google/wiki40b huggingface dataset:
Antanas Kazimieras Sapiega

Biografija

Lietuvos magnatų Sapiegų giminės, Čereisko-Ružano linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Trakų ir Mstislavlio vaivados Jurgio Stanislovo Sapiegos (apie 1668–1732) ir Izabelės Elenos Palubinskaitės (m. 1721) sūnus. Lietuvos didžiojo etmono ir Vilniaus vaivados Kazimiero Jono Sapiegos (1637–1720) anūkas.
1705–1709 metais mokėsi Paryžiuje. 1706 metais Antanas Kazimieras Sapiega, pereidamas į Švedijos statytinio Stanuislovo Leščiskio pusę, gavo Lietuvos didžiojo staklininko pareigybę. 1709 metais po Augusto Stipriojo sugrįžimo į Lenkiją ir Stanislovo Leščinskio tremties neteko LDK stalininko titulo.
1709 metais po Stanislovo Leščinskio pralaimėjimo Antanas Kazimieras Sapiega buvo Prūsijoje kartu su savo seneliu Lietuvos didžiuoju etmonu Kazimieru Jonu Sapiega. 1711–1713 metais buvo Lenkijos karaliaus ir Lietuvos didžiojo kunigaikščio Augusto Stipriojo opozicijoje.
1713 m. kovo 24 d. po priesaikos ištikimybei Augustui Stipriajam Antanas Kazimieras Sapiega gavo amnestiją ir galėjo grįžti į tėvynę. Sugrįžęs jis dirbo Lietuvos Tribunole ir deputatų seimukuose. 1716 metais aktyviai dalyvavo Vilniaus konfederacijoje, pasirašė konfederacijos aktą kaip komisaras nuo Trakų vaivadijos. 1723 užsiėmė pijorų pritraukimu į Vilnių dėl to, kad būtų sugriauta jėzuitų monopolija švietimo srityje.
1726 metais Antanas Kazimieras Sapiega kartu su pusbroliu Jonu Kazimieru Sapiega važiavo į Sankt Peterburgą į jo sūnaus Petro Povilo Sapiegos sužadėtuves su Marija Aleksandrovna Menšikova, ir užmegzti ryšius su Rusijos elito atstovais. Tais pačiais metais buvo apdovanotas Aleksandro Neviškio ordinu.
Buvo renkamas Lietuvos Tribunolo deputatu  1714, 1719 ir 1724 metais. 1724 metais jį išrinko Lietuvos Tribunoo maršalka. 1729 metais buvo išrinktas pasiuntiniu įseimą, kur užėmė antikaralinę poziciją.  1730 ir 1732 metais aktyviai dalyvavo 1730 ir 1732 metais, kad sužlugdyti jų darbą. 
1733 metais buvo vienas iš kandidatų į konvokacinio seimo maršalkos postą. Tais pačiais metais Antanas Kazimieras Sapiega buvo išrinktas pasiuntiniu nuo Slanimo pavieto į elekcinį seimą. Kartu su giminės dauguma palaikė Stanislovo Leščinskio išrinkimą į Lenkijos karaliaus sostą. Išsaugojo ištikimybę S. Leščinskiui iki pat jo nuvertimo nuo sosto 1736 metais. 1734 metų birželį buvo areštuotas rusų stovykloje Prušče-Gdanske už atsisakymą prisiekti ištikimybei Augustui III. buvo vienas iš autorių laiško skirto Romos popiežiui Klementui XII kuriame buvo vardijamos visos nedorybės prosaksoniškos partijos.  
1737 metų liepą Antanas Kazimieras Sapiega gavo Trakų kašteliono pareigybę, bet vis dar palaikė ryšius su Stanislovu Leščinsakiu ir buvo kaltinamas antikarališkomis intrigomis. 
Iki mūsų dienų išliko Antano Kazimiero Sapiegos dienoraščio fragmentai, datuojami 1728–1733 metais.
1739 metų gegužės 16 d. mirė Drezdene.

Šeima

1717 metais vedė Terezę Vigovską (1694–1739), nuo santuokos su kuria palikuonių neturėjo.
Andrius Pečkys

Biografija

1981 m. baigė Kauno 34-ąją vidurinę mokyklą. Po to dirbo Kauno Radijo gamykloje. 1984-1986 m. tarnavo sovietinėje armijoje. Po armijos grįžo dirbti į gamyklą, taip pat įstojo į Vilniaus universitetą, kur neakivaizdiniu būdu studijavo istoriją.
1988 m. susipažino su Sąjūdžio veikloje dalyvavusiais asmenimis, pats įsitraukė į Sąjūdžio veiklą. 1990 m. rinkimuose į Lietuvos Aukščiausiąją Tarybą išrinkus deputatus, kurie palaikė atsiskyrimą nuo SSRS, išvažiavo į Vilnių prisidėti prie Nepriklausomybės atkūrimo. Nuo 1990 m. dirbo Aukščiausiosios Tarybos Apsaugos skyriuje, buvo vienas iš pirmųjų 11 skyriaus darbuotojų, pradėjusių dirbti dar galiojant sovietiniams įstatymams.
1993 m. Aukščiausiosios tarybos Apsaugos skyrių reorganizavus į Vadovybės apsaugos departamentą prie Vidaus reikalų ministerijos, paskirtas šios institucijos direktoriumi. Dalyvavo nuo nulio kuriant VAD struktūrą. Dalyvavo apmokymuose JAV, stažuotėse Jungtinėje Karalystėje. 1997 m. suteiktas pulkininko laipsnis.
VAD direktoriumi buvo iki 1999 m., tuomet paskirtas STT direktoriumi. Išdirbęs 6 mėnesius, dėl nepriimtinos politinės situacijos savo noru pasitraukė iš pareigų.
2001-2004 m. dirbo „Achemos grupės“ saugos tarnybos „Budrus sakalas“ generaliniu direktoriumi. Nuo 2004 m. bendradarbiavo su tarptautine bendrove „Neo group“ Klaipėdos rajone statant plastiko granulių gamyklą „Klai-PET“. Investicijos į gamyklą siekė 500 mln. litų, ji veikti pradėjo 2006 m. Tais pačiais 2006 m. tapo gamyklos direktoriumi. „Klai-PET“ vadovavo iki 2008 m.
2008 m. pradėjo dirbti „Vision“ grupės bendrovėje, užsiimančioje tinklinio marketingo organizavimu. 6 mėnesius dirbo Vietname, Hošimino mieste, kur buvo atidaroma „Vision“ kompanijos atstovybė.
Šiuo metu turi savo įmonę UAB „Domeu“, kuri užsiima saugos technologijų diegimu. Ši bendrovė yra sparčiausiai augančios Švedijos saugos kompanijos „Rapid Security“ atstovė Lietuvoje ir Rusijoje. Įmonė kitoms saugos tarnyboms bei pavieniams klientams siūlo užsienio bendrovių sprendimus, kamerų ir jų vaizdą analizuojančių algoritmų pagalba automatizuojančius teritorijų priežiūrą.
A. Pečkys yra išsiskyręs, turi dukrą Rūtą.
Laisvalaikiu domisi muzika, menu, sportu, kelionėmis. Mokydamasis vidurinėje mokykloje, baigė klasikinės gitaros mokyklą.
AB Vingriai

Akcinė bendrovė „Vingriai“ – universalių metalo apdirbimo staklių gamybos įmonė, 1995 m. kovo 17 d. perėmusi Valstybinės Vilniaus staklių gamyklos teises ir prievoles.

Istorija

Lietuvos TSR LŪT Staklių ir įrankių pramonės valdybos staklių gamykla „Komunaras“ įkurta 1959 m. Pagrindinė gamyklos produkcija – stalinės gręžimo ir universalios frezavimo staklės. 1991 m. sausio 15 d. gamykla pervadinta Valstybine Vilniaus staklių gamykla. 1995 m. kovo 17 d. gamykla restruktūrizuota į AB „Vingriai“. 2002 m. AB „Vingriai“ susijungė su AB „Šlifavimo staklės“.
Leokadija Belvertaitė-Žygelienė

Leokadija Belvertaitė-Kamuntavičienė-Žygelienė (1904 m. sausio 24 d. Pociūniškiai, Merkinės valsčius – 1992 m. rugpjūčio 13 d. Kaunas) – Lietuvos keramikė.

Biografija

Sutuoktinis Balys Žygelis. 1937 m. baigė skulptūrą Kauno meno mokykloje, nuo 1943 m. dėstė Kauno amatų mokykloje, dirbo Kauno „Dailės“ kombinate.

Kūryba

Viena žymiausių lietuvių figūrinės žanrinės keramikos kūrėjų. Jos keraminės skulptūrėlės „Eglė žalčių karalienė“, „Suktinis“, „Kepurinė“, „Rūtų darželyje“, „Mergaitė su stirniuku“, „Vaikai su sviediniu“ XX a. šeštame – septintame dešimtmetyje tapo masinės gamybos etalonais. Joms būdinga monumentali, apibendrinta forma, plastiškumas, dekoro santūrumas, judesio, nuotaikų, ornamentikos žaismė. Personažai turi lyrizmo, humoro bruožų.
Sukūrė skulptūros ir tapybos kūrinių Alytaus, Butrimonių, Pivašiūnų, Vilkijos, Žilinų bažnyčioms. Savitai interpretavo tautodailės tradicijas, puoselėjo tautinio mentaliteto idėjas. Dalyvavo parodose Vilniuje, Kaune, Maskvoje, Rygoje, Leipcige, Osakoje, Monrealyje, Briuselyje, Niujorke. 1958 m. Briuselio pasaulinėje parodoje už keramines skulptūrėles pelnė aukso medalį. Kūrinių turi Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Salos kalbos diena

Salos kalbos diena (jap. しまくとぅばの日 = shima kutuba no hi) yra Okinavos prefektūroje paskelbta šventė, kurios metu skatinama kalbėti vietine okinavų (ar kitomis Riūkiū) kalbomis. Diena minima kiekvienų metų rugsėjo 18 d.
Šventės pavadinimas (しまくとぅば) kilęs iš okinavų kalbos ir reiškia „salos kalbą“. Tikslas, kaip nurodyta 2006 m. kovo 31 d. Okinavos prefektūros teisės aktų 35 skyriuje, - išsaugoti pietinėse Japonijos salose vartojamas kalbas ateities kartoms. Minėjimo data pasirinkta neatsitiktinai - mėnesio ir dienos skaičiai (9.18) atitinka okinavietišką žodį „くとぅば“ (kutuba), reiškiantį kalbą arba žodį, t. y.「く」 reiškia „9“、「とぅ」 reiškia „10“、「ば」 reiškia „8“.
Šondongas

Šondongas (viet. Sơn Đoòng) – kalnų urvas vidurio Vietname, Kvangbinio provincijoje, Phongnakebango nacionaliniame parke (UNESCO pasaulio paveldo objektas). Vietnamietiškai Hang Sơn Đoòng reiškia „kalnų upės urvas“.

Duomenys

Tai didžiausias pasaulyje grotinis urvas; jame esančios didžiausios erdvės didžiausias ilgis daugiau kaip 5 kilometrai, aukštis – 200 m aukščio, plotis – 150 m. Urve yra bene aukščiausi pasaulyje stalagmitai (iki 70 m aukščio), už kalcito sienos yra apskritimo formos urvinių perlų, kurie sulig teniso kamuoliuku. Teka požeminės upės, auga džiunglės.

Istorija

Šį urvą atrado vietinis gyventojas Hồ-Khanh'as 1991 metais, bet tarptautiniu mastu urvas tapo žinomas tik 2009 m., kada grupė mokslininkų, vedamų Howard'o ir Debės Limbert'ų, iš Britanijos urvų tyrinėtojų bendrijos (British Cave Research Association), 2009 m. balandžio 10–14 d. dirbo Fongniakebango nacionaliame parke. Pilnai apžiūrėti urvą šią mokslininkų grupę sustabdė 60 m aukščio iš kalcito susiformavusi siena, kuri pavadinta „didžiąja Vietnamo siena“. 2010 metais ši siena buvo pereita.
Valentiuna

Geografija

Valentiuna yra įsikūręs 31 km į šiaurę nuo Stokholmo
Feta

Feta (gr. φέτα) – sūrio rūšis, kilusi Graikijoje, bet vėliau jos variantai įvairiais pavadinimais paplito dideliame regione Balkanuose ir Mažojoje Azijoje.

Savybės

Feta yra avių pieno sūris, nors vėlesniais laikais jam gaminti naudojama ir nedidelė dalis ožkų pieno (iki 30 %). Jis yra sūryminis sūris, – taigi, brandinamas sūryme keletą mėnesių. Pagamintas sūris neturi žievės, yra minkštos tekstūros, su skylutėmis. Skonis sūrus. Maksimali sūrio drėgmė yra 56 %, o minimalus riebumas – 43 %, rūgštumas varijuoja nuo 4,4 iki 4,6.
Sūrio naudojimas labai įvairus. Jis – viena svarbiausių sudėtinių dalių tokiose salotose kaip graikiškos salotos, šopskos salotos. Graikų virtuvėje jis naudojamas tradiciniuose kepiniuose tyropita ir spanakopita.

Istorija

Šis sūris buvo minimas jau Bizantijos imperijoje ir tada vadintas prosfatos gr. πρόσφατος. Manoma, kad jis atsirado Kretoje, bet vėliau paplito visame Bizantijos imperijos areale. XV a. italai aiškiai aprašė jo gamybos technologiją, mirkant sūryme. Fetos pavadinimas Graikijoje paplito XVII a. ir atėjo iš italų kalbos fetta („riekelė“).

Įvairovė ir pavadinimai

2005 metais po 16 metų trukusių debatų Europos Sąjungos Aukščiausiame teisme pagaliau buvo pripažinta, kad „feta“ yra saugotinas tradicinis Graikijos produktas, ir jokiai kitai ES šaliai neleidžiama savo sūrių vadinti šiuo vardu, todėl kitose šalyse (Balkanuose, Vidurinėje Azijoje) tokio tipo sūriai vadinami skirtingai. Kai kuriose šalyse vadinamas tiesiog „sūriu“ (bulg. сирене, serb. сир = sir, gruz. ყველი), kitur – „baltu sūriu“ (maked. бело сирење, turk. beyaz peynir, arab. gibna beyda). Taip pat žinomas kaip djath (Albanijoje), brinza (ukr. бринза), telemea (rumun. telemea). Izraelyje, Libane tiesiog žinomas kaip bulgariškas sūris.
Daugelyje balkanų šalių išskiriamas feta (arba baltasis sūris) ir kaškavalis (geltonasis sūris).
Marijampolės miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Veikla

Meru išrinktas Vidmantas Vasiliauskas, jo pavaduotoju Algirdas Juozas Grabauskas. Administratoriumi paskirtas Paulius Uleckas, kontrolieriumi – Ivanas Larčenka.
Gerulių (Stakliškės) piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnį iš vakarų ir šiaurės vakarų juosia upelio slėnis, iš šiaurės ir šiaurės rytų supa dauba, iš pietų ir rytų prieina gretima aukštuma. Jį nuo aukštumos skiria platus, iki 2 m gylio griovys. Šlaitai nuo slėnio statūs, daugiau, kaip 10 m aukščio. Aikštelė trikampė, 13 x 7 m dydžio, su ryškiu kultūriniu sluoksniu, apjuosta 1–7 m aukščio pylimu. Kalva apaugusi medžiais. Piliakalnio pietinėje ir pietryčių papėdėje yra gyvenvietės liekanų.

Aplinkiniai piliakalniai

Paukščių piliakalniai 14 kmMedžionių piliakalnis 14 km
Pieštuvėnų piliakalnis 10 kmStakliškių piliakalnis 7 km
Napoleono kepurė 6 kmŠilėnų (Jieznas) piliakalnis 11 km
Naravų piliakalnis 21 kmMirgelių piliakalnis 18 kmKružiūnų piliakalnis 11 km
Gerulių (Alytus) piliakalnis 3 kmDaugų piliakalnis 23 kmVoniškių piliakalnis 27 km
Pivašiūnų piliakalnis 10 km
Baudžiavos panaikinimo reforma

Reformos vykdymas

Reformos vykdymui įkurtas Vyriausiasis valstiečių padėties sutvarkymo komitetas, veikęs iki 1882 m. birželio 6 d. Reforma pradėta nuostatinių raštų sudarymu, valstiečiams nustatytas skirtinės žemės dydis, prievolės už naudojimą. Žemės išpirkimo kaina žymiai viršijo rinkos kainą (20-90 %).
Po 1863 m. sukilimo Lietuvoje, Baltarusijoje ir Vakarų Ukrainoje įvesta privaloma išpirka (1863 m. kovo 13 d.), palengvintos išpirkimo sąlygos.
1882 metais teisę išpirkti žemę gavo ir laisvieji žmonės, 1886 m. – amžinieji činšininkai, 1901 m. – sentikiai.

Reformos reikšmė

Reforma buvo labai palanki dvarininkams, kurie iš valstiečių už atleidimą iš baudžiavos išsireikalavo daug naudos, tačiau reforma suteikė teisių valstiečiams, likvidavo feodalinį monopolį, sukūrė sąlygas kapitalistinių santykių formavimuisi.
Šimaškio dinastija

Istorija

XXII a. pr. m. e. Avano dinastiją nusiaubė gutijai, o netrukus Elamo lygumų dalyje savo kontrolę įvedė Trečioji Ūro dinastija, kuri valdė Sūzus. Viešpataujant Ūro karaliui Šusinui yra išlikę įrašai, kad kalnuotoje Elamo dalyje, Šimaškyje, valdo karalius Girnamė. Jis laikomas pirmuoju dinastijos karaliumi.
Santykiai tarp kalnuotojo Elamo ir Šumero buvo permainingi. Atrodo, karaliai tarpusavyje turėjo dinastines santuokas (pvz., Šusinas atidavė savo dukterį į žmonas Anšano kunigaikščiui), tačiau nevengdavo ir karinių ekspedicijų į vienas kito žemes. Penktasis eilėje karalius Enpiluchanas, pasinaudodamas Šumero silpnumu, trumpam užvaldė Anšaną ir Sūzus, tačiau ~2022 m. pr. m. e. Ibisinas susigrąžino kontrolę. Chutrantempti (anot kitų šaltinių, Kindatu) įsiveržė į Šumerą, sugriovė Ūrą ir paėmė į nelaisvę paskutinįjį jos karalių, taip baigdamas III Ūro dinastiją.
Tiesa, elamitai nesiekė valdyti Šumero ir netrukus atsitraukė, matyt išvyti Isino karaliaus Išbi-Eros. Vietoj to, jie konsolidavo valdžią Elame. Nusistovėjo tradicija, kad Sūzai tapo antrąja sostine, kurioje valdydavo karūnos princas, prieš tapdamas valdovu Šimaškyje. Jis būdavo tituluojamas Sūzų iššakumu. Sūzus ypač išpuošė Indatu Inšušinakas I, kuris čia naujai pastatydino šventyklą dievui Inšušinakui. Jo sūnus Tan-Ruhuratiris vedė Ešnūnos karaliaus Bilalamos dukterį.
Šimaškio dinastijos klestėjimas truko vos pusšimtį metų. XIX a. pr. m. e. Elame įsigalėjo nauja Epartidų dinastija.
Iziaslavas (Ukraina)

Istorija

Gyvenvietę XII a. įkūrė Kijevo kunigaikštis Iziaslavas II, kuris ir suteikė jai dabartinį pavadinimą. Raštuose pirmąkart minimas 1386 m., vėliau priklausė Ostrogiškiams, Zaslavskiams, Sanguškoms. 1411 m. Iziaslave viešėjo Lenkijos karalius Jogaila ir Lietuvos didysis kunigaikštis Vytautas. 1491 m. apylinkėse jungtinė lietuvių-lenkų kariuomenė sumušė totorius. Jau viduramžiais Iziaslavas buvo stambi gyvenvietė, apie ką byloja išlikę gynybinių pylimų likučiai. Visgi miesto teisės buvo suteiktos gana vėlai – 1583m.   
Iziaslavą puldinėdavo totoriai, o 1649 m. jį užėmė Bogdano Chmelnickio vadovaujami kazokų būriai. Su kazokais, o po to ir su švedų kariuomene kovojo Dominykas Zaslavskis, vėliau dar labiau pagarsėjęs Berestečko mūšio metu.
Po ATR padalijimų Iziaslavas įėjo į Rusijos imperijos Volynės gubernijos sudėtį, tapo apskrities centru.
Po Zaslavskių miestas priklausė Sanguškoms (Vyčio herbas), dar 1466 r. Jurgio Ostrogiškio statytoje pilyje jie rezidavo iki pat 1917 m. Spalio perversmo. 1920 m. kraštas atsidūrė Lenkijos-sovietų karo sūkuryje, pagal 1921 m. Rygos sutartį liko Ukrainos TSR sudėtyje.
Vilhelmas Žanas Burkevičius

Vilhelmas Žanas Burkevičius (1885 m. gruodžio 6 d. Miltikiai, Jaunaucės valsčius, Tukumo apskr. – 1971 m. kovo 8 d. Kaunas, palaidotas Mažeikiuose) – Lietuvos teisininkas, evangelikų liuteronų kunigas.

Biografija

1906 m. baigė mokytojų kursus, 1917 m. Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakultetą.
1918 m. grįžęs į Lietuvą dirbo teisininku. 1919–1920 m. Lietuvos vyriausybės įpareigotas vedė derybas su Rusija dėl pasikeitimo politiniais kaliniais. 1921–1924 m. Kauno apygardos teismo narys, nuo 1924 m. advokatas, 1926–1928 m. vyresnysis notaras. Nuo 1937 m. tvarkė Lietuvos evangelikų liuteronų konsistorijos teismines bylas. Sovietų valdžiai uždraudus dirbti teisininku, 1944–1947 m. dirbo bibliotekoje Kaune. 1952 m. ordinuotas kunigu; konsistorijos juriskonsultas, vicepirmininkas. 1954 m. su vyskupu J. Kalvanu vyresniuoju parengė Lietuvos evangelikų liuteronų bažnyčios pirmą statutą lietuvių kalba. 1955–1970 m. konsistorijos pirmininkas; rūpinosi religinės literatūros leidyba, 1968 m. užmezgė ryšius su Pasauline liuteronų sąjunga. Nuo 1970 m. garbės senjoras.
Lietuvos Ypatingajame archyve (Fondas Nr K-1, ap. Nr. 45, bylos Nr. 365 ir 366) esantys duomenys leidžia teigti, kad Viljelmas Žanas Burkevičius nuo 1962 m. (pirmas įrašas) buvo KGB (VSK) 2 skyriaus informatorius slapyvardžiu „Petrov“. Nėra žinoma, kokiu būdu LTSR KGB privertė Viljelmą Žaną Burkevičių bendradarbiauti su jais.
Mėnuo Juodaragis

Temų gijos

Kiekvienas festivalis turi savo temą – kurį nors baltų pasaulėvaizdžio mitologinį simbolį, idėjų ir prasmių lauką. Festivalio tema tampa kūrybine žiežirba tyrinėtojams ir autoriams daugelyje renginio programos dalių. Mėnesio Juodaragio temomis buvo: Sovijaus mitas ir Vydūnas (2005), Mėnulis (2007), Aitvaras (2008), Žirgas (2009), Velnio mitologija ir Jonas Basanavičius (2010), Sutartinės (2011), Paukščiai ir lietuvių aviacija (2012), Latvių ir lietuvių brolystė (2013), Sapnai (2014), Bitės (2015), Namai (2016), Perkūnas (2017) ir Burtai (2018).

Festivalio seka ir atlikėjai

1-asis „Mėnuo Juodaragis“ įvyko 1995 m. lapkričio 10 d. Verbiškėse, Molėtų rajone. 2-asis ir 3-iasis taip pat buvo surengti Verbiškėse atitinkamai 1997 ir ir 1999 m. Vėliau kas 3 metus renginys persikeldavo į kitą vietą. 2000–2002 m. jis vyko Sudeikiuose Utenos rajone, 2003–2005 m. – Kernavėje. 2006 m. festivalio nuspręsta nerengti. 2007–2009 m. festivalis buvo rengiamas Zarasuose, Didžiojoje Zaraso ežero saloje. 2010 m. 13-asis „Mėnuo Juodaragio“ festivalis vyko Aukštadvario regioniniame parke prie Velnio duobės. 14-asis ir 15-asis, 16-asis festivaliai vėl surengti Didžiojoje Zaraso ežero saloje. 2014 m. 17-asis  „Mėnuo Juodaragio“ festivalis vyko Skinderiškio dendrologiniame parke. 18-asis festivalis sugrįžo į Didžiąją Zaraso ežero salą. 19-asis ir 20-asis festivalis vyko Duburio ežero saloje, Zarasų rajone. 21-asis festivalis vyko Molavėnų piliakalniuose, Raseinių rajone.
2020 metais rugpjūčio 27-30 dienomis festivalis Mėnuo Juodaragis XXII vyks Duburio ežero saloje, Zarasų rajone.

MJR XXII

Vyks 2020 m. rugpjūčio mėn. 27-30 d. Dūburio ežero saloje, Zarasų rajone.
FK Ufa

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m. gruodžio 23 d.
Dalyvavo 2011/2012 m. Trečios lygos pirmenybėse, kuriose užėmė antrą vietą ir pateko į Antrą lygą. 2012/2013 m. Antros pirmenybėse liko šeštoje vietoje, o 2013/2014 m. užėmė antrą vietą ir iškopė į elito divizioną.
2014/2015 m. Premjerlygoje užėmė 12 vietą. 2015/2016 m. dar kartą liko 12-oje pozicijoje.
2017/2018 m. sezone klubas užėmė aukščiausią vietą klubo istorijoje. (Šeštą vietą.)
Algis Mickis

Biografija

Tėvas Matas Mickis, brolis Rimvydas Mickis. 1945 m. baigė Kauno „Aušros“ gimnaziją. 1950 m. su pagyrimu baigė Kauno universiteto Medicinos fakultetą. 1953 m. Maskvos medicinos institute apgynė daktaro disertaciją, 1968 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją.
1953–2006 m. Kauno medicinos universiteto (1950–1989 m. Kauno medicinos institutas, 1989–1998 m. Kauno medicinos akademija) dėstytojas, 1956–1992 m. Farmakologijos katedros vedėjas; 1959 m. docentas, 1971 m. profesorius. Jo iniciatyva Kauno medicinos universitete 1957 m. įkurtos Elektroencefalografijos (pirmoji mokslinio tyrimo laboratorija Kauno medicinos institute), Organinės sintezės ir eksperimentinės farmakologijos, Neurono fiziologijos ir neurokibernetikos laboratorijos. Lietuvoje įdiegė klinikinės elektroencefalografijos tyrimo metodų. Mokslinio darbo svarbiausia kryptis – neurofarmakologija. 
Nuo 1980 m. LSSR farmakologų mokslinės draugijos pirmininkas. Aktyviai dalyvavo Sąjūdžio veikioje, 1989–1990 m. SSRS liaudies deputatas. 1990 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. Lietuvos mokslo tarybos narys, 1991–1999 m. jos Atestacinės komisijos pirmininkas. Prisidėjo prie Vytauto Didžiojo universiteto atkūrimo, buvo išrinktas jo Atkuriamojo senato nariu. 1995–1998 m. Lietuvos gydytojų sąjungos prezidentas. Vienas „Medicinos enciklopedijos“ redaktorių ir bendraautorių, Visuotinės lietuvių enciklopedijos mokslinės redakcinės tarybos narys.
Paskelbė daugiau kaip 200 mokslinių straipsnių, 1 išradimo autorius. Dalyvavo įkuriant Vaistų kontrolės tarnybą, vadovavo Vaistų registracijos skyriui.
Raimondas Baranauskas

Raimondas Baranauskas (g. 1958 m. sausio 19 d. Šiauliuose) – Lietuvos verslininkas, buvęs AB banko Snoras valdybos pirmininkas, banko prezidentas ir akcininkas. Jis turi sukaupęs apie 85 mln. litų turto.

Biografija

1976–1981 m. studijavo Vilniaus universitete. 1993–1994 m. – banko „Snoras“ valdybos pirmininko pavaduotojas, o nuo 1994 m. valdybos pirmininkas, banko prezidentas. Nuo 2005 m. – „Latvijas Krājbanka“ tarybos pirmininkas.
Mintis (žurnalas)

Mintis – Lietuvos visuomenės, politikos ir literatūros žurnalas, socialdemokratų krypties, ėjęs 1939–1940 m. Kaune.

Žurnalas

Leido ir redagavo Ona Leonaitė Kairienė. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 16 numerių.
Bendradarbiavo Kipras Bielinis, Andrius Bulota, Česlovas Danys, Juozas Jurginis, Steponas Kairys, Liuda Purėnienė, Povilas Ščepavičius, Antanas Žvironas ir kiti. 
Atkurtas 1971–1972 m. Londone leido Lietuvos socialdemokratų partijos užsienio delegatūra. Išėjo 2 numeriai. Redaktorius Juozas Vilčinskas.
Marijampolės laisvoji ekonominė zona

Infrastruktūra

Zonoje suprojektuota 15 pramoninės paskirties gamybinių sklypų, kurių dalis skirti vidutinės taršos įmonėms. Europos Sąjungos struktūrinių fondų lėšomis kiekviename sklype įrengta infrastruktūra: elektra, vandentiekis, nuotekų ir lietaus kanalizacija, nutiesti C ir D kategorijos privažiavimo keliai, įrengtas apšvietimas, pagal poreikį atvestas dujotiekis. Ateityje prie ekonominės zonos bus atvesta europinės vėžės Rail Baltica atšaka.

LEZ įmonės

2018 m. zonoje įsikūrė įmonė Dovista, per 10 metų planuojanti investuoti virš 100 mln. eurų. 2018 metų gegužę buvo likę neišnuomota dar 20 ha. Toliau LEZ teritorijas planuojama plėsti pagal regioninės plėtros darnaus vystymo strategiją ir tarptautinių investuotojų lūkesčius.
SKA-P

Grupės pavadinimas

SKA-P tariama kaip eska - pė yra ispaniško žodžio reiškiančio pabėgimą tarimas.

Pažiūros

Dažniausiai pasitaikančios SKA-P dainų temos yra: žmogaus teisės, modernaus pasaulio ir visuomenės neteisingumas, antifašizmas, marichuanos legalizavimas, gyvūnų teisės.
Grampiano kalnai

Grampiano kalnai (angl. Grampian Mountains, škot. gėl. Am Monadh) yra Jungtinėje Karalystėje, Škotijoje, Šiaurės Škotijos kalnyno dalis. Ilgis apie 250 km. Aukštis iki 1344 m (Ben Nevis). Sudaryti iš gneisų, skalūnų, granito, kvarcito. Viršūnės nulygintos. Ryškūs apledėjimo padariniai (trogai, karos). Durpynai, viržynai, pievos.
Ilejervis

Istorija

Gyvenvietė žinoma nuo 1779 m. 1869 m. suteiktos savivaldybės teisės. Nuo 2004 m. sausio 1 d. – miestas.
Krama

Krama (khmer. ក្រមារ) – daugiafunkcis kambodžiečių aprangos elementas, naudojamas kaip šalis, juosta susijuosimui, bandana, kaip raištis vaikams nešioti, juo pridengdavo veidą ar puošdavosi. Kramas dėvi visi – vyrai, moterys ir vaikai. Kramos paprastai būna raštuotos, spalva dažniausiai tradicinė raudona ar mėlyna.
Kramos kambodžiečių kovos mene bokatore naudojama kaip lygio ženklas.