google/wiki40b huggingface dataset:
Nauja apsauginė arka

Istorija

„VINCI Construction Grand Projects“, „Vinci Corporation“ ir „Bouygues Travaux Publics“ dukterinė įmonė, viena iš „Bouygues“ pramonės įmonių grupės įmonių, priklausančių „NOVARKA“ konsorciumui, 2007 m. rugsėjį pasirašė sutartį dėl „Naujojo sarkofago“ projekto įgyvendinimo su Černobylio atomine elektrine. Tai numatė apsauginio arkos formos apvalkalo projektavimą ir konstravimą.
Norint įgyvendinti projektą, reikėjo išspręsti nemažai sudėtingų techninių problemų. Pavyzdžiui, reikėjo išardyti garsųjį ventiliacinį vamzdį, kuris užtikrino oro pritraukimą į 3-ojo ir 4-ojo energoblokų pastatus. Darbų sudėtingumą lėmė tai, kad per Černobylio sprogimą buvo sugadintas 150 metrų aukščio ir apie 350 tonų masės vamzdis ir bet kuriuo metu galėjo sugriūti ant pastogės stogo. Išmontavimui iš Italijos buvo pristatytas specialus ypač sunkus vokiškas kranas DEMAG CC 8800-1, kurio keliamoji galia yra 1600 tonų. Iki 2014 m. pradžios vamzdis buvo supjaustytas į 6 fragmentus, išardytas dalimis ir palaidotas 3-iojo energobloko pastate, dėl kurio Černobylio elektrinė prarado istorinę išvaizdą. Darbo kaina sudarė 11,7 milijono JAV dolerių.
2010–2011 m. netoli atominės elektrinės buvo parengta surinkimo aikštelė, arkų surinkimas pradėtas 2012 m. lapkričio mėn. 2013 m. birželio ir rugsėjo mėn. buvo atliktos pirmosios pusės arkos kėlimo operacijos, ji buvo surinkta 2014 m. balandžio mėn. Antrosios pusės kėlimo operacijos buvo vykdomos 2014 m. balandžio, rugpjūčio ir spalio mėn. 2015 m. spalio mėn. dvi arkos pusės buvo sujungtos į vieną struktūrą. 
Iki 2016 m. lapkričio mėn. surinkimo aikštelėje prie ketvirtojo energobloko buvo baigtos montuoti „arkos“ konstrukcijos. Lapkričio 14 d. buvo pradėtas užstūmimo procesas, naudojant daugybę domkratų; buvo manoma, kad procesas užtruks apie 4 dienas. 2016 m. lapkričio 29 d. ERPB paskelbė, kad sėkmingai baigtas užstūmimas ant reaktoriaus pastato, ir buvo surengti iškilmingi renginiai, kuriuose dalyvavo keli politikai ir ERPB atstovai. Buvo tęsiamas įrangos pajungimo darbas, vėliau pastatas buvo užplombuotas ir išbandyta įranga.
Objektą buvo planuojama pradėti eksploatuoti iki 2017 m. lapkričio mėn. ir perduoti Černobylio elektrinės administracijai, tačiau pabaigos data buvo atidėta 2018 metams. 2019 m. birželio 1 d. Prancūzijos užsienio reikalų ministras Le Drianas lankėsi Černobylyje ir apžiūrėjo arkos užbaigimą.
2019 m. liepos 10 d. buvo pradėta arkos eksploatacija.

Kritika

Nikolajaus Karpano, vyriausiojo inžinerijos ir branduolinės saugos inžinieriaus pavaduotojo Černobylio atominėje elektrinėje nuo 1979 iki 1986 m., teigimu, sarkofago pastatymas virš Černobylio atominės elektrinės neišspręs aplinkos apsaugos nuo sunaikinto jėgainės radioaktyviųjų išmetamųjų teršalų problemos, nes statoma pastogė nėra pajėgi dėl savo techninių savybių spręsti radioaktyviųjų teršalų nuotėkio į atmosferą problemą. Anot N. Karpano, sunaikintos stoties saugumą galima užtikrinti pastačius hermetišką apvalkalą, tik įgyvendinus tokį projektą galima visiškai atskirti sprogimo sunaikintą stotį nuo aplinkos.
Šėtos koplyčia

Istorija

Klasicistinė koplyčia pastatyta dvarininkų Veličkų 1824 m. (kituose šaltiniuose – 1855 m.).
Sovietmečiu koplyčia buvo apleista. Restauruota 1985–1986 m., lėšų gavus iš valdžios ir surinkus iš gyventojų. Kurį laiką čia buvo įrengta ir veikė šarvojimo salė, vyko pamaldos. Savivaldybei skyrus 50 000 lt, 2012 m. atliktas statinio kosmetinis remontas.

Architektūra

Tai gana puošnus bei rafinuotas architektūros kūrinys. Pastatas stačiakampis, darnių proporcijų. Vakarinėje pusėje (galinė siena) yra kolumbariumas, talpinantis aštuoniolika karstų. Pagrindinis fasadas su keturių kolonų portikais. Viršuje jis baigiasi frontonu. Koplyčios sienose yra nišos skulptūroms, o per vidurį – dvivėrės durys ir ovalus langas. Šoninių fasadų kampai suremti piliastrais, sienos suskaidytos stačiakampiais langais.
Interjero akcentas – keturiomis jonėninėmis kolonomis papuoštas altorius. Kolonos remia antablementą ir žemą segmentinį frontoną. Vidaus erdvę dengia plokščios medinės lubos, pietinėje sienoje išmūryti siauri sukti laipteliai.
Folsomo kultūra

Folsomo kultūra – paleolito archeologinė kultūra, pavadinta pagal 1926 m. Dž. Figinso aptiktą ir 1926–1927 m. tyrinėtą 23 bizonų griaučių radimvietę netoli Folsomo miesto (Naujosios Meksikos valstija, JAV).

Arealas

Folsomo kultūra 9-8 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Šiaurės Amerikos Centrinėse ir Didžiosiose lygumose. Folsomo kultūra – vėlyvoji paleoindėnų kultūra. Susiklostė iš Kloviso kultūros.

Kultūra

Folsomo kultūros kelių šeimų grupės kūrė mažas laikinas gyvenvietes, kartais vienoje vietoje apsigyvendavo ilgam; Lingenmejerio gyvenvietėje (Kolorado valstija) aptiktas kultūrinis sluoksnis su atvirų židinių liekanomis, gyvūnų kaulais, dirbiniais. Gyventojai vertėsi žvejyba, medžiokle – medžioti bizonai, elniai, kalnų avinai, rinko maistą. Naudojo akmeninius – iš titnago, certo, obsidiano, chalcedono, kvarco padarytus dirbinius – įvairius antgalius, gremžtukus, rėžtukus, peilius, grąžtus. Iš kaulo ir rago darė cilindrinius antgalius, adatas, karolius. Folsomo kultūrai būdingas 2–8 cm ilgio lapo pavidalo antgalis įgaubtu pagrindu su plokščiu išilginiu nuskėlimu vienoje, kartais abiejose pusėse, vad. Folsomo tipo antgalis. Dauguma radimviečių – laikinos medžiotojų stovyklos; Lipskombo stovykloje rasta apie 50 bizonų liekanų. Manoma, Folsomo kultūrą pakeitė Plano kultūra.
Smukučiai

Istorija

Istoriniuose šaltiniuose Smukučiai pirmą kartą minimi 1561 m. (5 kiemai, 10 margų žemės). Smukučių šilelyje 1914 m. kunigaikščio Ilariono Vasilčikovo rūpesčiu įrengtas Smukučių tvenkinys ir Smukučių vandens malūnas, nustojęs veikti po 1970 m. 1940 – 1941 m. ir 1944 – 1954 m. kaimas buvo Smukučių apylinkės centras. Nuo 1890 m. Smukučių senkapio vietoje, vadinamajame Pušynaityje, stovėjo kryžius, kuris 1989 m. atstatytas Juozo Bikulčiaus rūpesčiu (aut. Vaclovas Dubikaltis). 1991 m. birželio 1 d. senojoje Tamošaičių sodyboje atidengtas atminimo paminklas čia gimusių ir augusių brolių, Lietuvos visuomenės bei kultūros veikėjų, sovietinio genocido aukų Antano, Jono ir Petro Tamošaičių atminimui (aut. V. Dubikaltis).
Čilės ginkluotosios pajėgos

Čilės karabinieriai

Čilės karabinieriai yra uniformuota Čilės policija ir žandarmerija, įkurti 1927 m. balandžio 27 d. Karabinierių paskirtis – palaikyti tvarką ir viešą pagarbą valstybės įstatymams. Jie pavaldūs Nacionalinės gynybos ministerijai (isp. Ministerio de Defensa Nacional, per Karabinierių pasekretorių) ir Vidaus reikalų ministerijai (isp. Ministerio del Interior).

Dabartinė karabinierių paskirtis yra palaikyti tvarką ir saugumą Čilės visuomenėje, naudojant pilietinį švietimą, tarnavimą bendruomenei, pilicinį darbą, o karo atveju veikti kaip sukarintos pajėgos (visi policijos nariai po karinio apmokymo). Pagal dabartinę Čilės konstituciją karabinieriai yra tiesiogiai integruoti į ginkluotąsias pajėgas, kad ypatingomis sąlygomis geriau galėtų užtikrinti tvarką.
Karabinieriai turi specialiosios paskirties pajėgas GOPE (Grupo de Operaciones Policiales Especiales 'Specialiųjų policijos operacijų grupė'). Specialus elitinis dalinys palaiko saugumą La Monedos rūmuose ir saugo Čilės prezidentą.
Visvaldas Nekrašas

Biografija

1978–1984 m. studijavo Vilniaus universiteto Medicinos fakultete, gydytojas pediatras, 1989 m. stažavosi Charkovo medicinos institute, gydytojas psichiatras, tobulinosi Vokietijos Hemerio, Gronau klinikose. 2000–2004 m. studijavo Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
1977–1978 m. Kelmės Komunalinių įmonių kombinato darbininkas. 1985–1987 m. gydytojas internas Šiauliuose, 1987–1989 m. Rietavo poliklinikos gydytojas, 1989–1995 m. Plungės vaikų konsultacijos vedėjas, 1995–1997 m. AB „Litoda“ sanatorijos vyr. gydytojas, Pirminės sveikatos priežiūros centro gydytojas psichiatras neurologas, 1997–2000 m. Plungės Pirminės sveikatos priežiūros centro vyr. gydytojas. 2000–2004 m. Seimo narys. Nuo 2004 m. UAB „Plungės sveikatos centras“ gydytojas psichiatras – psichiatrinio padalinio vedėjas, 2005 m. Plungės rajono savivaldybės gydytojas. UAB „Žemaitijos medicinos centras“ neurologas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narys, 1997–2000 m. Plungės skyriaus pirmininkas, LSDP tarybos narys. 2005 m. su dalimi LSDP Plungės skyriaus narių pasitraukė iš partijos ir įstojo į Lietuvos socialdemokratų sąjungą, LSDS Plungės skyriaus pirmininkas, LSDS pirmininko pavaduotojas.
1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys. 
1999–2000 m. Pirminės sveikatos priežiūros centro vadovų asociacijos vicepirmininkas. Žmona Irena Nekrašienė – gydytoja, UAB „Plungės sveikatos centras“ direktorė, dukterys Vaiva ir Eglė, sūnus Julius.
Piliakalnių piliakalnis (Marijampolė)

Piliakalnis

Įrengtas nedidelėje kalvoje, esančioje aukštumos kyšulyje, įsiterpiančiame į Rytupio slėnį. Bendras jo ilgis rytų – vakarų kryptimi 120 m, didžiausias plotis – 90 m. Šlaitai nuo slėnio pusės statūs, iki 4 m aukščio. Aikštelė trikampė, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 25 m ilgio ir 27 m pločio šiaurės vakarų krašte, kuriame supiltas 30 m ilgio, 1,5–2 m aukščio ir iki 12 m pločio pylimas, o už jo iškastas 8 m pločio ir 0,5 m gylio griovys. Aikštelės šiauriniame krašte supiltas 0,4 m aukščio ir 3,5 m pločio pylimas. Pylimas apardytas bulviarūsių, jo dalis apie 1964 m. nukasta upelio užtvankai, o šiauriniame šlaite - karjero vieta. Piliakalnis apaugęs liepomis.
Į pietus nuo piliakalnio, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Šiaurinėje piliakalnio papėdėje per pelkę ėjo 2 kūlgrindos: viena 20x3 m dydžio, kita, 150 m į pietus nuo pirmosios – 40x0,6 m dydžio.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu. 1972 m. paskelbtas respublikinės reikšmės archeologijos paminklu AR341, 1997 m. įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą (A239), 1998 m. gegužės 19 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimu Nr. 612 paskelbtas kultūros paminklu A239P, 2005m. balandžio 29 d. pripažintas valstybės saugomu paminklu.
Paminklo teritorijos plotas 0,30 ha.

Aplinkiniai piliakalniai

Piliūnų piliakalnis 6,5 kmGriešių piliakalnis 7 kmKudirkos Naumiesčio piliakalnis 33 kmNaujasodžio piliakalnis 26 kmŠukių piliakalnis 27 kmMeškučių piliakalnis 13 kmŠakališkių piliakalnis 25 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Atakentas

Istorija

Iki 1998 m. gyvenvietė vadinta Iljičiaus vardu.

Gyventojai

2009 m. duomenimis gyveno 16 402 žmogus (7937 vyrai ir 8465 moterys).
Rymantas Norkus

Biografija

1980 m. baigė Kauno Mičiurino tarybinį ūkį-technikumą, apželdintojas. Ūkininkas, braškių augintojas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Šiaulių rajono skyriaus narys.
2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Raimonda, vaikai Robertas, Rimantė.
Juodakaklis kragas

Išvaizda

Juodakaklis kragas – nedidelės kryklės dydžio paukštis. Juodakaklio krago nugarinė pusė juodai rusva, galvos viršus tamsesnis. Galva gausiai apaugusi plunksnomis, todėl atrodo lyg su kuoduku. Per skruostus eina ilga, šviesiai geltona žvilganti juosta. Kita galvos dalis, kaklas ir pagurklis juodi. Mažosios plasnojamosios plunksnos baltos. Pilvinė pusė balta, šonai ryškiai rudi. Snapas juodas, kojos alyvinės pilkos spalvos, akys raudonos.
Patelė truputį mažesnė už patiną. Žiemą paukščio nugarinė pusė juosvai pilka, apatinė – balta, kaklas pilkšvas. Jauniklių skruostai, gerklė ir apatinė kūno dalis balta, pūkuotų – nugara juoda, pilvas su šviesiomis dėmėmis.

Paplitimas

Arealas pertrauktas. Vakarinėje Eurazijoje paplitęs nuo Skandinavijos iki Vakarų Sibiro. Šiaurėje arealas siekia pietinę Skandinaviją, Volgos vidurupį. Į pietus paplitęs iki Amudarjos, Užkaukazės, Mažosios Azijos, Pirėnų pusiasalio. Aptinkamas ir rytų Kinijoje.
Gyvena Šiaurės Amerikoje, Afrikoje. Žiemoja Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Artimuosiuose ir Tolimuosiuose rytuose. Lietuvoje gana retas.

Biologija

Mėgsta nedidelių ežerų seklias užžėlusias pakrantes, pelkėtas kūdras, tvenkinius, seklius užtakius. Įsikuria nenaudojamuose durpynuose, karjeruose, kūdrose.
Labai atsargus paukštis, retai kada išplaukia į atvirus vandens plotus. Slapstosi augalų tankmėse. Pajutęs pavojų, tuojau sprunka.
Monogamas. Lizdą krauna tarp ajerų, nendrių, švendrų, visuomet netoli nedidelio atviro vandens ploto. Kartais peri kolonijomis, kuriose lizdai būna nutolę vienas nuo kito per keletą metrų. Dėtyje būna 3–4 kiaušiniai. Peri abu poros nariai apie 21 dieną. Jaunikliai ritasi ne visi iš karto. Tik išsiritę kragiukai šildosi po vieno iš tėvų sparnais, o kitas poros narys baigia perėti.
Daugiausia minta vandens bestuburiais. Daug sulesa laumžirgių lervų, moliuskų, šoniplaukų ir kitų vėžiagyvių. Geba pasigauti smulkių žuvų.
Strengnesas

Geografija

Miestas yra įsikūręs ant Melareno kranto ir 93 km į vakarus nuo Stokholmo.

Istorija

Miesto teisės Strengnesaui buvo suteiktos 1336 m.
Lucía Pérez

Karjera

2002 m. septyniolikmetė Liusija Peres laimėjo regioninės Galisijos televizijos (TVG) mėgėjų dainininkų talentų šou „Canteira de Cantareiros“. Po metų išleido debiutinį albumą Amores y amores, kuris dėl didelio pardavimo skaičiaus tapo auksiniu.
2005 m. laimėjo „Galician Soloist Pop Album“ apdovanojimą. Vėliau tais pačiais metais atstovavo Ispanijai Vinja del Maro Tarptautiniame dainų festivalyje Čilėje ir su daina „Qué haría contigo“ užėmė antrą vietą. Tais pačiais metais daina „Amarás Miña Terra“ buvo nominuota „Best Song in Galician“ kategorijoje Ispanijos muzikos apdovanojimuose.
2008 m. Ispanijoje ir Čilėje išleistas trečiasis albumas Volar por los tejados. 2009 m. antrą kartą dalyvavo Vinja del Maro festivalyje.
2010 m. ji išleido ketvirtąjį albumą Dígocho en galego su dainomis galisų kalba.
2011 m. dainininkė su daina „Que me quiten lo bailao“ laimėjo „Destino Eurovisión“ atranką, kuri suteikė galimybę Liusijai atstovauti Ispanijai 2011 m. Eurovizijoje. Finale su 50 taškų užėmė 23 vietą.
Vidsodžio Šv. Antano Paduviečio bažnyčia

Istorija

Per 1922 m. žemės reformą būsimai bažnyčiai paskirti 8 ha žemės. 1924 m. pastatyta klebonija, 1925 m. kapinėse – laikina bažnyčia, buvo Kuršėnų parapijos filija. Kunigo A. Ragažinsko rūpesčiu 1930 m. įkurta parapija. Klebonas Zigmantas Syrius su parapijiečiais 1939 m. pastatė dabartinę medinę bažnyčią.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, kryžminio plano, vienabokštė. Įrengti 3 altoriai. Šventorius apmūrytas.
Vilniaus lopšelis-darželis „Justinukas“

Istorija

1985 m. balandžio 22 d. Vilniaus lopšelis-darželis Nr. 57 įsteigtas Vilniaus miesto Švietimo skyriaus vedėjo įsakymu Nr. 80. 1994 m. balandžio 21 d. Vilniaus miesto valdybos potvarkiu Nr. 722 lopšelis-darželis reorganizuotas į sveikos gyvensenos profilio lopšelį-darželį, o 1996 m. gegužės 29 d. Vilniaus miesto tarybos sprendimu Nr. 131 suteiktas „Justinuko“ pavadinimas.
Vladas Bagdanavičius

Biografija

Muzikos mokėsi pas Balbieriškio vargonininką A. Česaitį. Būdamas 16 metų pradėjo vargonininkauti Slavikuose (Šakių r.), lankė J. Naujalio vargonininkų kursus Kaune. Per Pirmąjį pasaulinį karą tarnavo carinės Rusijos kariuomenėje, buvo paimtas į japonų nelaisvę, kur praleido vienus metus. Grįžęs į Lietuvą, vargonininkavo Kudirkos Naumiestyje, bendravo su muziku ir miesto burmistru Z. Skirgaila, suorganizavo chorą ir jam vadovavo. Pasitraukęs į Vokietiją, vargonininkavo Miunchene, o atvykęs į JAV, nuo 1949 m. dirbo vargonininku ir choro vadovu Albanyje, vėliau Aušros Vartų parapijoje Hamiltone, buvo vargonininko padėjėjas Elizabete.
Mindaugas Pukštas

Biografija

Gimė 1978 m. rugpjūčio 3 d. Domeikavoje. Dalyvavo 2004 m. vasaros olimpinių žaidynių maratone bėgime ir užėmė 74 vietą nubėgęs per 2:33:02. 5 000 m bėgime Lietuvos čempionu tapo 2000 metais. 10 000 m bėgime Lietuvos čempionu tapo 2000, 2001, 2005 metais. 3 000 m bėgime Lietuvos čempionu tapo 1999, 2001, 2002, 2005 metais. Kroso bėgime Lietuvos čempionu tapo 1999, 2000, 2001, 2002 metais.
Hortenzija

Auginimo sąlygos

Hortenzijos gerai auga derlingoje žemėje, mėgsta drėgmę ir rytinę saulę. Neauga po medžiais ir visiškame šešėlyje. Didžiuliai žiedynai dažnai nulenkia šakas iki žemės, todėl hortenzijos sodinamos grupėmis arba aptveriamos. Šie augalai mažai atsparūs šalčiui, todėl dalis stiebo arba netgi ir visas augalas gali iššalti.

Žiedų spalva

Hortenzijų žiedų spalva dažniausiai balta, tačiau kai kurių rūšių gali būti ir mėlyna, raudona, rožinė ar alyvinė. Tiksli šių rūšių žiedų spalva priklauso nuo dirvožemio pH: rūgščiame dirvožemyje žiedai bus mėlyni, neutraliame – blyškiai kreminiai, šarmingame – rožiniai arba alyviniai. Hortenzijos žydi nuo birželio iki rugsėjo mėnesių. Jų žiedynus sudaro dvejopi žiedai – smulkūs dvilyčiai žiedyno viduryje ir stambūs sterilūs spalvoti žiedeliai aplink juos.

Gydomosios savybės

Hortenzijos šaknys naudojamos medicinoje. Jos normalizuoja vandens ir druskų apykaitą organizme, pasižymi priešuždegiminiu poveikiu, skatina akmenų inkstuose ir tulžies pūslėje tirpimą.
Bazilijus II Bulgarmušis

Biografija

Kilęs iš Makedonų dinastijos. 960–976 m. su broliu Konstantinu buvo tėvo imperatoriaus Romano II bendravaldis. Motina armėnų kunigaikštytė Teofana. Anksti mirus tėvui motina ištekėjo už jo generolo Nikiforo II Foko, kuris tapo imperatoriumi, kol vaikai buvo maži. Jam mirus, imperatoriumi regentu tapo kitas generolas Jonas I Cimiskis. Tik kai mirė Jonas I, sostas atiteko vyriausiam broliui Bazilijui.

Valdymas

Rėmėsi smulkiaisiais žemės savininkais ir kovojo su diduomene. 988–989 m. padedamas Kijevo Rusios kunigaikščio Vladimiro I Sviatoslavovičiaus numalšino feodalinių didikų Bardo Fokos ir Bardo Skleroso sukilimus. 989 m. inicijavo kunigaikščio Vladimiro ir visos Rusios krikštą.
Rytuose sėkmingai priešinosi Egipto Fatimidų veržimuisi. 995 m. prisijungė Siriją. Rėmė Jeruzalės krikščionių bažnyčią. 986–1014 m. sėkmingai kariavo su Bulgarijos karaliumi Samuilu, todėl gavo pravardę Bulgarmušis. 1014 m. po pergalės prie Balatistos (Makedonija) paėmė į nelaisvę ir apakino apie 14 000 jo karių. 1018 m. galutinai prijungė Bulgariją. 1014–1021 m. įtvirtino valdžią Gruzijoje ir Armėnijoje. Mirė rengdamas žygį į Siciliją.
Akita Inu

Išvaizda

Patino aukštis ties gogu apie 67 cm, patelės – maždaug 61 cm. Akita Inu yra stambus tvirto sudėjimo šuo, gerai subalansuotos formos; antrinės lyties charakteristikos stipriai išreikštos, taurus ir kuklus, ištvermingas.
Kailis rausvai rudas, baltas arba keršas. Akuotai tiesūs, šiurkštūs, pavilnė minkšta, tanki.

Charakteris

Jie yra nepriklausomi ir gana valdingi. Nuolat turi būti prižiūrimi, jei netoliese yra kitų šunų ar nepažįstamų vaikų, tačiau jie nuolaidesni katėms. Labai ištikimi savo šeimai, drąsūs, todėl tinkami būti sarginiais šunimis.
Julius Sinius

(Sinevičius) Julius Sinius (1911 m. sausio 22 d. Vaiškūnų k., Švenčionių r. – 1959 m. spalio 22 d. Vilniuje), vargonininkas, dirigentas, pedagogas ir kompozitorius.

Biografija

Vaiškūnuose baigęs pradžios mokyklą, mokėsi Švenčionių lietuvių gimnazijoje, 1932 baigė J. Montvilos vargonininkų mokyklą Vilniuje, o 1937 Vilniaus M. Karlovicziaus lenkų konservatoriją, kur studijavo vargonų, kompozicijos ir chorvedybos specialybes. Dar studijuodamas įsitraukė į Vilniaus miesto kultūrinį ir muzikinį gyvenimą: vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje, vadovavo mėgėjų chorams ir pučiamųjų orkestrams. 1929 subūrė Lietuvių amatininkų draugijos chorą, o 1930 Lietuvių studentų draugijos chorą. 1935 įsteigė Vilniaus lietuvių inteligentų klubą „Romuva“. 1937 vilniečių amatininkų choras susijungė su Lietuvos studentų sąjungos choru ir pasivadino „Varpo" vardu. Šiam chorui su pertraukomis J. Sinius vadovavo iki 1944. Kolektyvas turėjo parengęs sudėtingesnių kūrinių programas, koncertavo ne tik Vilniaus krašte, bet ir Kaune, Klaipėdoje, Telšiuose, Panevėžyje, Radviliškyje, Utenoje, Ukmergėje.
1938–1939 J. Sinius studijavo Varšuvos muzikos institute – studijas nutraukė Antrasis pasaulinis karas. Grįžęs į Vilnių, mokytojavo Vytauto Didžiojo gimnazijoje, 1939–1940 buvo Švietimo valdybos muzikos referentas, vadovavo pučiamųjų orkestrui. 1940 m. kovo 1 d. – 1940 m. kovo 2 d. Vilniuje vykusiame Lietuvos muzikų draugijos suvažiavime buvo išrinktas į valdybą, koncertavo su gimnazijos choru. 1941 sovietinės okupacinės valdžios suimtas, kalintas ir vežamas į Sibirą, pabėgo iš Panerių geležinkelio stoties. 1941–1944 dirbo „Vaidilos“ teatro muzikos dalies vedėju, atgaivino „Varpo“ chorą, surengė pasaulietinės ir religinės muzikos koncertų, talkino radiofonui, su choru giedojo bažnyčiose. Vėl dėstė Vytauto Didžiojo gimnazijoje, dirbo Švietimo valdyboje, vadovavo Priešgaisrinės apsaugos pirmojo pulko ir studentų pučiamųjų orkestrams. 1944–1948 vargonininkavo ir vadovavo chorams Švenčionyse. Miesto gimanazijos choras 1946 respublikinės dainų šventės chorų varžybose laimėjo pirmąją vietą. 1948 su šeima (keturiais vaikais ir žmona – „Vaidilos" teatro aktore Konstancija Marcinkonyte) ištremtas į Sibirą – Krasnojarsko kraštą. Tremtyje dirbo įvairius darbus ir dalyvavo muzikinėje veikloje. Grįžęs į Vilnių, 1957–1959 mokytojavo I. Černiachovskio ir N. Vilnios rusų mokyklose, vadovavo moksleivių ir Vilniaus valstybinio universiteto studentų pučiamųjų orkestrams, vargonininkavo Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčioje.
J. Sinius sukūrė daug vokalinių ir instrumentinių kūrinių. Tai kantatos „Vasario 16-oji“, „Tautos didvyriai“, „Dariaus ir Girėno maršas“, scenos vaizdelis „Vykinto žygis“, operetė „Onutės vestuvės“, simfoninė poema „Sigutė", keturių dalių Liaudiška simfonija, giesmės ir dainos chorams bei solistams.
1950 išleistas prof. K. Kavecko parengtas J. Siniaus dainų rinkinys chorams „Mano krašte".

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Disney Channel

Disney Channel žaidimai

Kiekvienais metais, nuo 2006 metų, aktoriai ir atstovai iš JAV ir kitų šalių „Disney“ kanalo atvyksta varžytis dėl „Disney“ taurės. Varžovai yra paskirstyti į keturias komandas: žalią, geltoną, mėlyną ir raudoną. Komandos kovoja su kitomis komandomis įvairiose varžybose.

2006 m. žaidimai

2006 metų žaidimai vyko JAV nuo liepos 10 dienos iki rugpjūčio 19 dienos. Du komentatoriai ir teisėjai buvo Brian Stepanek ir Phill Lewis iš „The Suite Life of Zack and Cody“.
Miurcušlagas

Istorija

Gyvenvietė, priklausiusi Štirijos kunigaikštystei, pirmą kartą paminėta 1227 m. 1854 m. nutiesta geležinkelio linija. 1862 m. pastatyta plieno gamykla. 1923 m. suteiktos miestelio teisės.
Vidukindas

Vidukindas (apie 755 m. – 810 m. liepos 7 d.) – pagonių saksų vadas kovose prieš paklusnumą Frankų imperijai. Jis asmeniškai nedalyvavo kovose, pirmenybę teikdamas įtakoti iš tolo. 777 metais bėgo į tada dar pagonišką Daniją, iš kur ir vadovavo sukilėliams. 782 metais surengė sėkmingą sukilimą prieš frankus, kurie patyrė pralaimėjimą Ejuntelio mūšyje prie Vėzerio kranto. 785 metais pasidavė frankų karaliui Karoliui Didžiajam, perėjo kartu su savo sąjungininku Abio į krikščionybę ir jam buvo dovanota, skirtingai nei daugeliui saksų sukilėlių, nubaustų frankų.