google/wiki40b huggingface dataset:
Kino festivalis

Atsiradimas

Pirmasis didelis kino festivalis įvyko Venecijoje 1932 m. XX a. 5–6 deš. atsirado kiti didieji pasaulio kino festivaliai: Berlyno, Kanų, Maskvos, Karlovy Varų. Ilgiausiai be pertrūkių vykęs festivalis yra Edinburgo (nuo 1947 m.) Šiaurės Amerikoje festivalis pirmąkart surengtas 1953 m. („Kolumbo tarptautinis kino ir video festivalis“, arba „The Chris Awards“ – „Kriso apdovanojimai“).
Pirmasis kino festivalis Šiaurės Amerikoje surengtas 1953 m. (Kolumbo tarptautinis kino ir video festivalis, arba „The Chris Awards“ – „Kriso apdovanojimai“). Tai vienas iš prestižiškiausių dokumentinio, švietimo, verslo ir informacinių konkursų JAV, gyvuojantis nuo 1952 metų.
Po šio renginio sekė ketveriais metais vėliau įvykęs tarptautinis San Francisko tarptautinis kino festivalis, vykęs 1957-ųjų kovą, kurio pagrindinis objektas buvo pilnametražiai dramos žanro filmai. Šis kino festivalis suvaidino itin didelį vaidmenį pristatant užsienio valstybių filmus Amerikos auditorijai, tarp jų ir Satyajit Ray, Indijos kūrėjo „Pather Panchali“ bei „Kruvinasis sostas“, kurio režisierius Akira Kurosawa.
Šiandien vyksta tūkstančiai kino festivalių visame pasaulyje, pradedant Sundance kino festivaliu Jutos valstijoje JAV ir Slamando kino festivaliu, baigiant siaubo žanrui dedikuojamu renginiu, Terror Film Festival, Filadelfijos valstijoje.
Skaitmeninis vaidybinių filmas platinimas prasidėjo 2005 metais, kartu su pirmuoju pasaulyje interneto filmų festivaliu GreenCine Online, kurį rėmė DivX.

Dalyvio mokestis

Dauguma kino festivalių iš kino kūrėjų, norinčių, kad jų filmus atrinktų rodymui, reikalauja dalyvio mokesčio. Toks mokestis labai dažnas didžiuosiuose kino festivaliuose, tokiuose kaip Kanų kino festivalis, Tarptautinis Toronto kino festivalis, Sundance kino festivalis, South by Southwest bei tarp mažesnių, tačiau prabangių kino festivalių, tokių kaip Tarptautinis Majamio kino festivalis ir Britų Urban kino festivalis Londone.
Tačiau ne visi kino festivaliai reikalauja startinio dalyvio mokesčio. Pavyzdžiui, Roterdamo ir Mumbajaus kino festivaliai neapmokestina dalyvių, norinčių savo darbą parodyti festivalio metu. Taip pat dalyvio mokesčio nereikalauja ir kiti, mažesni, festivaliai, tačiau ir filmų atranka yra gerokai labiau ribota, kadangi tokie festivaliai nesiekia prisitraukti garsenybių į savo auditoriją.
Jonas Balčiūnas (1951)

Biografija

Mokėsi Tverečiaus mokykloje. Nuo 1961 m. gyvena Vilniuje, 1970 m. baigė Antano Vienuolio vidurinę mokyklą. 1973 m. įstojo ir 1978 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, įgijęs archeologo specializaciją. Parašė darbą, skirtą Liškiavos piliakalnio ir dvarvietės tyrinėjimams.
1978 m. rugpjūčio mėn. – 1991 m. balandžio mėn. dirbo Mokslinės metodinės kultūros paminklų apsaugos tarybos archeologų grupėje ir archeologijos skyriuje vyr. metodininku. Panaikinus tarybą ir įsteigus Lietuvos kultūros paveldo mokslinį centrą (nuo 1995 m. – Kultūros paveldo centras), nuo 1991 m. gegužės – šio Centro Archeologijos skyriaus (nuo 2002 m. – Archeologijos paveldo institutas) archeologas, sektoriaus vedėjas, vyr. archeologas, Kultūros paveldo centro Duomenų skyriaus vietų poskyrio vyriausiasis paminklotvarkininkas.
Anhidritas

Anhidritas, dar vadinamas angelitu – sulfatų klasės mineralas. Chemiškai – kalcio sulfatas CaSO₄. Anhidritui reaguojant su vandeniu susidaro gipsas (CaSO₄·2H₂O).
Kietumas pagal Moso skalę 3,5, specifinis tankis 2,9.
Anhidritas gali būti ir nuosėdinė uoliena, sudaryta daugiausia iš to paties pavadinimo mineralo. Mineralas sudarytas iš romboedrinės kristalinės sistemos ir turi tobulą skalumą pagal tris simetrijos plokštumas. Mineralas randamas kartu su kalcitu, halitu ir sulfidais tokiais kaip galenitas, chalkopiritas, molibdenitas, taip pat pirito gyslose. Dažniausiai randamas druskingose nuogulose kartu su gipsu.
Anhidrito spalva balta, rausva, kartais pilkšva, melsva ar purpurinė. Skaidrus arba pusiau skaidrus. Blizgesys nuo perliško iki stiklinio.
Pirmą kartą buvo aptiktas 1794 m. Plačiai paplitęs Lenkijoje, Rusijoje, Ukrainoje. Anhidritas turėdamas į gipsą panašias savybes naudojamas kaip statybinė medžiaga.

Lietuvoje

Lietuvoje randamas piečiau nuo Kauno iki Klaipėdos, tačiau nebuvo eksploatuojamas. 2010 m. lapkritį Lietuvos geologijos tarnyba išdavė leidimą eksploatuoti Pagirių anhidrito telkinį. Arčiausiai žemės paviršiaus gavybai palankiausias anhidritas Lietuvoje paplitęs 155–790 m gylyje ištisiniu 40-60 m. storio klodu Kauno-Prienų apylinkėse ir gilėja pietvakarių kryptimi. Anhidrito kasyba laikoma ekologiškiausia kasybos rūšimi. Kloduose nėra jokių pavojingų dujų, pagrindiniai darbai atliekami po žeme. 2013 m. spalio 24 d. Kauno rajono savivaldybės taryba patvirtino detalųjį kasyklos planą (išžvalgyta 280 mln. t anhidrito ir gipso).
Jean-Baptiste Carpeaux

Biografija

Žanas Batistas Karpo gimė 1827 m. gegužės 11 d. Valansjene akmens apdirbėjų šeimoje. 1838 m. su šeima persikėlė į Paryžių, mokėsi taikomosios dailės ir amatų mokykloje Petite École. 1844 m. įstojo Paryžiaus Aukštąją dailės mokyklą, kur mokėsi pas keletą mokytojų, iš kurių svarbiausiu buvo François Rude. 1854 m. Karpo laimėjo mokyklos „Romos prizą“, suteikusį galimybę jam išvykti studijuoti į Italiją. Dėl ligos Karpo šią kelionę turėjo atidėti iki 1856 m. Italijoje skulptorius buvo paveiktas Mikelandželo ir kitų renesanso skulptorių. Romoje Karpo nuolat kėlė nepasitenkinimą savo charakteriu Prancūzijos akademijos padalinyje Villa Medici, tačiau jo talentas pradėjo laimėti simpatijų. 1857 m. pradėtos skulptūros „Neapolietis berniukas žvejas“ ir „Ugolinas ir jo sūnūs“. Abi jos pademonstruotos 1863 m. Paryžiaus Salone kartu su imperatoriaus Napoleono III puseserės, princesės Matildos biustu. Karpo už šiuos kūrinius buvo apdovanotas pirmos klasės medaliu.
1864 m. Karpo buvo pasamdytas Napoleono III sūnaus auklėtoju. Jam buvo patikėti prestižiniai užsakymai Luvro Floros paviljono (skulptūros „Prancūzijos imperijos šviesa pasauliui“ ir „Floros triumfas“, 1863–1866) ir Paryžiaus operos fasado dekoravimui (skulptūra „Šokis“, 1865–1869). Karpo gimtasis Valansjeno miestas užsakė skulptūros darbų, tarp jų Valansjeno praeities dailininko Antoine Watteau (1684–1721) monumentą. Per imperijos žlugimą ir per Prancūzijos-Prūsijos karą 1870-71 m. Karpo turėjo didelių finansinių nuostolių, nes buvo užsiėmęs dideliu Observatorijos fontano projektu Liuksemburgo sode. Taip pat skulptorius kentėjo nuo vėžinio susirgimo. Paskutinius du gyvenimo metus skulptorius praleido nusišalinęs nuo šeimos kelionėse arba klinikose. Žanas Batistas Karpo mirė 1875 m. spalio 12 d. Kurbevua, palaidotas gimtajame Valansjene. Du mėnesiai prieš mirtį apdovanotas valstybiniu Garbės Legiono ordinu. Jis laikomas reikšmingiausiu savo kartos Prancūzijos skulptoriumi Antrosios imperijos laikais. Karpo dirbo tiek su marmuru, tiek su bronza. Jo kūrinių dažnai yra po keletą kopijų. Didelė kolekcija sukaupta Valansjeno vaizduojamųjų menų muziejuje ir Orsė muziejuje Paryžiuje. Karpo yra palikęs tapybos darbų.
Kvapioji stirnabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 123 psl.
Ašūras (dievas)

Ašūras (akad. Aš-šur,  ) – akadų–asirų sauliškasis dievas, laikytas viršiausiuoju Asirijos dievu ir garbintas daugiausia šiaurės Mesopotamijoje.
Pradžioje tai buvo Ašūro miesto dievas–globėjas, jo pagrindinė šventykla – Ehursagkurkura. Ašūro iškilimą nulėmė auganti politinė Ašūro miesto galia Asirijoje. Kaip aukščiausiasis dievas nuo XIII a. pr. m. e. Ašūras gauna šumerų Enlilio vardus – „didysis kalnas“ (šadû rabû), „šalių valdonas“, „dievų tėvas“ (ab ilâni). Antrojo Asirijos iškilimo metu (IX a. pr. m. e.) Ašūras tapatinamas su akadų Anšaru, Anu tėvu, ir iškeliamas virš kitų dievų.
Asiriškoje babiloniečių pasaulėkūros giesmės „Enuma Eliš“ atmainoje Anšaras–Ašūras stoja kaip dievas–sutvėrėjas vietoje Marduko. Laikyta, kad Ašūro žmona yra Ašūro Ištar arba Ninevijos Ištar, kartais – Ninlilė (nes tokia Enlilio žmona), jo sūnus – Ninurta (kaip ir Enlilio), dukteris – Šerua arba Erua (galimai perimta iš huritų). Kaip ir Mardukas, Ašūras perima daugelio kitų dievų bruožus – jis teismų nulėmėjas (kaip šumerų Anas, Enlilis), dievas–teisėjas (kaip Šamašas), karvedys (kaip Ninurta), išminties dievas (kaip Enkis). Ašūro ženklas – sparnuotas saulės ratas. II–I tūkstm. pr. m. e. paminkluose vaizduojamas kaip dievas su lanku, iki pusės dengiamas sparnuotojo saulės rato. XII a. pr. m. e. Asirijos karaliaus Tiglatpalasaro I-ojo obeliske Ašūras vaizduojamas kaip sparnuotoji saulė, iš kurios dvi rankos tiesia lanką karaliui – nugalėtojui.
Panašia simbolika pasižymi zoroastrų aukščiausiasis viešpats Ahūra Mazda. Būta mėginimų tiek žodį ahura-, tiek jo indišką atitikmenį asura kildinti nuo Ašūro.
Ceikinių Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Istorija

1622 m. minimas Ceikinių evangelikų reformatų kunigas. 1700 m. reformatų bažnyčios nebuvo. Pirmoji katalikų bažnyčia pastatyta iki 1675 metų. Mikalojus Šmigelskis 1773 m. pastatė naują medinę bažnyčią. Kajetonas Šmigelskis 1799 metais pastatė bažnyčią ant akmeninių pamatų. Ji ne kartą degė per karus.
1831 m. kunigas A. Labutis suorganizavo sukilėlių būrį ir puolė Rusijos imperijos kariuomenės įgulą Švenčionyse. I-ojo pasaulinio karo metais bažnyčia sudegė ir atstatyta tik po karo. 1921 m. įsteigta parapija. XX a. pradžioje klebonavęs Ignotas Šopara (1864–1931) ragino jaunimą mokytis, ugdė tautinę sąmonę. Jis buvo skundžiamas valdžiai, 1911 m. teisiamas. Lenkijos okupacijos metais veikė Šv. Kazimiero, „Ryto" draugijų skyriai. Klebonas Bronius Laurinavičius (1913–1981) 1947 m. bažnyčią padidino. Klebonas Karolis Garuckas (1908–1979), palaidotas šventoriuje, gynė tikinčiųjų teises, buvo vienas iš 1976 m. Lietuvos Helsinkio grupės narių, palaidotas bažnyčios šventoriuje.
2016 m. balandžio 5 d. bažnyčią nuniokojo gaisras. Bažnyčioje buvo kultūros paminklas – krucifikso skulptūra „Nukryžiuotasis“ (unik. kodas 8872). Tai XX a. I pusės liaudies meistro darbas.

Architektūra

Bažnyčia liaudies architektūros formų, stačiakampio plano, su bokšteliu. Įrengti 5 altoriai. Šventoriuje stovi 13 aukštų medinė varpinė. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Olšanka (Seinų apskritis)

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Čyčkai

Sportas

Kaime žaidžia FK Šešupė futbolo klubas.
Copy1

Istorija

„Copy1“ tinklas įkurtas Kaune 2002 m. įsteigus įmonę UAB „Skaitmeninis amžius“. Tinklui priklauso 22 parduotuvės pagrindiniuose Lietuvos miestuose – Kaune, Vilniuje, Šiauliuose, Klaipėdoje ir Alytuje. 2011 m. įmonės apyvarta siekė 1,68 mln. eurų. 2015 m. pradžioje įmonėje dirbo 48 darbuotojai.
Landskrona BoIS

Istorija

Klubas įkurtas 1928 m. Aukščiausias pasiekimas yra 1938 m. iškovota trečioji vieta šalies elito divizione. 1972 m. iškovojo šalies futbolo taurę.
Vidas Mačiulis

Biografija

1964 m. baigė Kulautuvos vidurinę mokyklą. 1964–1965 m. dirbo Miškinių bibliotekos vedėju. 1964–1970 m. Vilniaus universitete studijavo žurnalistiką.
1965 m. pradėjo žurnalisto darbą Kauno rajono laikraščio „Komunizmo vėliava“ redakcijoje. 1968–2003 m. Lietuvos televizijos (LTV) transliacijų grupės Kaune korespondentas, išleidėjas, laidų vedėjas, redaktorius, vyresnysis redaktorius, 1979–1992 m. LTV skyriaus vedėjas, nuo 1993 m. LTV Kauno programų direktoriaus pavaduotojas. Rengė televizijos žurnalus „Kaunas“, „Studijų dienos“, informacines-publicistines laidas „Savaitės aidai“, „Sekmadienio rytą“ (kartu su kitais redakcijos žurnalistais), nuo 1992 m. sausio 11 d. savaitinę laidą „Krepšinio pasaulyje“.  2004–2005 m. „Pūko“ televizijos direktorius. Iki 2009 m. Lietuvos regionų televizijoms, 2010–2013 m. televizijoje „Sport1“, 2013–2014 m. BTV rengė laidą „Krepšinio pasaulyje“. 
Nuo 1990 m. Lietuvos žurnalistų sąjungos Kauno skyriaus valdybos pirmininkas.
Stanislavas Poniatovskis

Biografija

Pranciškaus Poniatovskio ir Elenos Nieviarovskos, Baltazaro Nieverovskio ir Sofijos Čaplinskos dukters sūnus. 
Stanislovo Augusto Poniatovskio tėvas. Mokydamasis Austrijoje įstojo į jos kariuomenę, dalyvavo kovose su Turkija. Per Šiaurės karą grįžo į ATR, tarnavo Sapiegoms, rėmė švedus ir Stanislovą Leščinskį. Per 1709 m. Poltavos mūšį išgelbėjo Švedijos karaliaus Karolio XII gyvybę ir gavo generolo laipsnį. Veikdamas kaip Karolio XII diplomatas prisidėjo prie to, kad Turkija paskelbė karą Rusijai. Po Karolio XII mirties (1718) stojo tarnauti Augustui II. 1720 m. vedęs K. Čartoriskaitę susidėjo su Familijos grupuote, buvo vienas įtakingiausių jos veikėjų. Nuo 1722 m. Lietuvos didysis iždininkas. Nuo 1728 m. Lenkijos etmono pavaduotojas, Lenkijos kariuomenės generolas leitenantas. Nuo 1731 m. Mazovijos vaivada. Bekaralmečiu 1733 m. parėmė Stanislovą Leščinskį, vėliau susitaikė su Augustu III. Nuo 1752 m. Krokuvos kaštelionas. Parašė atsiminimus, publicistikos veikalų (Dvarininko laiškas vienam draugui…/ List ziemianina do pewnwgo przyjasiela… 1744 m. pateikta ATR reformų programa.
Titas Bikinas

Biografija

Iki 1974 m. dirbo Panevėžio suvenyrų gamybos įmonėje „Tulpė“. Pradžioje buvo metalistas išpildytojas, vėliau pradėjo dirbti šios įmonės kūrybinėje grupėje. Už papuošalų gamybą ne kartą buvo apdovanotas premijomis, o 1972 m. suteikta I-a dailininko-etalonų kūrėjo kategorija.
1974–1989 m. Plungės liaudies kūrybos gaminių įmonės „Minija“ etalonų kūrėjas.
Nuo 1970 m. Lietuvos tautodailininkų sąjungos, nuo 2005 m. Lietuvos tautodailės kūrėjų asociacijos, nuo 2007 m. Lietuvos kalvių sąjungos narys. Respublikinių ir tarptautinių tautodailės parodų dalyvis. Kūrė įvairius medžio, kalvystės ir juvelyrikos darbus. Už savo kūrybą yra pelnęs įvairių apdovanojimų. 2005 m. suteiktas meno kūrėjo statusas.
Kušano imperija

Istorija

Imperijos įkūrėjai buvo Badakšano apylinkėse (dab. Uzbekija) gyvenusi kušanų (kin. 貴霜, pinyin: Guishuang) gentis, viena iš penkių tocharų (kin. 月氏 Yuezhi) genčių. Manoma, kad tocharai II a. pr. m. e. buvo atsikėlę iš Tarimo baseino (dab. Kinijos Sindziangas), sunaikinę Graikų-baktrų karalystę ir įsitvirtinę istoriniuose Sogdo ir Baktrijos regionuose.
Pirmasis žinomas kušanų vadas (jabgu) buvo Heraios. Pačioje I a. pradžioje kušanai suvienijo kitas tocharų gentis į valstybę. Apie tai kinų metraštis Vėlyvoji Han istorija rašo: "Kušanų kunigaikštis (kin. 翖侯, pinyin: xihou), vadinamas Kudžula Kadphises (kin. 丘就卻, pinyin: Qiujiu Que) užpuolė ir sunaikino keturis kitus kunigaikščius. Jis save paskelbė Kušanų karalystės karaliumi. Jis įsiveržė į Anxi ir paėmė Gaofu (kin. 高附) regioną. Jis taip pat visiškai nukariavo Puda (kin. 濮達) ir Jibin (kin. 罽賓) karalystes. Kudžula Kadphises buvo daugiau nei 80-ies metų, kai mirė. Jo sūnus Vima Takto (kin. 閻高珍, pinyin: Yan Gaozhen) tapo karaliumi. Jis nugalėjo Šiaurės Indiją (Tianzhu) ir jai valdyti paskyrė generolą. Juedži tapo labai turtingi. Visos karalystės juos vadina Kušanų karaliais, bet kinai juos vadina senuoju vardu „Da Yuezhi“.
Užkariavus šiaurinę Indiją, kušanai įsitvirtino patogesniame Gandharos regione, ir savo sostinėmis padarė Kapisa ir Puškavati. Pirmaisiais mūsų eros amžiais kušanai plėtė savo valstybę. Labiausiai ji suklestėjo valdovų Kaniška ir Huviška laikais. Tuo metu imperija valdė ne tik Sogdą, Baktriją, Gandharą, bet ir dideles teritorijas šiaurinėje Indijoje, o šiaurėje jų įtaka siekė net Tarimo baseiną, t. y. spėjamą tocharų protėvynę. Kušano imperija turėjo diplomatinių ryšių su Senovės Roma, Sasanidų imperija ir Kinija ir savo klestėjimo laikais buvo tarpininkai tarp rytų ir vakarų.
225 m., po karaliaus Vasudeva mirties, imperija skilo į dvi dalis: vakarinę ir rytinę. Vakarinė dalis (istoriniai Sogdo, Baktrijos, Hindukušo regionai) netrukus nukariauta Sasanidų. Rytinė imperijos dalis skaidėsi ir toliau, o IV a. viduryje buvo prijungta prie Guptų imperijos.
Augustinas Vaitiekaitis

Augustinas Vaitiekaitis (1890 m. rugsėjo 2 d. Kirmiškiuose – 1986 m. liepos 4 d. Vilniuje) – Lietuvos kunigas, kapelionas.
Ilgižių valsčius

Ilgižių valsčius buvo vidurio vakarų Lietuvoje. Centras – Ilgižiai.
Kaukos departamentas

Geografija

Departamento teritorija driekiasi Centrinė ir Vakarinė Kordiljeros. Jose išteka Kaukos ir Magdalenos upės. Pakrantėje yra siaura žemuma. Vyrauja miškai ir krūmynai. Kaukos departamente yra 2 nacionaliniai parkai

Ekonomika

Svarbiausia ūkio šaka – žemės ūkis. Auginamos agavos, cukranendrės, kava, bulvės, kukurūzai, juka, pupelės, pomidorai ir kt. Galvijų auginimas. Pajūryje – žvejyba. Miškininkystė. Yra nemažų naftos ir aukso telkinių. .
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2014

Nominacijos

Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.
Trasa Magny-Cours

Istorija

Trasa buvo pastatyta dar 1960, projekto autorius Jean Bernigaud. 8-me dešimtmetyje joje dažnai bandydavo bolidus F1 komandos, bei treniruodavosi jauni Prancūzijos lenktynininkai. Vykdavo šalies moto ir autosporto renginiai.
2006 sezono metu šioje trasoje Michael Schumacher laimėjo čia 8-tą kartą ir tapo vieninteliu lenktynininku Formulės 1 istorijoje, kai vienas sportininkas laimi tiek kartų kokioje nors vienoje F1 trasoje.
2007 m. Formulės 1 teisių saviniko Bernie Ecclestone sprendimu su trasos šemininkais nebus pasirašoma sutatis dėl Prancūzijos GP lenktynių rengimo ir nuo 2009 m. Grand Prix nebus rengiamos.
2008 m. gegužės 12 d. Formulės 1 komercijos teisių valdytojas Bernie Ecclestone patikino, jog šiemet lenktynės Magny-Cours trasoje Prancūzijoje bus surengtos paskutinį kartą, bet tikisi kad ateityje šios "Prancūzijos Grand Prix“ bus rengiamos sostinėje Paryžiuje ar jo apylinkėse.

Adresas

Technopole

F-58470 Magny-Cours

France
Montekristis

Žymūs žmonės

1842 m. Montekristyje gimė Ekvadoro revoliucionierius ir prezidentas Eloj Alfaras.
Blandžiai

Aplinkinės gyvenvietės

Pernarava – 3 km
'
Preikapė – 2 km
Vytautėliai – 1,5 km
Rudakiai – 2 km
Nauja gadynė (Bruklinas)

Istorija

Leido lietuvių darbininkų draugija.
Jonas Strimaitis

Biografija

Mokėsi Panevėžio mokytojų seminarijoje. Po 1924 m. studijavo Lietuvos universiteto Teisės fakultete.
Nuo 1905 m. bendradarbiavo periodiniuose leidiniuose „Naujoji Gadynė“, „Lietuvos žinios“, „Lietuvos ūkininkas“. Kūrė Lietuvos jaunimo sąjungą. 1909 m. Jurkšuose sukvietė jos pirmąjį suvažiavimą ir buvo išrinktas pirmininku. 1909 m. leido hektografuotą nelegalų laikraštį „Jaunuomenės draugas“. 1910 m. persikėlė į Vilnių, dirbo „Lietuvos žinių“ ir „Lietuvos ūkininko“ redakcijose.
1913–1920 m. gyveno JAV. 1917–1918 m. redagavo „Jaunąją Lietuvą“, „Ateitį“, „Sandarą“.
1921 m. grįžo į Lietuvą, 1921–1922 m. „Lietuvos ūkininko“ redaktorius. Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos signataras. 1924 m. įsteigė studentų draugiją „Varpas“. 1929–1930 m. redagavo „Lietuvos žinias“, žurnalą „Jaunimas“. Bendradarbiavo leidiniuose „Trimitas“, „Savivaldybė“ ir kt.
Steponas IX

Biografija

Kilęs iš didikų šeimos, Toskanos markizo jaunesnysis brolis. Į kardinolus įšventintas popiežiaus Leono IX, kurį laiką buvo popiežiaus legatas Konstantinopolyje, vėliau kartu su Leonu IX dalyvavo nesėkmingai pasibaigusiame karo žygyje prieš normanus. Popiežiaus Viktoro II paskirtas Monte Kasino kardinolų kunigu.
Praėjus penkiom dienom po Viktoro II mirties jis išrinktas naujuoju popiežiumi. Pasirinkęs Stepono vardą jis visada pabrėždavo numerį IX, pasirašydamas dokumentus Stephanus Nonus Papa (popiežius Steponas devintasis). Kontroversija dėl numeracijos kilo, 752 m. išrinkus popiežiumi Steponą, kuris mirė taip ir nešventintas į Romos vyskupus. Visgi kai kurie popiežių sąrašai įvardija jį kaip Steponą X.
Būdamas popiežiumi aktyviai kovojo su dvasininkais nesilaikančiais celibato, kūrė planus kaip išstumti normanus iš Italijos ir padėti broliui tapti Šventosios Romos imperijos imperatoriumi. 1057 metų gale sunkiai susirgo ir po ilgos ligos mirė 1058 m. kovo 29 dieną. Oficialiu Stepono IX įpėdiniu laikomas Mikalojus II (1059–1061), 1058 metais kai kurių kardinolų išrinktas Benediktas X Vatikano istorijoje laikomas antipopiežiumi.
Nita Strauss

Biografija

Nita gimė Los Andžele ir iš tėvo pusės yra tolima garsaus austrų kompozitoriaus Johan Strauss II giminaitė. Ji nesimokė muzikos mokykloje, tačiau jau nuo 13 domėjosi metalo muzika ir dalyvavo įvairiuose šios muzikos šou pasirodymuose. 2009 m., kaip turo muzikantė, ji prisijungė prie grupės „As Blood Runs Black“, su kuria grojo įvairiose Europos valstybėse.
2011 m., pradžioje kaip kviestinė muzikantė, o netrukus ir kaip nuolatinė narė, Nita ėmė groti merginu grupėje „The Iron Maidens“, atliekančioje „Iron Maiden“ kūrinius (sceninis pseudonimas Mega Murray). Šiai iširus, 2013 m. ji kartu su kita Maidens nare Courteney Cox prisijungė prie grupės „Femme Fatale“. Be to, ji ne kartą koncertavo su įvairiomis grupėmi kaip kviestinė arba koncertinė muzikantė.
Nuo 2014 m. vasaros ji pakeitė gitaristę Orianthi Alice Cooper muzikantų grupėje.
FK Svalia Pasvalys

Istorija

1947 m. susibūrė komanda vadovaujama Cedrono. 
Pokario metais spaudoje minimos „Svalios“, „Žalgirio“ bei „Kooperatininko“ komandos.
1947 m. Biržų „Aras“ net 13-2 nugalėjo pasvaliečius.
1949 m. rugsėjo 4 d. biržiečiai nugalėjo pasvaliečius 5-1. 
1954 m. rašoma, kad Pasvalio „Žalgiris“ rezultatu 6-2 nugalėjo Biržų „Siūlo“ komandą.
Pasvalyje 1955 m. Lietuvos „B“ grupės Panevėžio zonos futbolo rungtynės Biržų „Siūlas“ – Pasvalys 3:2 
1961 m. Biržų „Siūlas“ ir Pasvalio „Kooperatininkas“ sužaidė rezultatu 2:0.
Gailiūnai (Vilnius)

Aplinkinės gyvenvietės

VILNIUS (Aukštoji Veržuva) – 3 kmPaliuliškės – 1 km
VILNIUS (Kairėnai) – 3 kmGalgiai – 3 kmKairėnai (k.) – 1 km
Spodumenas

Spodumenas – silikatų klasės mineralas, piroksenas. Cheminė formulė LiAl(SiO₃)₂. Tai ličio rūda. Pavadinimas kilo iš graikų kalbos spodumene reiškiančio sudegęs iki pelenų.
Mineralo kristalai prizminiai, dažnai dideli. Šis mineralas randamas ličio praturtintuose granituose ir pegmatituose.
Kietumas pagal Moso skalę yra 6,5-7.
Spodumenas būna bespalvis, gelsvas, violetinis, rožinis, gelsvai žalias, žalias.
Dvi mineralo atmainos kuncitas ir hidenitas naudojamos juvelyrikoje.