google/wiki40b huggingface dataset:
Eugenijus Gefenas

Biografija

1977 m. baigė Vilniaus 15-ąją vidurinę mokyklą. 1983 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, įgijo gydytojo kvalifikaciją. 1983-1989 m. Vilniaus universiteto ligoninės gydytojas. 1989-1993 m. Filosofijos ir sociologijos instituto Etikos skyriaus doktorantas. 1993 m. apgynė disertaciją „Šiuolaikinės medicinos etikos problemos: asmens autonomija ir paternalizmas“ ir įgijo Filosofijos mokslų daktaro laipsnį. Nuo 1993 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Medicinos etikos dėstytojas. Nuo 1997 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto docentas.

Profesinė ir tarptautinė veikla

Mokslinių interesų sritys: medicinos etika, bioetika, mokslinių tyrimų etika.
Nuo 1995 m. Lietuvos bioetikos komiteto pirmininkas, nuo 2011 m. šio komiteto direktorius. Nuo 2002 m. Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Visuomenės sveikatos instituto padalinio Medicinos istorijos ir etikos skyriaus vedėjas.
2002-2009 m. UNESCO Tarptautinio bioetikos komiteto narys.  Europos Tarybos bioetikos komiteto (CDBI) pirmininko pavaduotojas, Europos medicinos filosofijos draugijos (ESPMH) valdybos narys, Tarptautinės bioetikos asociacijos (IAB) direktorių kolegijos narys, Europos žiauraus, žeminančio ir šiurkštaus elgesio prevencijos komiteto (CPT) narys.
Diomedo žirgai

Kilmė

Pasak Iliados, karalius Diomedas, Argo didvyris, kovojęs su Arėjumi, pavogė arklius iš karaliaus Reso arklidžių Trakijoje.

Heraklis ir Diomedo kumelės

Vienas iš Heraklio žygdarbių buvo pavogti šiuos arklius. Anot vienos mito versijos, Heraklis pasitelkė Abderą ir kitus pagalbininkus. Jie pagrobė arklius, bet juos puolė vytis Diomedo kariai. Kol Heraklis kovėsi su Diomedu, jis paliko Abderą prižiūrėti arklius, bet nežinojo, kad juos reikia laikyti pririštus prie bronzinių ėdžių, todėl arkliai suėdė Abderą. Keršydamas Heraklis Diomedą sušėrė jo paties arkliams, o šalia vaikino kapo įkūrė Abderą.
Paėdę arkliai tapo ramesni, ir Heraklis, pasinaudojęs proga, užrišo jų nasrus ir lengvai nuvedė karaliui Euristėjui, kuris paaukojo arklius Herai. Kai kuriose mito versijose jie buvę paleisti laisvai bėgioti aplink Argą, tapę visiškai ramūs, kitoje versijoje Euristėjas įsakė arklius nugabenti į Olimpą ir paaukoti Dzeusui, bet Dzeusas atsisakęs dovanos ir pasiuntęs vilkus, liūtus ir lokius sudraskyti Diomedo arklius.
Policininkė daro karjerą

Turinys

Džijana, dirbanti namų šeimininke pas policijos viršininką, svajoja apie tarnybą policijoje. Ji susidomi skelbimu apie moteris, priimamas į tarnybą, ir nusprendžia pamėginti laimę. Nors Džijana nesugeba atlikti nei vienos užduoties, pažintis su policijos viršininku padeda jai išlaikyti egzaminus ir tapti tikra policininke. Gaudama pačias paprasčiausias užduotis, Džijana netrunka kiekvienoje jų rasti nusikaltimo pėdsakų, tuo išvesdama iš kantrybės savo tiesioginį viršininką. Persirengusi prostitute, ji bando rinkti įrodymus gatvėje, tačiau galiausiai pažeminama iki dviračių vagysčių tyrėjos...
Vandens talpykla

Vandens talpykla – talpykla, skirta vandens tiekimui reguliuoti ir vandens atsargoms laikyti. Pagal paskirtį vandens talpyklos skirstomos į reguliavimo, atsargų ir mišriąsias (dažniausiai įrengiamos talpyklos). Pagal tai, kaip vanduo imamas iš talpyklų, jos būna slėginės ir beslėgės.
Ramutis Oleka

Biografija

1960 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, 1965 m. – Kauno politechnikos institutą.
1966–1987 m. dirbo įvairiose pareigose Lietuvos SSR vidaus reikalų ministerijos Valstybinėje automobilių inspekcijoje, 1987–1991 m. – šios inspekcijos viršininkas. 1991–1995 m. Vidaus reikalų ministerijos Kelių policijos valdybos vyriausiasis komisaras.
1995–1997 m. Lietuvos civilinės aviacijos direkcijos Aviacijos saugumo departamento direktorius. 1997–1999 m. Lietuvos automobilių kelių direkcijos Eismo saugumo tarnybos direktoriaus pavaduotojas.
1999–2000 m. vidaus reikalų ministro padėjėjas. 2000–2010 m. „Regitros“ generalinis direktorius.
Apolinaras Bagdonas

Biografija

Mokėsi Kražiuose, Vilniaus universitete. Antrojo pasaulinio karo metais emigravo į Vakarus, čia steigė lietuvių mokyklas (1944 m. Vokietijoje – Braunscveige, Blomberge), o nuo 1951 m. mokytojavo Čikagoje veikusioje šeštadieninėje aukštesniojoje lietuvių mokykloje.
Filologas. Daug savo straipsnių yra paskelbęs užsienio lietuvių spaudoje. 1991 m. jo žemaitiškos poezijos ir prozos knyga „Likėma laiptaas” išspausdinta Lietuvoje.
Mrongovas

Istorija

1348 m. čia pilį pastatė kryžiuočiai. Miestas iki 1945 m. priklausė Rytų Prūsijai, buvo Zensburgo apskrities centras.
Šv. Viktorijos kalnas (dailė)

Šv. Viktorijos kalnas (pranc. Mont Sainte-Victoire) – kalnas prie Ekso Provanse, Prancūzijoje, kurį dažnai vaizdavo prancūzų dailininkas postimpresionistas Polis Sezanas (1839−1906).

Apie paveikslus

Šv. Viktorijos kalnas yra prie Provanso Ekso ir buvo matomas iš P. Sezano studijos, kurią jis įkūrė 1901 m. Les Lauves kalvose. Tiesiogiai išvertus kalno pavadinimas reikštų „Šventosios pergalės“. Šis pavadinimas kildinamas iš romėnų laikų, kai vietos Provanso gyventojai nugalėjo įsiveržėlių armiją. Per daugiau nei 10 metų P. Sezanas nutapė daugiau nei 60 kalno vaizdų iš vis kitokio matymo kampo. Šie paveikslai yra vieni žinomiausių P. Sezano kūryboje.
Muršilis II

Arcavos koalicija

Muršilis iš savo brolio Arnuvando II paveldėjo Arcavos ir jos miestų–satelitų: Miros, Chpalos, Kuvalijs sukilimus. Trečiais valdymo metais, prie pietų Frygijoje miesto Valmos, Muršilis sumušė priešus. Dvejus metus trūkusioje karinėje kompanijoje, Arcava buvo nugalėta, karalius Luchacitis pabėgo, o į valdžią buvo paskirtas hetitų statytinis. Ketvirtais Muršilio valdymo metais, Arcavos koalicijos šalys tapo hetitų vasalais. Su šiomis šalimis buvo sudarytos taikos sutartys. Iš Arcavos buvo paimta 66 000 belaisvių, kurie „Muršilio analuose“ vadinami arnuvalais, t. y. deportuotieji.

Karai su kaškais

Hetitų šiaurė siena buvo nuolatinė konfliktų su kaškų gentimis vieta. Kaškai puldinėjo hetitų šiaurines teritorijas, kuriose nebuvo laikoma didelės armijos pajėgos. Karas su kaškais, nepaisant to, kad buvo užimti jų miestai Istaharas ir Palchuisas, norimų rezultatų neatnešė. Per savo valdymą Muršilis dešimt kartų su armija žygiavo į kaškų žemes: 1–ais, 2–ais, 5–tais, 6–tais, 7–tais, 9–tais, 19–tais, 24–tais ir 26–tais valdymo metais, bet nesugebėjo pavergti šios kalniečių tautos ir buvo priverstas ant sienos statyti įtvirtinimus.

Karai su Hayasa-Azzi ir Sirija

Septintais Muršilio valdymo metais, rytuose esančioje Hayasa-Azzi karalystėje ir Asirijoje prasidėjo neramumai. Neramu buvo ir kitose hetitų valdomose Sirijos žemėse. Karchemišo karalius, Muršilio brolis Šari–Kušuhas, atvykęs į hetitų religinių švenčių vietą Kummaną (Kicuvatnos šiaurėje) (lot. Comana Cataoniae), susirgo ir mirė. Kol karaliaus nebuvo, Karchemišas buvo užimtas priešų.
Devintais valdymo metais Muršilis išsiruošė į Siriją, Karchemišą. Miestui vadovauti paskyrė Šari–Kušuho sūnų, o Alepo valdovu paskyrė Talmi–Teššubą (Supiluliumo I sūnaus Telepino sūnų) ir sudarė sutartį su Ugarito karaliumi Nigmepu, bei Amurru karaliumi Tupi–Teššubu. Sutartis su Amurru draudė pastariesiems mokėti duoklę Egiptui, nes faraonas Horemhebas vėl pradėjo domėtis anksčiau prarastomis Sirijos žemėmis.
Karą su Hayasa-Azzi išprovokavo ginčai dėl nelaisvių. Hayasams pradėjus puolimą, 10 000 hetitų pėstininkų ir 700 karo vežimų nepakako ir hetitams teko pasitraukti iš šiaurinės Eufrato lygumos dalies. Buvo prarasti ir Kizilirmako aukštupio rajonai. Netvirta hetitų padėtis buvo ir Išuvoje.
Clifford Geertz

Biografija

1956 m. baigė socialinius mokslus Harvardo universitete, mokėsi pas Talkotą Parsonsą. 1958–1960 m. dėstė Berklio, 1960–1970 m. Čikagos universitetuose, nuo 1970 m. Prinstono universiteto profesorius. Buvo Amerikos menų ir mokslų akademijos (1966 m.), Jungtinių Amerikos Valstijų nacionalinės mokslų akademijos (1973 m.) narys, Britų akademijos narys korespondentas (1991 m.).

Veikla

Klifordas Gertsas vadovavosi T. Parsono, Makso Vėberio, Alfredo Šiuco idėjomis. Domėjosi kultūrų interpretacijomis, analizavo, kaip žmonės suvokia kultūros simbolius (ceremonijas), tyrė Indonezijos (Javos, Balio) ir Maroko gyventojus, jų religiją, tautinį identitetą, dorovę, vertybių pokyčius. Teigė, kad antropologo uždavinys – visuomenės ženklus ir simbolius interpretuoti taip, kaip literatūros kritikai interpretuoja tekstą. Ypač domėjosi visuomenės religiniu mąstymu.
Gertsas kultūrą traktavo kaip semiotinę visumą – kaip simbolinių sistemų organizuotą visumą. Jis neigė, kad žmonija veikia racionaliai ir kėlė mintį, kad pasaulis dažnai yra nesuvokiamas, todėl subjektai turi aktyviai interpretuoti tai, ką jie mato. Kultūros analizė turi būti spėliojimas apie prasmes. Pati kultūra yra nelyginant tekstas ir kontekstas, kuriame tie simboliai gali būti klodas po klodo suprasti ir aprašyti.
Klifordas Gertsas įvedė „tiršto aprašo“ (thick description) metodologiją į etnografiją – tyrinėtojas turi aprašyti ne tik neįprastus, egzotiškus jam reiškinius, bet kuo platesnį kontekstą, kuo didesnę socialinių vyksmų įvairovę ir taip demistifikuoti aprašomą kultūrą. Antropologo parengtas aprašymas jau pats yra interpretacija, todėl artimesnis literatūros kūriniui, o ne objektyviai tiesai.
C. Geertzui būdingas semiotinis-hermeneutinis požiūris į žmogų, kuris lemia antropologines nuostatas (t. y., kiekvienas žmogus veikia savo prasmių tinkle).
Gvinedas

Istorija

Gvinedas buvo nepriklausoma karalystė, kuri gyvavo nuo V amžiaus iki 1283 m., kai Eduardas I užkariavo ir prijungė prie Anglijos. Iki 1996 m. Anglesio sala įėjo į Gvinedo sritį.
Komijos Respublika

Laiko zona

Komijos respublika priklauso Maskvos laiko zonai arba UTC +3 (vasarą – UTC +4).
Darbo santykiai

Darbo teisiniai santykiai – darbo teisės normų reguliuojamas (reglamentuojami), t. y. darbo teisės norminį elgesio pagrindą turintys visuomeniniai santykiai. Pvz., santykiai, kylantys tarp darbdavio bei darbuotojo. Darbo teisinio santykio atsiradimo schema: visuomeninis santykis (dažniausiai turtinis) + darbo teisės norma = darbo teisinis santykis. Darbo teisės normos reguliuoja specifinius asmenų sutartinius ir kitokius santykius darbo srityje. Darbo santykius gali reguliuoti ne tik darbo, bet ir civilinės teisės normos (pvz., Vokietijoje).
Darbo teisiniais santykiais nelaikomi visuomeniniai santykiai, reglamentuojami tokių teisės šakų kaip (baudžiamosios, administracinės, komercinės teisės (ir kt.) normomis.
Elžbietinė (Vilnius)

Aplinkinės gyvenvietės

Juodiškės – 1 km
Varkalabiškės – 3 km
Monika Bičiūnienė

Biografija

Gimė Rokiškio krašto žvejo šeimoje. Ištekėjusi už kaimo siuvėjo Liongino Bičiūno kartu su vyru siuvo drabužius. 1945 m., gimus sūnui, šeima apsigyveno Pandėlyje. Nuolat dirbo kasdienius namų ruošos darbus, mokykloje – valytoja, teisme – kurjere, internate – naktine budėtoja.
Tapyti pradėjo sulaukusi 50 metų, apie 1960 m. paskatinta sūnaus – tapytojo Rimo Bičiūno. Nuo 1966 m. dalyvavo parodose, surengė keliolika individualių parodų Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje, Rusijoje.
Nutapė (aliejus, tempera, pastelė) darbo, poilsio, švenčių, šeimyninių scenų, gamtovaizdžių, portretų, natiurmortų. Kūriniai („Linarūtė“ 1967 m., „Naujasis Vilnius“ 1976 m., „Kaimas“ 1986 m., „Armėnija“ 1991 m., „Močiutė prie šaltinėlio“ 1998 m., portretai – „Rokiškio muziejaus direktorius su gaidžiu“ 1962 m., Giedrė Kaukaitė, 1978 m., Konstantinas Bogdanas, 1984 m.) primityvistiniai, jiems būdinga simetriška, ritmiška vaizdo struktūra, dekoratyvumas, ryškios lokalios spalvos.
Čekijos kultūra

Literatūra

Seniausi raštai, kurti Čekijoje – misionierių Kirilo ir Metodijaus IX a. senąja bažnytine slavų kalba rašytos giesmės, pamokslai, šventųjų gyvenimų aprašymai. X-XII a. raštuose įsigalėjo lotynų kalba. Pirmieji kūriniai sukurti čekų kalba – X-XIII a. bažnytinių tekstų vertimai. Kralico biblija (1579–1593), pirmasis pilnas biblijos vertimas iš originalo kalbų į čekų kalbą, tapo rašytinės čekų kalbos pagrindu.
Pirmoji spausdinta knyga čekų kalba išleista apie 1468 Pilzene.

Švietimas

Jau X a. pradėtos kurti pirmosios mokyklos prie vienuolynų, XII a. mokyklos jau kuriamos ir miestuose. 1348 Prahoje įkurtas seniausias Rytų Europoje universitetas.
Nuo XV amžiaus čekų brolių mokyklose pradėta mokyti čekų kalbos.
Nuo XVIII a. pabaigos valstybė pradėjo kontroliuoti švietimą ir įvedė privalomą šešiametį mokslą, nuo 1869 metų mokytis privalėjo visi 6-14 metų amžiaus vaikai. 1960 metais įvestas nemokamas privalomas devynmetis mokslas.
Svarbiausia mokslo įstaiga – Čekijos Respublikos mokslų akademija, įkurta 1992 m.

Architektūra

Čekijos seniausi architektūros paminklai – Předmosti ir Dolni Věstonice paleolito gyvenvietės su ovalaus ar apskrito plano pusiaužeminiais būstais. Neolite, bronzos amžiuje vyravo stulpelinės konstrukcijos molinių sienų namai. IX-X a. Moravijos didžiojoje valstybėje vyravo vėlyvasis antikos ir bizantiška architektūra, X-XIII a. – romantinis stilius, nuo XIII – gotikinis, nuo XVI – renesansas, kurį XVII–XVIII pakeitė barokas, o vėliau – klasicizmas.

Muzika

Čekų liaudies muzika – daugiausiai instrumentinė, vienbalsės dainos, derinamos su šokiais. Instrumentai – švilpynės, cimbolai, arfa, citra, smuikas. Moravų muzika skiriasi nuo čekų – būdinga metrų kaita, vyrauja dviejų dalių metras (čekų muzikoj – trijų), tradiciniai instrumentai – du smuikai ir pučiamasis instrumentas.
Profesionalioji bažnytinė muzika Čekijoje atsirado IX-X a. Pirmieji bažnytinės bei pasaulietinės muzikos kūrėjai – Domoslavas, Janas Jenšteinietis, Zavišas Zapietis.
XV a. atsidaro husitų giesmės.
24 (grupė)

24 arba Grupė 24 – Lietuvos dailininkų grupė, įkurta 1989 m.  Grupės nariai priešinosi kūrybinės laisvės apribojimams, laužė to meto Lietuvos dailininkų sąjungos kanonus, grupės parodoms nepritarė meno komisijos ir tarybos.  Grupės idėjos įkvėpė vėlesnes menininkų grupes „Angis“, „Post Ars“, „1“, „ė“ bei „Stalas“. 2000 m. grupė nutraukė savo veiklą.
Naujosios Įpilties senovės gyvenvietė

Vieta

Gyvenvietė plyti lygumoje, šiaurinėje Naujosios Įpilties alkakalnio papėdėje. Ji apima 300 x 100 m dydžio plotą, pailgą beveik šiaurės - pietų kryptimi. Teritorija dirvonuoja, pietrytinėje dalyje auga vaismedžių sodas. Anotacinio kultūros paveldo objekto ženklo nėra.
Palei pietrytinį teritorijos pakraštį stovi sodyba. Už jos yra Naujosios Įpilties senosios kapinės, vadinamos Kapeliais, rečiau – Pilkapiais.
Teritorijos plotas – 4,05 ha.
0,99 km į pietvakarius yra Įpilties piliakalnis-Marijos kalnelis, 1 km – Įpilties II kapinynas, 1,26 km – Pilies kalnas, 1,53 km – kapinynas-Karių kapeliai, 1,05 km į vakarus – Įpilties IV kapinynas.

Tyrimai

1960 m. žvalgė Juozas Mickevičius, į šiaurę nuo alkakalnio 1 ha plote aptikęs neįtvirtintos senovės gyvenvietės kultūrinio sluoksnio pėdsakų.
1996 m. žvalgomuosius archeologinius tyrimus atliko Gintautas Zabiela. Centrinėje dalyje ištirtas 1 m² dydžio plotas, kuriame po 25 cm storio armeniu aptiktas 25 cm storio maišytas rusvas kultūrinis sluoksnis. Gyvenvietės teritorijoje aptiktas akmeninis trintuvas, smulkių molio tinko gabaliukų, lipdytos grublėtosios ir lygiosios keramikos šukių.
Neįtvirtinta gyvenvietė datuojama I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia.
Padavimai mena, kad šalia Alkos kalno senovėje buvęs Šventasis miestas.
2003 m. registruota Lietuvos Respublikos nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąraše (A1709), 2005 m. pripažinta valstybės saugoma kultūros vertybe.
Prie Nemuno (filmas)

Prie Nemuno (lenk. Nad Niemnem) – lenkų 1986 m. dviejų serijų televizijos filmas. Pagal to paties pavadinimo Elzės Ožeškienės apsakymą. Trukmė: I serija – 78-min. ir II serija – 92-min.
Filmuota Lenkijoje prie Bugo upės (vietoje Nemuno), Drohičino, Balstogės, Palenkės Bialos apylinkėse. Korčinskių dvarelis – Turowa Wola.
Lukas Opalinskis

Biografija

Lenkijos magnatų Opalinskių giminės atstovas, herbo „Łodzia“ savininkas. Karūnos didžiojo maršalkos Andžejaus Opalinskio (1540–1593) ir Elžbietos Kosceleckos (apie 1545–1601) trečiasis (jaunesnysis) sūnus. Vyresnieji broliai – Karūnos didysis raikytojas Petras ir Poznanės vyskupas Andžejus.
Buvo deputatu (pasiuntiniu) nuo Poznanės vaivadijos į 1600 metų seimą. Tais pačiais metais dalyvavo Jano Zamoiskio karinėje ekspedicijoje į Moldaviją.
1632 metais buvo renkamas pasiuntiniu (deputatu) nuo Poznanės vaivadijos į elekcinį seimą, kur palaikė Vladislovo IV Vazos kandidatūrą į Lenkijos karaliaus sostą. 1648 metais – deputatas nuo Poznanės vaivadijos į elekcinį seimą, kur buvo išrinktas nauju Lenkijos karaliumi Jonas II Kazimieras.
Komunizmo pergalė (Joniškėlis)

Komunizmo pergalė – Joniškėlio rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. sausio 24 d. iki 1959 m. kovo 22 m. Joniškėlyje.

Istorija

LKP Joniškėlio rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę. 1951 m. – savaitinis. Spausdintas Panevėžio spaustuvėje. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1959 m. – 2400 egz. 
Laikraštis uždarytas Joniškėlio rajono teritoriją padalijus Panevėžio ir Pasvalio rajonams. Teritorijoje platintas Pasvalio rajono laikraštis „Stalino vėliava“ ir Panevėžio rajono „Tėvynė“.
Japonijos ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija

Japonijos ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija (jap. 経済産業省 = keizai-sangyō-shō, taip pat plačiai žinoma pagal anglišką sutrumpinimą METI) yra Japonijos vykdomosios valdžios institucija, atsakinga už ekonominės politikos įgyvendinimą. Ji buvo įsteigta 2001 m. sausį, reorganizavus lig tol veikusią Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją (jap. 通商産業省 = tsūshō-sangyō-shō, MITI).
METI pripažįstama kaip viena svarbiausių Japonijos ministerijų (ypač pokariniais dešimtmečiais), atsakinga už stiprią, į eksportą orientuotą šalies ekonomiką ir vidaus rinkos protekcionizmą.
Ministerijos būstinė yra Tokijo Čijodos seniūnijoje.

Istorija

METI gali būti kildinama iš 1881 m. įkurtos Žemės ūkio ir prekybos reikalų ministerijos arba vėlesnės, 1925 m. įsteigtos Prekybos ir pramonės ministerijos. Po pertvarkos, įvykdytos pasibaigus Antrajam pasauliniam karui, 1949 m. gegužę buvo įsteigta Tarptautinės prekybos ir pramonės ministeriją (MITI), turėjusi 12 padalinių, atsakingų už įvairias pramonės šakas. Vėliau jos struktūra keitėsi, didelė pertvarka atlikta 1999 metais.
Spartaus ekonominio augimo metais MITI vaidino reikšmingą vaidmenį pramonės vystymesi, iškeldama perspektyvius sektorius, skatindama didesnės pridėtinės vertės gamybą ir apsaugodama vidaus rinką. Vėliau ministerijos įtaką ėmė silpti, tačiau ji lig šiol išlieka reikšminga Japonijos ekonominės politikos formuotoja.
2001 m. MITI pavadinimas buvo pakeistas į Ekonomikos, prekybos ir pramonės ministerija, dalis jos funkcijų perduota naujai įkurtai Aplinkos ministerijai.
Ivanas Trutnevas

Ivanas Trutnevas (rus. Иван Петрович Трутнев; 1827 m. Kalugos gubernija, Rusijos imperija – 1912 m. vasario 12 d. Vilnius, Vilniaus gubernija, Rusijos imperija) – rusų dailininkas, ilgametis Vilniaus piešimo mokyklos vadovas.
Nuo 1845 m. dailės mokėsi grafo Stroganovo dailės mokykloje Maskvoje, kurią baigęs 1849 m. gavo dailės mokytojo atestatą. 1851–1858 m. tęsė dailės studijas Peterburgo Dailės akademijoje, batalinės tapybos studijoje pas prof. B. Viljavaldą. Už darbus karine ir buitine tematika apdovanotas apdovanotas sidabro ir aukso medaliais, jo paveikslą „Žaidimas slėpynėmis“ įsigijo ir caras Nikolajus I. 1866 m. mokė dailės Vitebske, ir tais pačiais metais susilaukė I. Kornilovo kvietimo įkurti Vilniuje piešimo mokyklą, kuriai vadovavo keletą dešimtmečių. Nuolatos dalyvavo parodose ir 1868 m. m. Peterburgo dailės Akademija jam suteikė akademiko vardą.
Vilniuje tapė žanrinius darbus, buvo vienas Vilniaus dailės būrelio įkurto 1901 m. iniciatorių, dalyvavo labdaringose, švietėjiškose, mokslinėse draugijose, gavo tikrojo valstybės patarėjo titulą. Mirė 1912 m. vasario 5 d. eidamas 85 metus. Palaidotas Efrosijos kapinėse Vilniuje.
Kinas (žurnalas)

Istorija

1972–1979 m. ėjo kaip Respublikinės kino filmų nuomojimo kontoros biuletenis, 1980–1990 m. – iš pradžių LTSR Valstybinio kinematografijos komiteto, o nuo 1984 m. Lietuvos kultūros ministerijos ir Lietuvos kinematografininkų sąjungos mėnesinis leidinys lietuvių ir rusų kalba. Tiražas 1972 m. – 42 300 egz., 1989 m. – 40 900 egz. lietuvių k. ir 7800 egz. rusų k., 1994 m. – 5000 egz. Iki 1991 m. buvo leidžiamas savaitinis reklaminis priedas „Savaitės ekranas“, vėliau tapęs savarankišku savaitraščiu, 1992 m. pavadintas „7 meno dienos“.
Rašė apie naujausius filmus, kino artistų darbus, spausdino recenzijas bei reklamą. 
1998–2010 m. ėjo iš pradžių vieną, vėliau, kai rėmė Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondas – keturis-penkis kartus per metus.
Tiražas 2011 m. – 1200 egz.
Ukmergės Šv. apaštalų Petro ir Povilo bažnyčia

Istorija

Ukmergėje pirmoji bažnyčia pastatyta apie 1387 m. (viena pirmųjų Lietuvoje). Klebonui išlaikyti Jogaila skyrė 3 valakus žemės. Apie 1560 m. pastatyta nauja parapijos bažnyčia. Maskvos kariuomenė 1655 m. bažnyčią sudegino. Ji iki 1674 m. atstatyta. Vėlesnė, statyta 1764 m., 1786 m. sudegė. Netrukus pastatyta laikina. Ukmergėje 1761–1773 m. veikė jėzuitų misija.
Klebono Motiejaus Šneideravičiaus rūpesčiu ir parapijiečių aukomis 1800–1820 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Jai 1813 m. priklausė šie kaimai: Baubliai, Kunigiškiai (arba Padraziai), Mažeikiai, Neprausčiai, Vareikiai. Rusijos valdžia 1842 m. bažnyčios žemes nusavino. Liko sklypas mieste ir 18 ha Mikailiškių palivarkas. Parapija, priklausiusi Vilniaus vyskupijai, 1849 m. su dekanatu prijungta prie Žemaičių vyskupijos. Bažnyčia 1875 m. ir 1901–1902 m. remontuota. Ukmergės dekanatas 1926 m. priskirtas Kauno arkivyskupijai.
Pagal inžinieriaus Vaclovo Michnevičiaus projektą klebono Leono Špokevičiaus rūpesčiu ir parapijiečių lėšomis (dalį lėšų davė JAV lietuvis Pr. Kalibatas) bažnyčia 1931–1939 m. perstatyta. Ji padidinta, pristačius presbiteriją ir dvi zakristijas buvusio fasado gale. Buvusios apsidės gale pastatytas naujas fasadas su portiku. Bažnyčią 1935 m. iš naujo konsekravo arkivyskupas Juozapas Skvireckas. Klebonas Jonas Aleksiūnas (1901–1987), (Ukmergėje 1947–1957 m.) ją suremontavo.

Architektūra

Bažnyčia neoklasicistinė, turi baroko bruožų, stačiakampio plano, bebokštė. Vidus 3 navų, dengtų cilindriniais skliautais. Šventoriaus tvora akmenų mūro, su stulpiniais vartais. Jame stovi klasicistinė varpinė. Jos apačia akmenų mūro, viršus medinis.
KK211

Maršrutas

Kelias prasideda Linkuvoje, kelių  151  Pakruojis–Linkuva  ir  2904  Linkuva–Joniškėlis–Pumpėnai  sankryžoje. Eina Pakruojo rajone. Prie kelio yra šios gyvenvietės: Plentas, Ruponiai, Ūdekai, Puodžiūnai, Steigviliai, Diržiai, Bardiškiai, Lauksodis, Nociūnai, Akmenėliai. Baigiasi Žeimelyje, sankryžoje su  209  Joniškis–Žeimelis–Pasvalys . Kelias kerta Kerkšnį, vėliau Beržtalį, kuris nuo Steigvilių eina palei kelią iš rytų pusės iki pat Žeimelio.
Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partija (bolševikai)

Lietuvos ir Baltarusijos komunistų partija (bolševikai) (rus. Коммунистическая партия (большевиков) Литвы и Беларуси, sutrumpintai КП(б)ЛиБ(KP(b)LiB) buvo komunistų partija Lietuvos – Baltarusijos Tarybų Socialistinėje Respublikoje, egzistavusi nuo 1919 m. vasario iki 1920 m. lapkričio. Partija buvo įkurta sujungus Baltarusijos su Lietuvos komunistų partijas. Partiją panaikinus buvo rekonstruotos dvi partijos.
Duncan Jones

Biografija

Džounsas yra vienintelis dainininko David Bowie vaikas iš santuokos su jo pirmąja žmona Angela, buvusiu modeliu. D. Džounsas gimė Bromlyje, Londone. Džounsas turi dvi įseseres; Aleksandrą „Lexi“ Džouns (g. 2000) iš tėvo antrosios santuokos su modeliu Iman, ir Stacia Larranna Celeste Lipka (g. 1980) iš jo motinos santuokos su muzikantu Drew Blood (tirkasis vardas Andrew Lipka).
Džounsas vaikystę praleido augdamas Berlyne, Londone, Vevė bei Lozanoje. Būdamas 14-os jis įstojo į Škotijos internatinę mokyklą „Gordonstoun“. 1995 m. Džounsas baigė filosofijos bakalauro studijas Vusterio koledže. Paskiau siekė daktaro laipsnio Vanderbilto universitete Tenesyje, bet nebaigęs studijų įstojo į Londono kino mokyklą, kur baigė režisūrą.

Asmeninis gyvenimas

Džounsas pasipiršo fotografei Rodene Ronquillo 2012 m. birželio 28 d. Tų pačių metų lapkričio 6 d. jo žmonai buvo diagnozuotas krūties vėžys. Nuo to laiko pora rengia kampanijas su siekiu padidinti informuotumą apie šią ligą ir jos ankstyvą diagnostiką.