google/wiki40b huggingface dataset:
Daktaras Popolis

Turinys

Daktaras Polis Simė turi išskirtinę savybę – jį traukia tik negražios moterys, nes šios, jo nuomone, viskuo patenkintos ir nekelia vyrams jokių reikalavimų. Dar būdamas studentu, jis su draugais susilažino kuris permiegos su negražiausia mergina ir, laimėjęs nemažą sumą pinigų, nusipirko automobilį, kuriuo tęsė tokių merginų „medžioklę“. Tunise jis susipažįsta su Kristina Diupont, kuri buvo pakankamai negraži, kad sudomintų Polį, be to, paaiškėjo, kad ji yra profesoriaus Diuponto dukra. Pastarasis pasiūlė Poliui ją vesti su perspektyva paveldėti jo kliniką ir Polis sutiko. Per vestuves pasirodo Martina Diupont – daili Kristinos sesuo, kuri taip pat patraukia Polio dėmesį. Tarsi norėdamas kompensuoti jo padėtį, profesorius keletą kartų primygtinai siūlo šiam ją pagloboti ir Polis sumaniai atsikrato visais, kurie mėgina su ja suartėti. Galiausiai Polis ir Martina tampa meilužiais, o kadangi ši įsikuria greta esančiame name, jis nuolatos girdo žmoną migdomaisiais, kad galėtų naktis leisti svetimoje lovoje. Norėdamas, kad Martina nebesidomėtų kitais vyrais, jis pakeitė šios kontraceptines tabletes kitais vaistais ir mergina pastojo. Gimė duktė ir keletą metų Polio gyvenimas buvo ramus, kol vieną dieną jis pateko į avariją ir su daugybiniais kaulų lūžiais atsidūrė ligoninėje. Čia jo laukia nauji smūgiai: Martina, gavusi anoniminį laišką apie jo santykius su kitomis moterimis, nusprendžia nutraukti santykius; duktė, nukritusi nuo laiptų, miršta; gydytojas dėl patirtų traumų diagnozuoja impotenciją, o Kristina prisipažįsta viską žinanti apie jo meilužes. Praradęs bet kokį norą gyventi, Polis nusprendžia nusižudyti ir kreipiasi pagalbos į žmoną...
Tričių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje. Aikštelė pailga rytų – vakarų kryptimi, 40x25 m dydžio. Jos vakariniame krašte yra 1 m aukščio, 17 m pločio, rytų krašte – 1,5 m aukščio, 28 m pločio pylimas. Iš pastarojo kyšo stambūs akmenys. Šlaitai vidutinio statumo, 2 m (šiaurėje) – 8 m aukščio.
Piliakalnis labai suardytas ariant, pylimai iškasinėti duobėmis. Jis dirvonuoja, auga paskiros eglės.
100 m į šiaurės rytus nuo piliakalnio, 0,3 ha plote yra papėdės gyvenvietė, kurioje rasta lipdytos keramikos.

Tyrimai

Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus 1968 m. atliko Juozas Šliavas ir Žeimelio vidurinės mokyklos moksleiviai. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - XIII a.

Aplinkiniai piliakalniai

Kalnelio piliakalnis 32 km
Peleniškių piliakalnis 11 kmŽeimelio piliakalnis 16 kmĄžuolpamūšės piliakalnis 25 kmJurgaičių piliakalnis 40 km
Ramulėnų piliakalnis 42 kmRaginėnų piliakalnis 34 km
Pakalniškių piliakalnis (Radviliškis) 37 kmŠimonių piliakalnis 18 km
Nacionalinės vėliavos monumentas

Nacionalinės Vėliavos Monumentas (isp. Monumento Nacional a la Bandera) yra Argentinos mieste Rosarijuje. Sudaro kompleksas, pastatytas šalia Paranos upės kranto. Inauguruotas 1957 m. birželio 20 d. – Manuelio Belgrano mirties dieną. Žymi 1812 m. vasario 27 d. Manuelio Belgrano sukurtą ir pirmą kartą iškeltą Valstybinę Argentinos vėliavą, priešais dabartinį monumentą esančioje upės saloje.
Kompleksas užima 10 000 m² plotą. Sudaro statiniai iš Andų akmens. Architektai ir skulptoriai: Ángel Guido ir Alejandro Bustillo; José Fioravanti, Alfredo Bigatti ir Eduardo Barnes.
Monumentą sudaro 3 dalys: bokštas (70 m aukščio), Liaudies kiemas (Patio Cívico) ir Triumfo propilijus (Propileo Triunfal). Po propilijumi yra Amerikos žemyno vėliavų salė. Monumentą supa parkas.
Labguvos apskritis

Geografija

Apėmė didelę šiaurinės Sembos dalį. Ribojosi su Įsruties, Tilžės ir Karaliaučiaus (Sembos) apskritimis, po 1818 m. adminstracinių teritorinių pertvarkymų – ir su Lankos (Pakalnės apskritis), Vėluvos apskritimis. Driekėsi abipus Deimenos ir Timbros upių, palei Kuršių marias.
Žymesnės gyvenvietės: Gilija, Lauknos, Laukiška, Mielaukiai, Laigyčiai, Kaimė, Papelkiai.

Istorija

Apskrityje buvo daug lietuvių šatulinių valstiečių, vokiečių dvarų palyginti nedaug. Per 1709–1710 m. didijį marą bei badą apskrityje mirė apie 6550 žmonių, liko tušti 386 lietuvių ūkiai. Per XVIII a. pirmosios pusės didžiąją kolonizaciją padaugėjo vokiečių, bet dėl nepalankių gamtinių sąlygų jų apsigyveno gerokai mažiau, negu gretimose apskrityse, dėl to apskrities lietuvių asimiliacija vyko lėčiau.
Apskrityje veikė daug pieninių, malūnų, lentpjūvių, durpes gamino Agilos ir Pakalvių įmonės, žuvies miltai gaminti Labguvos fabrike. Buvo 11 evangelikų liuteronų parapijų ir 1 katalikų parapija Labguvoje. Dėl laukinių žvėrių gausos Labguvos miškuose medžiodavo krašto diduomenė. juos mėgo ir Prūsijos ministras pirmininkas Hermanas Geringas.
1939 m. apskrities plotas buvo 1065 km². Buvo 111 seniūnijų su 346 gyvenvietėmis.

Lietuviai

Vokiečių oficialios statistikos duomenimis, 1825 m. Labguvos apskrityje lietuviai sudarė iki 41 % gyventojų, 1837 m. iš 38 173 žmonių lietuvių buvo 12 948 (33,9 %), 1852 m. iš 44 807 – 14 454 (32,3 %), 1861 m. iš 47 288 – 9612 (20,3 %), 1890 m. iš 53 220 – 8666 (16,3 %), 1910 m. iš 51 057 – 4161 (8,1 %). Bažnytinės statistikos duomenimis, 1897 m. iš 45 738 parapijiečių lietuvių buvo 10 764 (23,5 %), 1912 m. iš 33 576 parapijiečių – 7289 (21,7 %). 1800 m. apskrityje veikė 20 lietuvių pradžios mokyklų.
Algirdas Jurgis Bajarkevičius

Algirdas Jurgis Bajarkevičius (1947 m. – 1996 m.) – Lietuvos šachmatų sporto veikėjas, Lietuvos šachmatų federacijos (LŠF) prezidentas (1990 m.), šachmatų treneris, organizatorius.

Biografija

Žaisti šachmatais ir dalyvauti varžybose pradėjo mokydamasis Prienų gimnazijoje. Studijavo Baku naftos ir dujų technologijos institute Azerbaidžane. Kartu su studijų draugais gilino teorines šachmatų žinias. Studijų metais pelnė pirmą sporto atskyrį. Po studijų grįžo į Lietuvą. Įsikūrė Trakuose. Čia sukūrė šeimą ir dirbo dujų pramonės srityje. Nuo 1985 metų gyveno Marijampolėje. Dirbo vadovaujamą darbą dujofikacijos valdyboje. Buvo miesto savivaldybės tarybos pirmininkas. 1995–1997 metų Marijampolės miesto savivaldybės tarybos narys. Buvo Tėvynės sąjungos – Lietuvos krikščionių demokratų narys. Nuo 1990 metų Lietuvos šachmatų federacijos prezidentas. Inicijavo Marijampolės, Stockerau (Austrija), Timisoaros (Rumunija) šachmatų klubų draugystę. Jos pagrindu įvyko tarptautiniai jaunimo turnyrai (organizatoriai: treneriai Rolandas Martinkus bei Antanas Lileikis).
Kandidatas į sporto meistrus (juo tapo XX amžiaus 10 dešimtmetyje). Dalyvaudavo sporto varžybose, treniravo moksleivius, plėtojo organizacinę šachmatų populiarinimo veiklą. Nuolat dalyvavo korespondencinių šachmatų turnyruose. Žaisdamas susirašinėjant, užmezgė bei palaikė draugiškus ryšius su įvairiomis šachmatų pasaulio asmenybėmis. 1970–1985 metais šachmatų treneris. Dukra, o vėliau ir sūnus nuo ankstyvos vaikystės pradėjo dalyvauti šachmatų varžybose ir pasiekė gerų sportinių rezultatų.
Pildė sistemingas partijų kartotekas. Jas tvarkė kartu su gausia šachmatų teorijos literatūra (knygomis bei periodika). Šeimos archyvuose išliko gausi asmeninė Algirdo šachmatų literatūros biblioteka.
2010 metais Marijampolėje, Lietuvos prezidento K. Griniaus muziejuje, vyko Greitųjų šachmatų turnyras Algirdui Bajarkevičiui atminti.
Fleita

Fleita – medinis pučiamasis muzikos instrumentas, kuriuo garsas išgaunamas pučiant orą į skylutę, be mundštuko. Fleita grojantis asmuo vadinamas fleitininku.

Istorija

„Fleita“ vadinami įvairūs instrumentai, įvairiais laikais naudoti skirtingose pasaulio vietose. Iš mamuto ilties prieš 30 000–37 000 metų padaryta fleita, rasta Vokietijoje bei septynių skylučių fleita iš gulbės kaulo, rasta Geissenklosterle ir padaryta maždaug prieš 36 000, yra tarp seniausių žinomų muzikos instrumentų.

Fleitų rūšys

Daugelyje fleitų garsas išgaunamas pučiant į skylutę, palikus ją pusiau atvirą, tačiau kitose fleitose, pvz., išilginėje, reikia apžioti vamzdelį.
Taip pat skiriamos išilginės (išilginė dūdelė) ir skersinės (šiuolaikinė vakarietiška) fleitos. Išilginėse fleitose pučiama į vamzdžio galą, skersinių skylutė yra šone.
Fleitų gali būti atviri abu arba vienas galas (pvz., lietuvių skudutis).
Paprastai fleitos pučiamos burna, tačiau kai kuriose kultūrose esama nosimi pučiamų fleitų.
Skersinės fleitos yra naudojamos bene dažniausiai. Gaminamos iš įvairių metalų ir medžio, bambuko. Medinės naudojamos daugiau baroko muzikai atlikti. Skersinės bambuko fleitos paplitusios Indijoje (bamsuri, venu), Kinijoje (dizi), Japonijoje (ryuteki). Sidabrinių bei auksinių fleitų garsas būna daug švelnesnis, šviesesnis bei šiltesnis. Visų fleitų garsas išgaunamas lūžtant oro srovei.

Žymiausi fleitistai

Pasaulyje fleita yra vienas iš populiariausių muzikos instrumentų, todėl ir fleitistų yra galybės. Tačiau kaip ir visose srityse galima išskirti pačius ryškiausius atstovus.
Vieni žymiausių fleitistų yra:
James Galway, András Adorján, Ian Anderson, Julius Baker, Jeanne Baxtresser, Sharon Bezaly, Severino Gazzelloni, Peter-Lukas Graf, Irena Grafenauer, Jadwiga Kotnowska, Marcel Moyse, Aurèle Nicolet, Emmanuel Pahud, Jean-Pierre Rampal, Paul Taffanel, Peter Verhoyen, Ransom Wilson, Karl-Heinz Zöller. Lietuvoje: Valentinas Gelgotas sūnus Giedrius Gelgotas, Algirdas Vizgirda, Rimantas Giedraitis, Laima Šulskutė, Irma Paurienė.
Haranas

Senovės Haranas

Senovės laikotarpiu Haranas buvo svarbus prekybinis centras, nuo III tūkst. pr. m. e. įsikūręs Balicho upės slėnyje, kuris Biblijoje vadinamas Paddan-Aram. Pats miestas buvo žinomas kaip Ḫarrānu (asirų kalboje) ir kaip Ḥaran (חָרָן) (hebrajų kalba).
III tūkst. pr. m. e. II pusėje Haranas tikriausiai buvo patekęs į Eblos įtakos sferą: dantiraščio lentelėse minima, kad Harano karalius vedė Eblos princesę. Biblijoje minima, kad Harane trumpam apsistojo Abraomas savo kelionėje iš Ūro į Kanaaną. Iš Harano buvo kilusi Izaoko žmona Rebeka.
II tūkst. pr. m. e. Haranas greičiausiai buvo miestas-valstybė, kol jo XIV a. pr. m. e. nesunaikino hetitų valdovas Pijašilis, prijungdamas jį prie Hetitų imperijos. Nuo X a. pr. m. e. Harane įsitvirtino aramėjai, nuo 763 m. jį paėmė Asirija. Asirams Haranas buvo svarbus strategiškai miestas, kuriame kirtosi prekybiniai keliai iš Damasko, Karchemišo ir Ninevės. Čia buvo viena svarbiausių mėnulio dievo Sino šventyklų. Trumpam, 612–608 m. pr. m. e., Haranas netgi tapo paskutiniąja Asirijos sostine.
Po to Haraną valdė Naujoji Babilono karalystė, Achemenidų imperija.

Islamiškasis Haranas

651 m. Arabai nukariavo Sasanidų imperiją, ir Haranas tapo Kalifato dalimi. Arabų kalboje jis žinomas kaip Haran (). Nuo tada regionas tapo žinomas kaip Diyar-Mudar, o Haranas buvo vienas didžiausių jo miestų, greta Rakos ir Sanliurfos. Haranas greitai tapo vienu pirmųjų mokslo židinių Kalifate, kur suklestėjo pirmasis universitetas, pynėsi klasikinės, krikščioniškosios ir islamiškosios tradicijos. Šios Harano kultūros kūrėjai buvo nearabai krikščionys ir mandėjai sirai.
1032 m. sirų bendruomenę ėmė naikinti įvairios musulmoniškos sektos. Pagrindinė šventykla ir universitetas buvo paversti arabų kilmės dinastijų Numairidų ir Zengidų tvirtove. 1104 m. nesėkmingai Haraną siekė paimti Kryžiuočiai, regione įkūrę Edesos grafystę. Vėliau Harane viešpatavo kurdų kilmės Ajubidai, kol miestą apie 1260 m. sugriovė Mongolų imperija. Po to miestas nebeatsigavo.
Herca

Istorija

Herca istoriniuose šaltiniuose minima nuo 1408 m. Buvo vienos iš Bukovinos dalių – Hercos krašto centras. Miestas nuo 1864 m.
Vladimiras Kurnevas

Vladimiras Kurnevas (g. 1950 m. rugsėjo 12 d., Rigoje) – Baltarusijos futbolo treneris. V.Kurnevo tėvas Borisas Kurnevas žymus Dinamo Minsk futbolininkas.
Aurelijus Katkevičius

Biografija

1970–1981 m. mokėsi Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje, 1981–1986 m. studijavo Vilniaus universiteto Filologijos fakultete.
1990–1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo pirmininko Vytauto Landsbergio patarėjas. 1992–1993 m. Danijos konsultacijų įmonės „Fyns erhvervsrad“ konsultantas, 1993–1995 m. Lietuvos ir Danijos bendros įmonės „Linea artis“ viceprezidentas. „Literatūros ir meno“ kritikos skyriaus žurnalistas, savaitraščio „Veidas“ vyr. redaktorius. Kartu su buvusiais kolegomis žurnalistais iš leidinio „Veidas“ įsteigė ryšių su visuomene agentūrą UAB „DDB&Co. ir Katkevičius“.

Rolando Pakso rinkimai

LR Prezidento rinkimų metu kūrė Rolando Pakso įvaizdį, vienas svarbiausių įvaizdžio patarėjų R. Pakso prezidentavimo metu, visuomeninis prezidento konsultantas informacijos valdymo klausimais, konsultavęs R. Paksą.

Viešieji ryšiai

2000–2005 m. UAB „DDB&Co. ir Katkevičius“ valdybos pirmininkas, bendrovės dalininkas (turėjo 15 % įmonės akcijų). Dėl, kaip manoma, bendrasavininkių nesutarimų (nesutarė reklamos agentūros „Brand Sellers DDB“ direktorius Mikaelis Feigolovičius ir A. Katkevičius) agentūra skilo. Iš UAB „DDB&Co. ir Katkevičius“ į nuo 2002 metų veikusią (steigėjas - Linas Kontrimas) „PR Service" savo noru perėjo beveik visi (8) darbuotojai.
Pasak „Delfi“, kadangi tai esą sužlugdė bendrovę, akcininkai „DDB Vilnius" pateikė prašymą iškelti civilinę bylą buvusiai vadovei Romualdai Stonkutei, įmonei „Piar" („PR Service„) ir jos vadovui Linui Kontrimui dėl nesąžiningos konkurencijos bei neteisėtų buvusios vadovės veiksmų. Vėliau byla baigėsi taikos sutartimi.
Trumpai buvo UAB „Piar„, naudojančios prekės ženklą „PR Service“, valdybos pirmininkas. Dirbo UAB „Viešųjų ryšių partneriai“ (VRP) projektų vadovas (2000 m.).

Grįžimas į spaudą

1995–1997 m. „Verslo žinių” Finansų ir rinkų skyriaus vadovas, 2005–2006 m. ryšių su visuomene agentūros „PR Service/Edelman affiliate“ valdybos pirmininkas. Žurnalo „Verslo Klasė“ redaktorius, l.e. žurnalo „Iliustruotoji istorija“ redaktorius. Nuo 2010 m iki 2012 m žurnalo „Iliustruotasis mokslas“ redaktorius.

Kūrybinė veikla

Aurelijus Katkevičius yra išvertęs į lietuvių kalbą grožinės literatūros kūrinių,dramų, poezijos.
Meilė ir seksas senovės Romoje / Alberto Angela ; iš italų kalbos vertė Aurelijus Katkevičius.Tyto Alba 2014.
Romos imperija : kelionė paskui monetą / Alberto Angela ; iš italų kalbos vertė Aurelijus Katkevičius. Tyto Alba 2013.
Alberto Angela,Viena diena senovės Romoje: kasdienis gyvenimas, paslaptys ir įdomybės, iš italų kalbos vertė Aurelijus Katkevičius, Vilnius: Tyto alba, 2012.
Calderón de la Barca, Pedro. Gyvenimas – tai sapnas: dramų rinkinys. Iš ispanų k. vertė Aurelijus Katkevičius, Aleksys Churginas. "Baltų lankų" leidyba, 2009.
Rašė eiles, vienas iš Dviračio Žinių kupletų bendrautorių .
Danijos futbolo varžybos 1917–1918 m.

1917–1918 m. Pirmenybės

Danijos futbolo pirmenybės (dan.  Danmarksmesterskabsturneringen) -pirmos pakopos pirmenybės.
Malindis

Istorija

XIV a. Malindis buvo svarbi suahilių gyvenvietė, drauge su Mombasa buvo vienu iš pagrindinių Rytų Afrikos uostų. 1414 m. miestą aplankė Dženg He ekspedicija, o 1498 m. – Vasko da Gama. Savo apsilankymo proga, portugalų keliautojas pastatė paminklą, išlikusį iki šių laikų. 1499 m. portugalai Malindyje įkūrė prekybinį postą ir pastatė bažnyčią.
Alsėdžių Švč. Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčia

Istorija

Alsėdžiai 1421–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupams, nuo 1465 m. – jų nuolatinė rezidencija. Apie 1465 m. pastatytas vyskupo dvaras. 1842 m. vyskupo žemės suvalstybintos. Nuo 1850 m. vyskupai Alsėdžiuose negyveno, dvaro rūmus valdžia perėmė 1857 m. Pirmosios bažnyčios (iki 1475 ir 1648 m.) buvo pastatytos Alkos kalno papėdėje. Vyskupui paprašius, Lietuvos didysis kunigaikštis Kazimieras bažnyčiai skyrė 50 valakų žemės ir 2 ežerus.
1765 m. įsteigta parapinė mokykla (atkurta 1810 m.). 1789 ir 1813 m. įkurtos altarijos. Nukasus dalį Alkos kalno, 1793 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Senosios vietoje pastatyta koplyčia. 1797 m. skirta žemės kapinėms.
1907–1908 m. atnaujinti bažnyčios altoriai. 1911–1915 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Alsėdžiuose 1942–1949 m. klebonavęs Juozapas Butkus (1903–1985) Sovietų režimo suimtas ir ištremtas.
Šventoriuje palaidotas vyskupijos valdytojas kunigas Jonas Krizostomas Gintila (1788–1857), bibliofilas bei ilgametis Alsėdžių klebonas Vaclovas Stirbys (1912–1982), (1950–1956 m. buvo ištremtas).

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, su trisiene apside, 2 bokšteliais. Vidus 3 navų. Yra 8 barokiniai mediniai altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė, su stulpiniais vartais. Prie bažnyčios stovi medinė varpinė.
Kelteminaro kultūra

Kelteminaro kultūra – neolito ir eneolito archeologinė kultūra, pavadinta Kelteminaro kanalo vardu (Karakalpakija). Kultūrą 1939 m. išskyrė S. Tolstovas.

Arealas

Kelteminaro kultūra 4 – 2 tūkstantmetyje pr. m. e. buvo paplitusi Vidurinėje Azijoje, kur dabar Afganistanas, Kazachija, Turkmėnija, Uzbekija.

Kultūra

Kelteminaro kultūros žmonės gyvenvietes dažniausiai kūrė palei upes, gyveno dideliuose, manoma, gimininės bendruomenės, namuose, rasta karkasinių pastatų liekanų. Viename name galėjo gyventi 100–120 žmonių. Iš pradžių vertėsi žvejyba ir medžiokle, vėliau ir gyvulininkyste. Naudojo akmeninius įrankius, rasta daug mikrolitų – jie buvo įtveriami į medinį ar kaulinį įrankį. Keramika lipdyta apskritadugnė ar smailiadugnė, puošta brūkšnelių ir įspaudų ornamentu. Kultūrai būdingi papuošalai daryti iš įvairių kriauklių. Kelteminaro kultūra turėjo įtakos Vakarų Sibiro (daugiausia Obės baseino) ir Pauralės archeologinėms kultūroms.
Pono Poperio pingvinai (knyga)

Siužetas

Ponas Tomas Poperis yra vargšas namų dažytojas, kuris svajoja aplankyti daug pasaulio vietovių. Tomas yra aistringas skaitytojas ir dažniausiai skaito žurnalus apie įžymius žmones ir tolimus kraštus. Vieną dieną Poperių šeima radijuje išgirsta laidą vedamą admirolo Dreiko, kuris tiria Antarktiką. Admirolas atsako į pono Poperio laišką tiesioginiame eteryje ir pažada jam staigmeną paštu.
Staigmena, pasirodo, yra pingvinas, kuris atkeliauja didžiulėje dėžėje. Ponas Poperis pingviną pavadina Džeimso Kuko garbei Kapitonu Kuku. Tomas išvalo savo šaldytuvą, kad pingvinas galėtų čia miegoti. Einant laikui Poperiai pastebi, kad Kapitonas Kukas auga, bet sveikata blogėja. Poperis kuratoriaus paprašo didelio akvariumo. Kuratorius atrašo, kad akvariumą turi pingvinė patelė Greta, kuri, deja, patiria tokius pačius simptomus, ir spėja, kad jie tiesiog yra vieniši. Netrukus Poperiai pašte gauna ir antrą savo pingviną.
Pingvinų pora pagyvina vienas kitą savo buvimu. Kadangi abu paukščiai negali tilpti į šaldytuvą kartu, ponas Poperis atidaro langą, kad įleistų šaltą žiemos orą ir paverčia virtuvę sniego buveine. Kadangi toks sprendimas neveiks pavasarį, Ponas Poperis perkelia viską į viršesnį aukštą ir įrengia pingvinams buveinę.
Laikui bėgant Greta padeda kiaušinį. Ji toliau juos deda kas tris dienas, kol kiaušinių skaičius pasiekia dešimt. Kadangi pingvinai įprastai nededa tiek daug kiaušinių, ponas Poperis pasiryžta pakeisti klimatą savo namuose prie pingvinams įprasto. Kai kiaušiniai išsiperi, Poperių šeima turi net dvylika pingvinų, kuriuos reikia maitinti ir tuomet rangovas ieško pinigų savo namų ūkiui.
Ponas Poperis nusprendžia pinigus išleisti dvylikos pingvinų dresavimui ir daryti cirko pasirodymų numerius. Pasirodymai debiutuoja vietiniame teatre ir greitai "Poperio dresiruoti pingvinai" yra rodomi visoje šalyje. Bet Niujorke pingvinai sukelia bėdą - pasirodo ne tame teatre. Ne to teatro yra labai supykęs ir poną Poperį bei jo pingvinus suima.
Admirolas Dreikas, atvykęs pažiūrėti pingvinų pats, sumoka užstatą už poną Poperį. Po pokalbio su admirolu, ponas Poperis supranta, kad šou verslas nėra pingvinų gyvenimas. Dreikas pasiima pingvinus į ekspediciją Šiaurės ašigalin, kur jie bus išleisti eksperimentams Arktyje. Poperiai nuliūsta, kad reikia atsisveikinti su pingvinais, ypač ponas Poperis - kol admirolas Dreikas pasikviečia jį kartų į kelionę. Poperiai atsisveikina su ponu Poperiu ir pingvinais, vykstančiais į Šiaurės ašigalį.

Apdovanojimai

Pono Poperio pingvinai 1939 m. buvo pavadinta Niuberio garbės knyga (Newbery Honor Book).
Bomelio Vitė

Istorija

Pagal 1890 m. surašymo duomenis iš 3378 gyventojų, 2300 (68%) užsirašė lietuviais. 1918 m. prijungta prie Klaipėdos miesto.
Dievo ginklas

Turinys

Semo Kleitono gauja užklysta į nedidelį Džuno miestelį, kur salūne nušauna žmogų. Kadangi šerifas nedrįsta imtis veiksmų, dvasininkas Džonas tampa tuo, kuris sugeba be šūvio suimti ir uždaryti į kalėjimą žmogžudį. Gaujai sugrįžus išvaduoti savo bendro, tėvas Džonas žūva, o viską matęs berniukas Džonas O‘Hara, salūno šeimininkės Dženės sūnus, dėl sukrėtimo praranda balsą. Berniukas pavagia du arklius ir leidžiasi į Meksiką, kur, pagal tėvo Džono pasakojimus, gyvena itin taiklus šaulys Liujisas. Kleitonas įsako sugauti berniuką, tačiau šiam pavyksta pasprukti ir rasti Liujisą, kuris pasirodo besąs tėvo Džono brolis dvynys. Sužinojęs apie šio mirtį, Liujisas vyksta į Džuną atkeršyti, sukeldamas paniką, nes visi laiko jį prisikėlusiu tėvu Džonu...
Be namų negerai

Istorija

A. Bateman serialo koncepcija buvo paremta vaikų našlaičių problemomis mažame Samerbėjaus (Summer Bay) miestelyje. Iš pradžių serialas turėjo vadintis „Refuge“.
Pirmoji pilotinė serialo serija tęsėsi 90 min. ir jai duotas pavadinimas „Home and Away: The Movie“. Nuo tada kiekvienas epizodas tęsiasi apie 22 minutes. Serialas transliuojamas penkias dienas per savaitę ir yra ilgiausias draminis serialas Australijoje bei vienas ilgiausiai besitęsiančių serialų pasaulyje.
Šiuo metu Australijoje jis transliuojamas nuo pirmadienio iki ketvirtadienio 19 val. Ketvirtadienį – po dvi serijas.
Australijoje serialas yra labiausiai apdovanota TV programa „Logie Awards“ apdovanojimuose (virš 46 kartų).

Turinys

Seriale meilės temoms nėra skiriama daugiausiai dėmesio. Nagrinėjamos alkoholizmo, narkotikų, ankstyvo nėštumo, patyčių, kriminalinio pasaulio, homoseksualumo, ŽIV, AIDS, autizmo, vėžio, savęs žalojimo, bulimijos, savižudybių, vairavimo išgėrus, įsivaikinimo ir kitos su šiais ir panašiais reiškiniais susijusios problemos.
„Be namų negerai“ veiksmas vyksta Samerbėjuje, kuris yra išgalvota vieta. Filmavimai vyksta Naujajame Pietų Velse ir Palm Byčo paplūdimyje Sidnėjuje. Veiksmo vietos: paplūdimys, mokykla, užkandinė, garažas, žvejybos reikmenų parduotuvėlė, ligoninė, policijos nuovada, buriavimo klubas, kuriame yra sporto klubas, kioskas ir antrame aukšte įsikūręs restoranas.
Personažai gyvena bendruomenėje ir visi vieni kitus gerai pažįsta. Jie gyvena nuosavuose namuose arba nuomoja gyvenamąjį plotą rančoje, namo dalį, butą virš užkandinės, Samerbėjaus karavanų parke priekabą. Dažnai minimi didesni, taip pat išgalvoti miestai – Mangrourivas (Mangrove River) ir Jabikrykas (Yabbie Creek).

Užsienyje

„Be namų negerai“ buvo parduotas daugiau nei 80 šalių ir tapo vienu sėkmingiausiu Australijos medijos eksportu. Šiuo metu serialas taip pat yra populiarus Didžiojoje Britanijoje, Airijoje ir Naujojoje Zelandijoje.

Filmavimo vietos

Scenos patalpose iki 2010 m. buvo filmuojamos „Seven Network’s Sydney“ studijose Epinge. Dabar vidaus scenos filmuojamos Australijos technologijų parke Redferne. Rančos, pagrindinio namo ir karavanų parko scenos nuo 1988 m. buvo filmuojamos Kenthurste. Tačiau po 2002 m. gruodžio krūmynų gaisrų sunaikinto pagrindinio namo ir aplinkos, karavanų parkas buvo perkeltas ir pradėtas filmuoti Waratah parke (2007–2009 m.) ir Lane Cove River turistų parke (2010–2014 m.). Pagrindinio namo kopija buvo atstatyta pirminėje lokacijoje Kenthurste. Karavanų parkas buvo atkeltas taip pat. Nuo 2015 m. jie pradėti naudoti filmavimams. Pagrindinio namo fasadas yra rodomas nuo pat 1988-ųjų.
Nusarijos kalnai

Nusarijos kalnai arba Ansarija (arab. جبال النصيرية = Jabal An-Nusayriyah), dar vadinami Alavių kalnais bei Pakrantės kalnagūbriu – kalnų masyvas vakarų Sirijoje, prie Viduržemio jūros. Ilgis (iš šiaurės į pietus) 130 km, plotis iki 32 km, didžiausias aukštis 1562 m (Nabi Juniso k.).
Kalnai susidarę iš klinčių, būdingos plokščios viršūnės. Nusarijos kalnų rytinėje papėdėje yra Gabo tektoninė įduba; ja teka Asi upė (į Viduržemio jūrą).
Vakariniai šlaitai drėgni, derlingi, tuo tarpu rytiniai sausi, retai apgyvendinti.