google/wiki40b huggingface dataset:
Ariana Grande

Biografija

Ariana Grande gimė 1993 m. birželio 26 d. Boka Ratono kurorte Floridos valstijoje. Tėvai − Edward Butera, grafikos dizaineris, ir Joan Grande, komunikacijų bendrovės vadovė (CEO). Ariana Grande pradėjo dainuoti ir vaidinti vietos teatre. Būdama 15 metų, Ariana Grande debiutavo Brodvėjaus miuzikle „13“ (2008) Šarlotės vaidmenyje ir už atlikimą laimėjo Nacionalinės jaunimo teatro asociacijos apdovanojimą. 2010 m. pasirodė Desmond Child miuzikle „Cuba Libre“ ir pradėjo vaidinti „Nickelodeon“ seriale „Victorious“, jame atliko itin charizmatiškos ir gana keistos merginos Cat Valentine vaidmenį. Serialas tapo labai populiarus Amerikoje, buvo nominuotas keletui „Emmy“ apdovanojimų.
2011 m. Ariana Grande įrašė savo pirmąjį singlą „Put Your Hearts Up“, kurio vėliau atsisakė dėl jo vaikiškumo. 2013 m. serialas „Victorious“ buvo netikėtai nutrauktas, o aktorei pasiūlytas vaidmuo naujame to paties kanalo seriale „Sam & Cat“, kuriame atliko tą patį Cat Valentine vaidmenį kaip ir seriale „Victorious“. Serialas yra apie dvi merginas, gyvenančias kartu ir kartais dirbančias auklėmis. Pirmoji serija parodyta 2013 m. birželio 8 d. Serialas pasiekė aukštus reitingus, dėl to kanalo prodiuseriai užsakė 40 serijų. 2014 m. serialas nutrauktas nepasirodžius visoms 40 serijų.
Daina „The Way“, išleista kovo 26 d. ir įrašyta kartu su Mac Miller, susilaukė netikėtos sėkmės, singlas „Billboard Hot 100“ pasiekė devintą vietą ir sertifikuotas triskart platininiu.  2013 m. vasarą išėjo pirmasis Grande albumas „Yours Truly“, iš kurio kiti du singlai „Baby I“ ir „Right There“ tapo hitais.
2014 m. pavasarį pasirodė pirmoji dainininkės antrojo albumo daina „Problem“. Ši daina sulaukė dar didesnės sėkmės nei „The Way“ ir Jungtinių Valstijų tope pasiekė antrąją vietą. Kiek vėliau Jessie J išleido singlą „Bang Bang“, kurį įrašė kartu su Ariana ir Nicki Minaj. Antrasis atlikėjos albumas „My Everything“ išleistas 2014 m. rugpjūčio 25 d. ir susilaukė didelės komercinės sėkmės pasauliniu mastu. Vienu metu trys Ariana Grande singlai buvo JAV „Billboard“ topų dešimtuke.
2016 m. atlikėja grįžo po trumpos pertraukos su singlu „Dangerous Woman“. Iš pradžių paskelbus, kad jos trečiasis albumas vadinsis „Moonlight“, vėliau persigalvojo ir jį pavadino „Dangerous Woman“, albumas buvo išleistas tų pačių metų gegužės 20 d. Antrasis albumo singlas „Into You“ buvo išleistas gegužės 6 d.
2017 m. gegužės 22 d., iškart po Ariana Grande koncerto Mančesterio arenoje išeinant lankytojams, 22 metų Salmanas Abedi įvykdė teroro aktą (susprogdino bombą), kurio metu žuvo 22 žmonės, 64 sužeisti. Atsakomybę už išpuolį prisiėmė džihadistų grupuotė „Islamo valstybė“. 2018 metų birželio pradžioje susižadėjo su komiku Pete Davidson, o spalio viduryje jie išsiskyrė.
Tekiskiakas

Istorija

Miesto pavadinimas nahuatlių kalba reiškia „karbonatingų vandenų vieta“. Otomiai miestą vadina Mbixe – tai reiškia „atvira loma“.
Vietovė gyvenama bent 12 tūkst. metų. Miestą per tą laiką valdė įvairios tautos – čičimekai, mištekai, toltekai, tepanekai, galiausiai – actekai. Actekų imperijoje Tekiskiakas priklausė Tepanekų rajonui ir mokėjo duoklę valdytojui Takubai. Ispanams užkariavus Meksiką, pradėta klinčių gavyba. XVI a. vid. pradėjo kurtis pranciškonai. XX a. pr. nutiestas drėkinamasis kanalas (jį kasant rastas labai senas kaulų raižinys), suklestėjo pulkos gamybos pramonė. Nuo XX a. vid. Tekiskiakas įeina į Meksiko aglomeraciją.
Per Sacharą

Turinys

Ketvertas specialistų atvyksta į Tunisą dirbti naujo naftotiekio statyboje, tačiau veiklą trikdo apylinkėse nuolat pasirodantys teroristai. Išpuolio metu vienas iš jų žūva, tačiau trejetas, anksčiau tarnavę karinėse pajėgose, leidžiasi persekioti. Galiausiai pavyksta sučiupti du teroristus, tačiau tuo pačiu jie pasiklysta dykumoje. Kol jie bando rasti kelią, vyrams kyla idėja, pasinaudojant situacija ir teroristais, gauti ir pasisavinti išpirką iš naftotiekio kompanijos…
Auspicijos

Auspicijos (lot. Auspicia) – būrimai, spėjimai apie dievų norus, dažniausiai iš paukščių. Romėnai, imdamiesi kokio nors žymesnio valstybinio reikalo, klausdavo augūrų nuomonės ar tai atitinka dievų norus. Augūrai dievų valią stengdavosi sužinoti būrimu. Būrimus darydavo šventovėje (templum), kurios viduryje buvo kambarėlis su durimis iš pietų pusės ir su anga lubose. Paukščio skridimas iš rytų į vakarus reiškė dievų palankumą.
Auspicijos Senovės Romoje taip pat reiškė aukštesniųjų magistratų teisę bendrauti su dievais, t. y., atstovauti savo valdinius religijos srityje.
Georges Melies

Biografija

Žoržas Meljė gimė Paryžiuje, batų gamintojų šeimoje. Mokėsi vaizduojamojo meno mokykloje.
1884 m. skatinamas tėvų tęsė studijas Londone – tikėtasi, kad išmokęs anglų kalbos sūnus dirbs tėvo batų įmonėje. Londone Žoržas Meljė susidomėjo iliuzionistų pasirodymais.
Grįžęs iš Londono, dirbo tėvo fabrike ir tėvui išėjus į pensiją perėmė vadovavimą verslui. Šiose pareigose jis gerai uždirbo ir 1888 m. sugebėjo nupirkti žymųjį Robert-Houdin‘o magijos teatrą.
Nuo tada Žoržas Meljė tapo profesionaliu iliuzionistu. Savo pasirodymuose jis demonstruodavo magijos ir iliuzijų technikas, kurių išmoko gyvendamas Londone, taip pat savo sukurtus triukus. Taip susidomėjo merginomis, pamilo Leną Straubel, bet dėl neištikimo mylimosios būdo netyčia ją nužudė (nėra žinoma, iš kur šita informacija).
1895 m., išvydęs brolių Liumjerų kino kamerą, jis susidomėjo kinu ir 1897 m. Paryžiuje įkūrė savo kino studiją. Pagal magijos ir muzikinio teatro tradicijas aktoriai vaidindavo tapytų dekoracijų fone. Nuo 1896 iki 1914 m. šioje studijoje buvo sukurtas 531 filmas, kurių trukmė siekė nuo vienos iki keturiasdešimties minučių. Šie filmai neretai buvo panašūs į magijos teatro pasirodymus, kuriuose dalyvaudavo Žoržas Meljė: juose buvo vaizduojami triukai ir neįmanomi įvykiai, kaip antai dingstantys arba kintančio dydžio objektai.
Garsiausias jo filmas yra 1902 m. pastatyta trisdešimties scenų „Kelionė į Mėnulį“ (Le voyage dans la Lune). Taip pat garsi ir jo 1904 m. juosta „Neįmanoma kelionė“ (Le voyage à travers l'impossible). Abiejose Žiulio Verno istorijų stilių primenančiose juostose pasakojama apie keistas keliones. Šie filmai laikomi vienais svarbiausių ankstyvųjų mokslinės fantastikos filmų, nors iš tiesų jų stilius panašesnis į maginę fantastiką.
Žoržo Meljė juostoje „Velnio pilis“ (Le Manoir du diable, 1896 m.) galima rasti ir siaubo filmo užuomazgas.
1913 m., neatlaikiusi stambių Prancūzijos ir JAV studijų konkurencijos, Žoržo Meljė kino kompanija bankrutavo ir ją nupirko „Pathé Frères“ įmonių grupė. Praradęs verslą, Žoržas Meljė ėmė pardavinėti žaislus.
Pirmojo Pasaulinio karo metais Prancūzijos armija konfiskavo beveik 500 celiuliozėje įrašytų Žoržo Meljė filmų ir panaudojo juos batų pakulnių gamyboje. Daugelis likusių filmų buvo parduoti ir perdirbti į naujas kino juostas, todėl iki šių dienų išliko labai nedaug Žoržo Meljė darbų.
Laikui bėgant Žoržo Meljė nuopelnai kino menui buvo pripažinti. 1931 m. jis buvo apdovanotas Nacionaliniu Garbės Legiono ordinu, o 1932 m. Kino asociacija parūpino jam būstą.
Žoržas Meljė mirė Paryžiuje ir yra palaidotas Per Lašezo kapinėse.
Kamenis prie Obės

Istorija

Gyvenvietė, iki 1933 m. vadinta Kameniu, pradėjo kurtis 1670 m., miesto teisės nuo 1915 m.

Lietuviai

1941 m. liepos mėn. į Kamenį prie Obės iš TSRS okupuotos Lietuvos ištremta apie 400 žmonių, daugiausia valdininkų, gydytojų, mokytojų, karininkų šeimos. Vyrai kaip politiniai kaliniai įkalinti lageriuose. Pradžioje tremtiniai gyveno pas vietos gyventojus tvartuose, sandėliuose, nuo 1942 m. – šaltuose barakuose, po kelias šeimas kambaryje. Badavo, ypač 1944 m. Dirbo grūdų elevatoriuose, statybose, plytinėse, vilnų karšykloje. 1942 m. vasarą dalis tremtinių išvežta prie Laptevų jūros. 1955 m. tremtiniai pradėjo grįžti į Lietuvą, dauguma grįžo 1957–1959 m.
Protokolas

Protokolo rūšys

Karališkasis protokolas – griežtų taisyklių sistema ir jų vykdymo formos, priimtos monarchų rūmuose.
Karinis protokolas – kariuomenėje visuotinai priimtų elgesio normų, manierų ir taisyklių kodeksas, taikytinas visose karinėje srityje dirbančių žmonių gyvenimo ir darbinės veiklos sferose, taip pat ir laivyne.
Diplomatinis protokolas – elgesio taisyklės, kurių privalo laikytis diplomatai ir kiti oficialūs valstybių atstovai įvairiuose oficialiuose diplomatiniuose renginiuose, taip pat bendraudami tarpusavyje.
Tarnybinis protokolas – visuma taisyklių, tradicijų ir susitarimų, kuriais grindžiamas bendravimas įvairaus darbo sferoje.
Palaima (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

VABALNINKAS – 3,5 km
BIRŽAI – 27 km
Remeikiai (Biržai) – 2,4 km
Ramongaliai – 1 km
Čypiškis – 1,1 km
Inkūnai – 2,4 km
Kateliškiai – 2 km
Šok!

Formatas

Konkurse nebuvo ribojamas nei amžius, nei šokio kolektyvo sudėtis (solo, duetai, grupės…). Dalyvis, duetas ar grupė buvo vadinami šokio vienetais. Atrankų ir pusfinalių metu šokėjai šoko savo stilių, o finalų metu turėjo įvaldyti kitokios stilistikos techniką. Vyko 4 etapai iki nugalėtojo paskelbimo.
Atrankų metu šokėjai komisijai turi sušokti 1 minutės trukmės šokio kompoziciją. Teisėjai vertina komentarais bei keldami lenteles su užrašu „Šok!“. Šokio vienetas, pamatęs bent 3 pakeltas lenteles, patenka į kitą etapą. Į pusfinalius patenka 45 šokio vienetai.
Vyksta penki pusfinaliai. Viename pusfinalyje rungiasi devyni šokio vienetai. Jie turi paruošti 2 minučių šokį. Pamatę visus pasirodymus, komisija ir choreografų taryba kartu nuspręndžia, kurie du šokio vienetai patenka į finalus. Ne visada iš vienos laidos į finalus patenka tik du dalyviai, būna išimčių.
Pagal taisykles į finalus patenka 11 šokio vienetų (10 komisijos sprendimu ir 1 lrytas.lt skaitytojų baslavimu), tačiau būta išimčių. Finaluose dalyviai turi rodyti kito stiliaus nei jie įpratę šokius. Šokėjams kompozicijas stato garsūs Lietuvos choreografai. Teisėjai dalyvius vertina dešimtbalėje sistemoje. Finaluose balsuoja ir televizijos žiūrovai. Bendrą lentelę sudaro 50% komisijos balai ir 50% žiūrovų balsai. Kiekvieno finalo metu krinta skirtingas šokio vienetų kiekis. Iš viso vyksta 5 finalai.
Superfinale lieka 5 dalyviai. Komisija jų nevertina, viską sprendžia tik žiūrovai. Pirmojo rato metu visi pristato naują šokį savam stiliuj. Sušokus visiems pranešama kuris šokio vienetas iki to laiko gavo mažiausiai žiūrovų balsų. Jis iškrenta. Antrojo rato metu dalyviai šoka pasirinktą šokį iš finalų. Po visų kompozicijų paskelbiamas nugalėtojas, surinkęs daugiausia televizijos žiūrovų balsų.
Nemuno sargas

Nemuno sargas (Niamuno sargas, broliams lietuvininkams žinias pranešąs) – savaitraštis, leistas 1884–1887 m. Ragainėje, Tilžėje (nuo 1885 m.).

Istorija

Leido ir redagavo Jurgis Mikšas, Julius Zybertas, Ernestas Vejeris. Spausdino F. Zyberto spaustuvė Ragainėje, J. Mikšo spaustuvė Tilžėje. Spausdintas gotišku šriftu. Išėjo 39 numeriai. Išleido „Lietuviškas kalendras“ (1885 m.) keletą priedų.
Spausdino žinias iš Lietuvos ir Prūsijos, iš užsienio, straipsnius apie ūkininkavimą, gromatas iš Amerikos, pateikdavo straipsnių iš laikraščių „Aušra“, „Lietuviškasis balsas“ ir kitų lietuviškų leidinių. 
Bendradarbiavo Petras Arminas-Trupinėlis, Antanas Kriščiukaitis, Jurgis Zauerveinas.
Mėlynbarzdis (filmas)

Turinys

Austrija, 1930-ieji. Amerikietė Ana išteka už barono fon Šeperio ir apsigyvena su juo rūmuose. Jai leidžiama lankytis visur, išskyrus vieną kambarį, tačiau Ana, likusi viena, kartą nepaklūsta nurodymui ir slaptame kambaryje randa buvusių barono žmonų kūnus.
Sužinojęs, kad jo paslaptis atskleista, fon Šeperis pareiškia neturintis pasirinkimo kaip tik nužudyti Aną, tačiau ši, demonstruodama savitvardą ir tikėdamasi laimėti laiko, prašo papasakoti, kaip ir kodėl jis nužudė savo ankstesnes žmonas...
Juozas Pranckevičius (1940)

Juozas Pranckevičius (1940 m. vasario 17 d. Siesikų miestelyje, Ukmergės r.), choro dirigentas ir pedagogas.

Biografija

Vargonininko ir chorvedžio Juozo Pranckevičiaus sūnus. 1948–1958 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus dešimtmetėje muzikos mokykloje (dėst. P. Sližys, B. Razauskienė, A. Jozėnas). 1958–1963 choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė).
1962–1967 Lietuvos liaudies meno rūmų dirigentas – konsultantas bei meno vadovas.
Nuo 1967 Vilniaus kultūros mokyklos (konservatorijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, dieninio skyriaus vedėjas, dirigavimo specialybės vadovas, parengė būrį jaunųjų chorvedžių. 1958–1965 Respublikinių profsąjungų kultūros rūmų mišriojo choro „Tauras“, 1967–1969 Vilniaus valstybinio pedagoginio instituto studentų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Šviesa“ chormeisteris. 1969–1972 Lietuvos žemės ūkio ministerijos mišriojo choro „Dobilas“ chormeisteris ir moterų vokalinio ansamblio vadovas. 1972–1977 Lietuvos vidaus reikalų ministerijos vyrų choro „Sakalas“, 1978–1980 Vilniaus plastmasinių dirbinių gamyklos mišriojo choro „Plastikas“, 1980–1992 Vilniaus „Elfos“ gamyklos mišriojo choro ir kurį laiką Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos vyrų choro „Elektronika" chormeisteris. Buvo respublikinių dainų švenčių konsultantas, meno mėgėjų apžiūrų ir chorų konkursų žiuri narys. Kaip natografas spaudai parengė daug muzikinių leidinių. 1989 jis apdovanotas Kultūros žymūno ženklu.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Valentin Prades

Biografija

2015 m. Europos čempionato individualioje penkiakovės rungtyje pelnė sidabro medalį ir iškovojo kelialapį į 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse. Olimpiadoje sportininkas užėmė 4-ą vietą.
2018 m. Europos čempionate pelnė tris aukso medalius. 2019 m. laimėjo sidabrą Europos čempionate ir pelnė pakvietimą į 2020 m. vasaros olimpines žaidynes.
Autosan

AUTOSAN SA – Lenkijos autobusų gamintojas. Bendrovė yra įsikūrusi Lenkijos mieste Sanoke. Bendrovės pardavimų tinklas apima Europą (įskaitant ir ne ES šalis), Afriką ir Aziją. Šiuo metu pagaminmaa apie 300 autobusų per metus.
Vienbėgis

Vienbėgis (angl. Monorail) – bėginio tipo transportas, kurio liniją sudaro vieni bėgiai dažniausiai pakelti virš žemės. Vienbėgių sistema dažnai naudojama šalia oro uostų bei kaip lengvesnė metro sistema miestuose.
Pirmoji vienbėgio sistema buvo sukurta Rusijos išradėjo Ivan Elmanov 1820 m. Po metų patentą gavo britas Henry Robinson Palmer. 1879 m. vienbėgių sistema buvo naudojama kariuomenės, tačiau kartais kaip pigų geležinkelį juo naudojosi ir civiliai.
Šiuo metu vieną didžiausių vienbėgių sistemų turi Tokijas. Nuo 1964 m. kasdien juo naudojasi 127 000 keleivių.
Beveik visi šiuolaikiniai vienbėgiai yra varomi elektros variklių, kontaktiniais laidais ar panašiomis elektros padavimo sistemomis. Kartais pasitaiko vienbėgių su dyzeliniais varikliais.
Henry Miller

Biografija

Milleris gimė vokiečių katalikų siuvėjo Heinricho Millerio ir Luizos Marijos Neiting šeimoje Manhetene, Niujorke, tačiau jau pirmaisiais jo gyvenimo metais persikėlė į Brukliną, kur ir prabėgo visa Henrio vaikystė bei paauglystė. Jaunystėje jis išbandė daugybę skirtingų profesijų, kurį laiką studijavo Niujorko koledže. 1928–1929 m., kelis mėnesius gyveno Paryžiuje su antrąja žmona June Edith Smith (June Miller). Kitais metais H. Milleris persikėlė į Paryžių gyventi vienas ir ten apsistojo iki Antrojo pasaulinio karo pradžios. Jis gyveno praktiškai be pinigų ir buvo priklausomas nuo gerumo, pvz., Anaïs Nin, kuri tapo jo meiluže ir finansavo Vėžio atogrąžos leidimą 1934 m.
1931 m. rudenį H. Milleris savo draugo Alfredo Perlèso dėka gavo korektoriaus darbą Chicago Tribune Paryžiaus versijoje. H. Milleris pasinaudojo galimybe publikuoti kai kuriuos savo straipsnius prisidengdamas Perlèso pavarde, nes korektoriams nebuvo leidžiama publikuotis laikraštyje.
Kai kuriuose jo kūriniuose atvirai aprašomos seksualinės patirtys – tai paskatino diskusiją apie teisinius ir socialinius apribojimus sekso scenoms Amerikos raštijoje. H. Millerio romanai buvo draudžiami JAV dėl „nešvankumo“. Tačiau garsioji trilogija (Vėžio atogrąža, Ožiaragio atogrąža ir Juodasis pavasaris) buvo slapčia įvežamos į Valstijas ir H. Milleris tapo gerbiamas pogrindinėje kultūroje. Vienas pirmųjų H. Millerį kaip didį rašytoją 1940 m. paminėjo Džordžas Orvelas rašinyje Inside the Whale : „Mano nuomone, jis yra vienintelis puikios vaizduotės, tačiau mažiausiai vertinamas prozininkas, atsiradęs anglakalbių kultūroje pastaraisiais metais. Net jei tai bus laikoma pervertinimu, tikriausiai visi sutiks, kad H. Milleris yra neordinarus rašytojas, vertas ne tik mesto žvilgsnio; ir visgi, jis visiškai negatyvus, nekonstruktyvus, amoralus rašytojas, tartum pranašas Jona pasyviai priimantis blogį, tarsi V. Vitmanas tarp numirėlių.“
1940 m. jis sugrįžo į JAV ir apsigyveno Kalifornijoje. Toliau rašė savo iššaukiančius kūrinius, kurie metė iššūkį Amerikos moralinėms ir kultūrinėms vertybėms. Paskutinius gyvenimo metus praleido Los Andžele.
1961 m. JAV pagaliau išleista Vėžio atogrąža buvo palydėta teismo procesų, kuriuose buvo kvestionuojami Amerikos įstatymai dėl pornografijos, banga. JAV Aukščiausiasis Teismas, 1964 m. paneigė valstijos teismo išvadas dėl nešvankumo ir paskelbė knygą literatūros kūriniu; tai buvo vienas žymiausių seksualinės revoliucijos įvykių. Elmeris Gertzas, laimėjęs bylą dėl romano leidybos Ilinojuje, tapo geru H. Millerio draugu. Jų susirašinėjimas vėliau buvo išspausdintas.
H. Milleris taip pat buvo dailininkas, o savo tapymą aprašė knygose. Vienas artimų jo draugų buvo prancūzų dailininkas Grégoire Michonze. Taip pat jis buvo pianistas mėgėjas.
Po mirties H. Milleris buvo kremuotas, o jo pelenai išbarstyti Ramiajame vandenyne. Henry Millerio akvarelės dabar saugomos dviejuose muziejuose: Henry Millerio meno muziejuje Omači mieste Nagano prefektūroje, Japonijoje ir Henry Millerio meno muziejuje Kalifornijoje.
Frankfurto universitetas

Frankfurto prie Maino universitetas (vok. Johann Wolfgang Goethe-Universität – Frankfurto prie Maino Johano Volfgango Gėtės universitetas) – universitetas centrinėje Vokietijos dalyje, Frankfurte prie Maino, Heseno žemėje. Pavadintas vokiečių rašytojo Johano Volfgango Gėtės (1749–1832) vardu. Universitete yra 16 fakultetų. Studijuoja 37 353 studentai (2009 m.), 4600 darbuotojų (2009), iš jų – 535 profesoriai (2009 m.).

Istorija

1912 m. buvo universitetas įsteigtas.
1914 m. pradėjo veikti.

Lietuviai

Frankfurto universitete studijuoja daugiau nei keliasdešimt studentų iš Lietuvos (populiariausios studijų kryptys – ekonomika (vok. BWL), finansai, teisė ir kt.). Pagal ERASMUS-SOCRATES programas – VU studentai.
Nuo maždaug 1994 m. Frankfurto universiteto Teisės fakultete pagal stipendijų programą podiplomines teisės magistro (LL.M.) studijas baigia 1-2 teisininkai iš Lietuvos. Žymesni LL. M. programos absolventai – VU profesoriai Vytautas Nekrošius, Egidijus Šileikis ir Vytautas Mizaras (g. 1974 m.), kiti teisininkai iš Lietuvos. Dalis po LL. M. toliau tęsė studijas ir apgynė teisės mokslų daktaro disertacijas.
Čerkeskas

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1804 m. kazokų. 1931 m. suteiktas miesto statusas ir Batalpašinsko pavadinimas. 1934 m. pervadintas į Sulimovą (sovietų veikėjo D. Sulimovo garbei), 1937 m. – į Ježovo Čerkeską (N. Ježovo garbei), o nuo 1939 m. paliktas dabartinis pavadinimas – Čerkeskas.
Semen Padang FC

Istorija

Klubas įkurtas 1980 m.  2011–12 m. sezone tapo Premjer Lygos nugalėtojais.
Jonušas Ostrogiškis

Biografija

Paskutinis iš kunigaikščių Ostrogiškių giminės, Kijevo vaivados, kunigaikščio Konstantino Ostrogiškio ir Sofijos Tarnovskos vyresnysis sūnus. Buvo auklėjamas vokiečių imperatoriaus rūmuose, į žmonas paėmė vengrų grafaitę, pirmas iš Ostrogiškių atsivertė į katalikybę.
Po tėvo mirties karalius įsteigė Jonušui Ostrogiškių ordinaciją, kaip centrą kurį jis pasirinko perstatytą jo tam tikslui Dubno pilį. Dubne jis pastatė rūmus, kurie ir po šiai dienai stova, nors ir smarkiai perstatyti. Prieš savo mirtį pradėjo statyti Ostrogiškių pilį Varšuvoje.
Vytautas Andriuška

Biografija

Ignalinos visuomenės sveikatos centro direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Ignalinos rajono skyriaus narys, Ignalinos ligoninės partinės grupės pirmininkas.
1990–1995 m. Ignalinos rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys.
Bartolomeo Vivarini

Bartolomėjus Vivarinis (it. Bartolomeo Vivarini arba Bartolommeo Vivarini, apie 1432 – apie 1495 m.) – XV a. italų ankstyvojo renesanso dailininkas iš Venecijos.

Biografija

Bartolomėjus Vivarinis gimė dailininkų šeimoje, kuri gyveno Murano saloje prie Venecijos. Jis mokėsi pas vyresnį brolį Antonijų Vivarinį, su kuriuo dirbo kartu nuo 1450 m. Bartolomėjus tikriausiai mokėsi Padujoje ir buvo paveiktas Frančesko Skvarčionės mokyklos, iš kurios perėmė labai tikslios ir aiškios linijos vaizdavimo bruožus. Bartolomėjų tikriausiai paveikė Džentilė da Fabrianas, kurio įtakos galima atsekti spalvų naudojime Bartolomėjaus kūriniuose.
Bartolomėjus Vivarinis daugiausiai tikriausiai dirbo Vivarinių dirbtuvėse Murano saloje, kurios specializavosi religinių pamaldžių paveikslų užsakymuose ir altoriniuose poliptikuose. Šie žanrai yra pagrindiniai Bartolomėjaus kūryboje. Jo pirmas nepriklausomas darbas datuojamas 1459 m. Po 1470 m. Bartolomėjus buvo įtakingas religinių paveikslų tapytojas, kuris gausiai vaizdavo gotikinės stilistikos šventųjų figūras tuo metu naujoviškoje renesanso peizažo aplinkoje. Po 1480 m. Bartolomėjus pradėjo prarasti rinką Venecijoje, jo stilius tapo daugiau linijiniu ir sausu. Gyvenimo pabaigoje Bartolomėjus dokumentuotas dirbęs prie Bergamo. Jo paskutinis kūrinys datuojamas 1491 m. Alvizė Vivarinis tikriausiai mokėsi pas Bartolomėjų.
Kuršių pilkapynas

Tyrimai

Kuršių pilkapynas dar vadinamas Milžinkapiais, Kačmilžiais. XIX a. pab. pilkapyne dar buvo 14 pilkapių, vieną jų 1887 m. ištyrė Tadas Daugirdas. Pilkapio sampilas buvo 10–11 m skersmens, 1 m aukščio, su akmenų vainiku. Rasta žalvarinių papuošalų (karolių, antkaklė, segė, apyrankė, įvijinio žiedo gabalas), geležinis įmovinis kirvis ir sidabrinė profiliuota romėniška I a.–II a. segė, vienas ankstyviausių sidabrinių radinių Lietuvoje.
Per 1967 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus Istorijos instituto archeologai aptiko tik 3 apardytus II a.–IV a. datuojamus pilkapius, jų sampilai nuarti. Radinius saugo Vytauto Didžiojo karo muziejus.
Appellation d'origine protégée (Šveicarija)

Appellation d’origine protégée (AOP, saugoma kilmės vietos nuoroda) yra Šveicarijos geografinė nuoroda, skirta apsaugoti tradicinių maisto produktų, išskyrus vyną, kilmės vietos ir kokybę. Vynams skirta atskira nuoroda, appellation d’origine contrôlée, AOC.
Praeityje, appellation d’origine contrôlée sertifikavimas buvo naudojamas tiek vynams, tiek kitiems maisto produktams. Siekiant atitikti Europos Sąjungoje egzistuojančią kontrolės sistemą, 2013 m. appellation d’origine contrôlée statusas ne vyno produktams buvo pakeistas į appellation d’origine protégée.

Šveicarijos geografinės nuorodos

Appellation d’origine protégée (AOP, saugoma kilmės vietos nuoroda) patvirtina, kad „viskas nuo žaliavų iki perdirbimo ir galutinio produkto yra kilę iš vieno aiškiai apibrėžto kilmės regiono“.
Indication géographique protégée (IGP, saugoma geografinė nuoroda) patvirtina, kad produktai buvo „arba pagaminti, apdoroti, arba paruošti jų kilmės vietoje“.
Appellation d’origine contrôlé (AOC, kontroliuojamos kilmės vietos nuoroda) naudojama vynams.