google/wiki40b huggingface dataset:
Albert Camus

Biografija

Gimė darbininkų šeimoje Mondovio kaime, Alžyre. Iš Elzaso kilęs tėvas buvo sužeistas mūšyje prie Marnos ir mirė. Tuo metu Alberui nebuvo nė vienerių. Motina buvo dalinai kurčia ir jų namuose „daiktai neturėjo vardų“, kaip vėliau apibūdino A. Kamiu. 1923 m. Alberas Kamiu mokėsi komunalinėje mokykloje, vėliau laimėjo vietą į licėjų. Tuo metu pasireiškė tuberkuliozė, vėliau kankinusi filosofą visą gyvenimą. Jau mokykloje susidomėjo filosofija, 1936 m. gavo Alžyro universiteto filosofo diplomą (jo diplominis darbas buvo – „Neoplatonizmas ir krikščioniškoji mintis“).
1934–1937 m. A. Kamiu buvo Prancūzijos kompartijos narys. Komunistinis judėjimas jį viliojo kovos šūkiais ir tuo, kad gynė nuskriaustuosius, reikalavo jiems teisių: tačiau, nesigilindamas į mokslinius marksizmo pagrindus, į darbo žmonių kovą jis žiūrėjo ne iš klasinių pozicijų. Organizuota klasių kova jam buvo nepriimtina, todėl 1937 m. jis iš partijos buvo išmestas apkaltinus trockizmu. Savo jaunystės laikus, kai mokėsi licėjuje, A. Kamiu aprašė autobiografinėje knygoje „Pirmasis žmogus“ (Le Premier Homme), kurios rankraštis buvo rastas automobilyje, kuriuo važiuodamas žuvo avarijoje 1960 m. sausio 4 d.
1938 m. persikėlė gyventi į Prancūziją. Per karą dalyvavo Prancūzijos Pasipriešinimo judėjime. Tada sutiko Žaną Polį Sartrą, su kuriuo užsimezgė artima draugystė. 1944–1947 m. redagavo kartu įsteigtą pogrindinį laikraštį „Combat“. Vėliau jų keliai 1951 m. išsiskyrė dėl Sartro komunistinių pažiūrų.
1957 m. už kūrybą gavo Nobelio premiją.
1960 m. sausio 4 d. žuvo autoavarijoje.

A. Kamiu kūrybos bruožai

A. Kamiu savo kūryboje žmogaus gyvenimą traktuoja kaip absurdą, neturintį jokios aukštesnės prasmės. Žmogus svetimas ir priešiškas pasauliui, nes pasaulis savo ruožtu priešiškas, svetimas ir nepavaldus žmogui. Beviltiškumui ir absurdui galima priešintis tik maištaujant, protestuojant ir kuriant. Vienintelė pateisinama maišto forma – kūryba. Todėl pasak A.Kamiu, „Kūrėjo paskirtis tarnauti: tiesai ir laisvei“, nes tik suvokęs ir patyręs absurdą žmogus gali patirti nors ir trumpą, tačiau prasmingą džiaugsmo akimirką.
A. Kamiu atkreipia dėmesį į visuomenės normų ir įstatymų primetimą žmogui, pabrėžia buvimą savimi, peikdamas „atrodymą“, taip pat parodo, kad žmogus yra atsakingas už savo poelgius, atsakingas sau. Vienintelė žmogaus priedermė – meilė – tai tuo pačiu ir vienintelė paguoda pasaulyje, neturinčiame jokios aukštesnės prasmės (t. y. amžinojo gyvenimo, ruošimosi amžinajam gyvenimui – vienintelis rojus ir kartu pragaras yra čia ir dabar), nei švelnus artimo (esančio šalia ir brangaus) žmogaus žvilgsnis, apkabinimas.
Kamiu kūryboje labai svarbią vietą užima gamta (ypač jūra, Alžyras). Kamiu paprašius paminėti keletą pirmų pasitaikiusių žodžių, vienas iš jų buvo – jūra. Kamiu labai svarbi jungtis su gamta, tuo jis priartėja prie senosios graikiškosios tradicijos.
Henrikas Dudėnas

Henrikas Dudėnas (g. 1933 m. gruodžio 3 d. Zarasai - mirė 2017 m. spalio 12 d. Palangoje) – Lietuvos farmakologas, biomedicinos mokslų daktaras, akademikas.

Biografija

1959 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1983 m. medicinos mokslų kandidatas. Nuo 2002 m. Rusijos Federacijos medicinos technikos akademijos narys.
1963–1983 m. Kauno P. Mažylio medicinos mokyklos dėstytojas, 1966–1992 m. Kauno medicinos instituto (nuo 1989 m. Kauno medicinos universitetas) dėstytojas, 1990 m. docentas.
1966–1987 m. Kauno cheminės farmacijos fabriko „Sanitas“ direktorius, 1987–1991 m. susivienijimo „Fermentas“ gen. direktorius, kartu ir Kauno endokrininių preparatų gamyklos direktorius. 1994–1998 m. Kauno vaistų sandėlio gen. direktorius. Nuo 2003 m. bendrovės „Vaistėja“ direktorius konsultantas.

Mokslinė veikla

Moksl. darbo svarb. kryptys – farmacijos technologijos problemos, f terapinio gydymo metodai ir klasikinės homeopatijos taikymas gydymui. 20 išradimų autorius, 1 patentas.
Dainius Juodis

Biografija

Karjerą pradėjo FK Ukmergės komandoje. 2002 m. su FBK Kaunas klubu laimėjo Lietuvos čempionatą.
Oplankys

Pavadinimo kilmė

Senesnė pavadinimo forma buvo Uplankys, vartota dar tarpukariu. Kalbininkas Aleksandras Vanagas Oplankio vardą siejo su „aplanka, išlenkimas, vingis“ – tai gali būti nuoroda į Jūros upės kilpinį išlinkį, ties kuriuo ir yra ežeras ir kaimas.
Kulvos dvaro parkas

Kulvos dvaro parkas – parkas Vidurio Lietuvoje, Kulvos gyvenvietėje (Kulvos seniūnija, Jonavos rajonas). Įveistas Kulvos dvare. Iš­li­ku­si se­nų lie­pų alė­ja. Turtingas den­dro­lo­gi­niu požiūriu. Skelb­ti­nas vie­ti­nės reikš­mės gam­tos pa­min­klu. Plotas – 10,5 ha. Tvarkytas ir apsodintas 2008 m.
Vilniaus Išganytojo bažnyčia

Istorija

Anksčiau bažnyčios vietoje stovėjo pagonių šventykla. 1693 m. bažnyčios fundatorius Vilniaus vaivada Kazimieras Jonas Sapiega čia įkurdino vienuolius trinitorius. Bažnyčia statyta nuo 1694 iki 1717 m., statybai vadovavo Stanislovas Narockis. Bažnyčia pastatyta tuometinėje Sapiegų rezidencijos teritorijoje, Sapiegų lėšomis. Bažnyčia su trinitorių vienuolynu ir su Sapiegų rūmais sudarė didingą ansamblį Antakalnyje. Bažnyčios dekoravimas truko iki 1756 m.
1790 m. bažnyčia atnaujinta, pastatyti šoniniai altoriai.
Barokinę bažnyčią suprojektavo ir papuošė stiuko lipdiniais italas Pjetras Pertis. Jam pasitraukus bažnyčios dekoravimo darbus vykdė keli skirtingų sugebėjimų menininkai. 1716 metais baigus pirminius bažnyčios dekoravimo darbus, vyskupas Povilas Ksaveras Bžostovskis ją konsekravo Švč. Jėzaus Atpirkėjo titulu.
1756 metais užbaigus dekoravimo darbus, bažnyčia vėl konsekruota Švč. Trejybės, Švč. Atpirkėjo Jėzaus Nazariečio ir Švč. Mergelės Marijos Gimimo titulais.
Po 1863 m. sukilimo Maskvai uždarius vienuolyną, bažnyčia paversta į Šv. Mykolo Arkangelo cerkvę. Šiuo laikotarpiu bažnyčia nuniokota - nugriauti antrojo aukšto skliautai, paaukštintos lubos, nugriautas centrinis altorius, sunaikinta rokokinė sakykla, pastatytas utilitarių formų prieangis, uždengęs portalą.
1924 m. restauruotas bažnyčios interjeras, vėliau gražinta buvusi žibinto ir bokštų šalmų forma. Tarpukario laikotarpiu vienuolyno pastatai ir bažnyčia pritaikyti gydymo įstaigos tikslams. Čia paeiliui veikė Lenkijos okupacinės kariuomenės ligoninė ir Universiteto klinikos.
Sovietmečiu bažnyčioje buvo įkurtas karinės intendatūros sandėlis.
1993 m. vienuolyno ansamblis suremontuotas ir jame pradėjo veikti Vilniaus Šv. Juozapo kunigų seminarija. Nuo 2000 m. bažnyčią aptarnauja šv. Jono kongregacijos broliai ir seserys. Nuo to laiko ansamblis vadinamas Šventojo Jono Teologo vardu.
Viking 2

Misija

Erdvėlaivis buvo paleistas 1975 m. rugsėjo 9 d. Titan III raketa. Po 333 dienų kelionės į Marsą, Viking 2 pradėjo siųsti Marso nuotraukas. 1976 m. rugpjūčio 7 d. Viking 2 įėjo į numatytą orbitą apie Marsą. Nusileidimo aparatui nuleisti, vieta buvo renkama naudojantis Viking 1 nuotraukomis. Nusileidimo aparatas nuo pagrindinio modulio atsiskyrė 1976 m. rugsėjo 3 d. ir ant Marso nusileido tos pačios dienos vakare – 22:37:50 UT.

Dirbtinis palydovas

Kaip ir Viking 1, Viking 2 1976 m. lapkričio 8 d. teko trumpam nutraukti savo misiją dėl Saulės konjukcijos. Misija pratęsta 1976 m. gruodžio 14 d. Viena pagrindinių misijos dalių buvo prisiartinimas prie Deimo, 1977 m. spalį. Dirbtinis palydovas buvo išjungtas 1978 m. liepos 25 d., jam atsiuntus 16 000 Marso nuotraukų ir apie šią planetą apskriejus 706 kartus.

Nusileidimo aparatas

Nusileidimo aparatas nuo pagrindinio modulio atsiskyrė 1976 m. rugsėjo 3 d. 19:39:59 UT. Po atsiskyrimo erdvėlaivis skriejo 4 km/s greičiu. Po kelių sekundžių raketos pradėjo aparato išvedimą iš orbitos. Po kelių valandų, likus 300 km iki Marso paviršiaus, nusileidimo aparatas buvo paruoštas nusileidimui. Viking 2 nusileidimo aparatas sėkmingai nusileido ant Marso paviršiaus.
Viking 2 nusileidimo aparatas nusileido apie 200 km į vakarus nuo Mie kraterio. Kameros, vos tik nusileidus, pradėjo darbą.
Viking 2 nusileidimo aparatas tarnavo 1281 Marso dienas ir buvo išjungtas 1980 m. balandžio 11 d., kai išsikrovė jo akumuliatoriai.
Žvyrės

Išvaizda

Patinas ir patelė mažai skiriasi vienas nuo kito. Jaunikliai labai panašūs į suaugusius. Būdingas sezoninis dimorfizmas, nes paukščiai per metus keletą kartų šeriasi ir keičia plunksnas, dėl to pakinta plunksnų spalva. Žiemą balta plunksnų danga gerai užmaskuoja baltame sniege.
Kojų pirštai apaugę tankiomis pūkinėmis plunksnomis, apsaugančiomis kojas nuo šalčio. Be to, turi ilgus nagus.

Paplitimas

Gyvena labai šaltose srityse. Žvyrė paplitusi toli į šiaurę. Baltauodegė žvyrė paplitusi Šiaurės Amerikos kalnuose, o tundrinė žvyrė – arktinėse srityse ir Eurazijos bei Šiaurės Amerikos kalnų rajonuose.
Kazlai (Molėtai)

Istorija

1598 m. buvo Alantos dvaro ir valsčiaus kaimas, priklausęs Alantos klebonui. Alantos bažnyčios nuosavybe kaimas buvo XVI–XVIII a.
Danutė Andrijauskienė

Biografija

Mokėsi Kauno kino technikos mokykloje, vėliau baigė Vilniaus geležinkelininkų technikumą. Nuo 1960 m. gyvena ir dirba Šiauliuose.
Lietuvos nepriklausomųjų rašytojų sąjungos, Šiaulių literatų susivienijimo narė.
Jablonas (Liublino vaivadija)

Istorija

Nuo XIV a. iki 1616 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės, Bresto apskričiai. 1904-1905 m. kaime pastatyti neogotikiniai rūmai. 1919 m. įkurta Jablono Šv. Vilanovo Vyskupo Tomo parapija.
Kęstutis Bacevičius

Kęstutis Bacevičius (lenk. Kiejstut Bacewicz, 1904 m. birželio 13 d. Lodzė – 1993 m. rugpjūčio 27 d. Zgiežas netoli Lodzės) – lietuvių ir lenkų pianistas, kompozitorius, pedagogas.

Biografija

Tėvas Vincas Bacevičius, brolis Vytautas Bacevičius, sesuo Gražina Bacevič. 1914-1924 m. Lodzėje studijavo H. Kijenskos konservatorijos fortepijono ir muzikos teorijos klasėse, 1924-1926 m. Varšuvos konservatorijos fortepijono ir kompozicijos klasėse. 1931 m. baigė Varšuvos universitetą, filosofijos magistras.
1931-1935 m. mokytojavo Kauno „Aušros“ berniukų gimnazijoje, vadovavo moksleivių pučiamųjų ir kameriniam orkestrams, chorui. Koncertavo su kameriniais ansambliais. Parašė straipsnių apie muziką, išvertė ir lietuvių kalba paskelbė M. K. Čiurlionio laiškų.
1935-1945 m. dėstė Varšuvoje, vėliau Lodzėje, 1957-1969 m. Lodzės aukštosios muzikos mokyklos rektorius. Koncertavo Europos šalyse. Sukūrė koncertinių etiudų, tokatų ir kitų kūrinių fortepijonui, chorų.
Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas

Vilniaus universiteto Teorinės fizikos ir astronomijos institutas (trump. VU TFAI) – 1990 m. įkurta ir universiteto mokslo instituto statusą turinti biudžetinė valstybės mokslinių tyrimų įstaiga, įsteigta tarptautinio lygio teorinės fizikos ir astronomijos moksliniams tyrimams vykdyti ir padėti Vilniaus universitetui. Įkūrus institutą, šis turėjo 5 mokslinius skyrius. Adresas - Saulėtekio al. 9, Vilnius.

Vykdomi tyrimai

VU TFAI vykdo įvairius fudamentalius tyrimus.
Atomo teorijos skyriuje užsiimama kvantmechaniniais ir spektriniais sudėtingų atomų, plazmos savybių tyrimais.
Branduolio teorijos sektoriuje plėtojami algebriniai branduolio teorijos metodai, besiremiantys grupių teorija ir simetrijomis. Pastaruoju metu šio sektoriaus tyrimų kryptis orientuota į elementariųjų dalelių fizikos ir topologijos tyrimus ir plėtojimą.
Vyksmų ir sandarų teorijos skyriuje tiriami daugiaatomių junginių elektroniniai spektrai, kondensuotos medžiagos ir šaltų atomų dujos.
Astronomijos observatorijoje atliekami fotometriniai Paukščių Tako galaktikos žvaigždžių tyrimai, tiriami žvaigždžių atmosferų modeliai ir spektriniai dėsningumai, asteroidų ir kometų astrometrija, matuojami žvaigždžių fotometriniai parametrai, čia, kartu su Vilniaus Pedagoginiu Universitetu, vykdomos doktorantūros studijos.
Institutas kasmet išleidžia mokslo populiarinimo leidinį „Lietuvos dangus“, mokslo informacinį žurnalą „Fizikų žinios“ ir kitus leidinius, darbuotojai yra parašę daug vadovėlių Lietuvos vidurinėms ir aukštosioms mokykloms.
ADAC Formula 4

Istorija

Gerhard Berger kartu su FIA komisija sukūrė Formulės 4 čempionatą 2014 m. kovą. Tai buvo atlikta siekiant kelią iki Formulės 1 padaryti kuo įvairesnį. Be to, šiuo čempionatu siekiama automobilių sportą padaryti kuo taupesnį. Lenktyninio automobilio šiam čempionatui kaina negali viršyti 30 000 eurų, o dalyvavimas visame sezone negali viršyti 100 000 € biudžeto.
Debiutinį 2014 m. sezono F-4 čempionatą sudarė Pietų Amerikos ir Italijos F-4 čempionatai.
2015 m. prie šio čempionato prisijungė Japonija, JK, Kinija, Rusija, Suomija, Estija, Australija.
ADAC Formulė 4 vadinsis Vokietijoje, Austrijoje ir Nyderlanduose vyksiančios lenktynės. Šiam čempionatui automobilius gamins Tatuus įmonė, padangas tieks Pirelli, o variklius – Abarth.
Umbrų kalba

Pavyzdys

Umbrų kalbos pavyzdys iš Iguvijaus lentelių:
este persklum aves anzeriates enetu
 pernaies pusnaes preveres treplanes
 iuve krapuvi tre buf fetu arvia ustentu
 vatuva ferine feitu heris vinu heri puni
 ukriper fisiu tutaper ikuvina feitu sevum
Vertimas:
Pradėk šią apeigą stebėdamas paukščius
 Iš priekio ir iš užnugario, priešais Trebulaus vartus
 Paaukok tris jaučius Jupiteriui Grabovijui, dovanok grūdų auką
 Patiek šonkaulius ant ližės, aukok su vynu ar midumi
 Fizijaus kalnui ir Iguvijaus valstybei.
Suduikiai

Istorija

1658 m. kaimas minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
Geisčiūnų ąžuolas

Geisčiūnų ąžuolas auga Alytaus rajone, Geisčiūnų kaime. Medžio skersmuo – 2 m, aukštis – 20 m. 1971 metais medis paskelbtas gamtos paminklu. Šiuo metu medis yra išbrauktas iš gamtos paminklų sąrašų, kadangi likęs tik kelių metrų aukščio kamienas iš kurio išaugusios naujos šakos.
Gribžiniai

Žymūs žmonės

1904 m. birželio 12 d. gimė Antanas Dibisteris, Lietuvos pedagogas, atsargos karininkas, visuomenės veikėjas, Rainių kankinys.
Kafeklubenas

Kafeklubeno sala arba Kavos klubo sala (dan. Kaffeklubben Ø; gren. Inuit Qeqertaat) – nedidelė sala, esanti šalia šiaurinės Grenlandijos pakrantės. Ji laikoma labiausiai į šiaurę nutolusiu sausumos tašku pasaulyje.

Geografinė padėtis

Nuo Šiaurės ašigalio Kafeklubeno sala yra nutolusi 707 km. Ji išsidėsčiusi į šiaurę nuo Frederiko E. Hydo fjordo, 37 km nutolusi į rytus nuo Moriso Džezupo kyšulio ir yra į vakarus nuo Bridžmano kyšulio. Sala yra apytiksliai 1 km ilgio.

Istorija

Kafeklubeno salą pirmą kartą pamatė amerikiečių tyrinėtojas Robertas Piris 1900 m. Visgi sala pirmą sykį aplankyta tik 1921 m. Pirmasis į ją išlipo danų tyrinėtojas Lauge Kochas, kuris ir davė salai vardą pagal kavos klubą, įsikūrusį Danijos mineralogijos muziejuje.
1969 m. kanadiečių mokslininkai nustatė, kad sala yra 750 m arčiau Šiaurės ašigalio, nei Moriso Džezupo kyšulys. Nuo tada ji laikoma šiauriausiu sausumos tašku pasaulyje.
Vėliau buvo rastos kelios labiau į šiaurę nutolusios uolos, žymiausia kurių yra Odako uola. Nuo to laiko netyla diskusijos, kas turi būti laikoma šiauriausiu sausumos tašku – Kafeklubeno sala ar šios uolos. Visgi šios uolos nėra ilgalaikės – jas dažnai sugriauna judantys ledo luitai ar paskandina jūros vanduo.
Džitė

Džitė (jap. 十手; angl. jutte, jitte) – specializuotas beašmenį buką durklą primenantis ginklas, skirtas nuginkluoti kalaviju ginkluotą priešininką, kurį Edo periodo Japonijoje naudojo policininkai. Dabar džitės naudojamos Juttejutsu kovos mene.
Šiuolaikinės džitės būna apie 45 cm ilgio, geležtė neturi jokių ašmenų, garda turi tik vieną „skersinio pusę“, kuri užlenkta viršum, prie geležtės. Džitė skirta sugauti priešininko kalavijo geležtę tarp džitės geležtės ir atlenktos atšakos. Priešininko geležtei papuolus į darbinį džitės plyšį, džitę prislenka prie sugautojo kalavijo rankenos ir tuomet naudojant džitę galima išplėšti priešo kalaviją ar užlaužti jo ranką. Arba kita ranka nudurti.
Kartais teigiama, kad kuriant sają panaudota džitės idėja, nes džitė naudojama seniau. O kartais teigiama atvirkščiai – kad sajas yra senesnis, ir džitė sukurta pagal sają.
Džitės variantu kartais laiko marohošį (marohoshi), kuris dar vadinamas marahoši džiute (marohoshi jutte). Marohošio geležtė trumpesnė su su ašmenimis.
Robert Falcon Scott

Biografija

Buvo trečias vaikas gausioje šešių vaikų šeimoje. Roberto senelis ir dėdės tarnavo Britų kariniame jūrų laivyne ir Britų Indijos kariuomenėje. Tėvas vadovavo Plimuto alaus daryklai. Robertas iki devynerių metų mokėsi privačiai šeimoje, vėliau privačioje berniukų mokykloje, o sulaukęs 13 metų įstojo į karo jūrų mokyklą. 1888 m. gavo jaunesniojo, o 1889 m. – leitenanto laipsnius. Iki 1898 m. tarnavo Britų laivyne. 
Nuo 1901 m. iki 1904 m. laivu Discovery tyrinėjo Antarktidos krantus ties Roso jūra. Ekspedicijos metu jos nariai žiemojo Roso saloje; taip pat buvo atrastas Eduardo VII pusiasalis, tyrinėtas Roso šelfinis ledynas, įvykdyta ekspedicija į Antarktidos gilumą, Pietų ašigalio link. Ekspedicijos metu, R. F. Skotas, kartu su kitais dviem britų poliariniais tyrinėtojais E. H. Šakltonu ir E. A. Vilsonu, pasiekė 82°17′ pietų platumos tašką bei surinko daug mokslinių duomenų apie žemyną. Po pirmosios ekspedicijos į Antarktidą tapo nacionaliniu Jungtinės Karalystės herojumi, buvo pakeltas į kapitonus. 1908 m. susituokė su Kathleen Bruce, o 1909 m. jiems gimė vienintelis vaikas Peter Markham Scott. 
R. Skotas labiausiai pasaulyje išgarsėjo antrąja ekspedicija. 1910 m. birželio 1 d. Skotas su bendražygiais laivu Terra Nova išplaukė iš Londono. Palei Afrikos ir Australijos krantus 1911 m. sausio 4 d. pasiekė Roso salą. Iš čia ekspedicijos dalyviai ponių ir šunų kinkiniais pasileido Pietų ašigalio link. Tačiau poniai nepateisino į juos dėtų vilčių ir didelę kelio dalį keliautojai turėjo keliauti pėsčiomis. 1912 m. sausio 17 d. Roberto Skoto ekspedicija pasiekė Pietų polių, tačiau tai padarė mėnesiu vėliau nei Roaldas Amundsenas. Grįžtant, labai pablogėjo oro sąlygos (nukrito temperatūra, prasidėjo pūgos), todėl ekspedicijos dalyviai kentėjo nuo bado ir nušalimų. Galiausiai visi ekspedicijos dalyviai, tarp jų ir R. Skotas, žuvo. 1912 m. lapkričio 12 d. buvo rasti sušalę ekspedicijos dalyvių kūnai, vos 18 kilometrų nuo maisto sandėlio. Antarktyje supiltas kapas, kuriame palaidotas Skotas ir kiti žuvę bendražygiai. Ant kapo užrašyti šie žodžiai: „Kovoti ir ieškoti, rasti ir nepasiduoti“. Skoto ekspedicija dažnai vadinama „Siaubingiausia kelione pasaulyje“.

Atminimo įamžinimas

Roberto Skoto garbei pavadinta Skoto sala Ramiajame vandenyne (Antarktyje), Skoto kalnai ir Skoto ledynas Antarktidoje, krateris Mėnulio pietų ašigalyje.
Leonas Aranauskas

Leonas Aranauskas (1921 m. gruodžio 12 d. Kaune – 2015 m. vasario 25 d.) – Rusijos architektas.
Jėga ir grožis

Jėga ir grožis – racionalios kūno kultūros laikraštis, ėjęs 1923–1928 m. Kaune.

Istorija

Įsteigė Karolis Dineika ir Juozas Eretas. Leido Lietuvos gimnastikos ir sporto federacija. Nuo 1924 m. Nr. 1 iki 1925 m. Nr. 10 ėjo kaip kūno kultūros mėnesinis laikraštis. Nuo 1926 m. Nr. 1 – sezoninis racionalaus sporto jaunimo laikraštis, nuo 1928 m. Nr. 1 – racionalios kūno kultūros laikraštis. Ėjo kartą per mėnesį. Spausdino Raidės spaustuvė, vėliau Šviesos spaustuvė.
Bendradarbiavo Antanas Jurgelionis, Stasys Janušauskas, R. V. Raulinaitis.
Šiaurinė Raudonoji Jūra

Geografija

Vakariniu teritorijos pakraščiu driekiasi kalnai, rytiniu – dykumos. Pietuose yra žemiausias šalies taškas – Kululo ežeras (-75 m). Į regiono sudėtį patenka Dahlako salynas.
Vyraujančios tautos: rašaidai, tigriai, sahai, afarai.
Joseph Lister

Biografija

Gimė pasiturinčioje šeimoje. Tėvas buvo optikas ir fizikas. Lankė kvakerių mokyklą, kurioje buvo mokoma gamtos mokslų, kalbų, matematikos. 1853 m. baigė medicinos bakalauro studijas Londono universiteto koledže. Po studijų pradėjo dirbti gydytoju universiteto ligoninėje. Nuo 1854 m. pradėjo dirbti Edinburgo karališkoje ligoninėje, tapo Škotijos Karališkosios medicinos draugijos nariu. Dirbo chirurgu. Dėstė Glazgo universitete. 1859 m. tapo Glazgo universiteto chirurgijos profesoriumi. Nuo 1869 m. Edinburgo universiteto Chirurgijos klinikos vadovas, o nuo 1877 m. vadovavo Karališkojo koledžo Londone Chirurgijos klinikai. Nuo 1895 m. iki 1900 m. Londono karališkosios draugijos prezidentas. Dirbdamas Glazgo universitete, susipažino su Prancūzijos mikrobiologo ir chemiko L. Pastero darbais, kuriuose teigta, kad maistas gali sugesti patekus anaerobinėms infekcijoms. L. Pasteras pasiūlė tris metodus kaip pašalinti mikroorganizmų sukeliamą pavojų. Dž. Listeris eksperimentais patvirtino L. Pastero išvadas, įrodė, kad žaizdų pūliavimo priežastis yra gyvi mikroorganizmai, patekę į ją iš oro. Kovai su mikrobais jis 1865 m. pirmą kartą Glazgo ligoninėje panaudojo karbolio rūgštį, nustatė optimalią jos koncentraciją – 3-5 % ir sukombinavo specialų keleto sluoksnių tvarstį, kad prie žaizdos neprieitų oras. Sėkmingo gydymo rezultatus Dž. Listeris išspausdino 1867 m. moksliniame medicinos žurnale The Lancet. Dž. Listeris rekomendavo prieš operacijas, jų metu chirurgams mūvėti pirštines bei naudoti karbolio rūgštį žaizdoms bei medicinos instrumentams dezinfekuoti. Pradėjus taikyti šias priemones, labai sumažėjo ligonių mirtingumas po chirurginių operacijų. Dž. Listeris taip pat pasiūlė originalių smegenų navikų, girnelės operacijų.
Antanas Kilčauskas

Biografija

1973 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, miškų ūkio inžinierius.
Raseinių miškų urėdijos urėdas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Raseinių rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Raseinių rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m. (LDDP sąraše), 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Raseinių rajono savivaldybės tarybos narys.
Raseinių medžiotojų ir žvejų draugijos pirmininkas. Žmona Irena, vaikai Vygantas, Sigitas.
Konrado guotenė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, LUTUTĖ, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 98 psl.
Ardra

Istorija

Į Ardros teritoriją pietiniame Benine gbe tautos migravo XV a. iš Tado valstybės. Ten jos įkūrė Alados miestą, kurią ilgai valdė vietiniai valdovai. Ilgainiui Alada ėmė kontroliuoti didelę dalį gbe teritorijų.
1590–1610 m. valdė karalius Koponas, kuris yra pirmasis istoriškai patvirtintas Alados karalius. Po jo mirties jo trys broliai pasidalino valstybę, pradėdami valdyti skirtingose vietose. Taip dinastija išplito į Dahomėją ir Adžačę.
Valstybė buvo pati stipriausia Vergų kranto šalis. 1724 m. ji nebeatsilaikė prieš augančią Dahomėjos karalystės galybę, ir ją okupavo karalius Agadža.
Po prancūzų okupacijos Ardros valstybei buvo sugrąžintas suverenitetas, ją vėl atskyrus nuo Dahomėjos. Valdovų dinastija išlikusi iki dabar.
David Arquette

Biografija

Deividas Arketas gimė Virdžinijos valstijoje, garsaus aktoriaus Lewis Arquette ir aktorystės mokytojos, terapeutės, poetės, aktyvistės, aktorės ir teatro operatorės Brenda Olivia šeimoje. Deivido Arketo motina buvo žydė, holokausto pabėgėlė iš Lenkijos. Deivido senelis buvo komikas Cliff Arquette. Jo broliai ir seserys taip pat žinomi aktoriai: Rosanna, Alexis, Richmond, Patricia.
2010 m. Arketas išsiskyrė su savo žmona, garsia aktore Courteney Cox. 2011 m. pradžioje aktorius atsidūrė reabilitacinėje klinikoje gydytis nuo alkoholizmo. Po trijų mėnesių Deividas buvo išleistas.

Holivudo karjera

Deividas arketas savo aktoriaus karjerą pradėjo filmuodamasis televizijos serialuose. Sėkmingiausias aktoriaus vaidmuo buvo policininko Dwight Riley filmų serijoje „Klyksmas“. 1996 m. aktorius sudalyvavo atrankoje į pirmosios filmo „Klyksmas“ dalies aktorių trupę. Pradžioje siekęs vieno iš žudikų vaidmens, vėliau jis apsisprendė surizikuoti atrankoje į komiško policininko vaidmenį, kurį ir gavo. Pasak aktoriaus, jo veikėjas turėjo mirti jau pirmoje filmo Klyksmas dalyje, bet režisierius Wes Craven netikėtai apsigalvojo. Arquette vaidino ir kitose trijose filmų serijos dalyse. Taip pat filmavimų metu aktorius susipažino su Courteney Cox, kurią 1999 m. vedė. Pora kartu vaidino ir įkūrė filmų prodiusavimo studiją „Coquette Productions“.

Imtynės

2000 m. David Arquette tapo WCW (World Championship Wrestling) sunkaus svorio čempionu.

Labdaringa veikla

Deividas Arketas vadovauja didžiausiai JAV labdaringai maisto teikimo badaujantiems organizacijai Feeding America.