Prekyba žmonėmis

Prekyba žmonėmis – šešėlinio verslo dalis.

Sąvoka

Prekybos žmonėmis apibrėžimas yra suformuluotas Jungtinių Tautų Organizacijos (JTO) 2000 m. specialiame Protokole dėl prekybos žmonėmis, ypač moterimis ir vaikais, prevencijos, sustabdymo bei baudimo už vertimąsi ja. Jį pripažįsta daugelis šalių visame pasaulyje, juo remiasi įvairių valstybių oficialūs dokumentai. 2000 m. gruodžio mėnesį specialusis JTO komitetas priėmė Protokolą dėl prekybos žmonėmis, ypač moterimis ir vaikais, prevencijos, sustabdymo bei baudimo už vertimąsi ja (toliau – JTO Protokolas dėl prekybos žmonėmis), kuris papildo JTO konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą. Prekyba žmonėmis apibrėžiama minėto protokolo 3 straipsnyje. 
Prekyba žmonėmis – žmonių verbavimas, pervežimas, perdavimas, slėpimas ar jų priėmimas gąsdinant, panaudojant jėgą ar kitas prievartos, grobimo, apgaulės, sukčiavimo formas, piktnaudžiaujant padėtimi ar pažeidžiamumu arba mokant ar priimant pinigus ar kitą naudą tam, kad būtų gautas kito tą žmogų kontroliuojančio asmens sutikimas siekiant išnaudoti. Išnaudojimas apima kitų asmenų išnaudojimą prostitucijos forma ir kitas seksualinio išnaudojimo formas, priverstinį darbą ar paslaugas, vergiją ar veiklą, panašią į vergiją, tarnystę ar organų pašalinimą. Prekybos žmonėmis aukos sutikimas iš anksto apgalvotam išnaudojimui, nurodytam JTO Protokolo dėl prekybos žmonėmis 3 straipsnio a punkte, neturi reikšmės, jei buvo panaudota bet kuri iš a punkte nurodytų priemonių. Vaiko verbavimas, pervežimas, perdavimas, slėpimas ar priėmimas, siekiant jį išnaudoti, yra laikoma „prekyba žmonėmis“, net jei tai neapima nė vieno iš šio 3 straipsnio a punkte nurodytų būdų. 
Latentinis (t. y. užslėptas) nusikaltimas, kadangi ne kiekvienas nukentėjusysis (paprastai – moteris) kreipiasi pagalbos, todėl nėra tikslios informacijos apie prekybos žmonėmis mastą. Europoje nuo prekeivių žmonėmis kasmet nukenčia apie 120 000 žmonių.

Europa

Iš Baltijos šalių kasmet išvežama arba savo noru išvažiuoja apie 3000 moterų, iš jų daugiausiai 1000–1200 iš Lietuvos, nes Lietuvos didesnis gyventojų skaičius, be to, tai lemia ir geografinė padėtis. Lietuvoje nėra tikslių duomenų, teisinės praktikos apie tokias prekybos žmonėmis pasireiškimo formas, kaip žmogaus pardavimą už skolas, priverstinę santuoką, priverstinį abortą, neteisėtą žmogaus organų transplantaciją ar pardavimą, priverstinę vyrų prostituciją. 
Pagrindinė nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis paskirties valstybė Europoje – Jungtinė Karalystė.  Tačiau jų šioje valstybėje mažėja – 2005 m. iš Jungtinės Karalystės grįžo 32 tokie asmenys (2006 m. – 26, 2007 m. – 19, 2008 m. – 17). Kita svarbi prekybos žmonėmis paskirties valstybė – Vokietija. 2008 m. Lietuvoje į nevyriausybines organizacijas pagalbos kreipėsi 9 asmenys, minėtoje valstybėje nukentėję nuo prekybos žmonėmis (2005 m. – 14, 2006 m. – 7, 2007 m. – 2). Iš Graikijos 2008 m. grąžinti 3 tokie asmenys, iš Airijos – 2 asmenys, iš Italijos, Ispanijos, Prancūzijos, Čekijos grįžo po 1 asmenį.  Jiems suteikta pagalba.

Lietuva

Prekyba žmonėmis Lietuvoje yra aktuali problema. Lietuva prekybos žmonėmis srityje išlieka importo, eksporto kartais tranzito šalis. Prekyba žmonėmis Lietuvoje, įskaitant ir Lietuvos piliečių išvežimą į užsienio šalis, daugiausia orientuota į seksualinį išnaudojimą, prostitucijos verslą.
Veiksniai, lemiantys prekybą žmonėmis, Lietuvoje mažai kinta. Kinta tik prekybos žmonėmis formos, mastas, potencialių prekybos žmonėmis aukų verbavimo taktika ir išnaudojimo būdai. Prekybai žmonėmis vis dar milžinišką įtaką daro socialiniai ir ekonominiai veiksniai, kurie lemia žmogaus gerovę valstybėje, be to, vidaus ir išorės (regioniniai ir globalūs) veiksniai, kurie neabejotinai susiję su vidiniais veiksniais.
2006–2008 m. Tarptautinės migracijos organizacijos Vilniaus biuro depersonalizuotos duomenų bazės duomenys rodo, kad į prekybą žmonėmis dažniau įtraukiami asmenys, turintys žemesnį nei vidurinį išsilavinimą. Minėtos duomenų bazės duomenimis, nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis išsilavinimo vidurkis kasmet mažėja. 2008 m. net 40 % nukentėjusiųjų neturėjo pagrindinio išsilavinimo (nebuvo baigę 10 klasių), 10 % nukentėjusiųjų turėjo pagrindinį išsilavinimą (2007 m. 36 % nukentėjusiųjų neturėjo pagrindinio išsilavinimo, 14 % turėjo pagrindinį išsilavinimą; 2006 m. 35 % nukentėjusiųjų neturėjo pagrindinio išsilavinimo, 10 % turėjo pagrindinį išsilavinimą). Didžiuma nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis – asmenys nuo 15 iki 20 metų. 2006 m. buvo 55 %, 2007 m. – 46 %, 2008 m. – 49 % minėto amžiaus asmenų.
Analizuojant Tarptautinės migracijos organizacijos Vilniaus biuro ir LR užsienio reikalų ministerijos pateiktus duomenis, matyti, kad nukentėjusieji nuo prekybos žmonėmis vis labiau pasitiki Lietuvos Respublikos diplomatinėmis atstovybėmis ir konsulinėmis įstaigomis užsienio valstybėse – į jas 2008 m. kreipėsi 15 nukentėjusiųjų (2007 m. – 7 nukentėjusieji). Be to, Tarptautinės migracijos organizacijos Vilniaus biuro depersonalizuotos duomenų bazės duomenimis, 2008 m. 67 %, 2007 metais 52 %, 2006 m. 50 % nukentėjusiųjų į socialinę pagalbą teikiančias nevyriausybines organizacijas buvo nusiųsti teisėsaugos institucijų, kitų valstybės institucijų ir įstaigų.
Asmenys ir organizuotos nusikalstamos struktūros, vykdančios veikas, susijusias su prekyba žmonėmis (toliau vadinama – prekeiviai žmonėmis), verbuoja socialiai pažeidžiamus asmenis, atsižvelgdami į skirtingą jų socialinę, ekonominę ir kultūrinę padėtį visuomenėje. Atsižvelgiant į vietos ir tarptautines sąlygas, potencialių prekybos žmonėmis aukų verbavimo taktika gali skirtis, tačiau prekeivių žmonėmis ketinimai beveik visais atvejais tokie pat – pasipelnyti iš aukos išnaudojimo. Prekeiviai žmonėmis įvairiais būdais (nuo psichologinio smurto iki visiško aukos izoliavimo nuo išorės aplinkos) stengiasi kuo labiau kontroliuoti auką, verčia ją paklusti. Tiek pasaulyje, tiek Lietuvoje prekeiviai žmonėmis aukas verbuoja apgaule, žadėdami padorius ir gerai mokamus darbus (indų plovėjos, auklės, namų tvarkytojos ir panašiai). Dažniausi aukų verbavimo būdai: grupinis ir individualus verbavimas, tikslinis ir atsitiktinis verbavimas, apgaulė, įkalbinimas ir šantažas, tai priklauso nuo to, ar verbuojama viena ar kelios aukos, ar auka yra verbuojama atsitiktinai, kaip auka įkalbinama.
Prasidėjęs 2008 m. pasaulio ekonomikos nuosmukis itin palietė Lietuvą. Didėjantis nedarbas gali skatinti naujus migracijos srautus į Vakarų Europą, tai savo ruožtu gali sudaryti palankias prekybos žmonėmis Lietuvoje ir Lietuvos Respublikos piliečiais užsienio valstybėse sąlygas. Taigi svarbu stiprinti prekybos žmonėmis prevenciją ir kontrolę, toliau įgyvendinti pradėtas priemones, užkertančias kelią prekybai žmonėmis.

Stebėsena

Prekybos žmonėmis būklės Lietuvoje stebėsenos mechanizmo sukūrimas – vienas svarbiausių klausimų, kurį 2008 m. sprendė Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacija (toliau vadinama – ESBO), Europos Sąjunga (toliau vadinama – ES) ir Tarptautinės migracijos organizacijos Vilniaus biuras. Siekiant sukurti minėtą mechanizmą, Lietuvos kriminalinės policijos biure įdiegta operatyvinės informacijos sistema, sujungta su taktinės ir strateginės informacijos apie asmenis, susijusius su prekyba žmonėmis (įtariamuosius, kaltinamuosius, nukentėjusiuosius ir liudytojus), centralizuoto kaupimo, tvarkymo, analizės ir naudojimo sistema.
Lietuvoje veikia ir Tarptautinės migracijos organizacijos Vilniaus biuro depersonalizuota duomenų bazė, kurioje nukentėjusieji nuo prekybos žmonėmis identifikuojami pagal Protokolo dėl prekybos žmonėmis, ypač moterimis ir vaikais, prevencijos, sustabdymo bei baudimo už vertimąsi ja, papildančio Jungtinių Tautų Organizacijos konvenciją prieš tarptautinį organizuotą nusikalstamumą (Žin., 2003, Nr. 49-2166), 3 straipsnį, nesvarbu, ar nukentėjusysis nuo prekybos žmonėmis dalyvauja ikiteisminiame tyrime. Informatikos ir ryšių departamentas prie Vidaus reikalų ministerijos kaupia duomenis apie asmenis, ikiteisminio tyrimo pripažintus nukentėjusiais nuo prekybos žmonėmis, ir įtariamuosius pagal Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso 147, 1471, 157 straipsnius. Be to, Socialinės apsaugos ir darbo ministerija, vadovaudamasi nevyriausybinių organizacijų kasmet teikiamais duomenimis apie įgyvendinamus esamų ir potencialių nukentėjusiųjų nuo prekybos žmonėmis ir priverstinės prostitucijos socialinės integracijos projektus, Vidaus reikalų ministerijai teikia depersonalizuotus duomenis apie esamus ir potencialius nukentėjusiuosius nuo prekybos žmonėmis arba priverstinės prostitucijos ir jiems suteiktą pagalbą.
Lietuvai, įstojusiai į ES ir intensyviai plėtojančiai ekonomiką, kyla nauja grėsmė – imigrantų iš kaimyninių ir Azijos valstybių srautas, kuris gali sukurti prekybos žmonėmis Lietuvoje, kaip paskirties valstybėje, problemą, todėl labai svarbu jau dabar numatyti šio prognozuojamo reiškinio prevencijos priemones.
Lietuvai prisijungus prie Šengeno erdvės, jos piliečiams suteikta laisvė judėti Šengeno erdvės valstybėse. Tai kelia ir naujas kovos su prekyba žmonėmis problemas – mažėja valstybės galimybės kontroliuoti piliečių (taip pat nepilnamečių) judėjimą, todėl ypač turi būti rūpinamasi prevencija ir švietimu prekybos žmonėmis klausimais. Įsigaliojęs bevizis režimas su JAV irgi gali skatinti pigios darbo jėgos migraciją iš Lietuvos, ypač esant ekonominiam nuosmukiui.

Pagalba iš užsienio

Lietuvos Respublikos kovos su prekyba žmonėmis pastangas teigiamai vertina tarptautinė bendruomenė. JAV valstybės departamentas kiekvienais metais pagal 2000 m. Prievartos ir prekybos žmonėmis aukų apsaugos įstatymą pasaulio mastu vertina užsienio valstybių vyriausybių pastangas kovoti su prekyba žmonėmis. Lietuva, įgyvendindama valstybines kovos su prekyba žmonėmis priemones, jau 5 metus iš eilės patenka į pirmąją grupę valstybių, dedančių didžiausias kovos su prekyba žmonėmis pastangas. Apie Lietuvos prekybos žmonėmis kontrolę ir prevenciją teigiamai atsiliepiama ir JAV valstybės departamento pasaulinėje ataskaitoje apie žmogaus teisių padėtį 2008 metais. Be to, ESBO kartu su LR vidaus reikalų ministerija, LR užsienio reikalų ministerija ir LR teisingumo ministerija 2007 m. spalio 25–26 d. Vilniuje surengė aukšto lygio konferenciją „Prekybos žmonėmis prevencija: problemos ir sprendimai“, taip pareikšdama pasitikėjimą Lietuva. Konferencijoje dalyvavo 140 atstovų iš daugiau nei 30 valstybių. Lietuva – vienintelė iš Šiaurės ir Baltijos valstybių, surengusi šią aukšto lygio konferenciją, prisijungė prie Jungtinių Tautų pasaulinės iniciatyvos prieš prekybą žmonėmis. Tai reikšmingas Lietuvos indėlio į kovą su prekyba žmonėmis įvertinimas.
2007–2009 m. kasmet LR Vidaus reikalų ministerijos iniciatyva Lietuvoje surengti Europos policijos kolegijos (CEPOL) seminarai „Prekyba žmonėmis ir nelegali imigracija“, skirti vadovaujantiesiems ES valstybių policijos ir kitiems statutiniams teisėsaugos pareigūnams. Juose dalyvavo vadovaujantieji ES policijos ir kiti statutiniai pareigūnai iš 15 ES valstybių. Lietuvos policijos pareigūnas vadovavo tarptautinei darbo grupei, rengusiai minėtų seminarų mokymo programos aprašą. Be to, 2008 m. gegužės 28 d. surengta regioninė aukšto lygio Interpolo konferencija, kurioje 50 valstybių atstovai aptarė ir prekybos žmonėmis bei nelegalios migracijos klausimus.

Baudžiamoji atsakomybė

Tas, kas pardavė, pirko ar kitaip perleido arba įgijo asmenį, arba verbavo, gabeno ar laikė nelaisvėje žmogų panaudodamas fizinį smurtą ar grasinimus arba kitaip atimdamas galimybę priešintis, arba pasinaudodamas nukentėjusio asmens priklausomumu ar pažeidžiamumu, arba panaudodamas apgaulę, arba sumokėdamas pinigus ar suteikdamas kitokią turtinę naudą asmeniui, kuris faktiškai kontroliuoja nukentėjusį asmenį, jeigu kaltininkas žinojo arba siekė, kad nukentėjęs asmuo būtų įtrauktas į prostituciją ar būtų pelnomasi iš šio asmens prostitucijos arba jis būtų išnaudojamas pornografijai ar priverstiniam darbui, baudžiamas laisvės atėmimu nuo 2 iki 10 metų (LR baudžiamasis kodeksas, 147 straipsnis „Prekyba žmonėmis“). 
Tas, kas atitinkamą veiką (numatytą LR BK 147 straipsnio 1 dalyje) padarė dviem ar daugiau nukentėjusiems asmenims, arba dalyvaudamas organizuotoje grupėje, arba siekdamas įgyti nukentėjusio asmens organą, audinį arba ląstelių, baudžiamas laisvės atėmimu nuo 4 iki 12 metų (LR BK 147 str. 2 d.).
Už prekybą žmonėmis atsako ir juridinis asmuo.