google/wiki40b huggingface dataset:
Japonų kalba

Paplitimas

Japonų kalba šneka apie 130 mln. žmonių, o tai sudaro kiek mažiau nei 2% pasaulio gyventojų. Nors japonų kalba daugiausia vartojama tik Japonijoje, ji buvo, o kai kur ir tebėra paplitusi už Japonijos ribų. Be Japonijos, taip pat vartojama Havajuose, kur apie 5 % gyventojų moka japonų kalbą, ir pagrindinėje JAV dalyje, Pietų Amerikoje (daugiausia Brazilijoje, kur veikia didelė emigrantų iš Japonijos bendruomenė). Japonų kalbos paplitimas pasaulyje susijęs su trimis didelėmis emigracijos bangomis iš Japonijos nuo XIX a. pabaigos iki XX a. vidurio. Kai Japonija buvo okupavusi Korėją, Taivaną, dalį žemyninės Kinijos, Filipinus ir įvairias salas Ramiajame vandenyne iki Antrojo pasaulinio karo pabaigos,  vietiniai okupuotų žemių gyventojai buvo verčiami mokytis japonų kalbos. Todėl daugelis žmonių tose šalyse geba šnekėti tiek vietine kalba, tiek japonų. Manoma, kad japonų kalbos pasaulyje mokosi keli milijonai žmonių.
Kai kuriais skaičiavimais japoniški interneto puslapiai sudaro 4,9 % visų interneto puslapių (4 vieta po anglų, vokiečių ir prancūzų).

Oficialus statusas

Japonų kalba yra faktinė oficiali kalba Japonijoje ir Angaur saloje, esančioje Palau. Taip pat yra nustatyta standartinės kalbos forma: hyōjungo (標準語, standartinė japonų kalba) arba kyōtsūgo (共通語, bendra kalba), tuo tarpu šie abu terminai reiškia beveik tą patį. Japonų kalba buvo sunorminta po Meidži restauracijos, tam pagrindą davė Tokijuje vartota kalbos forma. Hyōjungo mokoma mokyklose, vartojama televizijoje ir oficialiuose pašnekesiuose, pačiame šiame straipsnyje yra rašoma apie šią formą.
Anksčiau, standartine buvusi rašomoji japonų kalba (文語, bungo) skyrėsi nuo šnekamosios kalbos (口語, kogo). Abiejose sistemose buvo skirtumų tarp gramatikos taisyklių ir keletas pakitimų žodyne. Bungo buvo labiausiai paplitusi Japonų kalbos užrašymo sistema iki maždaug 1900 m., kuomet kogo įtaka palaipsniui išaugo. Nuo to laiko iki pat 1940-ųjų buvo vartojamos abi šios japonų kalbos rašomosios sistemos. Bungo vis dar tebėra aktuali kai kuriems istorikams, literatūros mokslininkams ir teisininkams (daug Japonijos įstatymų, išlikusių po Antrojo pasaulinio karo yra parašyti būtent šia kalba).

Taigen kaitymas

Taigen neturi galūnių kaitos, skirtingai nei, pvz., lietuvių kalbos daiktavardžio kaitymas, tačiau jų tarpusavio ryšį ir ryšį su yogen nustato gausybė pagalbinių kalbos dalių, prijungiamų prie žodžio galo. Šiuo atžvilgiu japonų kalba yra labai panaši į korėjiečių. Pagalbinės kalbos dalys nurodo linksnį, kitas kategorijas.

Žodžių tvarka

Žodžių tvarka sakinyje yra gana griežta. Pagrindinė taisyklė – veiksnys eina visada sakinio pradžioje, o tarinys – sakinio gale. Visos kitos sakinio dalys išsidėsto tarp jų, o norimoji pabrėžti sakinio dalis eina arčiau tarinio. Paprasto japonų kalbos sakinio sandara grindžiama temos ir remos santykiu: pradedant naują mintį, iš pradžių pasakoma sakinio tema, užbaigiama dalelyte は (tariama wa), po kurios, taikant minėtą struktūrą, išdėstomas ją apibūdinantis sakinys.
Mertono Statutas

Mertono Statutas (angl. Statute of Merton) − įstatymas, Anglijos karaliaus Henriko III išleistas 1235 m. Mertono vienuolyne (netoli Londono). Statutas reguliavo senjorų ir jų vasalų, įpėdinių santykius, įteisino bendruomeninių žemių grobimą, skatino plėsti ankstyvuosius aptvėrimus.
Japonijos finansų ministerija

Japonijos finansų ministerija (jap. 財務省 = Zaimu-shō) yra Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už finansų politikos įgyvendinimą. Tai viena svarbiausių Japonijos ministerijų, pagarsėjusi griežta darbuotojų atranka ir itin aukšto lygio personalu. Įsteigta 1869 metais. Dabartinė būstinė įsikūrusi Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija

Pirmoji Užsienio reikalų ministerija buvo įkurta iš karto po Meidži revoliucijos, 1869 metais, tačiau panašią funkciją atliekančios institucijos istorija siekia dar VI a. Nuo įkūrimo Finansų ministerijos struktūra mažai keitėsi, didelių reformų nebuvo įvykdyta ir po Antro pasaulinio karo.
Ministerija vaidino svarbų vaidmenį sparčiame Japonijos ekonominiame vystymesi pokariniais dešimtmečiais. Pagrindinės jos funkcijos buvo infliacijos kontrolė, investicijų reguliavimas, bankų sistemos administravimas. Paskutiniais XX a. dešimtmečiais ministerija inicijavo pridėtinės vertės mokesčio įvedimą, kas buvo padaryta 1989 m. Vėliau pasisakė už jo didinimą nuo 3% iki 5%, siekiant užtikrinti didesnes įplaukas į biudžetą ir išlaikyti dėl senstančios visuomenės besiplečiančią socialinės apsaugos sistemą. Nors politiškai labai nepopuliarus, šis pasiūlymas buvo įgyvendintas 1998 metais.
2000 m. ministerija prarado bankų priežiūros funkciją, kuri buvo perleista naujai įkurtai Finansinių paslaugų agentūrai, o monetarinės politikos vykdymas atiteko Japonijos bankui. Po 2001 m. administracinės reformos ministerijos pavadinimas buvo pakeistas iš ilgą istoriją turėjusio 大蔵省 (Ōkura-shō; pažodžiui: „Iždo ministerija“) į dabartinį 財務省 (Zaimu-shō; pažodžiui: „Finansinių reikalų ministerija“).
Verona

Istorija

Verona minima nuo 300 m. prieš Kristų. I a. pr. m. e. Verona buvo vartai į Adrijos jūrą, tapo Romos kolonija. 403 m. vestgotai Veronoje nugalėjo romėnų pajėgas. 489 m. ostgotų karalius Teodorikas nugalėjo Odoakro vadovaujamus germanus. Valdant langobardams (568–774 m.) Verona buvo kunigaikštystės centras. IX–XI a. priklausė frankams, vengrams, bavarams. Nuo XII a. tapo miestu-komuna, vėliau įėjusi į Lombardijos lygą. 1387 m. miestas prisijungė prie Milano, 1405 m. – prie Venecijos, kuri pagal Kampoformijaus taiką 1797 m. atiteko Austrijai. Italijos karalystės dalimi Verona vėl tapo 1866 m.
Juozas Stepankevičius

Juozas Stepankevičius (g. 1933 m. spalio 25 d. Alytuje) – inžinierius kelininkas, muziejininkas.

Biografija

Gimė tarnautojo šeimoje. Mokslus pradėjo 1940 m. ir, baigęs Alytaus I-ąją berniukų gimnaziją, studijavo Kauno politechnikos institute. 1957 m., įgijęs kelių statybos ir eksploatacijos inžinieriaus diplomą, įsidarbino Alytaus KSER-22. 1960 m. gruodžio 5 d. paskirtas į Vievio AKV vyriausiuoju inžinieriumi ir šias pareigas ėjo 11 metų. 1972 m. tapo Valdybos viršininku ir juo dirbo iki 1994 m. vasario 1 d. Nuo 1995 m. spalio 19 d. atsisakęs VĮ „Automagistralė“ vadovo posto, pradėjo dirbti Kelių muziejaus vedėju.
1972 m. apdovanotas „Garbės ženklo“ ordinu už automagistralės Vilnius-Kaunas tiesimą. 1988 m. suteiktas nusipelniusio inžinieriaus vardas. Apdovanotas „Kultūros žymūno“, „Garbės kelininko“, „Garbės medžiotojo“ vardais.
Beitar Jerusalem FC

Istorija

Klubas įkurtas 1936 m.
Centrinis stadionas (Karaganda)

Istorija

Atidarytas 1958 m. Talpina 19 000 žiūrovų. 
Renovuotas 2001 m. Atitinka UEFA keliamus reikalavimus.
Karagandos „Šahter“
Kulundos stepė

Kulundos stepė (rus. Кулундинская степь), Kulundos lyguma (Кулундинская равнина) – lygumų sritis Vakarų Sibire, Rusijos Altajaus krašte bei Kazachstano Pavlodaro srityje. Driekiasi Obės ir Irtyšiaus tarpupyje, šiaurėje ribojasi su Barabos stepe, pietryčiuose – su Altajaus priekalnėmis. Paviršius banguotas (aukštis iki 250 m) su charakteringomis griovomis ir dubumomis, kurios užimtos upėmis (Kulunda, Burla) ir ežerais (Kulundos, Kučiuko, Didysis Jarovojės, Mažasis Jarovojės, Petuchovo, Tantaros ir daug kitų). Ežerai nenuotakūs, druskingi, juose kaupiasi sodos, glauberio, valgomoji druskos.
Klimatas žemyninis, pasižymintis karšta, sausringa vasara ir šalta, nesnieginga žiema. Vidutinė sausio temperatūra -17–19 °C, liepos mėnesio +19-22 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis 250–350 mm. Žiemą būdingos stiprios vėtros. Šiaurėje ir rytuose vyrauja varpinių stepės, pietuose ir vakaruose – kiečių ir varpinių stepės, yra pušų giraičių.
Kulundos stepė – svarbus Altajaus krašto žemdirbystės regionas. Išdirbtose stepėse auginami javai, techninės kultūros.
Vilija Vaitkutė Pavan

Vilija Vaitkutė Pavan (g. 1970 m. vasario 7 d.) – teisininkė, verslo teisės advokatė, advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN" partnerė, „LAWIN“ Ginčų sprendimo ir transporto praktikos grupės vadovė, komercinio arbitražo arbitrė.

Biografija

1988-1993 m. Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete studijavo teisę, įgijo teisininkės kvalifikaciją (1992 m. studijavo Örebro universitete Švedijoje). 1994 m. Londono universiteto „Queen Mary & Westfield“ koledže baigė podiplomines teisės studijas (LL.M.), jūrų teisės magistrė. 1993–1994 m. liepos mėn. stažavosi Londono advokatų kontorose „Richards Butler“ ir 1996 m. spalio-1996 m. gruodžio mėn. „Davies Arnold Cooper“. 2005 m. kovo mėn. dalyvavo „Lex Mundi“ Mainų programoje, stažavosi teisės firmoje „Butzel Long“ Detroite (Mičiganas, JAV).
1995 m., 2001 m. Klaipėdos universiteto ir Klaipėdos aukštesniosios jūreivystės mokyklos dėstytoja, 1994-1995 m. Klaipėdos jūrų krovinių kompanijos "KLASCO" juristė, 1995 m. UAB „Jusmarina" partnerė, nuo 1996 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai“ teisininkė. Nuo 1999 m. advokatė, 2000–2006 m. „LAWIN“ asocijuota partnerė, nuo 2007 m. advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN“ partnerė.
Nuo 2003 m. Ginčų sprendimo ir transporto praktikos grupės vadovė (grupės veiklos sritys – Teisminis procesas, Arbitražas ir kitoks alternatyvus ginčų sprendimas, Sprendimų pripažinimas ir vykdymas, Transportas ir prekybinė laivyba). Vilniaus komercinio arbitražo teismo arbitrė. 2 kartus perrinkta ICC arbitražo teismo nare (3 metų kadencijai). 2005 m. kaip „LAWIN“ teisininkė atstovavo Lietuvai (Vyriausybei) ginče su Norvegijos bendrove „Parkerings-Compagniet A/S" dėl investicijų į automobilių stovėjimo infrastruktūrą (Pavan dalyvavo kaip konsorciumo, sudaryto iš advokatų kontoros „Adamonis, Beržanskienė ir partneriai „Sorainen Law Offices" (SLO) bei advokatų kontoros „Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai LAWIN", teisininkė).
Praktikos sritys – Teismo procesas, alternatyvus ginčų sprendimas (arbitražas, mediacija). Jūrų ir sausumos transporto teisė, energetikos teisė (naftos, dujų, elektros energijos sektoriai), tarptautiniai prekių pirkimai-pardavimai, įmonių teisė. Dalyvavo įvairiose tarptautinėse konferencijose bei seminaruose arbitražo tematika užsienyje – Helsinkyje (Suomija), Stokholme (Švedija), Rygoje (Latvija), Lisabonoje (Portugalija), skaitė pranešimus anglų kalba.
Moka anglų, rusų, italų kalbas.
Volgodonskas

Istorija

Įkurtas kaip darbininkų gyvenvietė statant Volgos-Dono laivybos kanalą. 1956 m. suteiktos miesto teisės.
Teisės referendariatas

Teisės referendariatas (vok. Rechtsreferendariat) - parengiamoji teisės praktika Vokietijoje; referendariato rūšis. Pradėti leidžiama išlaikius vad. pirmąjį valstybinį teisės egzaminą („erstes juristiches Staatsexamen“). Baigęs teisės referendariatą, įgyją teisę laikyti II valstybinį egzaminą. Jį išlaikęs teisininkas yra vadinamasis teisininkas generalistas (vok. Volljurist). Jam suteikiamas titulas - teisės asesorius (vok. Rechtsassessor, lot. Assessor juris, Assessor iuris). Tuo pačiu yra įgyjama teisinė kvalifikacija eiti teisėjo pareigas (Befähigung zum Richteramt).

Stažuotės

Privalu stažuotis 5-6 vietose (vok. Station - 'stacija', 'stotis'). Atskiros stažuotės yra pagal teisės sritis. Dažniausiai pirmiausia seka Civilinė (Zivilstation), po to - Baudžiamoji (Strafstation), Advokatūros (Anwaltsstation), Administracinė stažuotė (Verwaltungsstation) ir pabaigoje - Pasirenkamoji stažuotė (Wahlstation). Organizacijos - teismai, advokato kontora, prokuratūra, viešojo administravimo įstaigos (pvz., ministerija, savivaldybė). Gali būti atliekama ir užsienyje. Pvz., administracinės stažuotės atveju tinka Vokietijos ambasada, konsulatas arba Užsienio prekybos rūmai (AHK), Advokatūros stažuotei - Vokietijos advokatų kontora (pvz., kad ir Lietuvoje, Vilniuje - bnt ir „Rödl“ adv. kontorose dirba po 1 advokatą iš Vokietijos, kruei pagal VFR įstatymus yra pripažinti tinkami vadovauti vokiečių referendarų praktikoms Lietuvoje).

Teisės referendaras

Teisės referendaras (Rechtsreferendar, sutr. Ref. iur., Ref. jur., Rrf., Rechtsrf.; Referendar) praktikos metu yra valstybės tarnautojas (neoficialiai yra vadinamas tarnautoju stažuotoju, vok. Anwärter), vad. laikinasis valstybės tarnautojas (vok. Beamter auf Widerruf) arba (daugumoje federalinių žemių) patenka į specifinius viešosios teisės reguliuojamus mokymosi santykius (vok. öffentlich-rechtliches Ausbildungsverhältnis).
Martynas Nagevičius

Biografija

Gimė 1970 m. rugsėjo 10 d. Vilniuje, Antakalnyje, mokytojos ir dėstytojo šeimoje.
1988 m. baigė Vilniaus 18-ąją vidurinę mokyklą (dabar – Vilniaus Antakalnio gimnazija).
1993 m. baigęs Vilniaus Gedimino technikos universitetą, įgijo šildymo ir vėdinimo inžinieriaus išsilavinimą, o 1995 m. – energetikos mokslų magistrą.
Darbinę karjerą pradėjo Europos Sąjungos energetikos centre, vėliau dirbo Danijos konsultacinėje įmonėje „COWI Baltic“ energetikos inžinieriumi.
2002 m. įkūrė konsultacijas energetikos srityje teikusią įmonę  „Ekostrategija“, kuri iki 2007 m. tapo didžiausia šioje srityje Lietuvoje veikiančia kompanija. 2007 m. šią įmonę pardavė Danijos kapitalo kompanijos „COWI A/S“ valdomai „UAB COWI Lietuva“.
Nuo 2007 m. vykdo individualią veiklą energetikos ir aplinkosaugos srityse. 
Nuo 2013 m. - Vilniaus Gedimino technikos universiteto (Aplinkos inžinerijos fakulteto) dėstytojas.

Visuomeninė veikla

Martynas Nagevičius yra Lietuvos energetikos konsultantų asociacijos direktorius, Lietuvos atsinaujinančių išteklių energetikos konfederacijos prezidentas, visuomeninio judėjimo „Žmonės sprendžia“ steigėjas.
2015 m. Pasaulio energetikos tarybos apdovanotas Lietuvos energetikų garbės ženklu.

Politika

2012 - 2016 m. Lietuvos žaliųjų partijos narys.
2016 m. įstojo į Lietuvos Respublikos Liberalų sąjūdį. 2019 m. tapo Lietuvos Respublikos Liberalų sąjūdis valdybos nariu.

Domėjimosi sritys

Domisi energetika, ekologija, atsinaujinančių išteklių naudojimo plėtros, energijos vartojimo efektyvumo didinimo politika Lietuvoje ir Europos Sąjungos šalyse.  
Laisvalaikio pomėgiai - kelionės, žygiai pėsčiomis, važinėjimas dviračiu, A. Žebrausko teatrinės improvizacijos, šachmatai, čigongas, knygų skaitymas, laiko leidimas su vaikais.

Šaltiniai

https://www.15min.lt/tema/martynas-nagevicius-36591
http://www.verslosavaite.lt/index.php/Verslas-ir-ekonomika/Parduota-didziausia-Lietuvos-energetikos-planavimo-kompanija.html
LT projektas “Susipažink su EkoŽmogumi” - Martynas Nagevičius
http://www.biokuras.lt/ivyko-lietuvos-energetiku-dienos-minejimas
http://www.wec.lt/komiteto-nariai/33-lietuvos-energetikos-konsultantu-asociacija
Mainichi Shimbun

Mainichi Shimbun (jap. 毎日新聞 = Kasdienės naujienos) – vienas iš didžiųjų Japonijos dienraščių bei tokio paties pavadinimo žiniasklaidos kompanija. Būstinė įsikūrusi Tokijuje.
2018 m. duomenimis rytinis Mainichi Shimbun laikraščio tiražas siekė 2,82 mln. kopijų, o vakarinis – 0,72 mln. kopijų. Naujienos taip pat publikuojamos internetiniuose portaluose mainichi.jp (japonų k.) ir mainichi.jp/english (anglų k.).

Istorija

Laikraštis pradėtas leisti Tokijuje 1872 m. vasario 21 d. kaip Tokyo Nichi Nichi Shimbun, o 1888 m. Osakoje kaip Osaka Mainichi Shimbun. 1922 m. pasirodė pirmoji angliška laikraščio versija. 1943 m. Tokijo ir Osakos laikraščiai buvo suvienyti po tuo pačiu Mainichi Shimbun pavadinimu. 2019 m. duomenimis laikraštis turėjo 24 užsienio korespondentų atstovybės.

Ideologija

Asahi Shimbun laikraštis vertinamas kaip atstovaujantis centro-kairės vertybes.
Technostruktūra

Technostruktūra – organizacijos struktūros dalis, kurią sudaro įvairūs analitikai, kurie projektuoja ir formalaus valdymo, kontrolės, prisitaikymo struktūras, jas palaiko.
Henrio Mintsbergo nuomone, technostruktūros įtaka remiasi kompetencijos sistema, bet pasireiškia per biurokratinės kontrolės sistemos vystymą. Tuo tapu stipri organizacijos ideologija mažina biurokratinės kontrolės (o kartu ir technostruktūros) poreikį. Dėl to technostruktūra paprastai priešinasi organizacijos ideologijos vystymuisi ir palaikymui.
Technostruktūros analitikai paprastai menkai tesiidentifikuoja su savo organizacija.
Kadangi technostruktūros projektuojamos kontrolės ir prisitaikymo sistemos labiau reikalingos, kai kas nors keičiasi, technostruktūra skatina daryti nuolatinius pokyčius. Tai daroma, net jei pačiai organizacijai šie pokyčiai nenaudingi. Kita vertus, Mintsbergo nuomone, šie pokyčiai paprastai būna gana atsargūs, nes technostruktūra siekia standartizuoti visų kitų organizacijos dalių darbą, o dideli pokyčiai tam trukdo.
Iš organizacijos tikslų technostruktūra labiausiai linksta susitelkti į operacinius, išmatuojamus, tikslus, nes jie leidžia lengviausiai pagrįsti biurokratinės kontrolės naudą. Iš jų technostruktūra labiausiai linksta į našumą, ekonominius tikslus.
Šiaurės provincija (Ruanda)

Istorija

Sudaryta 2006 m. iš buvusių Ruhengerio, Bjumbos ir dalies Kigalio kaimiškosios provincijų.
Jekabas Kazakas

Biografija

1913–1915 mokėsi Rygos, 1915–1917 m. Penzos meno mokyklose. 1919 m. ekspresionistų grupuotės, Rygos menininkų grupuotės vienas įkūrėjų.

Kūryba

Ankstyvoji kūryba paveikta impresionizmo, vėlesnėje žymi senųjų Vakarų Europos meistrų, prancūzų modernizmo atstovų kūrybos įtaka. Sukūrė portretų (autoportretai „Prie stalo“ 1917 m.), figūrinių kompozicijų (ciklas „Emigrantai“ 1917 m., „Cirkas“ 1919 m.). Kūriniams būdinga ekspresija, monumentalumas, formų deformacija, juose ryškūs latvių modernizmo dailės bruožai. Sukūrė medžio raižinių ir linoraižinių, piešinių.
Masu

Masu (jap. 枡 = masu) – kvadrato formos medinė dėžutė, tradiciškai naudota Japonijoje kaip oficialus ryžių kiekio matas. Dėžutės tūris gali svyruoti nuo maždaug 0,18 litro (tūrio vieneto, vadinamo 合 = go) iki 18 litrų (斗 = to). Mažos masu dėžutės, talpinančios apie 180 ml, šiais laikais naudojamos kaip puodeliai, iš kurių geriama sakė.
Septyni Ukrainos stebuklai

Septyni Ukrainos stebuklai (ukr. Сім чудес України) – septynių įspūdingiausių Ukrainos kultūros bei architektūros paminklų sąrašas, sudarytas valstybiniu mastu, tokio pat pavadinimo, konkurso metu.

Akcija

Akcija startavo 2007 m. gegužę, jos iniciatorius buvo politikas Mykola Tomenka.
Regionai siūlė savo įžymius objektus, iš viso susidarė apie tūkstantis. Šimto žmonių taryba (kurią sudarė kultūros specialistai, istorikai, gidai) išrinko iš pradžių šimto, o vėliau 21 objekto sąrašą balsuoti internete.
Galutiniai rezultatai paskelbti 2007 m. rugpjūčio 21 d.
Mikalojus Firlejus (1588)

Biografija

Lenkijos magnatų Firlejų giminės atstovas, herbo „Lewart“ savininkas. Liublino ir Rusios vaivados Petro Firlejaus (m. 1553) ir Katerinos Tenčinskos antrasis sūnus. Broliai – Janas ir Andžejus.
Buvo Vislcos ir Ravos kaštelionu, Kameneco seniūnu. 1588 metais užėmė Liublino vaivados pareigas.
Išsiskyrė išsimokslininmu ir buvo žinomas kaip oratorius; lot. alter Cicero – išsireiškia apie jį vienas rašytojas. Dalyvavo daugybėje pasiuntinybių.

Šeima

Buvo vedęs Aną Sežkovską, turėjo 4 dukteris.
Dániel Gazdag

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo 2013 m. Žaidė gimtinėje už Budapest Honvéd.
Pasižymėjo įvarčiu Europos lygos 2019–2020 m. turnyro atrankoje prieš FK Žalgiris.

Rinktinės

Yra atstovavęs Vengrijos U-17 ir U-18 rinktines. Žaidė už U-21 rinktinę.
Paukščių sala (Slovakija)

Paukščių sala (svk. Vtáčí ostrov) – nedidelė salelė Slovakijoje, į pietvakarius nuo Šamorino, Dunojaus upėje įrengtame Gabčikovo tvenkinyje, Hrušovskos užutėkyje. Plotas – 6,86 ha. Paviršių užima daugiausia pievos, yra retmiškių, pavienių medžių. Pakrantės skardingos, sunkiai prieinamos.
Paukščių sala – svarbi vandens paukščių buveinė. Čia peri rudagalviai kirai, juodagalviai kirai, upinės žuvėdros, žiemoja kuoduotosios antys, rudagalvės antys, baltakaktės žąsys.
Bosabolas

Bosabolas (angl. Bossaball) – komandinis sporto žaidimas su kamuoliu, kuriame vyrauja tinklinio, futbolo, gimnastikos ir kapueiros elementai. Dvi komandos žaidžia ant pripučiamos tinklinio aikštelės, kurioje įtaisyti batutai iš abiejų tinklo pusių.
Grand Theft Auto IV

Apžvalga

Žaidimo veiksmas vyksta fiktyviame Liberty City mieste (kuris sukurtas pagal šių dienų Niujorką). „Rockstar Games“ atkūrė keturis iš penkių Niujorko rajonų – Broker, Algonquin, Dukes, Bohan, taip pat žaidime yra ir Alderney (kuris nėra tikrojo Niujorko rajonas). Žaidime nėra penktojo Niujorko rajono „Steiteno salos“. Žaidimas turi daug detalesnę grafiką nei kitos „GTA“ serijos dalys. Jame atkurta daugybė garsių Niujorko objektų, tokių kaip Laisvės statula, kuri žaidime vadinasi Laimės statula (angl. Statue of Happiness).
Pagrindinis veikėjas, vardu Niko Beličius, neįvardinto karo Rytų Europoje veteranas, kuris atvyksta į Jungtines Valstijas ieškodamas taip vadinamos Amerikietiškos svajonės, bet greitai įsitraukia į gaujų, nusikaltimų ir korupcijos pasaulį. Kaip ir kiti serijos žaidimai, šis susideda iš dviejų elementų – vairavimo ir šaudymo plačios laisvės pasaulyje. „Grand Theft Auto IV“ turi keletą kelių žaidėjų (angl. multiplayer) režimų.
Viena labiausiai nuo ankstesnių dalių skirianti žaidimo savybė yra galimybė tam tikrose vietose pasirinkti misijos atlikimo/užbaigimo būdą, kuris įtakoja tolesnį žaidimo vyksmą ir jo pabaigą. Dėl naujos žaidimo priedangos sistemos, žaidėjas gali pasinaudoti įvairiais daiktas, kad išvengtų ugnies lauko. Taip pat patobulintas šaudymas (galima taikytis į atskiras kūno dalis) ir kovos scenos (veikėjas gali atlikti daugiau įvairesnių smūgių, gintis ir kontratakuoti). Policijos ir kitų spec. pajėgų dirbtinis intelektas smarkiai patobulintas.

Siužetas

Veiksmas vyksta 2008 m. „Liberty City“ mieste. Pagrindinis veikėjas Niko Beličius (Niko Bellic) buvo įkalbintas savo pusbrolio Romano atvykti į Liberty City. Jis melavo Niko, sakydamas, jog pats gyvena labai turtingai, turi daug pinigų, merginų ir vilų, tam kad Niko paliktų savo šalį Serbiją ir atvyktų į Liberty City. Atvykęs Niko supranta, jog viskas kiek kitaip nei jam pasakota. Romanas turi paprastą taksi firmą, mažą butą ir yra prasiskolinęs rusų mafijai.
Algirdas Naraškevičius

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus tarybinę partinę mokyklą, ekonomistas, 1981 m. baigė Vilniaus aukštąją partinę mokyklą. Lietuvos metrologijos tarnybos Klaipėdos apskrities sektoriaus vyr. valstybinis inspektorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kretingos rajono skyriaus narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m. (LDDP sąraše) ir 2003–2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narys, Kultūros, sporto ir jaunimo reikalų komiteto narys.
Sutuoktinė Regina, vaikai Edgardas, Ričardas.
Gruodžio 14

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Alfreda – Alfredas – Augeda – Augedas – Augenė – Augenis – Fredas – Kintibutas – Kintrimas – Kintrimė – Kintvilas – Kintvilė – Tarvainas – Tarvainė
Landslov

Landslov (žemės teisė) – karaliaus Magnus Håkonsson lagabøte (1263–1280) priimtas XIII a. teisynas, skirtas ir Norvegijos Frostathing apskričiai. Didingiausias Skandinavijos teisėkūros aktas viduramžiais, buvęs reikšmingas iki pat naujųjų laikų.
Siekiant įvesti kontinento dvaro papročius, Hirðskrá stengėsi su žemyno valdovais bendrauti viename kultūriniame lygmenyje, modernizuoti teisę. Jis pasiuntė gabius valdinius (kaip Audun Hugleiksson) į žemyno universitetus, kad jie ten studijuotų valstybės reikalams reikšmingus mokslus. Grįžę absolventai aktyviai imdavosi teisėkūros. Pradžioje buvo atnaujinta Landslov.
Antrajame skyriuje – krikščionių teisė, tačiau nuostatos apibendrintos, jų paskirtis – atriboti karaliaus ir vyskupo galias. Ankstesniuose įstatymuose buvo itin detalių bažnytinio gyvenimo nuostatų. Iš islandų analų yra žinoma, kad 1269 m. Frostathing karalių tik įgaliojo noveliuoti (atnaujinti)įstatymo pasaulietinę dalį. Krikščioniškoji teisė turėjo būti atnaujinti tik kartu su arkivyskupu, kas tuometinėje situacijoje nebuvo įmanoma. Ankstesnės nuostatos didžiąja dalimi buvo pasenusios. Antraštė „Krikščionių teisė“ – ne spraga, skyriuje įtrauktos normos dėl karūnos paveldėjimo. Nors ir esant Bažnyčios įtakai, palyginant su anksčiau jos buvo esmingai modifikuotos.
GKS Bełchatów

Istorija

klubo ištakos siekia 1977 m., kai buvo įkurtas GKS Węgiel Brunatny Bełchatów.
Nuo 1983 m. žinomas GKS Bełchatów. Eilę metų dalyvavo aukščiausioje lygoje, bet iš jos iškrito.