google/wiki40b huggingface dataset:
Jonas Juknevičius

Biografija

1967 m. baigė Dubičių aštuonmetę mokyklą, 1970 m. – Slučajaus vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Kauno politechnikos instituto Automatikos fakultetą, skaičiavimo mašinų specialybę ir įgijo inžinieriaus techniko kvalifikaciją.
1976–1979 m. Varėnos skaičiavimo stoties inžinierius programuotojas, 1979–1981 m. – „Bangos“ kombinato inžinierius energetikas, 1981–1982 m. vyriausias inžinierius. 1982–1988 m. Kupiškio rajono „Gintaro“ kombinato direktorius. 1988–1997 m. – Varėnos Valstybinio siuvimo fabriko „Dzūkija“ direktorius, nuo 1998 m. VĮ „Dzūkijos šilas“ direktoriaus pavaduotojas.
1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus, 1999 m. Lietuvos partijos „Socialdemokratija 2000“ narys. 1998–2000 m. Varėnos rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Marytė, dukterys Jurgita (g. 1976 m.) ir Audronė (g. 1977 m.)
Žibikų apylinkė

Istorija

Apylinkė įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. 1945 m. sausio 26 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku „Dėl sudarymo vietinių valstybės valdžios organų Lietuvos TSR apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse“ apylinkės vykdomojo komiteto veikla atkurta. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
Panaikinta 1954 m. gegužės 25 d. prijungiant prie Svirkančių apylinkės.
LDDP

Lietuvos demokratinė darbo partija (LDDP) – Lietuvoje 1990–2001 metais veikusi partija, atsiradusi 1990 m. gruodžio 8 d., pakeitus Lietuvos komunistų partijos (LKP) pavadinimą.

Istorija

Pagrindinė LKP pavadinimo pakeitimo priežastis – „komunistų“ vardo nepopuliarumas po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo. Vėliau LDDP šalininkai ėmė neigti savo partijos ryšį su LKP, bet 1990 m. gruodžio 8 d. LKP neeiliniame suvažiavime priimtas nutarimas neįkūrė jokios naujos partijos. Suvažiavimo nutarimas skelbė:
„Pakeisti Lietuvos komunistų partijos pavadinimą. Toliau ją vadinti LIETUVOS DEMOKRATINE DARBO PARTIJA.“
2001 m. sausį LDDP susijungė su socialdemokratais, taip suformuojant vieną partiją (Lietuvos socialdemokratų partija), kurios pirmininku iki 2007 m. išliko Algirdas Brazauskas.
Pal Benko

Pasiekimai

Benko aukščiausias pasiekimas buvo dalyvavimas 1959 m. ir 1962 m. Kandidatų turnyruose. Abiejuose turnyruose dalyvavo aštuoni geriausi pasaulio žaidėjai. Benko 1959 m. užėmė aštuntąją, 1962 m. – šeštąją vietą. Palas Benko taip pat aštuonis kartus (1961, 1964, 1965, 1966, 1967, 1969, 1974, 1975) yra laimėjęs JAV šachmatų čempionatą.
Benko yra laimėjęs prieš keturis pasaulio čempionus: Robertą Fišerį, Michailą Talį, Tigraną Petrosianą ir Vasilijų Smyslovą. Jo rezultatas prieš Fišerį buvo trys pergalės, aštuoni pralaimėjimai ir septynios lygiosios.

Partija

Palas Benko – Markas Taimanovas; 1960 m.:
1.c4 e6 2.g3 d5 3.Rg2 Žf6 4.Žf3 Žc6 5.O-O Re7 6.d4 O-O 7.cxd5 exd5 8.Rg5 h6 9.Rxf6 Rxf6 10.Žc3 Že7 11.Bc1 c6 12.b4 a6 13.a4 Žf5 14.b5 Be8 15.bxc6 bxc6 16.e3 h5 17.Že2 Vd6 18.Žf4 h4 19.g4 g5 20.Žd3 Že7 21.h3 Žg6 22.Vc2 Rd7 23.Žc5 Bec8 24.Bb1 Re8 25.a5 Bc7 26.Bb6 Bca7 27.Bfb1 Že7 28.Rf1 Žc8 29.Bxa6 Bxa6 30.Rxa6 Vd8 31.Rxc8 Vxc8 32.a6 Re7 33.Bb7 Vd8 34.a7 Rf8 35.Vf5 Re7 36.Žxg5 Rxg5 37.Že6 Vf6 38.Vxf6 Rxf6 39.Žc7 Bxa7 40.Bxa7 1-0
Anti-trys ir Anti-penki kampanijos

Anti-trys ir Anti-penki kampanijos (kin. 三反五反, Sān fǎn-Wǔ fǎn) buvo 1951 ir 1952 metais Mao Dzeduno inicijuoti veiksmai, kuriais siekta iš Kinijos Liaudies Respublikos pašalinti korupciją ir valstybės priešus. Kampanija Anti-trys buvo nukreipta prieš Komunistų partijos narius ir biurokratus, o Anti-penki - prieš verslininkus, stambesnius žemvaldžius.

Anti-trys kampanija

Anti-trys kampanija buvo pradėta Mandžiūrijoje 1951 m. pabaigoje, o vėliau išplito po visą šalį. Ja siekta tarp Komunistų partijos narių, biurokratų ir gamyklų vadovų pašalinti tris ydas: korupciją (kin. 反对贪污), švaistūniškumą (kin. 反对浪费) ir biurokratizmą (kin. 反对官僚主义).

Anti-penki kampanija

Anti-penki kampanija buvo pradėta 1952 m. sausio mėnesį ir nukreipta prieš buržuaziją. Penkios ydos, kurios tapo kampanijos taikiniu, buvo: kyšininkavimas (kin. 反对行贿), valstybinės nuosavybės vogimas (kin. 反对盗骗国家财产), mokesčių vengimas (kin. 反对偷税漏税), valstybinių kontraktų nesilaikymas (kin. 反对偷工减料) ir valstybės ekonominės informacijos vogimas (kin. 反对盗窃国家经济情报). Kampanija apėmė visą šalį. Buvo tiriama įmonių veikla, ieškant mokesčių slėpimo; tikrinamas darbuotojams mokamų atlyginimų dydis; žmonės skatinami siųsti skundus ir pranešti apie verslininkų nusižengimus.
Alberts Kviesis

Biografija

1907 m. baigė Tartu universitetą.
Nuo 1917 m. priklausė Latvijos valstiečių sąjungai. Tautos tarybos, kuri 1918 m. lapkričio 18 d. paskelbė Latvijos nepriklausomybę, narys. 1920-1930 m. Steigiamojo Susirinkimo, Saeimo deputatas; nuo 1926 m. Saeimo pirmininko pavaduotojas. 1920-1921 m. ir 1923-1930 m. Teismo rūmų pirmininkas. 1921–1923 m. vidaus reikalų ministras. 1930-1936 m. Latvijos prezidentas. Nedalyvavo K. Ulmaniui 1934 m. rengiant valstybės perversmą, bet vėliau įstatymais įteisino autoritarinį režimą. Per Antrąjį pasaulinį karą 1943-1944 m. vadinamosios latvių savivaldos teisingumo generalinis direktorius.
Jarocinas

Istorija

Gyvenvietė įkurta XIII a. 1257 m. suteiktos miesto teisės. 1793 m., po Antrojo Abiejų Tautų Respublikos padalijimo, tapo Prūsijos dalimi. 1807–1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystei. Žlugus kunigaikštystei, vėl tapo valdomas Prūsijos. Nuo 1815 m. buvo Didžiojoje Poznanės kunigaikštystėje, o nuo 1848 m. įėjo į Poznanės provincijos sudėtį. 1871 m. tapo valdomas Vokietijos imperijos. 1939 m. buvo okupuotas Trečiojo Reicho. Po Antrojo pasaulinio karo atiteko Lenkijos Liaudies Respublikai.
Petras Malachovskis

Biografija

Lenkijos bajorų Malachovskių giminės atstovas, herbo „Nałęcz“ savininkas. Karūnos didžiojo raikytojo Adomo Malachovskio (1706−1767) ir Anos Teofilės Rosnovskos (m. 1755/1756) jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis − Vavolnicko seniūnas Stanislovas (1727−1784).
Nuo 1741 m. broliai Stanislovas ir Petras Malachovskiai mokėsi Krokuvos akademijoje. 1749 metais tėvas išsiuntė Petrą į riterių akademiją, į Liunevilį (Lotaringija). 1756 metais Petras Malachovskis grįžo į tėvynę ir kaip karaliaus generolas-adjutantas pradėjo politinę veiklą.
1758 m. Petras Malachovskis buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių. 1764 metais jis buvo išrinktas deputatu (pasiuntiniu) nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių į Repnino seimą. 1767 metais jis tapo Radomo konfederacijos maršalka nuo Osvencimo ir Zatoro kunigaikštysčių.
1779 m. jis tapo Krokuvos deputatu Karūnos Tribunole. Ketverių metų seimo (1788−1792) narys.
Švento Stanislovo ordino (1778) ir Baltojo erelio (1780) ordinų kavalierius.
Jam priklausė Čaneco ir Charmenže miesteliai su aplinkiniais kaimais.
Antikultinis judėjimas

Bendra kilmė

Atsirandant netradiciniams religiniams judėjimams, ypač – destruktyvioms sektoms, kyla visuomenės pasipriešinimas, dalinai susijęs su visuomenės prieštara, atsirandančia dėl kitų tikėjimų nesupratimo, iš dalies – dėl faktais paremtų kai kurių sektų nusikalstamų veiklų (pvz., Jonestown tragedija). Atitinkamai, kuriamos įvairios visuomeninės organizacijos, kovojančios prieš tokias sektas ir judėjimus. Dalis tokių organizacijų būna susijusios su tradicinėmis religijomis, kurios nepriimtinus religinius judėjimus paskelbia eretiškais, dalis – religiškai neutralios. Kai kurios iš tokių organizacijų nebando problemos analizuoti giliau (psichologiniu ar religijotyriniu požiūriais), kai kurios kitos – bando analizuoti sektų atsiradimo priežastis bei teikti psichologinę pagalbą esamiems ar buvusiems sektų nariams.

Antikultinė veikla, kontroversijos

Vienareikšmį antikultinių judėjimų vertinimą pateikti labai keblu: šių organizacijų kompetencija svyruoja nuo visiškai neprofesionalių žmonių (į sektas įtrauktų žmonių šeimos) iki profesionalių psichologų, psichiatrų, kartais – ir religijotyrininkų. Antikultinių judėjimų vertinimai retai būna nepriklausomi: vienais atvejais, jos savo įvertinimą pateikia pačios, kitais atvejais pateikiami destruktyvių sektų (pvz., scientologų) platinami įvertinimai. Kai kada antikultinių judėjimų veikla vertinama, kaip atsvara įvairioms religinėms ar kriminalinėms grupėms, nes antikultinės organizacijos vykdo gana gilų įtariamų bendruomenių patikrinimą, inicijuoja teisminius procesus.
Visgi, kai kuriais atvejais antikultinių judėjimų žala gali būti gerokai didesnė, ypač, kai problemą profanuojantys judėjimai ima daryti įtaką valstybinėms ar teisinėms institucijoms (pvz., Dovydo šakos tragedija, Satanistinių ritualų mitas), ar netgi patys užsiima neleistina veikla (pvz., žmonių grobimu, šmeižtu, įžeidinėjimais). Paprastai antikultinės organizacijos įvairioms sektoms pateikia didelę dalį ankstesniame skyriuje išvardintų kaltinimų, tačiau tik nedidelė jų dalis (kai kada – nei vienas) būna patvirtinti teisiškai įrodytais faktais. Neretai panašiais nusikaltimais kaltinamos ir religinės bendruomenės, užsienio šalyse sudarančios daugumą, veikiančios kelis šimtus metų. Kai kada antikultinių judėjimų skleidžiami kaltinimai būna atvirai melagingi (pvz., judaizmo kaltinimai XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje), bet dažniausiai – tai būna atvira nesuprastos kultūros ar religijos profanacija. Dažniausiai itin smarkiai iškreiptą informaciją apie sektas ir naujuosius religinius judėjimus pateikia antikultinės organizacijos, kurios nesikonsultuoja su religijotyros specialistais.
Rimgaudas Juzikėnas

Rimgaudas Juzikėnas (g. 1945 m. birželio 1 d. Panevėžyje) – liaudies instrumentų orkestro ir choro dirigentas.

Biografija

1959–1963 m. Panevėžio muzikos technikume mokėsi groti birbyne (dėst. V. Stasiškis). Nuo 1963 m. neakivaizdiniu būdu Lietuvos valstybinėje konservatorijoje kurį laiką studijavo birbynę (dėst. P. Samuitis), o 1969–1974 m. – choro dirigavimą (vyr. dėst. Hermano Perelšteino klasė).
1964–1969 m. – Geležių (Panevėžio raj.) kultūros namų mišriojo choro vadovas ir vidurinės mokyklos muzikos mokytojas. 1965–1971 m. – Panevėžio linų kombinato dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas. Kolektyvą parengė 1970 m. respublikinei dainų šventei, su juo nemažai koncertavo. 1969–1973 m. – Panevėžio kultūros rūmų meno vadovas. 1973–1977 m. – Respublikinių profsąjungų meno saviveiklos namų Muzikos skyriaus vedėjas Vilniuje, suorganizavo chorvedžiams seminarų ir kursų ne tik Lietuvoje, bet ir Latvijoje, Estijoje.
1978–1986 m. – Kulautuvos (Kauno raj.) zoninių kultūros namų moterų choro vadovas – parengė jį 1980 ir 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1981 m. tarprajoniniame moterų chorų konkurse su juo pelnė pirmąją vietą.
Nuo 1977 m. – Raudondvario kultūros namų mišriojo choro vadovas – paruošė jį 1980, 1985 m. respublikinėms dainų šventėms, 1990 m. – Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. – I ir 1998 m. – II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Kaune ir Vilniuje. Choras pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė Juozo Naujalio konkursuose Raudondvaryje, pirmąją vietą laimėjo ir 1980 m. respublikinės dainų šventės konkurse. Chorą išmokė per 100 įvairių kūrinių ir surengė daug koncertų Lietuvos rajonuose. 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei parengė ir Kauno Juliaus Janonio popieriaus fabriko mišrųjį chorą.
Nuo 1990 m. – Kauno vilnos akcinės bendrovės „Drobė“ mišriojo choro vadovas, paruošė jį 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. R. Juzikėnas – Kauno miesto ir rajono dainų švenčių dirigentas ir vyr. dirigentas.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Virtukų mūšis

Pasiruošimas

Žebenkšties rinktinę NKGB sekė nuo 1945 m. gegužės. Tų pačių metų vasarą rinktinė persikėlė iš Bedančių miško į Virtukų pušyną ir įsikūrė stovykloje su žiediniu apkasu, bunkeriais ir ugnies taškais. Į partizanų gretas NKGB pavyko infiltruoti agentą slapyvardžiu Vytulis, kuris susekė rinktinės štabo vietą. Mūšio dieną, 1945 m. liepos 22 d., NKGB operatyvininkai Raseinių apskrityje suėmė 24 žmonių grupę, įtariamą bendradarbiavimu su LLA ir partizanais.

Eiga

Mūšis prasidėjo apie 10 val. NKVD pajėgoms apsupus partizanų stovyklą Virtukų miške. Partizanams pritrūkus amunicijos pradėtas atsitraukimas. Atsitraukimą pridengė Liolių būrys, vadovaujamas Liudo Jankausko. Mūšis baigėsi apie 13 val.

Pasekmės

Po mūšio partizanai atsitraukė nuo Dubysos į arčiau Šiaulių esančius miškus. Žuvusiųjų palaikai užkasti Dumšiškiuose, Vedecko ąžuolyne, netoli Vedecko sodyboje įsikūrusios NKVD būstinės.

Atminimas

Minint 50-ąsias kautynių metines, 1995 m., partizanų palaidojimo vietoje Dumšiškiuose pastatytas ir pašventintas memorialas laisvės kovų aukoms atminti.
Raudonsparnis tarkšlys

Išvaizda

Patinas užauga iki 25 mm ilgio, patelė - 35 mm. Spalva ir raštas, kaip ir visų tarkšlių labai varijuoja. Užpakaliniai sparnai raudoni. Nuo kitų tarkšlių, ypač nuo taip pat raudonus užpakalinius sparnus turinčio margojo tarkšlio, skiriasi pagal ryškia išilginę, nepertraukta raukšlių, keterą ant priešnugario. (Margojo tarkšlio priešnugarėlė su dviem raukšlėm)
Skrisdami patinai skleidžia tarškiantį garsą. patelės neskraido.

Paplitimas

Gyvena sausose, reta augmenyja apaugusiose vietovėse. Pušynų aikštelėse, kirtavietėse, slėniuose. Ši rūšis geriau už kitus tarkšlius toleruoja buveinių užaugimą mišku, sutinkama ir netankiuose senuose pušynuose su saulės įšildomomis retmėmis, ir pušų jaunuolynuose, kuriuose išliko neužaugusių plotelių, išnyksta tik miškui sutankėjus.
Nyksta dėl tinkamų buveinių nykimo, rūšis saugoma Vokietijoje (RK 2 kat.), Švedijoje (RK 2 kat.), Lenkijoje (RK 3 kat.), Latvijoje (RK 3 kat.), Estijoje (RK 4 kat.).
Aptinkamas ir Pietryčių Lietuvoje.
Panerių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Neravų piliakalnis 4,5 km
Gariūnų piliakalnis 1 km
Gedimino pilis 8 km
Varnikų piliakalnis 15 km
Leoniškių piliakalnis 30 km
Senųjų Trakų piliakalnis 14 km
Tetervinų piliakalnis 38 km
Panerių II piliakalnis 200 m
Maironių koplytėlė

Istorija

Prieš I pasaulinį karą į šaltinį pasisemti vandens bei šalia esančią koplytėlę pasimelsti ir reikalingų malonių paprašyti ateidavo žmonės, gyvenę net už 100 km. Aplink koplytėlę žmonės eidavo keliais ir melsdavosi. Legendomis apipintą Maironių šaltinį Dubysos šlaite žmonės aprėmino betono rentiniu, kad būtų patogiau pasisemti.
Pasakojama, kad toje vietoje, kur šiandien trykšta šaltinėlis ir stovi koplytėlė, kadaise plytėjo dykvietė. Kartą po audros joje atsiradęs akmuo su aiškiai įspausta pėda ir duobute. Regėjime išvydęs gražią koplytėlę vietinis ūkininkas suprato, kad toje vietoje turįs pastatyti koplytėlę Švč. Mergelės Marijos garbei. Kai tik jis tai padarė, prasidėjo stebuklai.
Pradžioje tai buvusi maža medinė koplytėlė. Kartą aplinkinių vietovių gyventojus sukrėtė baisus atsitikimas, kurį dar prisimena iš savo tėvų girdėję senoliai. Saudininkų dvaro ir apylinkės miškus valdė dvarininkė Ona Chruščiovienė. Ūkį tvarkęs, darbams ir žmonėms vadovavęs urėdas. Atsibodo jam aplink šventą akmenį besidriekiančios maldininkų voros. Kartą neapsikentęs išvaikė juos, dar pašiepdamas „verčiau apie jo daržinę keliais eitų, o ne čia šliaužiotų“. Begrįžtantį į dvarą urėdą paralyžiavo, sutraukė į kamuolį - nubaudė Dievas už piktžodžiavimą, šventos vietos paniekinimą. Kai nepadėjo jokie daktarai nė gydymas, urėdas prašęs nuvežti jį prie to akmens - šliaužė keliais iš paskutiniųjų ir pasveiko. O dvarininkė, kuri urėdui buvusi labai gera, davė įžadą - jei urėdas pagytų, toje vietoje pastatyti mūrinę koplyčią. Pažadą tesėjo: davė geriausių raudonų plytų, siuntė vyrus mūryti. Koplyčia iškilo ir tebestovi iki šiol.
Sovietmečiu Maironių koplytėlę ketinta sunaikinti, nes valdžiai nepatiko čia atvykstantys maldininkų būriai, be to, koplytėlė rymojo prie kelio, vedančio į Šiluvą. Buvo duotas nurodymas koplytėlę nugriauti. Tam buvo ir pretekstas, neva ji trukdanti tiesti naują plentą Kelmė–Tytuvėnai. Tačiau tarp darbininkų neatsirado tokių, kurie būtų drįsę padaryti tokį darbą. Be to, žmonės ėmė saugoti koplytėlę. Tada valdžia nusprendė padaryti ją labai sunkiai prieinamą. Tiesiant kelią buvo supiltas aukštas pylimas, nepagailėta net čia pat buvusio Maironių milžinkapio.
Vaišvilčiai

Istorija

Vaišvilčiai (Waysevilte), kaip minima Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje, 1372 m. buvo nuniokoti kryžiuočių.
Jolanta Savickienė

Biografija

1995 m. Jurbarko Šaltinėlio pradžios mokyklos bibliotekos vedėja.
Nuo 1996 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Jurbarko rajono skyriaus narė, 1999–2000 m. skyriaus pirmininkė, nuo 2003 m. pirmininko pavaduotoja.
Mokytojų profsąjungos narė.
Šaravai

Istorija

Nuo seno čia būta dvaro. Miškų apsuptyje įsikūręs Šaravų kaimas, priešingai nei apylinkės, XIX a. pab. – XX a. pr. nesulenkėjo. 1863 m. aplinkiniuose miškuose laikėsi sukilėliai, tarp jų buvo ir 7 kunigai. Sukilėliai kas rytą laikė pamaldas prie storo Šaravų ąžuolo, kol vienąsyk buvo išduoti rusams, ir po pamaldų buvo užklupti. Nelygioje kovoje daugelis sukilėlių žuvo.

Aplinkinės gyvenvietės

Skaistgiriai - 1 km
Vincentava - 3 km
Rinkimai Latvijoje

Referendumai

Pagal Latvijos Respublikos Konstituciją, nacionaliniai referendumai gali būti rengiami dėl parlamento sušaukimo (14 str.), ES narystės (68 str.), Prezidento atmestų įstatymų priėmimo (72 str.), 
Konstitucijos pataisų (78 str.). 
Vienas paskutiniųjų buvo 2012 m. Latvijos konstitucijos referendumas dėl Konstitucijos pataisų, siekiant įteisinti rusų kalbą, kaip antrąją šalies valstybinę kalbą.
Bronė Tautavičienė

Bronė Tautavičienė-Burokaitė (1926 m. balandžio 4 d. Didėjos kaime, Zarasų apskr. – 2002 m. kovo 23 d. Vilniuje) – Lietuvos archeologė, muziejininkė.

Biografija

Anksti tapo našlaite. Baigė Rokiškio Juozo Tumo-Vaižganto gimnaziją, 1951 m. baigė istoriją Vilniaus universitete.
Nuo 1951 m. pradėjo dirbti Vilniaus kraštotyros muziejuje, 1958 m. šį muziejų uždarius – Lietuvos mokslų akademijos Istorijos ir etnografijos muziejuje, dab. Lietuvos nacionalinis muziejus. Nuo 1965 m. šio muziejaus Archeologijos skyriaus vedėja.

Mokslinė veikla

Vienas reikšmingiausių jos darbų – 30 metų muziejuje išbuvusi archeologijos ekspozicija, 1980 m. išleistas ekspozicijos vadovas. Padėjo parengti nemažai archeologinių ekspozicijų Šiaulių, Kretingos, Biržų, Utenos ir kt. muziejuose.
Nuo 1948 m. pradėjo dirbti archeologinėse ekspedicijose. Daugeliui archeologinių tyrinėjimų kapinynuose ir pilkapynuose vadovavo pati. Jos tirti: Kriemalos kapinynas, Kauno raj., Šarkų kapinynas, Šilalės raj., Pamiškių kapinynas, Pasvalio raj., Judinio pilkapynas, Anykščių raj., Vyžių pilkapynas ir Minčios pilkapynas, Utenos raj. Reikšmingiausiuose archeologiniuose tyrinėjimuose – Bikavėnų kapinynas, Šilutės raj., Jauneikių kapinynas, Joniškio raj., Jakštaičių-Meškių kapinynas, Šiaulių raj. ji dirbo kartu su vyru A. Tautavičiumi, V. Urbana­vičiumi ir kitais archeologais. Tyrinėjimų medžiagą skelbė tęstiniuose leidiniuose „Archeologiniai tyrinėjimai Lietuvoje“, „Lietuvos archeologija“ ir „Археологические открытия“.
Texas Lightning

Eurovizijos dainų konkursas

Texas Lightning atstovavo Vokietijai 2006 m. Eurovizijoje Atėnuose, Graikijoje. Dainą „No No Never“ parašė Jane Comerford. Atstovai užėmė 15 vietą su 36 taškais.
Daina „No No Never“ išleista kaip singlas Vokietijoje, Austrijoje ir Šveicarijoje. Daina pasiekė pirmą vietą muzikos topuose Vokietijoje, ketvirtą vietą Austrijoje ir šeštą vietą Šveicarijoje.
Lipovanai

Lipovanai (rus. staroobrjadci) – slavakalbė tauta Dunojaus deltoje Rumunijoje bei Ukrainoje Odesos rajone. XVIII a. jie pabėgo iš Rusijos imperijos dėl religinio persekiojimo patriarchui Nikonui paskelbus bažnyčios reformas (jie – dalis pravoslavų sentikių). Nuo tada jie dar gyvena Dobrudžoje ir Bukovinoje. Rumunijos lipovanai yra dvikalbiai – jie kalba rusiškai ir rumuniškai. Nacionalinės mažumos teisių jie neturi.
Lipovanų tarmė nemažai skiriasi nuo rusų literatūrinės kalbos, didelę įtaką jai darė rumunų kalba (pvz., yra nežymimasis artikelis).
Haifa

Istorija

Haifos pavadinimas greičiausiai kilo iš hebrajų k. žodžių hof yafe – „nuostabus paplūdimys“. Miestas žinomas jau nuo antikinių laikų ir tada vadintas Sikaminonu (Sycaminon). Talmude miestas minimas III a. pr. m. e. Iki VII a. valdyta Bizantijos, vėliau persų ir arabų. Viduramžiais Haifa žinoma Caiphas pavadinimu. XII a. kryžiuočiai čia įkūrė savo pilį, tačiau ją netrukus sugriovė Saladino kariai. 1716 m. miestą sugriovė beduinai, tačiau atstatė naujoje vietoje. 1799 m. Haifą užėmė Napoleonas. XX a. pradėjo augti kaip svarbus uostamiestis ir prekybos centras. Įkūrus Izraelio valstybę čia atvykę žydai išstūmė iki tol dominavusius arabus.

Kultūra

Haifoje be tradicinių judaizmo ir islamo religijų atstovų yra nemažai krikščionių, Ahmadi atstovų, druzų. Haifoje veikia Bahajų pasaulinis centras. Mieste yra Haifos universitetas ir technologijų institutas.

Ekonomika ir susisiekimas

Naftos rafinavimas, naftos chemijos, elektronikos, maisto, chemijos, stiklo, cemento, tekstilės pramonė. Šalia miesto yra tarptautinis Haifos oro uostas, o Haifos įlankos pakrantėje – jūrų uostas.
Danguolė Kablytė

Biografija

Radviliškio rajono savivaldybės įmonės „Radviliškio centrinė vaistinė“ Baisogalos vaistinės vedėja – provizorė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos narė, Radviliškio rajono tarybos pirmininkė. Nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narė, skyriaus pirmininko pavaduotoja. LSDP tarybos narė.
1995–2003 m. (LDDP sąraše) ir nuo 2003 m. (LSDP) Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Kušleikiškis

Istorija

XX a. pr. buvo Kušleikiškio dvaras Ramygalos valsčiuje.
Topazas

Radimvietės

Slovakija, Vokietija, Norvegija, Švedija, Japonija, Meksika, JAV, Šri Lanka, Mianmaras, Pakistanas, Rusija.

Naudojimas

Juvelyrikoje labiausiai naudojama oranžinė ar geltona atmaina („imperial“ topazas).
Topazas naudojamas stiklo pramonėje ir kaip abrazyvinė priemonė.
Algirdas Jurėnas

Biografija

1939–1940 m. Vytauto Didžiojo universitete ir 1940–1944 m. Vilniaus universitete studijavo filosofiją ir kalbas. 1944 m. pasitraukė į Vakarus. 1945–1949 m. Tiubingeno universitete studijavo evangelikų teologiją. 1949 m. persikėlė į JAV, iki 1957 m. Čikagoje pamokslavo vietos lietuviams. 1949–1951 m. Čikagos ir 1957–1959 m. Harvardo universitetuose studijavo teologiją bei filosofiją. 1967 m. Harvardo teologijos fakultete apgynė disertaciją, teologijos daktaras.
1960 m. įšventintas kunigu. Kunigavo Meino valstijos įvairiose baptistų parapijose. 1966 m. Mercerio universitete Makone (Džordžijos valstija) ir kongregacinės United Church of Christ tradicijos teologijos seminarijoje dėstė teologiją ir vokiečių kalbą, 1967–1984 m. Meino universitete – filosofiją, biblinę literatūrą, germanistiką, Denverio teologijos seminare – teologiją ir etiką.
1955–1957 m. laikraščio „Evangelijos žodis“, nuo 1957 m. „Evangelijos šviesa“ redaktorius. Bendradarbiavo Lietuviškojoje enciklopedijoje

Kūryba

1961 m. Britų ir užsienio kraštų Biblijos draugija Londone išleido išverstą Naująjį Testamentą (iš graikų kalbos) ir psalmes (iš hebrajų kalbos). Šį leidinį, pasižymintį vertimo tikslumu, spausdina įvairios Vakarų krikščioniškos organizacijos. Jis yra plačiai paplitęs ir Lietuvoje. 1996 m. išleista kita šio Naujojo Testamento redakcija. 2000 m. išleido viso Šventojo Rašto vertimą iš hebrajų, aramėjų ir graikų kalbų.