1929 m. pasaulio šachmatų čempionatas

1929 m. pasaulio šachmatų čempionatas – 1929 m. rugsėjo 6–lapkričio 12 d. vykęs 30 partijų šachmatų mačas tarp Aleksandro Aliochino ir Jefimo Bogoliubovo. Mačas vyko penkiuose Vokietijos ir Nyderlandų miestuose: Visbadene, Heidelberge, Berlyne, Hagoje, Amsterdame. Nugalėtojas turėjo surinkti daugumą taškų iš 30 partijų ir pasiekti ne mažiau 6-ių pergalių. Esant rezultatui 15 : 15 Aleksandras Aliochinas išsaugotų titulą. Mačas pasibaigė po 25 partijų A. Aliochino pergale 15½ : 9½ (+11,-5,=9).

Priešistorė

Pagrindinis klausimas, kuris po Buenos Airių mačo domino šachmatų pasaulį – kada įvyks mačas revanšas tarp A. Aliochino ir R. Kapablankos? Pralaimėjęs mačą R. Kapablanka iš karto pareiškė, kad sutinkamai su Londono susitarimais jis ruošiasi pasinaudoti savo teise į mačą revanšą.
Pirmosios derybos apie tai įvyko dar 1927 m. Argentinoje. Varžovų nuomonės iš kart išsiskyrė: R. Kapablanka siūlė sumažinti partijų skaičių, o A. Aliochinas pareiškė, kad „iš principo nesutinka dėl jokių reglamento pakeitimų“.
1928 m. A. Aliochinas dar kartą patvirtino, kad žais mačą revanšą tik pagal jų ankstesnio mačo sąlygas ne vėliau, kaip po metų nuo R. Kapablankos kvietimo išsiuntimo datos. Atsakydamas į tai, kubietis pasiuntė FIDE prezidentui A. Ruebui laišką (kopiją A. Aliochinui) siūlydamas keisti mačo reglamentą: žaisti iki 6 pergalių, bet ne daugiau 16-kos partijų.
Atsakydamas čempionas publikuoja laišką:
„Praradęs titulą, Jūs norite keisti sąlygas, kurias pats |Londone primetėte visiems varžovams ateityje. Jūs siekiate to, žinodamas mano kategorišką nepritarimą reglamento keitimui! Jūs siūlote sumažinti partijų skaičių iki 16-kos, remdamasis Buenos Airių „patirtimi“. Nors aš mūsų mače faktiškai nuo 12-os partijos bet kuriuo momentu galėjau tapti nugalėtoju, manau, kad nei manęs, nei viso šachmatų pasaulio, tokia pergalė jokiu būdu nebūtų tenkinusi… Tad nejaugi Jūs galvojate, kad aš sutiksiu su mačo revanšo sąlygomis, kurios artina šachmatus prie žaidimo rulete?“
Tuo metu FIDE buvo pradėjusi energingą veiklą. Ji surengė mačą tarp J. Bogoliubovo ir M. Euvės, kurį 5½ : 4½ laimėjo J. Bogoliubovas ir po trijų mėnesių per FIDE kongresą paskelbė J. Bogoliubovą „ FIDE čempionu ir oficialiu pretendentu pasaulio čempionate“. FIDE dirbo ir speciali komisija dėl pasaulio čempionato mačų reglamento paruošimo į kurią įėjo ir A. Aliochinas. Pabaigus komisijai darbą, A. Aliochinas pareiškė, kad pasirengęs pagal parengtas taisykles žaisti su bet kuriuo vertu varžovu iš vedančiųjų pasaulio šachmatininkų tarpo, po to, kai įvyks jo mačas revanšas su R. Kapablanka – žinoma, pagal jų mačo Buenos Airėse sąlygas.
1928 m. rugpjūčio mėn čempionas gavo pakvietimą į mačą revanšą pagal ankstesnes sąlygas ne nuo paties eksčempiono, bet nuo jo „patikėtinio“. A. Aliochinas pareikalavo oficialaus iškvietimo iš paties R. Kapablankos. Šis tylėjo… Tuo metu J. Bogoliubovas pasiuntė A. Aliochinui iškvietimą ir paklausė, ar pasaulio čempionas sutinka su juo 1929 m. sužaisti mačą.
Rugsėjo mėn. buvo aptartos būsimo mačo sąlygos. Tačiau 1928 m. spalio 8 d. R. Kapablanka vis tik pasiuntė A. Aliochinui oficialų iškvietimą. Šis po 4-ių dienų atsakė, kad jau yra priėmęs J. Bogoliubovo iškvietimą, „bet turi omenyje ir R. Kapablankos iškvietimą“. Tą pačią dieną parašė J. Bogoliubovui, kur pranešė, kad jei J. Bogoliubovas nor, kad mačas įvyktų, jis turi įnešti numatytą sąlygose piniginį įnašą į prizinį fondą. Jei jis to nepadarys iki 1929 m. sausio 15 d., tai priims R. Kapablankos iškvietimą.
Likus penkioms dienoms iki termino pabaigos olandų šachmatų mėgėjai įnešė į prizinį fondą lėšas ir apie tai pranešė A. Aliochinui, o šis – R. Kapablankai pranešdamas, kad jo iškvietimas pakol kas negali būti priimtas.
Nežiūrint dėl sunkumų, renkant mačui lėšas 1929 m. liepos mėn. A. Aliochinas Visbadene dėl mačo su J. Bogoliubovu pasirašo susitarimą, atidėdamas, mažiausia metams, kalbas apie mačą revanšą. Dar daugiau, per interviu čempionas pranešė, kad „ Kova su J. Bogoliubovu domima mane kur kas daugiau nei mačas revanšas su R. Kapablanka“.
Be abejo A. Aliochinas norėjo geriau žaisti su J. Bogoliubovu, nei su R. Kapablanka. Jis net sutiko žaisti, pretendentui nesurinkus pagal Londono susitarimą reikalingų mačo priziniam fondui 10 000 JAV dolerių. A. Aliochinui, bet kuriuo atveju, buvo garantuota 6000 dolerių, J Bogoliubovui – kas liks virš šios sumos.
1929 m. rugpjūčio mėn. duodamas interviu R. Kapablanka pareiškė: „ Aš tikiuosi, kad mačas Visbadene nebus nesėkmingas, kaip kai kas prognozuoja, ir kad nugalėtojas nesistengs išvengti kovos su manimi“.

Čempionas

Laikotarpiu tarp dviejų pasaulio čempionatų mačo A. Aliochinas sužaidė tik dviejuose nelabai reikšminguose turnyruose, kuriuose pasirodė sėkmingai (+15, =2).

Pretendentas

Po 1-ojo pasaulinio karo J. Bogoliubovas įsiveržia į pasaulio vedančiųjų šachmatininkų gretas. 1920 m. jis sunkioje dvikovoje pralaimi mačą A. Rubinšteinui (5½ : 6½), o to po 1922 m. buvo 1-as Pještiane (A. Aliochinas 2-as). 1923 m. Karlsbade kartu su A. Aliochinu ir G. Marociu pasidalijo 1-3 vietas.
Bet didžiausia sėkmė jį lydėjo 1925 m. Maskvos turnyre. Jis įtikinamai laimėjo šį turnyrą – 15½ taškų iš 20 galimų, 1½ taško lenkdamas E. Laskerį ir dviem – R. Kapablanką! Prieš metus J. Bogoliubovas buvo nusprendęs gyventi SSRS ir spėjęs du kartus tapti SSRS šachmatų čempionu. Tačiau ši jo gyvenimo atkarpa greit pasibaigė: neišleidus valdžiai į turnyrą Merane, atsisakė sovietinės pilietybės ir grįžo į Vokietiją.
1928 m., aplenkęs R. Kapablanką, laimėjo turnyrą Bad Kisingene.
Pagal žaidimo stilių jis priminė M. Čigoriną. Tas pats beribis optimizmas ir didžiulis pasitikėjimas savo jėgomis. Tai buvo gerai žaidžiant su varžovais kurių žaidimo lygis žemesnis, bet atnešdavo tik nusivilimus kai susidurdavo su didesnio už jį talento žaidėjais.
S.Tartakoveris apie jį sakė:
„R. Kapablanka sumala savo varžovus, A. Aliochinas kovoja su jais, E. Laskeris mąsto, o J. Bogoliubovas fantazuoja… Apie jį galima parašyti knygą, bet pakanka ir dviejų žodžių: nuostabus praktikas!“
Nors šachmatų pasaulis laukė mačo tarp R. Kapablankos ir A. Aliochino, vis tik vertino ir J. Bogoliubovą, kaip galimą pretendentą į šachmatų „karūną“. Autoritetą jis buvo išsikovojęs savo pergalėmis turnyruose, be to, jis du kartus laimėjo „atrankinį“ mačą prieš M. Euvę dėl teisės vadintis pirmuoju pretendentu.