google/wiki40b huggingface dataset:
Kimčchekas

Istorija

Nuo 1899 m. uostas atidarytas prekybai su užsieniu. Iki 1951 m. miestas vadintas Songdžinu (Sŏngjin), bet komunistams paėmus valdžią pervadintas generolo Kim Čcheko garbei.
Turkų angora

Turkų angora (turk. Ankara kedisi, angl. Turkish Angora) – pusiau ilgaplaukių kačių veislė. Viena seniausių veislių, žymiųjų persiškų kačių pirmtakė.

Istorija

Pirmąsias turkų angoras į Europą iš Turkijos atgabeno italų pirkliai dar XVII a. Tuo metu šios katės buvo kone išimtinai baltos. Išvaizda labai skyrėsi nuo europiečiams įprastų kačių, todėl angoros dovanotos įtakingiems ir kilmingiems asmenims, pavyzdžiui, Prancūzijos karaliui ir šalies diduomenei.
XIX a. pab. veislininkai pradėjo angoras kryžminti su kitų veislių katėmis. Šitaip atsirado persų ilgaplaukių pirmtakės, kurios gerokai nustelbė turkų angoras. XX a. pradžioje jos ėmė sparčiai nykti, grynaveislės angoros tapo retos net gimtojoje Turkijoje.
Visgi turkai nenorėjo, kad veislė išnyktų, todėl Ankaroje ir Stambule veisė šias kates. Maža to, buvo draudžiama jas išvežti iš šalies, tačiau kontrabandininkams pavykdavo išsigabenti vieną kitą grynaveislę angorą.
XX a. viduryje amerikiečių veislininkai įsigijo keletą kačių, kurios tapo dabar Europoje ir JAV žinomos veislės pradininkėmis. Ir šiandien angoros gabenamos iš Turkijos. Pirmosios katės buvo baltos, vėliau jos susilaukė spalvotų kačiukų. Išsaugoti grynai baltą kailį beveik neįmanoma, nes poruojat baltas kates tarpusavyje jaunikliai gali gimti kurti.

Charakteris

Turkų angoros mėgsta bendrauti, mielai leidžia laiką žmonių draugijoje. Labai smalsios – be vargo atidaro virtuvines spinteles, šniukštinėja po maišus, tyrinėja svečius. Mėgsta žaisti, prisiriša prie vieno šeimos nario. Stipriai myli šeimininkus ir pačios tikisi ne mažesnės meilės. Su kitomis katėmis ir šunimis dažniausiai sutaria gerai, tačiau gali konkuruoti dėl dėmesio.
Nemėgsta niurkymo, tačiau suerzintos skaudžiai nesidrasko. Angoras galima pripratinti prie pavadėlio, išmokyti atnešti smulkius daiktus.

Fizinės savybės

Tai tvirtos, raumeningos, tačiau lanksčios katės. Vidutinio dydžio, smulkių kaulų. Pilnai subręsta maždaug dvejų metų amžiaus. Kūnas gana ilgas, nugara prie uodegos iškili. Letenos mažos, apvalios, tarp pirštų auga plaukų kuokšteliai. Uodega prie pagrindo stora, į galą siaurėja, jos plaukai krinta žemyn lyg skraistė.
Galva nedidelė, ausys smailios, su šepetėliais. Akys didelės, migdolo pavidalo, šiek tiek įkypos. Nosis kiek įgaubta, be įlinkio.
Kailis glotnus, švelnus. Nors ilgą laiką pripažintos tik baltos angoros, šiandien šios katės gali būti įvairiausių gamtinių spalvų. Populiariausios spalvos – rausva, juoda ir šviesūs šių spalvų tonai (kreminė ir melsva). Pasitaiko marmuro, vėžlio kiauto piešinio, tigro kailio ir dėmėtų kačių.
Akys būna įvairiausių spalvų: žalios, geltonos, vario arba mėlynos. Nemažai baltų angorų turi skirtingų spalvų akis.
Rūta Nadišauskienė

Biografija

1983 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1995 m. biomedicinos mokslų daktarė.
1984–1988 m. dirbo Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos akademija, nuo 1998 m. Kauno medicinos universitetas) Perinatologijos laboratorijoje, nuo 1989 m. jame dėsto. Kauno medicinos universiteto Sepsinės ginekologijos sektoriaus vadovė, nuo 2001 m. Kauno medicinos universiteto Perinatologijos centro vadovė, nuo 2002 m. Akušerijos ir ginekologijos klinikos vadovė, nuo 2002 m. profesorė. Stažavo Kanados, JAV, Švedijos universitetuose.
Žurnalo „Lietuvos akušerija ir ginekologija“ vyr. redaktorė nuo 1998 m. 1997–2003 m. Tarptautinės akušerių ir ginekologų federacijos tarybos Lietuvos atstovė, nuo 1998 m. Pasaulinės sveikatos organizacijos laikinoji patarėja. 1994–2001 m. Lietuvos akušerių ir ginekologų draugijos prezidentė, nuo 2001 m. viceprezidentė. Nuo 2008 m. Didžiosios Britanijos Karališkosios Akušerių ginekologų kolegijos garbės narė.
Paskelbė daugiau kaip 150 mokslinių straipsnių.
Auksė Vasaitytė

Auksė Vasaitytė (1947 m. sausio 15 d. Vilniuje – 1988 m. gegužės 31 d. Šiauliuose, palaidota Donelaičio kapinėse) – poetė, vertėja.

Biografija

Vaikystėje tapo neįgali, nevaikščiojo. Nuo 1953 m. gyveno Šiauliuose. 1967 m. savo namuose organizavo studentų ir moksleivių poezijos klubą. 1970 m. baigė Šiaulių pedagoginį institutą, vėliau Maskvoje baigė neakivaizdinius užsienio kalbų kursus. Dirbo vertėja Šiaulių televizorių gamykloje.
Išleido poezijos rinkinius „Laukimo puokštė“ (1980 m.), „Stipriau už likimą“ (1988). Po mirties, 1999 m. išėjo eilėraščių knyga vaikams „Sunku būti pasaka“. Periodikoje paskelbė publicistikos, eseistikos straipsnių. Išvertė kelias knygas iš rusų kalbos. Buvo Šiaulių jaunųjų rašytojų sekcijos narė.
Jos atminimui Šiauliuose išleista knyga „Žiedlapiai byra ir byra: poetės A. Vasaitytės in memoriam“ (sudarytoja Dalia Striogaitė, 1995 m.).
Aliutorai

Kultūra

Aliutorai tradiciškai vertėsi elnininkyste ir žvejyba, taip pat jūros žvėrių medžiokle. Žvejyba užsiimdavo vasarą, nuo birželio vidurio iki rugsėjo vidurio. Didžiausio žuvų traukimo metu atsikeldavo į upių žiotis. Didžiąją dalį sugauto laimikio perdirbdavo į jukolą, pagrindinį aliutorų maistą ir kinkomųjų šunų pašarą.
Jūrų verslu užsiimdavo pavasarį ir rudenį. Naudojo jūros žvėrių mėsą ir riebalus, kuriuos valgydavo išsyk ar atidėdavo atsargoms. Riebalus naudojo ir apšvietimui. Jūrų medžioklės produktus taip pat mainydavo į elnių kailius ir elnieną. Nuo gruodžio iki vasario medžiodavo kailinius žvėrelius.
Tradiciškai aliutorų gyvenvietės būdavo netoli upių, pakilose vietose, nuo kurių gerai matėsi aplinkinė teritorija. Aštuonkampiuose žeminiuose namuose su statmenomis sienomis gyvendavo 3-5 šeimos. Iki XIX a. tai buvo vienintelis aliutorų pastatų tipas. Maždaug nuo 1950 iki 1990 m. aliutorų vaikai būdavo siunčiami mokytis į mokyklas internatus, dėl ko prarasdavo savo kalbą ir silpnai įsisavindavo aliutorų tradicijas. Daug aliutorų tapo mokytojais, gydytojais, geologais, zootechnikais.
Paskutiniais metais aliutorų tradicijoms, kultūrai gresia išnykimas, nes mažėja šiaurės elnių.

Istorija

Aliutorai minimi jau pačiose pirmose rusiškosios Kamčiatkos kolonizavimo metraščiuose. 1697 m. rusų kazokai apdėjo duokle aliutorius, kurie po to kelerius metus priešinosi ginklu. Nuslopinus 1751 m. sukilimą aliutorų gerokai sumažėjo. Juos taip pat nuolatos puldinėjo čiukčiai, dažnai atimdavę šiaurės elnių bandas. XVIII a. antrojoje pusėje aliutorai buvo atskirta žmonių grupė, kas jiems padėjo išvengti raupų epidemijos beveik be nuostolių. Izoliacija jiems padėjo išlaikyti tradicinę gyvenseną.
Šovinių popierius

Šovinių popierius (angl. cartridge paper) – tvirtas sunkus aukštos kokybės popierius, iš kurio XIX a. gamino popierinius šovinius, o dabar naudojamas kaip popierius piešimui ar spaudai, taip pat iš jo gamina tvirtus vokus.
Tai nedengtas popierius, dabar paprastai gaminamas iš balintos sulfatinės plaušienos. Plaušiena jam paprastai gaminama iš medienos įmaišant esparto.
Dabar šovinių popieriaus yra daug atmainų. Populiariausias šis popierius yra baltas, šiurkštoku paviršiumi, pagal gramatūrą nuo lengvo iki vidutinio. Piešimui pieštuku skirtas toks popierius turi kietesnį paviršių, kad būtų galima saugiai trinti trintuku. Kitos rūšys gali turėti vienokį ar kitokį atspalvį (kreminį, smėlinį ir pan.).
Gramatūra būna 110, 130, 140, 150, 170, 180, 220, 250, 300 g/m².
Šovinių popieriumi kartais vadinamas ir kitoks šovinių gamyboje naudojamas popierius.
Mošis

Istorija

1893 m. Mošyje įkurta vokiečių karinė bazė. 1956 m. Mošiui suteiktas miesto statusas.
Max Gluckman

Biografija

Gimė žydų šeimoje Johanesburge. Baigė Vitvatersrando universitetą, 1934 m. išvyko į Oksfordo universiteto Ekseterio kolegiją. Ten mokėsi pas žymius to meto struktūrinio funkcionalizmo krypties antropologus Alfredą Redklifą Brauną ir E. E. Evansą-Pričardą. Tyrinėjo Barotselande gyvenusius lozius. 1941–1947 m. buvo Rodeso–Livingstono instituto direktorius. 1949 m. tapo Mančesterio universiteto profesoriumi.

Veikla

Atliko stebėjimus Pietų Afrikoje, daugiausia tyrinėjo lozių paprotinę teisę, socialinės kaitos procesus Šiaurės Rodezijos kasyklose. Šie tyrimai atskleidė ir išryškino, kaip tradicinės socialinės formos, pvz., giminystė, gali išlaikyti ir net sustiprinti savo reikšmingumą vykstant sparčiai socialinei kaitai. Priešingai nei daugelis to meto antropologų, Maksas Glakmanas matė, kad dauguma visuomenių laikosi nuolatos spręsdamos konfliktus ir kad jos nėra tvirtos, jose nuolat reikalingas sudėtingas palaikomasis darbas.
Karčio provincija

Geografija

Didžioji dalis provincijos teritorijos išsidėsčiusi Andų kalnuose. Aukščiausia vieta – Čileso ugnikalnis (4747 m). Pietryčiuose paviršius leidžiasi į gilų slėnį, o vakaruose – į pakrantės lygumą. Svarbiausios upės – San Chuanas, Mira, Bobas, Čota ir kt. Vakarinę ir rytinę provincijos dalis dengia tropiniai miškai (kalnų šlaituose – rūko miškai), aukštikalnėse būdingos paramos. Įkurtas El Anchelio ekologinis rezervatas.
Čerkesė

Čerkesė (arba čoha) – tradicinis kaukaziečių vyrų apdaras. Svarbiausia detalė yra abiejose krūtinės pusėse esančios šoviniams sudėti skirtos kišenėlės. Čerkese apsirengę vyrai paprastai dėvi kepurę iš avikailio. Panašūs rūbų elementai būdingi visoms Kaukazo tautoms.
Kristupas Opalinskis

Biografija

Kilo iš senos Lodzės giminės. Poznanės vaivados (nuo 1622 m.) Petro Opalinskio sūnus, poeto ir Karūnos dvaro maršalkos (nuo 1650) Luko vyresnysis brolis. Jo sesuo Sofija Liudvika Opalinska (m. 1657) buvo Karūnos didžiojo etmono Stanislavo Konecpolskio trečioji žmona.
Keliavo po Italiją ir Vokietiją, buvo pasiuntiniu į seimus; nuo 1637 metų – Poznanės vaivada.
Straujeniekų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Aizvikių piliakalnis 318 m
Treknių piliakalnis 5,9 kmGravos Sudmalių piliakalnis 7,8 km
Kaltės piliakalnis 5,7 kmLankių piliakalnis 10 km
Didždamos piliakalnis 1,5 kmKrūtės piliakalnis 18 kmGirdenių piliakalnis 9 kmUžluobės piliakalnis 10 kmKivylių piliakalnis 3 kmVeitelių piliakalnis 3 km
Sindas (Graikija)

Istorija

Antikos laikais Sindą minėjo Herodotas (vii. 123) ir Steponas Bizantietis. Sindas paminėtas kaip Migdonijos pajūrio miestas, buvęs tarp Termos ir Chalastros.
Karveliškis (Molėtai)

Istorija

Pirmąkart vietovė minima 1731 metų Kuktiškių dvaro inventoriuje. XIX amžiuje atsiradęs palivarkas.
Kočamas

Istorija

Kočamas oficialiai įkurtas 1979 m.
Dalia Gruodienė

Dalia Gruodienė (g. 1948 m. sausio 9 d. Rokiškyje) – Lietuvos verslininkė.

Biografija

1967–1973 m. studijavo Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete, 1991 m. – tarptautinių ekonominių santykių fakultete. Nuo 2000 m. – Valdovų rūmų paramos fondo narė.
Jonas Dalmat-Isaikovskis

Jonas Dalmat-Isaikovskis (m. 1659 m.) – Smolensko kaštelionas 1659 metais, Lietuvos didysis medžioklis 1655 metais, Žemaitijos stalininkas 1645–1654 metais.
1648 m. pasirašė Jono Kazimiero Vazos elekciją nuo Žemaitijos seniūnijos.
KF Arbana

Istorija

Klubas įkurtas (?) m. Dalyvavo šalies Pirmos futbolo lygos pirmenybėse. 2007/2008 m. užėmė 10 vietą. 2008/2009 m. pasitraukė iš pirmenybių po pirmojo rato.
Steponiškė

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Micaičių kolūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Gudmiškė – 3 km
 Bijūnėliai – 1,2 km
Skačiai – 3,5 km
KURŠĖNAI – 5 km 
 Beržtvos – 1,6 km
Geruogiai – 1,8 km
ŠIAULIAI – 29 km
 Paringiai – 1,3 km
Lapkasiai – 1,8 km
Padvaiskiai – 3,6 km
Vaitkaičiai – 1,6 km
Nacionalistų Ispanija

Ekonomika

1950 m. gegužės 9 d. įkurta garsi Ispanijos automobilių gamykla SEAT. 
Po antrojo pasaulinio karo, pasaulyje pradėjo kurtis daug tarptautinių organizacijų, todėl po 1945 m. Ispanija įstojo į šias organizacijas: 1959 m. į tarptautinį valiutos fondą, bei į pasaulio banką; 1961 m. į tarptautinę ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizaciją. Šios organizacijos Ispanijai stipriai padėjo ekonomiškai. Valstybėje prasidėjo senų pramonės rajonų pertvarkymai tokiuose miestuose kaip Barselona ar Bilbao ir kituose, bei prasidėjo naujų pramonės rajonų statybos, nauji rajonai daugiausia buvo išplitę aplink sostinę. 
Nuo 1959 m. iki 1974 m. valstybėje buvo ekonominis sprogimas, jo dėka Ispanijos ekonominė kreivė augo į viršūnes greičiau negu tuo metu Japonijoje. Ekonominį sprogimą skatino ir užsieniečių investavimas į Ispaniją. Šis ekonominis sprogimas buvo pavadintas ,,Ispanijos stebuklu", o simboliškai buvo pastatytas per 3 metus vienas aukščiausių sostinės pastatų tai buvo Madrido bokštas. 7-ajame dešimtmetyje ekonominis sprogimas nutrūko kai prasidėjo tarptautinė stagfliacijos ir naftos krizė.
Vaclovas Muraška

Vaclovas Muraška (1914 m. kovo 24 d. Varėnoje – 1973 m. kovo 6 d. Vilniuje) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
1932 – 1934 m. mokėsi Kauno meno mokykloje ir Juozo Vaičkaus kino ir teatro studijoje, 1938 – 1939 metais – Kauno darbo rūmų valdybos studijoje.
1939 – 1960 m. (su pertraukomis) buvo Kauno dramos teatro, 1960 – 1966 m. – Valstybinio akademinio dramos teatro aktorius. Nuo 1966 m. dirbo Lietuvos Televizijos ir radijo aktoriumi.

Svarbiausi vaidmenys teatre

Tautvilas (Antano Vienuolio „Tvirtovė“, 1946 m.), Arbenisas (M. Lermontovo „Maskaradas“), Serbiukas (A. Arbuzovo „tai buvo Irkutske“, abu 1960 m.). Vaidybai būdingi sodrūs realistiški paveikslai, santūrūs judesiai, raiškus balsas.
Hugues Fabrice Zango

Biografija

2015 m. Universiadoje pelnė sidabro medalį. 2016 m. Afrikos čempionate pelnytas sidabro medalis. Tais pačiais metais sportininkas atstovavo Burkina Fasą 2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kuriose liko 34-as. 2019 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionato bronzos medalininkas trišuolio varžybose.
Šventoji

Tėkmė

Ištakos – Ignalinos rajone, Gražutės regioniniame parke telkšantis Dūkšto ežeras (apie 5 km į šiaurę nuo Dūkšto) . Aukštupyje prateka Luodžio, Luodykščio, Asavo, Ūparto ežerus, toliau – Antalieptės tvenkinį (iki jį sudarant ten irgi buvo grupė ežerų), Sartus, Rašus, Paštį. Visas šis ežeringasis Šventosios aukštupys yra Ignalinos, Zarasų ir Rokiškio rajonuose. Už jo upė teka į pietvakarius jau lygesniu kraštovaizdžiu. Prateka Utenos, Anykščių, Ukmergės, Jonavos rajonais. Įteka į Nerį 44,5 km nuo jos žiočių, 4 km į šiaurės rytus nuo Jonavos, ties „Achema“.
Salpos plotis 200–700 m. Slėnio plotis aukštupyje siekia 400–700 m, vidurupyje 400–900 m, žemupyje – ~1 km. Vagos plotis iki Paščio ežero 20–40 m, tarp Paščio ežero ir Virintos žiočių 40–50 m, toliau 60–80 m. Vyraujantis vagos gylis ~1,5 m. Vidutinis nuolydis – 51 cm/km, tačiau tarp ežerų nuolydis labai skiriasi. Vaga nuo ištakų iki Dūkšto ežero sureguliuota. Iš visų Lietuvos upių Šventoji turi daugiausiai salų – 79; salingumas – 3,08 %.

Reikšmė

Šventosios baseinas gyvenamas nuo seno, manoma, kad jame pradėjo formuotis Lietuvos valstybė (žr. Voruta). Upės pavadinimas nusako jos sakralinę reikšmę senajame lietuvių tikėjime (kilmė iš žodžio šventas), nors galimai pirminė žodžio „šventas“ reikšmė galėjo būti „šviesus“. Šventoji minima Šventupės vardu (Swyntoppe) XIV a. kryžiuočių kelių aprašymuose.
Šventosios pakrantės vaizdingos, ypač ties Mikieriais, kur upė sudaro kilpas. Vaga vandeninga, srauni, todėl tinkama vandens turizmui. Aplink upę įkurti 3 regioniniai parkai: Gražutės, Sartų ir Anykščių.
Upės ruožas nuo Jaros žiočių iki Pelyšos žiočių – Šventosios draustinis (kraštovaizdžio). Į pietvakarius nuo Ukmergės, tarp Galbos ir Armonos žiočių, Šventosios slėnio su atodangomis ruožas – Armonos draustinis (geologinis).
Svarbesnės gyvenvietės prie Šventosios: Antalieptė, Dusetos, Užpaliai, Andrioniškis, Anykščiai, Kavarskas, Vidiškiai, Ukmergė, Vepriai, Upninkai, Jonava.
Kęstutis Valentinavičius (1968-09)

Biografija

1994 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas.
Pakruojo rajono savivaldybės administracijos Žeimelio seniūnijos jaunesnysis socialinis darbuotojas. Kęstučio Valentinavičiaus veterinarijos įmonės veterinarijos gydytojas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Pakruojo rajono skyriaus narys. 2011 m. (išrinktas, bet atsisakė mandato) Pakruojo rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žeimelio bendruomenės centro tarybos pirmininkas. Žmona Regina, vaikai Neringa, Mantas.
Post Ars

„Post Ars“ – Lietuvos menininkų grupė, susikūrusi 1989 m.

Istorija

Grupės branduolį sudaro menininkai Aleksas Andriuškevičius, Robertas Antinis, Česlovas Lukenskas ir Gintaras Zinkevičius. Pirma grupės paroda „Kauno menininkų instaliacijos“ buvo atidaryta 1990 m. vasario 17 d. Lietuvos dailininkų sąjungos (LDS) Kauno skyriaus galerijoje. Parodoje buvo eksponuojama R. Antinio instaliacija „Epitafija“ (suplokštinta žmogaus figūra), A. Andriuškevičiaus „Radiatorius“ (horizontalūs strypai su prikaltais juodos duonos kepalais) ir Č. Lukensko „Persižvaigždžiavimas“ (penkiakampės žvaigždės, kai kurios pagamintos iš ant nuožulnių plokštumų sudėliotų kiaulių galvų). Demonstruoti darbai sukėlė Kauno menininkų ir spaudos pasipiktinimą, todėl pati paroda buvo uždaryta po trijų dienų.  Tų pačių metų birželį surengta meninė akcija, kurios metu paskelbtas grupės manifestas.

Kūryba

Grupės kūrybą sudaro instaliacijos, akcijos, performansai, hepeningai bei žemės meno darbai. Būdingas efemeriškumas, provokacija, netikėtumas.
2013 m. Australijos Grand Prix

Treniruotės

Penktadienio treniruočių metu greičiausi buvo Red Bull ekipos lenktynininkai. Sebastian Vettel buvo greičiausias pirmoje (1:27.211 min.) ir antroje treniruotėse (1:25.908 min.). 
Šeštadienio treniruotėse, kuriose lijo lietus, greičiausias buvo prancūzas Romain Grosjean (1:26.929 min.).
Petrašiūnų dolomito telkinys

Petrašiūnų dolomito telkinys – naudingųjų iškasenų – dolomitų telkinys Šiaurės Lietuvoje, Pakruojo rajono savivaldybės teritorijoje, tarp Kruojos ir Ežerėlės upių.

Telkinys

Vienas didžiausių dolomito telkinių Lietuvoje. Išžvalgyti ištekliai siekia 25 mln. m³. Per metus išgaunama iki 0,4 mln. m³. Kasamas nuo 1960 m. Iškasamas devono sistemos Stipinų svitos dolomitas. Naudingosios iškasenos klodo storis 3,0–9,0 m. Kasamas atviruoju būdu. Iškasus dolomitą, jis naudojamas skaldai gaminti.
Alberta

Geografija

Alberta yra pietvakarinėje Kanados dalyje. Jos plotas 661 190 km², tai šeštas pagal dydį, įskaičiuojant ir Kanados teritorijas.
Albertoje, išskyrus pietinę dalį, yra daug upių, trys dideli ežerai: Atabaskos ežeras, Klerio ežeras, ir Mažasis Vergų ežeras.
Yra 5 nacionaliniai parkai: Banfo nacionalinis parkas, Elko salos nacionalinis parkas, Jaspero nacionalinis parkas, Vatertono nacionalinis parkas ir Wood Buffalo nacionalinis parkas.
Polonizacija

Polonizacija – prievartinis ar savaiminis lenkų kalbos ir kultūros dominavimas Lenkijai pavaldžiose nelenkiškose teritorijose. Terminas atsirado XVI a.
Intensyvūs polonizacijos procesai LDK prasidėjo po 1569 m. pasirašytos Liublino unijos, nors jau iki tol lenkai sunaikino vietinį lietuvių tikėjimą ir įvedė krikščionybę. Jai palaikyti veikė lenkų dvasininkija. Nors unija garantavo LDK ir Lenkijos lygiateisiškumą, pastaroji, turėdama didesnę įtaką greitai nustelbė LDK. Lietuviai lenkų buvo laikomi pagonimis, nemokytais, atsilikusiais, todėl lietuvių bajorija greitai perėmė lenkų kalbą ir papročius, dėl ko ilgainiui sulenkėjo visa aukštuomenė, o lietuviška kultūra išsilaikė tik valstiečių sluoksnyje. Daugiausia lenkų kilmės jėzuitai bausdavo gyventojus už bet kokių ikikrikščioniškų papročių laikymąsi, draudė naudoti lietuvių kalbą mokyklose, bažnyčiose. Dėl tokios priespaudos lietuvių raštija susiformavo ne LDK teritorijoje, o Prūsijoje.
Vėliau Lenkija iš LDK prisiskyrė Ukrainos ir Baltarusijos teritorijas, kuriose taip pat vykdė intensyvią polonizaciją. Valdant LDK šių kraštų gyventojai galėjo laisvai vystyti savo kultūrą, išpažinti savo religiją, tuo tarpu valdant Lenkijai buvo diegiama katalikybė (vietoje vyravusios stačiatikybės), o drauge ir lenkų kalba bei kultūra. Lenkų kalba smarkiai paveikė tuo metu besiformavusias ukrainiečių ir baltarusių literatūrines kalbas.
Kitą smarkią polonizacijos bangą XX a. pirmojoje pusėje patyrė Vilniaus kraštas. Želigovskiui okupavus Vilnių, pradėtas ten gyvenusių lietuvių, baltarusių, rusų, žydų ir kt. diskriminavimas ir teroras. Ne lenkiška kalba ir kultūra buvo viešai niekinama, trukdoma jai vystytis. Buvo uždarinėjamos stačiatikių cerkvės, naikinamos tautinių mažumų bendrijos, mokyklos. Dėl to, net ir pasitraukus lenkams Pietryčių Lietuvoje tebevyrauja lenkiška kalba ir kultūra.
Pressurized Mating Adapter

PMA (angl. Pressurized mating adapter) – hermetiškas prisijungimo adapteris, Tarptautinės kosminės stoties (TKS) elementas. Šie adapteriai jungia rusiškus АПАС tipo jungties mazgus naudojančius aparatus (modulis „Zaria“, erdvėlaiviai „Shuttle“, komerciniai kosminiai aparatai bei būsimi naujieji žmonių pilotuojami erdvėlaiviai (angl. Crew Exploration Vehicle, CEV)) su amerikietiškais CBM (angl. Common Berthing Mechanism 'vieningas švartavimosi mechanizmas') tipo jungimosi mazgus naudojančiais jungiamaisiais TKS mazgais – „Unity“, „Harmony“ ir „Tranquility“. Iš viso Tarptautinėje kosminėje stotyje yra trys tokie elementai.

Istorija

1998 m. gruodžio 4 d. startavo daugkartinio naudojimo JAV erdvėlaivis „Space Shuttle Endeavour“ nešdamas „Unity“ modulį su dviem hermetiškais prisijungimo adapteriais PMA-1 bei PMA-2.
Amerikietiški CBM tipo mazgai, sumontuoti modulyje „Unity“ buvo nesuderinami su rusiškuoju АПАС mazgu. Prie „Unity“ tiesiogiai prisijungti negalėjo ir „Shuttle“: jo jungiamajame skyriuje taip pat sumontuotas tas pats rusiškas АПАС. Todėl prie priekinio ir galinio „Unity“ jungties mazgo buvo prijungti 2 hermetiški nupjautinio kūgio formos prisijungimo adapteriai PMA. Prie PMA-1 buvo prijungtas modulis „Zaria“, o prie PMA-2 – „Shuttle“. Adapteriuose buvo sumontuoti modulio „Unity“ valdymo ir kontrolės kompiuteriai. Pradiniame TKS kūrimo etape šie kompiuteriai taip pat buvo skirti duomenų, garso bei vaizdo perdavimui.
Vėliau, 2001 m. lapkritį, į TKS atvykus JAV laboratorijai „Destiny“, PMA-2 buvo prijungtas prie šio mazgo priekio. Dar vėliau, 2007 m. lapkričio 12 d., PMA-2 buvo perkeltas į jo galutinę poziciją – prijungtas prie jungiamojo mazgo „Harmony“, kuris buvo iškeltas į orbitą 2007 m. spalio 23 d.
PMA-3 į TKS pristatė „Space Shuttle Discovery“ („STS-92“ misija) 2000 m. spalio mėn. Astronautai naudodami „Discovery“ robotą-manipuliatorių (angl. robotic arm) iškėlė PMA-3 adapterį iš erdvėlaivio krovinių sekcijos ir prijungė prie modulio „Unity“. 2010 m. vasarį PMA-3 adapteris buvo perkeltas ir prijungtas prie naujai atvykusio jungiamojo mazgo „Tranquility“ (Node 3).

Konstrukcija

PMA adapterius sukonstravo kompanija „Boeing“. Ji prieš tai buvo sukonstravusi panašų adapterį, leidusį JAV erdvėlaiviams „Space Shuttle“ prisijungti prie Rusijos kosminės soties „Mir“.
Visagino savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Visagino savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Visagino savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 14 d. Savivaldybės mere išrinkta Dalia Štraupaitė. Mero pavaduotoja paskirta Elena Čekienė, administracijos direktoriumi – Virginijus Andrius Bukauskas.
Eugenijus Miliūnas

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įgijo architekto specialybę. 1980–1997 m. dirbo architektu AB „Miestprojektas“ Kaune, nuo 1991 m. vadovavo VIII-ajam projektavimo skyriui.
1995 m. dėstė Vytauto Didžiojo universiteto Menų fakultete, 1996 m. Vilniaus Gedimino technikos universiteto architektūros katedroje (docentas). Nuo 1993 m. dėsto VDA Kauno dailės instituto architektūros katedroje (docentas).
Nuo 1992 m. vadovauja individualiai projektavimo įmonei „E. Miliūno studija“. Nuo 1977 m. priklauso Lietuvos architektų sąjungai, buvo Kauno skyriaus valdybos narys (1978–1997 m.).
Šlekiškiai

Aplinkinės gyvenvietės

Remeikiai (Biržai) – 2,7 km
BIRŽAI – 27 km 
Čypėnai – 1,7 km
Medinos II – 1,4 km
VABALNINKAS – 5,4 km 
Kateliškiai – 2,4 km
Gumbeliai (Biržai) – 0,9 km
Plikiai (Biržai) – 2,7 km
Salamiestis – 2,7 km
Bakšėnai – 5,5 km