google/wiki40b huggingface dataset:
Barselonos uostas

Barselonos uostas (kat. Port de Barcelona, isp. Puerto de Barcelona) – Ispanijos jūrų uostas Barselonoje. Didžiausias uostas Katalonijoje.
Barselonos uostas yra devintas Europoje pagal konteinerių perkrovimą. 2008 m. uoste perkrauta 2,57 milijono TEU. Vienas svarbiausių uostų Viduržemio jūroje. Uosto plotas – 10,653 km². Ateityje planuojama Barselonos uosto plėtra – prijungus Ljobregato upės žiotis uostą būtu galima išplėsti dvigubai.

Veikla

Senojo uosto dalis yra svarbus žvejybos ir turizmo objektas. Keltai iš čia dažniausiai keliauja į Balearų salas ir užsienio valstybių Viduržemio jūros uostus.
Centrinėje Barselonos uosto dalyje yra įrengtas pramogų ir prekybos centras. Čia taip pat įrengtas didžiausias Europoje akvariumas, kuriame yra daugiau nei 8000 žuvų ir 6 milijonai litrų jūros vandens. Uosto prekybos ir pramogų centras yra vienintelis komercinis prekybos centras mieste, kuris taip pat veikia sekmadieniais ir švenčių metu. Šalia įrengta prieplauka, kurioje turistai gali išsinuomoti jachtas.
Pietinėje dalyje yra įsikūrusi pramoninė uosto dalis ir laisvasis uostas. Šalia įsikūręs Barselonos tarptautinis oro uostas.

Sportas

1991 m. uoste atidaryta nauja uosto dalis „Port Olímpic“, kurioje 1992 m. vasaros olimpinių žaidynių metu vyko buriavimo varžybos.
2003 m. pasaulio vandens sporto čempionato ir 2013 m. pasaulio vandens sporto čempionato metu senojo uosto dalyje vyko atviro vandens plaukimo varžybos.
Tarosiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Mikeliškiai – 1,1 km
BIRŽAI – 7 km
Šimpeliškiai – 3,5 km
Gavėnai – 1,7 km
Svirplėnai – 1,7 km
Geniškiai – 2,5 km
Kuteliai – 1,2 km
Cadillac STS

2005

Priekiniais ratais varomo Cadillac Seville gamyba buvo sustabdyta 2004 metais, jį pakeitė visiškai naujas galiniais ratais varomas STS modelis, kuris gaminamas ant GM Sigma paltformos. Taip pat yra siūloma 4x4 versija, taip pirmas Cadillac sedanas su visais varomai ratais. Bazinė automobilio kaina yra $40 995, 4x4 versija kainuoja $52 240.
STS yra gaminamas Lansinge, Mičigane kartu su mažesniuojiu Cadillac CTS ir Cadillac SRX visureigiu.
Klasikinis vyriškas kostiumas

Kostiumas (pranc. Costume) – vyriškas viršutinis drabužis, susidedantis iš kelių aprangos dalių. Moteriškas kostiumas dažniau vadinamas kostiumėliu.
Klasikinį vyrišką kostiumą sudaro trys dalys: švarkas, liemenė, kelnės, tačiau gali būti ir dviejų dalių – be liemenės. Būtina, kad visos dalys būtų pasiūtos iš to paties audinio, išeiginiai, verslo kostiumai paprastai siuvami iš vilnos.
Prie išeiginio kostiumo derinami balti marškiniai, gali būti ryškus kaklaraištis.
Audronys I

Žymūs žmonės

Audronyse gimė dailininkas Justinas Vienožinskis (1886–1960). Išlikęs jo gyvenamasis namas.
Michalovas

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. gyvenvietė priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. Anksčiau šioje vietovėje buvusi gyvenvietė vadinosi Niezbudek, bet nuo 1832 m. buvo pavadinta vietinio valdininko Seweryn Michałowski vardu. 1860 m. mieste buvo 4 milo gamyklos, kuriose dirbo apie 650 žmonių. Mieste gyveno nemažai žydų ir vokiečių tautybės žmonių. 1767 m. sausio 12 d. gyvenvietei suteiktos magdeburgo teisės. XIX a. buvo įkurtos Michalovo žydų kapinės. 1795-1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796-1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Po 1863 m. sukilimo, dalis miesto gyventojų buvo ištremta į Sibirą. 1906-1908 m. pastatyta Michalovo Šv. Nikolajaus cerkvė ir įkurta Michalovo Šv. Nikolajaus parapija. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1916 m. įkurta Michalovo Dievo Apvaizdos parapija. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 2005 m. pradėtas naudoti Michalovo miesto herbas. 2009 m. sausio 1 d. gyvenvietei suteiktos miesto teisės.
Amstelvenas

Istorija

1810 m. – 1814 m. Prancūzijos okupacijos metais Amstelvenas tapo savivaldybės centru.
Po Antrojo pasaulinio karo šalia esančiame Amsterdame pradėjo trūkti gyvenamojo ploto, tad sparčiai pradėjo plėstis Amstelvenas.

Sportas

1973 m. mieste vyko Pasaulio vyrų žolės riedulio taurė, o 1986 m. – Pasaulio moterų žolės riedulio taurė.
Balistitas

Balistitas (angl. ballistite) – bedūmė svaidančioji sprogstamoji medžiaga, gaminama iš dviejų detonacinių sprogstamųjų medžiagų – nitroceliuliozės ir nitroglicerino. Sukurta ir užpatentuota XIX a. pabaigoje Alfredo Nobelio.

Karinis balistito panaudojimas

Alfredas Nobelis balistitą užpatentavo 1887 m., kai gyveno Paryžiuje.

Balistitą sudarė 10 % kamparo ir po lygiai nitroglicerino bei kolodijaus. Kamparas reaguodavo su rūgštiniais produktais, susidarančiais skylant likusiems dviem komponentams. Deja, kamparas einant laikui garuodavo, ir tada likdavo potencialiai pavojingas mišinys.
Jo patente buvo nurodyta, kad nitroceliuliozė turi būti „gerai žinomos tirpios rūšies“. A. Nobelis pasiūlė parduoti teises į naująją sprogstamąją medžiagą Prancūzijos valstybei, bet ši atsisakė, daugiausia dėl to, kad neseniai priėmė Poudre B. Tuomet A. Nobelis pardavė balistito gamybos licenciją Italijos vyriausybei. Buvo pasirašytas kontraktas 300 tonų balistito. Netoli Turino, Avigliana miestelyje, Nobelis atidarė gamyklą.
Italijos kariuomenė netrukus pakeitė M1870 ir M1870/87 šautuvus, kurie naudojo šovinius su juoduoju paraku, į M1890 Vetterli šautuvus, naudojusius šovinius su balistitu.
Italija buvo su Prancūzija konkuruojanti Didžioji valstybė, todėl A. Nobelio veikla Italijoje buvo nepalankiai nušviesta Prancūzijos spaudos. Laikraščiai apkaltino A. Nobelį pramoniniu šnipinėjimu (šnipinėjo P. Vieille) ir „Prancūzijos valstybinės paslapties išdavimu“. Po policijos tyrimo jam atsisakė leisti tyrinėti ar gaminti sprogstamąsias medžiagas Prancūzijoje. Todėl jis 1891 m. persikėlė į San Remo (Italija), kur praleido paskutinius penkis gyvenimo metus.

Patento pažeidimo byla prieš Didžiąją Britaniją

Tuo metu Didžiojoje Britanijoje vyriausybės komitetas, vadintas „Sprogstamųjų medžiagų komitetu“ (angl. Explosives Committee), kuriam vadovavo seras Frederick Augustus Abel, stebėjo užsienio šalių veiklą sprogstamųjų medžiagų kūrime ir gamyboje. F. Abelis ir seras Džeimsas Diuaras (James Dewar), kuris irgi buvo komiteto narys, 1889 m. kartu užpatentavo modifikuotą balistito variantą. Tą balistitą pagal masę sudarė 58 % nitroglicerino, 37 % nitromedvilnės ir 3 % petrolatumo. Ištirpinus acetone masė buvo ekstruduojama spagečių pavidalo virvelėmis, todėl šią sprogstamąją medžiagą pradžioje vadino cord powder ('virvelinis parakas'), bet greitai ėmė vadinti tiesiog korditu (angl. cordite).
Nobelis padavė Abelį ir Diuarą į teismą dėl patento teisių pažeidimo. 1895 m. byla pasiekė Lordų rūmus, bet Nobelis ją pralaimėjo. Pralaimėjo dėl žodžių „gerai žinomos tirpios rūšies“ (angl. of the well-known soluble kind) patente, kurie, buvo nutarta, reiškia tirpų kolodijų, o ne vandenyje netirpią nitromedvilnę.
Korditas, balistitas ir Poudre B daug metų buvo naudojami įvairių šalių ginkluotosiose pajėgose, tačiau palaipsniui korditas ėmė vyrauti.
Balistitą iki šiol gamina kaip kietąjį raketinį kurą, tik vietoj kamparo naudoja chemiškai artimą, bet mažiau lakų difenilaminą.
Smūginis krateris

Smūginis krateris – panašios į skritulį formos įdubimas planetos, natūralaus palydovo ar kito kieto Saulės sistemos kūno paviršiuje, kuris susiformuoja, kai į objekto paviršių atsitrenkia dideliu greičiu skrendantis kūnas. Smūginių kraterių kraštai iškilę. Kraterių būna įvairių dydžių, nuo mažų ir paprastų iki sudėtingų, daugiažiedžių smūginių baseinų. Arizonos krateris yra vienas žinomiausių smūginio kraterio pavyzdžių mūsų planetoje.
Smūginiai krateriai sudaro didžiąją dalį paviršiaus daugelyje Saulės sistemos kietųjų kūnų: Mėnulyje, Merkurijuje, Kalistoje, Ganimede ir daugumoje mažųjų palydovų ir asteroidų. Kitose planetose ir palydovuose, kurių geologiniai procesai paviršiuje yra aktyvūs (Žemė, Venera, Marsas, Europa, Ijo ir Titanas) matomų smūginių kraterių yra mažiau, nes jie sunyksta.
Saulės sistemos ankstyvojoje stadijoje smūginių kraterių susidarymas buvo daug dažnesnis reiškinys nei šiandiena. Didžiuliai, daugiažiedžiai smūginiai baseinai, kurių skersmuo yra didesnis nei 100 km sutinkami Merkurijuje ir Mėnulyje, nuo intensyvaus bombardavimo periodo vidinėje Saulės sistemos dalyje, kuris baigėsi prieš 3,8 milijardų metų. Nuo to laiko kraterių formavimosi Žemėje intensyvumas sumažėjo; Į Žemę vidutiniškai vieną kartą per milijoną metų atsitrenkia kitas dangaus kūnas, kuris, po susidūrimo suformuoja apie 20 km skersmens smūginį kraterį. Nors aktyvūs mūsų planetos paviršiaus geologiniai procesai greitai sunaikina smūgio žymę, apie 170 kraterių yra surasta. Jų skersmuo vyrauja nuo keleto dešimčių metrų iki 300 kilometrų, amžius vyrauja nuo 2000 iki 2 milijardų metų.
Krateris – dažniausiai apvalios formos, priklausomai nuo kraterio dydžio, vidurinėje dalyje yra kraterio vidurio iškiluma. Ne visada pavyksta nustatyti šią reljefo formą. Po meteorito sekę kiti geologiniai procesai, kaip erozija, sunaikina kraterio pėdsakus. Tačiau panaudojant kosminę nuotrauką, geofizinius tyrimo metodus, mineraloginius tyrimus galima nustatyti tikslią kraterio buvimo vietą. Žemės paviršiuje nustatyta daugiau kaip 150 didelių kraterių.
V-1

Pavadinimo kilmė

Pavadinimas Vergeltungswaffe reiškia „atpildo ginklas“. Jį sugalvojo nacių Vokietijos propagandos ministras Gėbelsas. FZG yra santrumpa iš Flakzielgerät („Zenitinė valdoma bomba“). Tai apgaulingas pavadinimas. V-1 buvo dažnai vadinama zvimbiančia bomba, nes jos varikliui būdingas zvimbimo garsas.

Istorija

V-1 buvo naudojamos Vokietijos Luftwaffe pajėgų per Antrajį pasaulinį karą. V-1 operacijose dalyvavo tarp 1944 m. birželio ir 1945 m. kovo. Jos buvo naudojamos atakuoti taikinius esančius Didžiosios Britanijos pietryčiuose ir Belgijoje, daugiausia Londoną ir Antverpeną. Paskutinį kartą V-1 atakavo Angliją 1945 m. kovo 29 d.
Buvo pagaminta apie 30 000 tokių raketų. Iš jų apie 10 000 buvo paleista Anglijos link, apie 7000 pasiekė šią salą ir 3876 sėkmingai atakavo taikinį (Londoną).
Trečiasis Reichas taip pat rengė ir pilotuojamą V-1 variantą. Skirtingai nuo japonų Ohka, V-1 pilotui buvo siūloma prieš kliudant taikinį iššokti parašiutu. Visgi dėl stataus galutinio smigimo kampo, labai ankštos kabinos ir pernelyg arti esančios variklio oro traukimo angos šansai išsigelbėti buvo iš esmės beviltiški. Buvo parengta apie 100 kamikadzių, tačiau nėra žinoma, ar kas nors šiuo lėktuvu yra skridęs į ataką.
Mindaugas Leika

Mindaugas Leika (g. 1979 m. Vilniuje) – Lietuvos ekonomistas.

Biografija

1997 m. baigė Vilniaus Užupio gimnaziją, 2004 m. – Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą ir Vilniaus universiteto Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą. 2005 m. stažavosi Kalifornijos universitete Berklyje.
Nuo 2004 m. dirba Lietuvos banke: 2004–2005 m. Pinigų politikos departamento ekonomistas, 2005–2011 m. Finansinio stabilumo skyriaus viršininkas, 2011–2012 m. Ekonomikos departamento direktorius. Nuo 2013 m. Ekonomikos ir finansinio stabilumo tarnybos Finansinio stabilumo departamento vyr. specialistas.
Nuo 2007 m. dėsto ISM vadybos ir ekonomikos universitete, o nuo 2009 m. yra Tarptautinio valiutos fondo Pinigų ir kapitalo rinkų departamento ekspertas.
Telšių rajono savivaldybės taryba 2000–2003 m.

Veikla

Rajono meru išrinktas Danielius Rupšys.
Vincentas Vaitiekūnas

Vincentas Vaitiekūnas (1908 m. spalio 24 d. Šlapakiuose, Joniškio raj. – 1987 m. birželio 8 d. Šiauliuose) – kraštotyrininkas, muziejininkas, esperantininkas.

Biografija

1929 m. baigė Šiaulių berniukų gimnaziją. Dirbo tarnautoju Šiaulių apygardos teisme. Nuo 1928 m. laisvalaikiu bendardarbiavo Šiaulių Aušros muziejuje, vyko į ekspedicijas, tvarkė surinktus eksponatus, juos katalogavo, rašė straipsnius į leidinius „Šiaulių metraštis“, „Gimtasai kraštas“. 1933–1940 m. Šiaulių kraštotyros draugijos sekretorius.
Karo metais dalyvavo Aušros muziejaus evakuacijos darbuose. Nuo 1957 m. iki mirties – etatinis Aušros muziejaus darbuotojas, vyr. mokslinis bendradarbis, Dailės skyriaus vedėjas. Surinko etnografinių, tautodailės eksponatų, parengė kelias ekspozicijas, bendradarbiavo miesto ir respublikinėje spaudoje.
Mokėjo keletą užsienio kalbų, tarp jų ir esperanto, vedė ekskursijas, skaitė paskaitas. 1977 m. Lietuvos kraštotyros draugijos garbės narys. Šiauliuose pasodino per 20 ąžuolų įžymiems žmonėms, svarbiems įvykiams atminti.
Prie Aušros muziejaus 1994 m. atidengta atminimo lenta.
Kimberlis

Istorija

Miestas įkurtas New Rush pavadinimu 1870 m., netoliese radus deimantų. 1873 m. pervadintas britų politiko John Wodehouse, 1st Earl of Kimberley garbei. 1887 m. De Beers kompanija, vadovaujama Sesilio Rodeso, ėmėsi deimantų gavybos. Dėl imigrantų antplūdžio Kimberlis sparčiai augo. Čia rasta ultrabazinė magminė uoliena, pavadinta kimberlitu, kurioje aptinkami deimantai. Dar 1882 m. rugsėjo 2 d. Kimberlyje įvestas elektrinis gatvių apšvietimas (tai pirmasis miestas pietų pusrutulyje, įvedęs tokį apšvietimą). 1896 m. atidarytas Vitvatersrando universiteto filialas. XIX a. pab. – XX a. pr. Kimberlis buvo Būrų karų centras. Didžiausia pasaulyje deimantų kasykla uždaryta 1914 m. (iškasta 3 t deimantų), 2005 m. uždarytos dar trys. Dar ir dabar tai vienas svarbiausių pasaulyje deimantų gavybos ir apdirbimo centrų. Cemento ir statybinių medžiagų pramonė.
Alun Lewis

Biografija

1932–1937 m. studijavo istoriją Velso ir Mančesterio universitetuose. Dirbo istorijos mokytoju, tarnavo inžinerijos dalinyje. Žuvo Antrajame pasauliniame kare.

Kūryba

Kūryboje (novelių rinktinė „Paskutinė apžiūra“, The Last Inspection 1943 m., eilėraščių rinkiniai „Puolimo pradžia ir kitos poemos“, Raider’s Dawn and Other Poems 1944 m., „Ha! Ha! Tarp trimitų“, Ha! Ha! Among the Trumpets, išl. 1945 m., novelių ir laiškų rinkinys „Žaliame medyje“, In the Green Tree, išl. 1948 m.) vaizdavo individo vienišumą jam priešiškame pasaulyje, visuomenės susvetimėjimą, žmogaus prigimties tamsiąją pusę. Karo žiaurumą perteikė tragiškai ir humoristiškai, didaktiškai ir romantiškai, parodė skirtingų socialinė klasių požiūrį į karą ir kareivius.
Ganos vėliava

Ganos vėliava – trispalvė, sudaryta iš trijų vienodo aukščio horizontalių juostų: viršutinės raudonos, vidurinės geltonos ir apatinės žalios. Vėliavos centre įkomponuota juoda žvaigždė.
Ričardas III

Biografija

Paskutinis karalius iš Jorkų giminės. Karūnuojant vyresnįjį brolį Eduardą IV, gavo Glosterio hercogo titulą. Mirus karaliui, pareiškė pretenzijas į sostą. 1483 m. įsakė nužudyti savo sūnėną – realiausią pretendentą į sostą, o visus kitus, kurie prieštaravo, – pašalinti. Taip įgijo karališkąją valdžią.

Valdymas

1483 m. balandžio 9 d. mirė Edvardas IV, kai jo sūnui Edvardui V buvo dvylika metų. Ričardas tapo karalystės lordu protektoriu ir apribojo karalienės įtaką. Wiljamo Hastingso skatinamas jis iš Jorkšyro persikėlė į Londoną. Per dvejus metus trukusį viešpatavimą neįstengė Anglijoje atkurti taikos: nuo 1455 m. vyko „Raudonosios ir Baltosios rožių“ karas tarp Lankasterių (raudona rožė skyde) bei Jorkų (balta rožė skyde). Žuvo 1485 m. mūšyje prie Bosforto. Anglijos karūna atiteko iš Tiudorų kilusiam Henrikui VII. Kupinas teroro Ričardo viešpatavimas paskatino V. Šekspyrą parašyti to paties pavadinimo dramą.
1923 m. Lietuvos gyventojų surašymas

Lietuvių žemės už Respublikos ribų

Dalis etninių Lietuvos žemių 1923 m. buvo kitų šalių priklausomybėje, visų pirma tarpukario Lenkijos Vilniaus žemėje (vėliau vaivadijoje), Balstogės vaivadijoje ir Naugarduko vaivadijoje, todėl surašyme nedalyvavo. Taip pat nebuvo surašytas ir ką tik atgautas Klaipėdos kraštas bei likusi Mažoji Lietuva.
Singapūro transportas

Singapūro transporto sistema yra viena pažangiausių ir efektyviausių pasaulyje. Vidaus susisiekimo transportą Singapūre didžiaja dalimi sudaro MRT traukiniai, miesto centre ir kai kur kitur važinėjantys po žeme kaip metro, o naujuose miestuose ir neurbanizuotose žemėse – virš žemės, kaip paprasti traukiniai. Šiuo meu yra trys linijos, visos jos kerta patį Singapūro miestą ir sujungia jį su aplinkiniais miestais, keliose stotyse galima pakeisti linijas.
Naująja MRT šiaurės-rytų linija važiuoti yra brangiau, nes ji yra visiškai automatinė, be mašinistų: tai yra pirmasis pasaulyje visiškai automatinis geležinkelis. Šalia MRT taip pat yra ir LRT traukiniai, vietinės reikšmės automatiniai traukiniai, priskirtini greitiesiems tramvajams (t. y. yra mažesni ir siauresnės vėžės už geležinkelius, bet skirtingai nei tramvajai nedalyvauja eisme) sujungiantys pagrindines MRT stotis su atokesniais miestais.
Singapūre taip pat yra ir autobusų sistema, kuri veikia kiek kitaip nei daugumoje šalių ar miestų: kiekvienas miestas ar rajonas turi savo autobusų stotį, iš kurios ir į kurią kursuoja visi maršrutai. Stotis paprastai yra centre ir maršrutai nusidriekia į visas puses. Tad jei reikia važiuoti ten, kur neveda maršrutas, stojantis stotelėje, pakeisti autobusus reiks stotyje. Tarp stočių galima nuvažiuoti specialiais autobusais arba MRT, nes autobusų stotys neretai yra šalia MRT stočių.
Singapūrą su išoriniu pasauliu jungia didelis Čiangio tarptautinis oro uostas, svarbus tranizitinis centras, taip pat dvi traukinių stotys, viena Singapūro mieste, o kita rytuose – Vudlande, abi ant tos pačios linijos, vedančios į Malaiziją ir priklausančios Malaizijos geležinkeliams. Tolimojo susisiekimo traukiniai važiuoja iš centrinės stoties, o artimojo susisiekimo – į miestus Malaizijos pietuose – stoja ir Vudlande. Yra susitarimas galiausiai atsisakyti centrinės stoties ir teritoriją perstatyti, o stotį palikti tik Vudlande, iki kurio būtų galima nuvykti MRT traukiniu.
Singapūrą su Malaizija jungia ir du tiltai, vienas iš kurių sujungia su svarbiu uostamiesčiu Džohorbahrumi.
Vidmantas Jankauskas (1950)

Vidmantas Jankauskas (g. 1950 m. liepos 23 d. Janonyse, Anykščių raj.) – Lietuvos matematikas, energetikos ekonomistas, habilituotas technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1973 m. baigė Vilniaus universitetą. 1994 m. habilituotas technologijos mokslų daktaras.
1973–1997 m. dirbo Fizikinių ir techninių energetikos problemų institute (nuo 1992 m. Lietuvos energetikos institutas), 1994–2004 m. Vilniaus universiteto Kauno humanitarinio fakulteto dėstytojas. Nuo 1998 m. profesorius. 1997–2007 m. Valstybinės kainų ir energetikos kontrolės komisijos pirmininkas. 2008 m. Lietuvos ir Lenkijos įmonės „LitPol Link“ valdybos pirmininkas. Nuo 2008 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto profesorius, Regioninio energetikos politikos tyrimų centro prie Korvinus Universiteto (Budapeštas) vyr. mokslinis darbuotojas.

Mokslinė veikla

Parengė energijos poreikių prognozavimo metodikų, taip pat su kitais – pirmąją nacionalinę eneregtikos strategiją (1993), nacionalines energijos efektyvumo didinimo pirmąją (1992 m.) ir antrąją (1996 m.) programas, 1995–1996 m. elektros energetikos plėtros ir energetikos planavimo ekstremaliomis sąlygomis programas. Parašė energetikos sektoriaus reguliavimo bei aplinkosaugos darbų.
Ratilio

„Ratilio“ - Vilniaus universiteto folkloro ansamblis.
Ansamblio nariai – įvairių kursų ir fakultetų studentai: filologai, fizikai, medikai, biologai, matematikai ir kt. Daugelis jų – miestiečiai, bet yra ir tikrų žemaičių, aukštaičių, dzūkų, suvalkiečių, šnekančių savo krašto tarme. Tad scenoje, pasakodami sakmes, pasakas, liaudiškus anekdotus, jie prabyla tarmiškai. Dainų, šokių, ratelių ansamblio nariai mokosi ne tik iš tautosakos rinkinių. Folkloro tradiciją jie stengiasi perimti iš kaimo dainininkų, pasakų sekėjų, muzikantų, su kuriais bendrauja per kasmet vykstančias tautosakos rinkimo ekspedicijas.
Ansamblyje skamba ir senieji lietuvių liaudies instrumentai – ragai, daudytės, skudučiai, diatoninės kanklės ir kt. Ypatingą vietą programose užima archajiškasis lietuvių folkloro žanras – sutartinės. Neapsieisi ir be kapelijos, kurioje – bandonijos, armonikos, smuikai, basedlė ir kiti smagūs instrumentai. Ratiliokai be šokių ir žaidimų – kaip daržas be tvoros. Jų moka apie 100, tad bepigu gimtadienius ar vestuves jais pagardinti. Atšoktos ne vienos ansambliečių vestuvės, kuriose viskas būta su tradiciniais papročiais, dainomis, šokiais ir net romansais.

Istorija

Vilniaus universiteto folkloro ansamblis „Ratilio“ gyvuoja nuo 1968 metų. Jo įkūrėja Aldona Ragevičienė ansambliui vadovavo 5 metus. Po to kurį laiką vadovavo Laima Burkšaitienė, o nuo 1978 m. iki 2007 m. – Zita Kelmickaitė. Instrumentinės grupės vadovais yra buvę: Arvydas Karaška, Algirdas Klova, Antanas Fokas, Milda Ričkutė.
1980 m. buvo įrašyta ansamblio plokštelė „Lietuva – dainų kraštas“, 1987 m. – antroji ansamblio plokštelė, o 1990-aisiais – garsajuostė. Dviejų kompaktinių plokštelių rinktinė „Ratilio“ (2002 m.) atspindi 35 metų ansamblio triūsą.
2008 m. ansamblis atšventė savo 40-metį, jo proga surengė koncertą, kuriame dalyvavo visos ratiliokų kartos, o 45 m. sukakties proga (2012 m.) išleista dviguba garso plokštelė "Lietuvos tradicinė muzika".
Per nemenką ansamblio istoriją koncertuota Latvijoje, Lenkijoje, Italijoje, Suomijoje, Rusijoje, Vokietijoje, Švedijoje, Šveicarijoje, Prancūzijoje, JAV, Kanadoje ir kt.
Pagrindinė Vilniaus universiteto folkloro ansamblio veikla – neužmiršti ir puoselėti tradicinės kultūros palikimą, koncertuoti ir rengti vakarones įvairiausiose Lietuvos vietose ir užsienyje. Nuo 2007 m. ansamblio meno vadovė – Milda Ričkutė. Instrumentinės grupės vadovė – Kristina Aponavičiutė.
Jonas Juraga-Giedraitis

Biografija

Kilęs iš kunigaikščių Giedraičių giminės, brolis Kazimieras Juraga-Giedraitis. Nuo 1714 m. jėzuitas. Mokėsi sintaksės ir poetikos Vilniaus, Slucko, Lomžos ir Drohičino kolegijose. 1723–1727 m. studijavo teologiją Varšuvoje, 1726 m. įšventintas kunigu, apie 1745 m. filosofijos ir teisės daktaras.
1727–1729 m. dėstė retoriką Plocke ir Varšuvoje. Nuo 1730 m. Vilniaus universiteto teologijos ir filosofijos profesorius. 1752–1755 m. – Vilniaus universiteto rektorius; jam vadovaujant 1753 m. universitete įkurta Vilniaus astronomijos observatorija ir matematikos–fizikos kabinetas, pradėta dėstyti naujųjų amžių filosofija. 1735–1745 m. Vilniaus vyskupo teologas. 1745 m. paskirtas jėzuitų noviciato prie Vilniaus Šv. Ignoto bažnyčios rektoriumi ir vadovu; ten įkūrė biblioteką, inicijavo bažnyčios rekonstrukciją. Nuo 1755 m. Lietuvos jėzuitų provincijos provincijolas.
Parašė apologijas Bonaventūrai (Phoenix doctorum e Seraphicis evolans cineribus divus Bonaventūra, 1727 m.) ir Vilniaus universiteto dvasininkams (Apologia pro Universitate Vilnensi adversus clericos Regulares, qui a Scholis Piis denominantur, 1739 m.).
2011 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas

Pakeitimai

2011 m. čempionate įvesta naujovė: kai kuriose rungtyse, kuriose startuoja daug normatyvų neįvykdžiusių mažų ar nepajėgių šalių sportininkų bus rengiamas specialios atkrentamosios varžybos prieš startus su visais.
Aleksandras Alekseičikas Kirinovas

Aleksandras Alekseičikas Kirinovas (g. 1940 m. Minske, Baltarusija) – Lietuvos psichiatras psichoterapeutas, Lietuvos psichoterapijos „tėvas“, Vilniaus miesto psichikos sveikatos centro Ribinių būsenų skyriaus vedėjas.

Biografija

Tėvas gydytojas, dirbo Vilniaus ligoninėje.
1940-1943 m. gyveno Minske, nuo 1943 m. – Naujojoje Vilnioje. Iš Baltarusijos šeima pasitraukė dėl vokiečių politikos. Mokėsi vietinėje rusų mokykloje. Baigęs mokyklą, įstojo studijuoti medicinos į Kauno medicinos institutą. Vėliau persikėlė studijuoti į Vilnių, VU MF. Baigęs medicinos studijas, 3 metus atliko praktiką Utenos psichiatrinėje ligoninėje, aptarnavusioje 3 rajonus (mokytojas Antanas Smalstys). Stažavosi užsienyje. Kelias savaites – Varšuvoje (Lenkija), Prahoje, Berlyne (Vokietija), Maskvoje (Rusija).
Vienas iš mokytojų – VU doc. Napoleonas Indrašius, taikęs hipnozę, ja gydęs, maždaug nuo 1959 m. kėlęs idėjas kaip pradėti lietuvišką psichoterapiją, kurias pirmasis pradėjo įgyvendinti Alekseičikas. 1967 m. įsteigė pirmąjį Lietuvoje psichoterapijos kabinetą. Pradėjo vesti grupinės terapijos seminarus, psichoterapiją dėstė gydytojams bei psichologams. Vėliau sukūrė atskirą psichoterapijos skyrių.