Kano Motonobu

Šeima

Manoma, kad Kano šeima yra kilusi iš karių šeimos, kuri gyveno Kano vietovėje. Šeimos galva buvo Kano Kagenobu, kilęs iš Imagava giminės. Jis taip pat buvo tapytojas, kuris norėdamas 1432m. aplankyti Ašikaga Yoshinori, nutapė kalno Mount Fuji paveikslą. Kano šeimos darbai dominavo tapybos pasaulyje nuo Muromači periodo (1333- 1568m.) iki Edo periodo pabaigos (1600- 1868m.). Kano Masanobu, Motonobu tėvas, buvo Kano mokyklos įkūrėjas, taip pat 1481m. buvo oficialus Ašikaga shogunate tapytojas. Jis buvo profesionalus ir visų labai gerbiamas menininkas. Kano Masanobu palikuonys toliau tesė jo pradėtą darbą ir plėtė Kano mokylos pasiekinus.

Jaunystė

Kaip ir tėvas Masanobu, pirmasis Kano dailininkas, Motonobu tarnavo Ashikagoje ir buvo mokomas Kinijos įkvėpto monochromatinio tapymo stiliaus rašalu. Kai išmoko šio tapybos meno, užsakymai ėmė plusti iš visos Japonijos, įskaitant Ašikagos vyriausybę, įvairius aristokratus ir pagrindines Kioto šventyklas. Už atlygį ir įgautą praktiką Motonobu ir toliau galėjo tobulinti savo tapybos įgūdžius.

Darbai

Motonobu buvo labai talentingas ir universalus menininkas. Jis išsiskyrė savo peizažais (tapė tiek monochroniškus tiek švelnių spalvų), figūromis ir gėlių ir paukščių paveikslais. Vienas iš jo anksčiausiai užfiksuotų darbų buvo nedidelės medinės lentelės, kurios vaizdavo trisdešimt šešis nemirtingus poetinius kūrinius. Šias plokšteles 1515m. užsakė grupė Sakai prekybininkų Šinto šventyklai. Sanjoniši šeima, kuri buvo glaudžiai siejama su imperatoriumi, pakvietė jį pademonstruoti savo talentą ir viešai nutapyti paveikslą. Kano Motonobu pasirodymo susirinko pažiūrėti gausybe svečių. Jis turėjo būti lankstus, kad patenkintų kiekvieno individualų skonį. Motonobu laikomas Kano mokyklos patriarchu, nes vaidino svarbų vaidmenį sujungdamas savo meninį talentą su įvairiapusiškumu. Daugelis jo paveikslų iki šių dienų yra saugomi Kioto šventyklose. Ten jis dekoravo tris kambarius su skirtingo stiliaus kraštovaizdžių paveikslais: pirmasis stilius- švelnaus rašalo (Muqi Fachang XIIa pab.- XIIIa per.), antrasis stilius- kietas ir griežtas stilius (Hsia Kuei 1195-1224m.) ir trečiasis stilius buvo „netaisyklingo“ rašalo (Yu Chien 1230m.). Kai kurie iš Kano Motonobu paveikslų iš pradžių buvo gaminami ant stumdomų plokščių, vėliau buvo montuojami ant kabančių ritinių. Tarp jų buvo ir garsieji „49 peizažai su gėlėmis ir paukščiais“.

Kano mokykla

Taso Mitsunobu, Tasos tapybos mokyklos įkurėjas, buvo Motonobu žmonos tėvas. Tosos mokykla specializavosi į Yamato tapybos stilių. Mitsunobu sujungė stiprų darbą teptuku „suiboku-ga“ su dekoratyviniu menu „Yamato-e“. šis stilius buvo pritaikomas didelėms kompozicijoms ir dominavo Japonijos menininkų darbuose dar tris šimtus metų.
Motonobu 1530m. vadovavo nedidelei Kano mokyklos dirbtuvei, kuri buvo įsikūrusi Kioto šiaurėje. Mokykla turėjo vos dešimt dailininkų, tarp jų ir trys Motonobu sūnūs- Shoei (1519-1592m.), Yuusetsu (1514- 1562m.) ir Joshin. Taip pat dirbtuvėse dirbo Motonobu jauniausias brolis Yukinobu (1513- 1575m.) ir dar keli padejėjai. Kadangi Kano Motonobu buvo pagrindinis paveikslų dailininkas jis perimė visų projektų ir užsakymų sudarymą, gamybą ir organizavimą. Dailininkas labai aktyviai dalyvavo parduodant savo kūrinius, taip pat ir savo studijos vadovavime. Netrukus jam ėmė labai sektis, dėl to kad jis buvo labai verslus ir protingas. Ilgainiui studiją pamėgo žmonės, kurie tapo nuolatinias lankytojais. Žmonėms jis patiko dėl savo kūrybiškumo ir detalumo. Menininkas pirmasis pradėjo kurti kompozicijas iš savo eskizų. Kai Motonobu nutapydavo paveikslą jo sūnus ir padejėjai atlikdavo kitas gamybos dalis, tokias kaip: pigmentų maišymas, popieriaus paruošimas, fono nudažymas arba tiesiog nedidelių spalvų plotų užpildymas. Padaugėjus užsakymams taip pat daugėjo ir padejėjų. Motonobu reikalavo organizacinių ir meninių įgūdžių.
Motonobu ir jo dirbtuvės įgijo puikią reputaciją ir tapo labai garsūs Kioto mieste. To meto Japonijoje jis buvo labai vertinamas ir garsus tapytojas. 1539m. ir 1553m. jis buvo vienas iš Osakos mieste Ishiyama Honganji (pagrindinė Jodo Shinshu budizmo sektos šventykla) dekoruojančių žmonių. Tai buvo labai neįprasta ir keista, nes Motonobu buvo „Nichiren“ arba „Hokke“ sektos narys. Ši sekta buvo Jodo Shinshu religiniai priešai.
Kano Motonobu apmokė savo dirbtuvės pagalbinius menininkus, tarp kurių buvo daug jo šeimos narių ir kitų mokinių, kad gebėtų atlikti daugybę dizainų ir technikų. Mokiniai stebėdavo kaip meistras tapo kūrinį ir mokėsi jo technikų. Motonobu suteikė studentams visų reikalingų priemonių ir pavertė juos tikrais Motonobu kūrinių žinovais.

Stilius

Vienas garsiausių ir įžimiausių Motonobu stilių buvo tapymas teptuku. Jo paveikslai turėjo minimalistinį spalvų spektrą. Formos- organiškos, natūralios ir pilnos dramatiškumo ir gyvybiškumo. Šie paveikslai taip pat žinomi kaip „suibokuga“- monochromatiniai rašalo, vandens pagrindu, paveikslai. Taip pat Motonobu buvo puikus peizažų tapytojas. Jis pristatė stiprius kontūrus ir drąsius dekoravimo raštus. Kraštovaizdžių paveikslai buvo tapomi monochromiškai ir buvo naudojamos šviesesnės spalvos. Motonobu buvo labai išradingas kuriant įvairias figūras, gėlių ir paukščių paveikslus.
Šis dailininkas ne tik tapydavo, bet ir pritaikė tris skirtingus kaligrafijos stilius. Pirmasis stilius- formalus vadinamas „Shintai“ (nauja forma), kitas labiau neformalus stilius, vadinamas „Gyosho“ (bėgantis stilius). Paskutinysis, kursyvo stilius, „sosho“ (žolė).

Paveldas

Vienas iš Kano Motonobu didžiausių pasiekimų buvo naujos tapybos technikos sukūrimas. Šis metodas buvo ankstyvosios Kano mokyklos stiliaus pagrindas. Naujoji technika buvo vadinama „wa-kan“ ir tai buvo Japonijos ir Kinijos tapybos stilių mišinys. Šis derinys turėjo solidžią ir kruopščią teptuko techniką. Taip pat turėjo tam tikras „Yamato-e“ stiliaus ypatybes, tokias kaip smulkias linijas ir išskirtinius dekoravimo raštus. Taip pat turėjo panašumų dėl spalvų pasirinkimo ir auksinių lapų motyvų naudojimo.
Kano mokykla klestėjo dėl tokių lyderių, kaip Motonobu. Jis stengėsi perduoti visas savo sukauptas žinias ateities kartoms. Kano mokyklos studentams įkvėpė daugiau kūrybiškumo ir lankstumo darbuose. Ši įstaiga buvo įkurta XVa., tačiau ji turėjo ilgalaikį poveikį. Sistema buvo patriarchali ir modeliuojama kitų gildijų metu. Griežtas mokymas padarė Kano mokyklą sėkmingą. Mokymasis buvo pagrindinė mokyklos vertybė, todėl Motonobu leido savo mokiniams stebėti ji dirbant. Jis domėjosi būsimomis kartomis, taip vystidamas savo stilių.

Šaltiniai

Makoto, U. (1967). Literary and Art Theories in Japan. (pp. 132-134). Cleveland, Ohio: Press of Western Reserve University.
Seiroku, N. (1966). The Arts of Japan. (pp. 34-35). Tokio: Kodansha Internatinal Ltd.
Swann, P. (1963). Art of China, Korea, and Japan. (pp. 198-200). New York: 64 University Place.
The Editors of Encyclopedia Britannica. (2007). Encyclopedia Britannica. Internete iš: https://www.britannica.com/biography/Kano-Motonobu