google/wiki40b huggingface dataset:
Vladislavas Jeronimas Sanguška

Biografija

Senos ir turtingos kunigaikščių Sanguškų giminės atstovas, herbo „Pogon“ savininkas. Lenkijos įgulos vado, kunigaikščio Eustachijaus Erazmo Sanguškos (1768–1844) ir kunigaikštytė Klementinos Marijos Terezos Čartoriskos (1780–1852) antrasis sūnus. Kunigaikščio Eustachijaus Romano Sanguškos jaunesnysis brolis.
Dalyvavo 1831 m. sukilime. Po pralaimėjimo išvažiavo į Haličą, kuris tada įėjo į Austrijos-Vengrijos sudėtį.
Aktyvus visuomeninio-politinio gyvenimo dalyvis. Konservatyvus politikas. Buvo renkamas deputatu (ambasadoriumi) į Haličo seimą, Austrijos-Vengrijos valstybinio nacionalinio parlamento, buvo Austrijos Lordų Rūmų parlamento narys.
Geras specialistas ir arklių mylėtojas. Įkūrė didelę arklidę arabiškų žirgų veisimui Gumniske (dabar Tarnuvo miesto rajonas) ir Klikove. Daugelio Haličo draugijų narys, vienas iš dailės mėgėjų draugijos Krokuvoje įkūrėjų ir pirmininkas (1854–1869 m.).
Algis Lankelis

Algis Lankelis (g. 1964 m. sausio 1 d. Vilniuje) – Lietuvos skulptorius.

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1993–1996 m. dėstė Vilniaus vaikų ir jaunimo dailės mokykloje, 1998–2000 m. dirbo Šiuolaikinio meno centre, nuo 2001 m. J. Vienožinskio dailės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, nuo 2003 m. direktorius. Parodų kuratorius.

Kūryba

Sukūrė smulkiosios skulptūros (ciklas „Judėjimas“ 1986–1988 m., „Riba“ 1989 m.), dekoratyvinių skulptūrų („Vežimas“, Juknaičiai, 1988 m., „Kompozicija“, Martyno Mažvydo skulptūrų parkas, Klaipėda, 1990 m., „Kalnas ir upė“, Otepalio kultūros namai, Estija, 1993 m.), konceptualių objektų („Vokai“ 1995 m., „Šviesa“ 2001 m.), instaliacijų („Susisiekiantys indai“ 1996 m., „Apie išorę ir vidų“ 1997 m., „Tarpusavio priklausomybė“ 2000 m.), spalvotų inscenizuotų fotografijų („Skirtingi požiūriai“, „Antklodė“, abi 1997 m.).
Skulptūras kuria iš akmens, medžio, betono, joms būdinga abstrakčios, minimalistinės formos, apibendrinti tūriai. Kūryboje pabrėžia meno objekto ir asmeninės arba visuomeninės aplinkos santykį. Nuo 1988 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje (Prancūzija, JAV, Lenkija, Didžioji Britanija, Vengrija ir kitur), individualios parodos surengtos Vilniuje (1993 m.), Bosvilyje (Šveicarija, 1997 m.). Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Jankaičiai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

BUBIAI – 6 km
 Trociškė – 2 km
Vilkuriai – 3 km
ŠIAULIAI – 12 km
Jusaičiai – 2 km
Vaikšnėgala – 2 km
Bernotai – 4 km
Pagervinė – 2 km
Gilvydžiai – 2 km
Juozas Iešmantavičius

Biografija

1959 m. baigė Kauno politechnikumą, technikas statybininkas. AB „Kybartų gelžbetonis“ direktorius, nuo 2005 m. UAB „Perdanga“ direktoriaus pavaduotojas prekybai.
1965–1990 m. Vilkaviškio rajono Liaudies deputatų tarybos deputatas. 1990–1995 m. Vilkaviškio rajono tarybos deputatas, 1995–2013 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narys.
Sutuoktinė Vida, vaikai Laura, Darius, Gintaras. Palaidotas Kybartų kapinėse.
Arbatžolės

Arbatžolė – perdirbti ir išdžiovinti kininio arbatmedžio (Camellia sinensis), Camellia assamica arba jų hibridų lapai ir pumpurai, vartojami arbatos gaminimui.
Arbatžolės auginamos Kinijoje, Indijoje, Bangladeše, Irane, Korėjos respublikoje, Šri Lankoje (Ceilone), Taivane (Formose), Japonijoje, Indonezijoje, Nepale, Australijoje, Argentinoje ir Kenijoje.

Maisto chemija

Arbatžolėse yra alkaloidų (kofeino daugiausia – 2-4,4 %), rauginių, baltymų, angliavandenių, organinių rūgščių, mineralinių medžiagų, vitaminų (C, B1, B2, PP, P).
Kieliško piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas kalvoje, Peršėkės dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės vakarų – pietryčių kryptimi, 12x8 m dydžio. Jos pietryčių, šiaurės rytų ir šiauriniame kraštuose supiltas 1,7 m aukščio, 13 m pločio pylimas žemėjančiais galais. Šlaitai vidutinio statumo­–statūs (nuo upelio), 9-10 m aukščio.
Pietrytinė ir šiaurės vakarų pašlaitės apardytos bulviarūsių, aikštelės vakarinis galas nuplautas. Piliakalnis apaugęs jaunais lapuočiais medžiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu - II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 7200 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Šakališkių piliakalnis 14 kmMačiūnų piliakalnis 19 km
Prienlaukio piliakalnis 19 kmNorkūnų I piliakalnis 3 km
Punios piliakalnis 14 kmRiečių piliakalnis 13 kmMargaravos piliakalnis 7 km
Rumbonių piliakalnis 10 kmBambininkų piliakalnis 19 kmAniškio piliakalnis 8 kmAlytaus piliakalnis 16 km
Laterano III susirinkimas

Laterano III susirinkimas – vienuoliktasis Visuotinis Bažnyčios susirinkimas, įvykęs 1179 m. Romoje.
Susirinkimą sušaukė ir jam pirmininkavo popiežius Aleksandras III. Susirinkimas prasidėjo kovo 5 d. Laterano Šv. Jono bazilikoje. Dar du posėdžiai įvyko kovo 9 ir kovo 19 d. Dalyvavo 302 vyskupai, daugiausiai iš Italijos ir Prancūzijos, keli iš Rytų bažnyčių.
Susirinkimo tikslas – panaikinti dėl XII a. antroje pusėje įvykusių antipopiežių išrinkimo atsiradusią Bažnyčios schizmą.
Susirinkimas priėmė 27 kanonus, įtrauktus į vėlesnius Bažnyčios kanonų rinkinius. Pirmasis ir svarbiausias iš jų skelbė naują popiežiaus rinkimų tvarką. Pagal ją, rinkti popiežių galėjo tik kardinolai, o išrinkimui reikėjo gauti daugiau nei du trečdalius balsų. Šeštasis kanonas pasmerkė vyskupus, be įspėjimo skelbiančius ekskomuniką galintiems pateikti apeliaciją, ir teikiančius nepagrįstas apeliacijas iki bylos svarstymo. Septintasis kanonas draudė imti mokestį už laidotuves ar sakramentų teikimą. Aštuonioliktasis kanonas įpareigojo vyskupus pie katedrų įkurti mokyklas vargingiems kunigams. Dvidešimtasis kanonas draudė riterių turnyrus. Dvidešimt penktasis kanonas ekskomunikavo lupikautojus. Dvidešimt septintasis kanonas įpareigojo bažnytinę ir pasaulietinę valdžią kovoti su katarais.
Vainius Butinas

Vainius Butinas (g. 1965 m. kovo 5 d. Klaipėdoje) – Lietuvos pasienietis.

Biografija

1990 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, 2004 m. – Kauno technologijos universitetą.
1991–1993 m. Klaipėdos rajono pasienio užkardos šaulys, tarnavo Nidos kontrolės punkte. 1993–1997 m. Klaipėdos rinktinės Juodkrantės pasienio užkardos vadovas. 1997–1998 m. Pasienio policijos departamento Pakrančių apsaugos rinktinės Kadrų skyriaus viršininkas, 1998–2005 m. rinktinės vado pavaduotojas–Štabo viršininkas, 2005–2010 m. rinktinės vadas. 2010–2015 m. Valstybės sienos apsaugos tarnybos vadas.
Nuo 2015 m. valstybės įmonės „Regitra“ Klaipėdos filialo direktorius.
Gornerio ledynas

Gornerio ledynas (vok. Gornergletscher) – kalnų ledynas Alpėse, pietų Šveicarijoje (Cermato apylinkėse), vakariniame Monte Rozos masyvo šlaite. Ilgis 12,4 km (2004 m.), plotis 1–1,5 km. Užima 57 km² plotą (1999 m.). Leidžiasi nuo 2120 m aukščio į Materfispos (Mattervispa) slėnį (Ronos baseinas).
Gornerio ledynas yra trečias pagal dydį Alpių ledynas (po Alečo ir Fišerio).
Ledynas dėl klimato atšilimo nuolat traukiasi (vid. 30 m per metus): 1973 m. jo ilgis buvo 13,5 km, plotas 59,73 km², XX a. vid. – 14 km, 68,9 km².
Tikocino Šv. Trejybės bažnyčia

Istorija

1742 m. buvo pradėtos bažnyčios statybos, kurių fundatorius buvo Lenkijos karalystės etmonas Jan Klemens Branicki. Bažnyčios architektas buvo Jan Henryk Klemm. Statybos užbaigtos 1749 metais. 1750 m. įrengtas baroko-rokoko stiliaus didysis altorius. Bažnyčioje esančius paveikslus ir freskas nutapė lenkų tapytojas Szymon Czechowicz. Viename iš paveikslų yra ATR karaliaus Stanislovo Augusto Poniatovskio sesers Izabelos Poniatovskos portretas. 1958 m. balandžio 30 d. bažnyčia buvo įtraukta į Palenkės vaivadijos saugomų istorijos paminklų sąrašą. 1997-1999 m. restauruoti bažnyčios vargonai.
Vitalijus Stankevičius

Biografija

Žaidė Kauno "Inkaro", Vilniaus "Žalgirio", Kauno "Bangos" komandose. Pabaigęs karjerą žaidė Kauno "Inkaro" veteranų komandoje.
Per savo karjerą V. Stankevičius treneriu dirbo Kauno „Inkaro“, „FBK Kauno“, Kėdainių „Nevėžio“ ir „Lviv“ (Ukraina) klubuose. Pastaruosius septynerius metus jis treniravo Lietuvos jaunimo rinktinę ir buvo nacionalinės Lietuvos rinktinės trenerio asistentas. Prieš pat 2011 metus pasirašė kontraktą su Vilniaus "Žalgiriu". 2012 m. kovo pabaigoje tapo Lietuvos vyrų rinktinės vyr. trenerio asistentu.
Sūnus Vitalis Stankevičius – taip pat futbolininkas.
Vilkdalgiai (Van Gogas)

Apie paveikslą

Paveikslą „Vilkdalgiai“ V. van Gogas sukūrė savo pirmąją savaitę Šv. Pauliaus beprotnamyje prie Sen Remi netoli Arlio Provanse, apie 1 metus laiko prieš savo savižudybę 1890 metais. Van Gogas jį apibūdino žodžiais „šviesos vadovas mano ligoje“, nes tikėjo, kad tapyba gali jam padėti įveikti psichinę negalią. Nėra žinomas nei vienas Van Gogo paruošiamasis piešinys paveikslui ir jis jį laikė tik eskizu. Teo van Gogas, kuriam buvo išsiųstas kūrinys, manė kitaip ir 1889 m. rugsėjį eksponavo jį Nepriklausomųjų dailininkų draugijos parodoje Paryžiuje. Teo parašė Vincentui: „jis iš toli patraukia akį. Tai nuostabi studija, kupina šviesos ir oro“.
Skirtingai nuo kitų to meto Van Gogo kūrinių „Vilkdalgiuose“ nėra įtampos perteikimo. Paveiksle jaučiama japonų estampų įtaka, pasireiškianti paryškintais kontūrais, plokštuminiu vaizdavimu, artimu vaizdu ir netikėtais vaizdavimo rakursais. Paveikslą įsigijo vienas iš pirmųjų Van Gogo gerbėjų, literatas Oktavas Mirbo 1892 m. iš „tėtušio“ Tangi už 300 frankų. 1987 m. „Vilkdagiai“ tapo brangiausiu paveikslu meno istorijoje, kai viešo aukciono metu buvo parduoti už 53,9 mln. JAV dolerių. 1990 m. paveikslas perėjo į J. Paul Getty muziejaus Los Andžele nuosavybę.
Kykas

Kykas – galvos apdangalas, nešiojamas ištekėjusių moterų. Paprastai tai yra aukšta, cilindriška kepurė arba platus puošnus lankelis su gobtuvu.
Europoje moterys kykus nešiojo XIV a. – XX a. pr. Valstiečių kyką sudarė pasagos ar pusmėnulio pavidalo kaktą dengiantis puošnus lankelis, prie kurio tvirtintas dažniausiai siuvinėto lininio ar kito audeklo gobtuvas. Rusijoje bajorės XVII a. dėvėjo iš šilko ar aksomo siūtas kepures, siuvinėtas aukso siūlais, puoštas perlais ar karoliukais, ant jų buvo rišama skara. XVIII–XIX a. jas dėvėjo ir miestietės, valstietės.
Lietuvoje kykai buvo dėvimi iki XIX a. vid. Kykas plačiai naudotas valstiečių per vestuvines apeigas, juo buvo gobiama jaunoji.
Natererio pelėausis

Požymiai

Kailis ilgaplaukis, nugaros kailis rusvai pilkos spalvos. Poplaukis yra šviesiai pilkas arba baltas. Ilgis 40-50 mm, sparnų plotis 245-280 mm, svoris 5-10 gramų. Natarerio pelėausio ausys yra santykinai mažos, beveik nesiekiančios 20 mm, pailgos formos.

Mityba

Minta nedideliais vabzdžiais, pvz., musėmis, uodais, naktiniais drugeliais, taip pat vorais ir vikšrais. Juos medžioja daugiausia miškuose, daugiausia pažeme.

Poilsio vietos

Vasarą poilsio įsitaiso pastatų fasadų skylėse ir atbrailose. Čia ilgesniam laikui nepasilieka, nes poilsio vietą keičia kas 1-4 dienas. Žiemą stengiasi poilsiui naudoti požemines olas, bunkerius ar senus rūsius. Kadangi nuolat pastebimi individai su apžąlusiomis ausų viršūnėlėmis, manoma, kad dalis jų žiemoja ne požeminėse slėptuvėse, bet mažai nuo šalčio apsaugotose vietose, pvz., medžių drevėse.
Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja

Jungtinių Tautų Generalinė Asamblėja (JT GS, angl. United Nations General Assembly, UNGA) – viena iš 6 Jungtinių Tautų institucijų, visuotinis JT valstybių narių atstovų susirinkimas. Susiformavo 1945 metais.
2009 m. 64-ojoje Jungtinių Tautų Generalinėje asamblėjoje dalyvavo daugiau nei 120 valstybių lyderiai ir kiti aukšti pareigūnai. JT Generalinėje asamblėjoje pirmą kartą per savo, kaip prezidento, istoriją dalyvavo JAV vadovas Barakas Obama.

Istorija

Pirmoji JT GS sesija įvyko 1946 metų sausio 10 dieną Londone. Į ją susirinko 51 valstybės atstovai. Kitos kasmetinės sesijos vyko kituose miestuose: antroji - Niujorke, trečioji - Paryžiuje. 7 sesijos metu šis susitikimas persikėlė į nuolatinė Jungtinių Tautų būstinę Niujorke, 1952 metų spalio 14 dieną.

Narystė

Visos 193 Jungtinių tautų valstybės narės taip pat yra ir Generalinės Asamblėjos narės. Be to, JT GA gali suteikti stebėtojo statusą tarptautinei organizacijai ar valstybei, nesančiai JT narei. Tokiu atveju stebėtojas gali dalyvauti JT GA darbe, bet su tam tikrais apribojimais.
Lietuvos teriologų draugija

Lietuvos teriologų draugija – Lietuvos visuomeninė organizacija, kurios nariai tyrinėja ir populiarina žinduolius, veikianti nuo 1980 m. Vilniuje, Akademijos g. 2, Vilniaus universiteto Ekologijos institutas.

Veikla

Draugija turi apie 70 narių. Tikslas – tirti Lietuvos žinduolius, rūpintis jų išsaugojimu ir racionaliu naudojimu. Lietuvos teriologų draugija rengia konferencijas, seminarus, organizuoja įvairių renginius, leidžia mokslinius ir kitus leidinius, teikia pasiūlymus dėl žinduolių apsaugos ir naudojimo valstybinėms ir kitoms institucijoms. Bendradarbiauja su kitomis mokslinėmis draugijomis. Nuo 2001 m. leidžia žurnalą „Theriologica Lituanica", kuriame spausdinami moksliniai, apžvalginiai straipsniai, trumpi pranešimai, bibliografinė informacija, draugijos veiklos kronika ir kita medžiaga apie žinduolius. Žurnalas leidžiamas lietuvių kalba vieną kartą per metus. Tiražas – 100 egz., redaktorius Rimvydas Juškaitis.
Aginskojė

Istorija

Aginskojė įkurta 1811 m.
Arūnas Sakalauskas (1962)

Biografija

1969–1980 m. mokėsi Tauragės 1-ojoje vidurinėje mokykloje, 1980–1981 m. Vilniaus 21-ojoje technikos mokykloje. 1981–1985 m. studijavo Lietuvos muzikos akademijoje (Aktorinio meistriškumo katedra), kurso vadovas – Jonas Vaitkus.
1985–1986 m. ir 1987–1989 m. Kauno valstybinio akademinio dramos teatro (KVADT) aktorius, nuo 1989 m. Lietuvos valstybinio akademinio dramos teatro (LNDT) aktorius.
Didžiokų koplyčia

Istorija

XIX a. pabaigoje grafas Kostas Jelenskis Didžiokų kaime pastatė didžiulį dvarą, koplyčią-mauzoliejų, įveisė įspūdingą parką, kuriame medžiai sodininko padedami įgavo įvairias formas.
1936 m. dvaras buvo parduotas Mykolui Deveniui. Mauzoliejuje tuo laiku buvo palaidota grafų Jelenskių giminė. 1940 m. Deveniai buvo ištremti į Vorkutos lagerį, o dvaras buvo nuniokotas kolūkių kūrėjų ir galiausiai išsprogdintas. Koplyčia virto atliekų sandėliu. Čia buvę palaikai buvo išniekinti, karstai išmesti.
1965–1991 m. Didžiokų koplyčioje gyveno ir kūrė skulptorius Aloyzas Smilingis. Ją sutvarkęs ten įrengė kūrybines dirbtuves, joje apsigyveno su šeima. Čia akmenis tašė, kūrė ir Dailės akademijos studentai. Didžiokų koplyčios aplinka buvo papuošta akmeninėmis skulptūromis. Skulptorius kartu su studentais iškirto krūmokšnius, išvežė iš koplyčios šiukšles. Taip ši vieta tapo jauki, patraukli, ir architektūros paminklas buvo išsaugotas nuo piktavalių niokojimo. Vis dėlto skulptoriaus A. Smilingio veikla tuometiniams sovietų veikėjams nepatiko ir visokiais būdais buvo stengiamasi koplyčią atimti, kūrybines dirbtuves panaikinti, skulptorius ne kartą buvo persekiojamas, daromas „liaudies priešu“. A. Smilingiui išvykus į Vilnių, koplyčia iki 1998 m. liko neprižiūrima ir niokojama.
1998 m. atkūrus nuosavybės teisę į išlikusį nekilnojamą turtą, koplyčia grąžinta Mykolo Devenio dukrai Daliai (Devenytei) Bobelienei (daktaro Kazio Bobelio žmonai). Ji geraširdiškai skyrė koplyčią molėtiškių kultūros reikmėms. Nuo 2001 m. koplyčia leista rūpintis Molėtų fotoklubui „Ekspozicija“, kurio nariai ten įrengė meno galeriją. Koplyčios savininkės D. Bobelienės ir klubo narių pastangomis koplyčioje prasidėjo aktyvus kultūrinis gyvenimas: organizuojamos fotografų, tautodailininkų ir profesionalių menininkų darbų parodos, literatų kūrybos vakarai bei kiti kultūriniai renginiai. Šiuo metu teisėtas Didžiokų koplyčios savininkas – D. Bobelienės sūnus Jonas Bobelis.
Kuvasajus

Geografija

Mistas yra Ferganos slėnio pietryčiuose.
Į šiaurės vakarus nuo miesto yra nedideli kalnai, priklausantys Alajaus masyvui. Mieste teka upė Isfairamas (Syrdarjos intakas), iš kurios iškasti keli kanalai.
Klimatas ryškiai žemyninis. Vidutinė liepos temperatūra − +30 °C, sausio − 0 °C.

Demografija

Miestas turi apie 75 tūkst. gyventojų (1989 m. duomenys).
75 % gyventojų uzbekai, 5 % − rusai, kiti − tadžikai, kirgizai, totoriai ir kt.
Į Kuvasajų buvo atkeldinta deportuotų Krymo totorių.
1989 m. Kuvasajuje vyko etniniai konfliktai tarp uzbekų ir turkų meschetinų. Tuo metu iš miesto emigravo dauguma europiečių kilmės gyventojų.
Raudonųjų širdžių valetas

Siužetas

Džekė gyvena gatvėje, verčiasi elgetaudama. Ji norėtų gyventi su sese, tačiau ją globoja svetimieji. Jos pabėga, bet policija persekioja ir atima jaunėlę. Tada Džekė apgaule įsidarbina aukle šeimoje, kuri augina autizmu sergančią mergaitę. Jos naujasis darbas ją erzina, bet po truputį ji mokosi elgtis su Glorija. Robertas, pradeda įtarti, kad Dona kažką slepia ir bando išsiaiškinti jos paslaptį. O kai surado dokumentus, užpildytus Džekės vardu, jis pasijuto išnaudotas ir apgautas.
Sabalėnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje didelėje kalvoje. Aikštelė netaisyklingo keturkampio formos, pailga rytų – vakarų kryptimi, 72x40 m dydžio. Šlaitai nuolaidūs, 6-8 m aukščio. Piliakalnis labai suardytas arimų, dabar dirvonuoja, šiaurinis šlaitas dirbamas.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pradžia.

Aplinkiniai piliakalniai

Virbališkių piliakalnis 26 kmVainatrakio piliakalnis 9 kmGuogų piliakalnis 15 km
Bačkininkėlių piliakalnis 8,5 kmGriešių piliakalnis 35 kmPalapainės piliakalnis 15 kmPačiudiškių piliakalnis 6 kmMačiūnų piliakalnis 7 kmPašventupio piliakalnis 6 km
Pastaba:Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Juozas Žeimantas

Biografija

1982 m. baigė Plungės mokymo kombinatą, elektrikas, 2003 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, bitininkas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kupiškio rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos bitininkų sąjungos tarybos narys, Kupiškio bitininkų draugijos pirmininkas. Žmona Bronislava, vaikai Audronė, Vytautas.
Užbaikalės kraštas

Istorija

Kraštas įkurtas 2008 m. kovo 1 d., kai Agos Buriatų autonominė apygarda ir Čitos sritis buvo sujungtos į vieną kraštą.

Geografija

Kraštas išsidėstęs Užbaikalėje. Paviršius gausiai išraižytas kalnų masyvų: Jablono, Borščiovo, Stano kalnagūbrių, Vitimo plokščiakalnio. Kalnus skiria plačios tarpukalnių įdubos. Aukštis iki 3000 m (krašto šiaurės rytuose).
Klimatas vidutinių platumų, ryškiai žemyninis. Vidutinė sausio mėnesio temperatūra nuo -26 °C iki -33 °C, liepos +17-21 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis nuo 300 mm pietuose iki 600 mm šiaurėje. Išplitęs amžinas įšalas.
Užbaikalės krašto upės priklauso Amūro baseinui (Šilka, Argūnė, Ononas, Ingoda), Lenos baseinui (Vitimas, Oliokma, Čara) bei Selengos baseinui (Chilokas, Čikojus). Netoli Čitos yra Ivano-Arachlėjaus ežerynas. Daugiau nei pusę krašto ploto dengia miškai, sudaryti daugiausia iš pušų, kedrų, maumedžių, beržų. Pietuose, tarpukalnių įdubose vyrauja varpinių ir bitkrėslių stepės.
Janina Kaškelienė

Biografija

1950-1955 m. studijavo Vilniaus universitete. Nuo 1955 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) bibliotekininkė, 1955-1962 m. direktoriaus pavaduotoja mokslo reikalams, 1963-1989 m. bibliotekos direktorė. Rūpinosi naujų bibliotekos rūmų projektavimu bei statyba 1975-1977 m. Būdama pensijinio amžiaus, 1989-1997 m. dirbo bibliotekininke Vaikų literatūros ir Periodikos skyriuose.
Dalyvavo kultūrinėje ir visuomeninėje veikloje. 1958-1974 m. buvo renkama į Šiaulių miesto kultūros darbuotojų profsąjungos komitetą, 1969-1974 m. šio komiteto pirmininkė. 
Lietuvos bibliotekininkų draugijos, Lietuvos Žinijos draugijos narė, Knygos bičiulių draugijos prezidiumo narė. Dainavo Šiaulių „Jovaro“ ansamblyje.
Didysis krūtinės raumuo

Didysis krūtinės raumuo (lot. musculus pectoralis major) – vienas iš galūninių krūtinės raumenų. Vystosi kartu su viršutinėmis galūnėmis ir jungia jas su krūtinės ląsta. Jis dengia mažąjį krūtinės raumenį, m. pectoralis minor.

Inervacija ir aprūpinimas krauju

Raumuo inervuotas penktojo kaklo slankstelio C5 ir pirmojo krūtinės slankstelio Th1 nervinių šakų ( nn. pectorales mediales et lateralis). Krauju aprūpina petinė krūtinės arterija ( a. thoracoacromialis), tarpšonkaulinės užpakalinės arterijos ( aa. intercostales posteriores), vidinės krūtininės arterijos priekinės tarpšonkaulinės šakos (rr. intercostales anteriores a. thoracicae internae), šoninė krūtininė arterija (a. thoracica lateralis).

Ryšys su aplinkiniais organais

Didįjį krūtinės raumenį paviršiniais ir giliaisiais lapeliais apgaubia savoji krūtinės fascija (fascia pectoralis). Taip pat prie didžiojo krūtinės raumens prisitvirtina pakitusių prakaito liaukų (pieno liaukų) skiltys.
Dimitravas

Etimologija

Pavadinimas kilo iš rusiško asmenvardžio Dmitrijus (Dimitrijus) (rus. Дмитрий). Šiuo vardu vietovė pavadinta rusų didiko, Kretingos dvarininko Dmitrijaus Zubovo garbei. 
Rašytiniuose pavadinimas šaltiniuose rašomas liet. Dimitravas, Dimitrava, Dmitrava, lenk. Dmitrów, rus. Димитрово, Димитровъ, Дмитровъ, Димитрaвac , vok. Dimitrow, žem. Dėmėtravs.

Aplinkinės gyvenvietės

Šventoji – 11 km
Lazdininkai – 4 km
TarvydaiKadagynai – 4 km
TarvydaiDARBĖNAI – 6 km
Daubėnai – 1 km
TarvydaiTarvydai
 Žibininkai – 6 km
Tarvydai
 Genčai – 4 km
Tarvydai
 Senkai – 2 km
Rūdaičiai – 4 km
Tarvydai
 Kretingsodis – 7km
KRETINGA – 9 km
Tarvydai
 Pajuodupiai – 2 km
Kurmaičiai – 5 km
Műegyetemi AFC

Istorija

Klubas įkurtas 1897 m. Komanda dalyvavo 1901 m. aukščiausioje lygoje, bet po keturių rungtynių pasitraukė.
Benita Vasauskaitė

Biografija

2002 m. baigė Šiaulių Juventos vid. mokyklą.
2002–2008 m. studijavo vaidybą Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (kurso vadovai – Aidas Giniotis ir prof. Vladas Bagdonas).
Nuo 2005 m. Keistuolių teatro aktorė, nuo 2006 m. ir teatro laboratorijos Atviras ratas aktorė bei viena iš įkūrėjų.
Žygaičių gimnazija

Istorija

Žygaičių pradinė mokykla įkurta 1907-1908 m. Ji savo pastato neturėjo. Patalpos buvo nuomojamos pas privačius asmenis: Antaną Juciką, Joną Genį, Julių Olberkį, Praną Gečą. Caro laikais mokiniai buvo mokomi rusiškai, o vokiečių okupacijos metais – vokiškai.
Nepriklausomos Lietuvos laikotarpiu mokykla irgi savo patalpų neturėjo ir nuomojo pas privačius asmenis. Žygaičiuose veikė vieno komplekto pradinė. Apie 1928-1929 m. čia su visais keturiais skyriais dirbo mokytoja Majutė, vėliau atkeltas naujas mokyklos vedėjas Klemensas Baublys ir mokytoja Ona Baublienė, Vincas Gečas. Ketvirtojo dešimtmečio pabaigoje Žygaičiuose veikė šeši skyriai, dirbo nauji mokytojai: Danutė Dūdaitė, Stefa Vataitytė, Petras Jankantas ir kiti. 1935-1936 m. mokytojui K. Baubliui vadovaujant Žygaičiuose pastatyta mokykla, jos pirmame aukšte buvo klasės, antrame – mokytojų butai. Nustūmus pertvarą, dvi gretimos klasės tapdavo erdvia sale. Įvairiomis progomis ten būdavo vaidinama, dainuojama, šokama, deklamuojama.
II pasaulinio karo metais mokykla buvo paversta grūdų sandėliu, o kai vokiečių armija 1944 m. spalio mėnesį traukėsi iš Žygaičių, sudeginta. Mokykla, netekusi savo pastato, vėl turėjo nuomotis patalpas pas privačius asmenis. Gaisro metu ji prarado ne tik savo materialinę bazę, bet buvo sunaikintos ir vaizdinės priemonės bei dokumentai. 1945 m. mokykla pradėjo atkuriamąjį darbą.
Nuo 1959/1960 mokslo metų Žygaičių septynmetė mokykla pertvarkyta į vidurinę mokyklą. Mokykloje dirbo 18 mokytojų, mokėsi 257 mokiniai. Veikė choro, sporto, jaunųjų technikų būreliai. 1964 m. Žygaičių vidurinė mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą. Vienuoliktosios klasės baigimo pažymėjimus įsigijo 18 abiturientų. Direktoriui Algirdui Raudomanskiui mirus, nuo 1971 m. mokyklai vadovavo Aldona Žąsytienė, jai išvykus iš Žygaičių, mokyklos direktoriumi tapo Vincentas Lukošius. Jo rūpesčiu pastatyti dabartiniai mokyklos korpusai, mokinių bendrabutis, mokytojų daugiabutis, pradėtas rengti stadionas, įrengta šaudykla. 1991-1995 m. perstatytas mokyklos stogas, sutvirtinta fasadinė siena, įrengta aktų salė, kuri kartu su mokyklos fojė buvo papuošta medžio apdaila. Nuo 2001 m. mokyklai vadovauja Daiva Gabietaitė. Jos iniciatyva mokykla sėkmingai pasiruošė akreditacijai ir tapo gimnazija. Iki 2005 m. mokyklą baigė 42 abiturientų laidos.
2005-2006 m. m. mokykla akredituota, o nuo 2006 m. birželio 20 d. tapo gimnazija. 2006 m. išleista pirmoji gimnazistų laida.