Europoje atlikta studija ECLAP lygino placebo ir aspiriną ir įrodė, jog gydymas maža 40 mg per dieną doze sumažina trombozių riziką. Aspiriną reikia atsargiai skirti esant labai aukštam trombocitų skaičiui (>1 Mln/µl), kadangi dėl sutrikusios trombocitų funkcijos šiuo atveju yra didelė kraujavimo rizika. Visiems ligoniams siūloma taikyti flebotomijas iki bus pasiektas <45 % hematokritas. Šitaip sumažinama eritrocitų masė ir pagerėja ligos simptomai. Tuo pačiu dirbtinai sukuriamas geležies trūkumas, dėl kurio sulėtėja eritrocitų sintezė.
Jei ligoniai netoleruoja flebotomijų, esant labai išreikštiems simptomams, progresuojant blužnies padidėjimui, didėjant trombocitų ar/ir eritrocitų skaičiui indikuotina skirti gydymą citostatikais. Dažniausiai skiriama hidroksiurea, alternatyvūs vaistai yra interferonas alfa, busulfanas, pipobromanas, radioaktyvus fosforas. Hidroksiurea yra pirmos eilės pasirinkimo vaistas, jis paprastai gerai toleruojamas, tačiau vengtinas jaunesnio amžiaus ligoniams, kadangi galimai gali skatinti leukemijos išsivystymą. Jauno amžiaus ir geros būklės pacientams, turintiems labai išreikštus ligos simptomus kaip alternatyvų gydymo metodą galima svarstyti kaulų čiulpų transplantaciją.

Prognozė

Ligos prognozę nulemia kraujagyslinės komplikacijos, kurių dažnumas tiesiogiai priklauso nuo hematokrito. Didžioji dalis ligonių gaudami gydymą išgyvena >10 metų nuo diagnozės nustatymo. Vienintelė galimybė visiškai išgydyti ligą yra kamieninių kraujo ląstelių transplantacija.
Marija Mackelaitė

Marija Anortė Mackelaitė (g. 1930 m. spalio 14 d. Kėdainiuose) – Lietuvos dailininkė vitražistė.

Biografija

1949–1951 m. studijavo Kauno taikomosios dekoratyvinės dailės institute, 1955 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1956–1957 m. Kėdainių mokyklos mokytoja.

Kūryba

Nuo 1957 m. dalyvauja parodose. Sukūrė dekoratyvinių vitražų. Kūriniams būdinga harmoninga kompozicija, tobulas piešinys, saikingas koloritas, dekoratyvumas, kaip grafikos elementas naudojamas švino juostelių linijinis piešinys; derinama ryškios, kontrastingos spalvos arba naudojama šviesus saikingas koloritas.
Budžakas

Pavadinimo kilmė ir geografija

Istoriškai regionas buvo Moldavijos kunigaikštystės dalis, kurioje buvo Budžako stepė.
Budžako pavadinimu regionas vadinosi valdant Osmanų imperijai, 1484–1812 m. Turkiškai bucak reiškia pasienis, pasienio regionas.
Po 1812 m., kai šias žemes, tarp Pruto ir Dniestro, prisijungė Rusijos imperija, regionas tapo Besarabijos dalimi. Dažnai buvo vadinamas pietų Besarabija.
O taip pat vadinamas Akermanščyna, bei bulgarų Besarabija, kadangi po 1831 m. į regioną masiškai ėmė keltis bulgarų kilmės pabėgėliai.

Ankstyvoji istorija

Regione gyvavo Jamanajos kultūra dar 3,600–2,300 metais prieš Kristų. 
Antikos laikais šias žemes valdė skitų gentys, savo kolonijas steigė ir graikai.

Moldavijos ir Osmanų valdymas

1241 m. į regioną įsiveržė mongolai, pavergė kraštą, ir jame kelis amžius šeimininkavo Aukso Ordos chanai.
Vėliau į šias žemes ėmė pretenduoti valachai ir moldavai. Iki 1484 m. priklausė moldavams.
1484 m. Moldavijos kunigaikštis Steponas III, dar vadinamas Didžiuoju, turėjo šalį ginti nuo turkų. Osmanų valdovas Bazajitas II norėjo prisijungti Moldavijos valdomas žemes prie Osmanų imperijos. Dalis užkariautų žemių atiteko Krymo chanato valdovų Girėjų giminei. Jie čia apgyvendino iš Ponto stepių persikėlusius nogajus. Naujieji gyventojai apie 1620–1630 metus įkūrė Budžiakos Ordą, statė tvirtoves, įtvirtinimus Akermane (Bilahorade prie Dniestro), ir Kilijoje. Puldinėjo kaimynines šalis (Lietuvą, Lenkiją, Moldaviją). Sukeldavo neramumus pasienyje.
Budžiakos regionas buvo atiduotas nogajams, kurie pripažino ir turkų, ir Krymo chanų viršenybę.
Osmanų valdymo metu Buvo statomi nauji įtvirtinimai. Išaugo Benderų miestas, Izmajilas. Po turkų ir Rusijos imperijos karų 1812 m. nogajai išsikėlė į Dobružą, o į ištuštėjusias teritorijas ėmė keltis gyventojai iš kitų regionų (bulgarai, vokiečiai, rusai).

Šių laikų istorija

Napoleono karų metu Budžiaka užėmė Rusijos imperija. 1806–1812 m. vyko Rusijos ir Turkijos karas, o 1812 m. Bukarešto taikos sutartimi Besarabijos regionas atiteko Rusijai.
Po Pirmojo Pasaulinio karo Besarabijos provincija buvo užimta rumunų. 1919 metais tapo Rumunijos karalystės dalimi.
1939 m. Molotovo-Ribentropo paktas padalino teritorijas tarp sovietų ir nacistinės Vokietijos. Besarabija atiduota Sovietų imperijai.
1940 m. vasarą rumunų karaliui Karoliui II įteiktas ultimatumas perleisti Besarabiją ir Bukoviną sovietams. Pietinė Besarabijos dalis buvo atiduota valdyti sovietų Ukrainai, o likusi Besarabija tapo Moldavijos sovietų respublika. 1940 m. rugpjūčio 7 d. regionas pavadintas Akermano sritimi ir suskirstytas į 13 rajonų.
Akermanas (dabar Dniestro Bilhorodas) tapo srities centru. 1940 m. gruodžio 7 d. regionas pervadintas į Izmajilo sritį, o administracinis centras iškeltas į Izmailą.
Antrojo Pasaulinio karo metu Vokietija ir Ašies valstybės užėmė Budžiaką, ir priskyrė prie Rumunijos karalystės.
Po karo sritis vėl atiteko sovietams. Buvo atiduota valdyti Ukrainai. 1954 m. Izmajilo sritis likviduota. Visi rajonai priskirti Odesos sričiai.
Šiuo metu Budžiaka yra nepriklausomos Ukrainos dalis. Su Odesos gubernija sujungta dviem tiltais per Dniestrą.
Dievai budizme

Dievai budizmo religijos dažniausiai yra neigiami. Kai kurie budizmo išpažinėjai mano, jog Dievo ar dievų supratimas neprieštarauja pačiai budizmo filosofijai, tačiau tikėjimas į dievus, anot jų, yra kliuvinys, užkertantis kelią į visišką laisvę, nirvanos pasiekimą – galutinį budizmo pasekėjų tikslą.
Nepaisant šio ateistinio nusistatymo, budizmo šalininkai garbina atbudusius žmones. Dviejų pagrindinių budizmo šakų šlovinimo pažiūros mažai tesikiria. Hinajana išpažinėjai mano, jog Buda pasiekė nirvaną savo pastangomis, o Mahajanos šalinikai palaikė jį Dharmakaja – tyros būtybės – įsikūnijimu. Mahajanos budistai netgi garbina Bodhisatvą Avalokitešvara ir vilias jį įkūnyti.
Dalis budistų tiki aukštesnių būtybių, devų egzistavimu kitose plotmėse, bet jos kaip ir žmonės kenčia samsaroje ir yra nebūtinai išmintingesnės už mus. Iš tikrųjų Buda dažnai vaizduojamas, kaip Dievų mokytojas ir jis laikomas pranašesnis už juos.
Prūsija

Geografija

Prūsijos regionas užėmė teritoriją, šiuo metu padalintą tarp trijų valstybių. Šiaurėje jis buvo ribojamas Baltijos jūros, ir krantas čia yra labai sudėtingas, turi keletą didelių lagūnų (Kuršių marios, Aistmarės), nerijų. Rytuose Prūsija ribojosi su Lietuva, pietuose – su Mazovija, pietryčiuose – su Palenke, o vakaruose – su Pomerelija (nuo kurios skyrė Vysla). Pastarasis, dar vadinamas Vakarų Prūsija, gali būti laikoma išplėstinio Prūsijos regiono dalimi.
Lucijus Emilijus Paulas

Lucijus Emilijus Paulas (lot. Lucius Aemilius Paullus; m. 216 m. pr. m. e.) – romėnų karvedys ir konsulas.
Pirmą kartą tapo konsulu 219 m. pr. m. e. kartu su Marku Livijumi Salinatoriu. Tais metais jis įveikė Demetrijaus Fariečio vedamus ilyrų sukilėlius. Grįžęs į Romą buvo apdovanotas triumfu.
Per Antrąjį pūnų karą antrąkart pasiūlytas į konsulus kaip patricijų atstovas. Jo kolega tapo plebėjų kandidatas Gajus Terencijus Varonas. Jie abu vadovavo Kanų mūšiui. Tą dieną, kai Hanibalas sutriuškino romėnų kariuomenę, jai vadovavo Varonas. Jis nepaklausė Paulo patarimo nestoti į atvirą kovą, nepaisant didelės romėnų karių persvaros. Vėliau mūšyje Lucijus Emilijus Paulas iš svaidyklės su akmeniu buvo sužeistas į galvą. Karo tribūnas Gnėjus Lentulas, pamatęs konsulą, pasiūlė jam savo žirgą, kad galėtų atsitraukti iš kautynių, bet tas atsisakė ir galiausiai žuvo. Paulo mirtis apdainuota vienoje Horacijaus odėje.
Jo sūnus buvo Lucijus Emilijus Paulas Makedonikas, o duktė Emilija Tercija vėliau ištekėjo už Scipiono Afrikiečio.
Pūteliai

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŽAI – 24 km
Gikonys – 1,3 km
Andrišonys – 1,6 km
Rodiškiai – 2 km
Bruzguliai – 0,4 km
PAPILYS – 9 km
Pakvetkė – 0,8 km
Vanagynė (Biržai) – 1,7 km
Baikonyras

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1955 m., aplinkines žemes pradėjus naudoti kaip raketų bandymo poligoną. Iki 1995 m. vadinta Leninsku. Būdingas tarybinis miestų išplanavimas (plačios gatvės, blokiniai daugiabučiai). Žlugus TSRS miestas perėjo Kazachstano žinion, kosmodromo darbas sustojo, daugelis specialistų emigravo. Tačiau 1994 m. pasirašyta sutartis su Rusija, todėl kosmodromas darbą atnaujino, atsigavo ir Baikonyras.
Oberleitenantas

Oberleitenantas (vok. Oberleutnant) – jaunesniojo karininko laipsnis, naudojamas Vokietijos, Austrijos ir Šveicarijos kariuomenėse.

Atitinka vyresnįjį leitenantą, pirmąjį leitenantą ar leitenantą kitų valstybių kariuomenėse, detaliau apie tai skaitykite straipsnyje „Leitenantas“.

Vokietijos oberleitenantai

Vokietijos kariuomenėje oberleitenanto laipsnis naudojamas nuo XIX a. pirmos pusės. Paprastai šį laipsnį gauna leitenantas, atitarnavęs 5-6 metus.
Oberleitenanto laipsnis naudojamas Vokietijos sausumos ir oro pajėgose. Vokietijos laivyne analogiškas laipsnis vadinamas jūros oberleitenantas (vok. Oberleutnant zur See).
Antrojo pasaulinio karo metais SS kariuomenėje oberleitenantą atitiko oberšturmfiureris (vok. Obersturmführer).
Jonas Genys (1923)

Biografija

1942 m. baigė Linkuvos gimnaziją. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, kur 1949 m. baigė Getingeno universitetą. Tais pačiais metais persikėlė į JAV. 1957–1960 m. studijavo Mičigano, 1960–1961 m. – Viskonsino universitete. 1960 m. daktaras.
1961–1995 m. dėstė Merilando universitete. Nuo 1978 m. profesorius. 1991–1992 m. skaitė paskaitas Vilniaus universitete ir Vytauto Didžiojo universitete. Nuo 1993 m. Lietuvių katalikų mokslų akademijos mokslo tarybos narys. Svarbiausi moksliniai darbai iš augalų genetikos ir ekologijos.
1971–1996 m. Amerikos lietuvių tarybos atstovas Vašingtone ir Jungtiniame Amerikos baltų komitete, daug metų buvo šio komiteto pirmininkas, 1975–1979 m. ir vėliau – garbės pirmininkas. JAV lietuvių bendruomenės 1971–1974 m. Vašingtono, 1974–1976 m. Pietryčių apygardos pirmininkas. 1971–1974 m. Amerikos lietuvių respublikonų federacijos pirmininkas, 1974–1978 m. Amerikos etninių grupių konferencijos pirmininkas, vėliau garbės pirmininkas. Dalyvavo Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencijose 1973 m. Suomijoje, 1980 m. Ispanijoje, 1991 m. Šveicarijoje, 1991 m. Rusijoje, jose gynė Lietuvos laisvės reikalus.
Miaoli apskritis

Geografija

Apskritis deimanto formos, iš šiaurės į pietus ištįsusi apie 50 km, iš rytų į vakarus – apie 64 km. Bendras pakrantės ruožo ilgis siekia apie 50 km. Kraštovaizdis kalvotas, todėl apskritis populiari vieta žygiams po kalnus. Prie sienos su Taidžongu driekiasi Suešano kalnagūbris. Miaoli apskrityje iškrenta daug kritulių, tad joje gausu upių.

Gyventojai

Pagrindinės etninės grupės: hakai ir Taivano aborigenai (atajalai, saisijatai). Taivano aborigenai sudaro apie 1,9 % visų gyventojų.
Witold Żyborski

Biografija

Gimė 1895 m. rugsėjo 28 d. Kaune. 1914-1921 m. priklausė Lenkų legionui, gavo kapitono laipsnį. 1935-1938 m. buvo Lenkijos IV seimo narys, 1938-1939 m. V Lenkijos seimo narys. Mirė 1966 m. spalio 13 d. Lythame.
Glosarijus

Glosarijus (lot. glossarium, gr.γλοσσάριο[ν], iš „γλόσσα, glóssa“ – liežuvis, kalba, svetimžodis) – žodžių sąrašas; žodynas.
Glosarijus senovėje bei viduramžiais sudarydavo reikalingų paaiškinti žodžių (archaizmų, tarmybių, skolinių) rinkinius.
Glosarijus laikomas žodyno pirmtaku.
Emilis Jokūbas Trečiokas

Biografija

Baigęs Panevėžio pedagoginę mokyklą, dirbo Kirdonių ir Kvetkų mokyklose. Studijavo Vilniaus pedagoginiame institute. Gavęs rusų kalbos pedagogo diplomą, įstojo į Vilniaus universiteto žurnalistikos fakultetą, kurį baigęs dirbo laikraščio „Biržiečių žodis“ redakcijoje. Nuo 1990 m. Biržų rajono tarybos patarėjas, nuo 1993 m. Biržų rajono savivaldybės administracijos kalbos tvarkytojas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narys, Biržų rajono tarybos pirmininkas, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Biržų rajono skyriaus narys. 2001–2004 m. LSDP tarybos narys.
1995 m. kovo – birželio mėn. ir 2000 m. kovo – balandžio mėn. Biržų rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Parašė informacinius leidinius „Biržų rajonas“, Iš „Biržų krašto istorijos“, apybraižų knygą „Biržai“ (kartu su V. Bitinaite), parengė išsamų įžymesnių kraštiečių sąvadą, rašė eilėraščius apie meilę gimtojo krašto gamtai. Biržų krašto kalendoriaus autorius.
Andrius Palionis

Biografija

Gimė 1975 m. birželio 5 d. Kaune, politiko Juozo Palionio šeimoje. 1993 m. baigė Vilniaus Šeškinės vidurinę mokyklą. 1998 m. baigė buhalterinės apskaitos ir audito studijas Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete. 1994–1995 m. dirbo Lietuvos statistikos departamente. 1995–1996 m. Lietuvos akciniame inovaciniame banke. 1996–2000 m. dirbo AB banke „Hermis“. 2000–2001 m. dirbo AB banke SEB. 2001–2006 m. dirbo UAB „Ginvesta“, 2006–2012 m. UAB BTN.
2012 m. kaip nepartinis išrinktas į Lietuvos Respublikos Seimą. Dirbo Biudžeto ir finansų komitete, buvo Etikos ir procedūrų ir Energetikos komisijų narys.
Laimėjo 2016 m. Lietuvos Respublikos Seimo rinkimuose. A. Palionis dirba Biudžeto ir finansų komitete, yra Antikorupcijos ir Etikos ir procedūrų komisijų narys. Priklauso Lietuvos socialdemokratų darbo frakcijai (frakcijos seniūnas).
Avataras: paskutinis oro valdytojas

Siužetas

Seriale veiksmas telkiasi aplink protagonisto dvylikos metų berniuko vardu Angas ir jo draugų nuotykius. Angas privalo sugrąžinti taiką ir ramybę pasaulyje, įveikdamas Ugnies tautos lordą ir taip užbaigdamas jo pradėtą karą su kitomis trijomis tautomis.

Kompiuteriniai žaidimai

Buvo išleista kompiuterinių žaidimų trilogija, paremta serialo motyvais. Pirmasis žaidimas „Avatar: The Last Airbender“ išleistas 2006 m. spalio 10 d. „Avatar: The Last Airbender – The Burning Earth“ pasirodė 2007 m. spalio 16 d., o trečiasis „Avatar: The Last Airbender – Into the Inferno“ išėjo 2008 m. spalio 13 d. Žaidėjai gali pasirinkti veikėją ir vykdydami užduotis įgauti patirties bei progresuoti žaidimo eigoje. Visi žaidimai susilaukė mišraus įvertinimo, bet daugiausia teigiamo. 2008 m. rugsėjo 25 d. išleistas Microsoft Windows skirtas MMORPG žanro žaidimas „Avatar: Legends of the Arena“.

Filmas

Pagal pirmąjį serialo sezoną 2010 m. buvo pastatytas vaidybinis filmas „Paskutinis oro valdytojas“, kurį režisavo M. Night Shyamalan. Teigiama, kad tai pirmasis iš planuojamų trijų filmų. Filmas buvo komerciškai sėkmingas, tačiau susilaukė griežtos kritikos tiek iš kino kritikų, tiek iš serialo gerbėjų.

Tęsinys (Koros legenda)

2010 m. liepos 22 d. „San Diego Comic-Con“ mugėje buvo paskelbta apie serialo tęsinio pavadinimu „Koros legenda“ (angl. The Legend of Korra) kūrimą. Kaip ir pirmtaką, tęsinį sukūrė Michael Dante DiMartino ir Bryan Konietzko. Serialo tęsinyje veiksmas vyksta prabėgus septyniasdešimt metų po įvykių seriale „Avataras: paskutinis oro valdytojas“. Pagrindinė serialo protagonistė yra Kora, septyniolikmetė mergina iš Pietų Vandenų genties ir avataro reinkarnacija po Ango mirties. Didžioji dalis veiksmo klostosi naujai įkurtame vadinamajame Respublikos mieste, kurio dizainas įkvėptas Šanchajaus, Honkongo, Manhatano ir Vankuverio vaizdų. Be to, piešime pasitelkta stimpanko elementų.
Igoris Strupeikis

Biografija

1982 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytojas.
Šiaulių apskrities ligoninės Vaikų ligų klinikos Vaikų infekcijų skyriaus vedėjas, vaikų gastroenterologas.
2002–2008 m. Tėvynės sąjungos Šiaulių miesto skyriaus narys.
2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, nuo 2008 m. teismo sprendimu įgaliojimai buvo sustabdyti. 2008 m. liepos mėn. pareikšti kaltinimai kyšininkavimu stambiu mastu.
1994–2005 m. Šiaulių gydytojų sąjungos pirmininkas, 1998–2001 m. Lietuvos gydytojų sąjungos viceprezidentas.
Sutuoktinė Rita, vaikai Paulius, Erikas.
Dniprorudnė

Istorija

1961 m. įkurta Družbos kalnakasių gyvenvietė. 1963 m. pervadinta į Dnieprogradą, o 1964 m. tapo miesto tipo gyvenviete Dnieprorudnojė. 1970 m. suteiktas miesto statusas.
Virginija Grebliauskienė

Biografija

1969 m. baigė Gaurės vidurinę mokyklą. Individualios įmonės savininkė.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narė. 2003–2004 m. nuo kovo iki lapkričio mėn. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė, užleido vietą į Seimą nebeišrinktam Z. Mačerniui.
Medžiotojų draugijos valdybos narė. Sutuoktinis Jonas, duktė Diana.
Opočnas

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1284 m., princo Lešeko Juodojo dokumentuose. Remiantis šiais dokumentais, Opočno kaimas priklausė Sandomiero kolegiatui. Pasak istoriko F. Kiryk, Opočno, kaip miesto, istorija prasidėjo XIII a. vid., kai Boleslovas V Drovusis suteikė Opočnui miesto teises. Dėl nežinomų priežasčių XIII a. pab. miesto teisių buvo atsisakyta ir Opočnas vėl tapo kaimu.
Verstaminų pagrindinė mokykla

Istorija

Verstaminų pradinė mokykla įkurta 1929 m. Mokyklą sudarė trys skyriai. Pirmieji mokyklos mokytojai buvo Marija Švedaitė ir Vincas Montvila. Karo metai mokyklos gyvenimo nepakeitė. 1949 m. pradinė mokykla perorganizuota į septynmetę mokyklą, 1961 m. į aštuonmetę mokyklą. 1968-1969 m. mokykla gavo papildomas patalpas, kur įsikūrė pradinės klasės. Vadovaujant direktorei S. Basevičienei įrengtas aikštynas, matematikos, lietuvių kalbos ir literatūros, pradinių klasių, muzikos - piešimo, istorijos - geografijos kabinetai.
1986 m. Verstaminų aštuonmetė perorganizuota į nepilną vidurinę mokyklą, 1988 m. jau devynmetė mokykla, nuo 1993 m. - pagrindinė mokykla. Mokykla pagražėjo naujais gėlynais, atsinaujino aikštynas, kabinetai. 1997 m. pavasarį mokyklos direktorės pavaduotojas B. Apanavičienės iniciatyva mokykloje įkurtas kraštotyros kampelis. Kraštotyros būreliui vadovauja pradinių klasių mokytoja D. Zajankauskienė. Mokyklą puošia mokytojų I. Radvilavičienės, A. Vievesio, direktorės J. Stirbienės kūrybos meno darbai.
2009m. Verstaminų pagrindine mokykla buvo prijungta prie Šventežerio vidurines mokyklos. Šventežerio vidurinės mokyklos direktorius A. Čiurlionis yra ir Verstaminų pagrindinės mokyklos direktorius.
Kauno rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Petras Mikelionis.