google/wiki40b huggingface dataset:
Ambigrama

Ambigramų rūšys

Ambigramos skirstomos į kategorijas:

Pasukamos

Ambigramos, kuriose esantį tekstą galima dar kartą perskaityti pasukus piešinį nustatytu kampu. Dažniausiai piešinį reikia pasukti 180°, nors egzistuoja ir tokių ambigramų, kurias reikia pasukti, pavyzdžiui, 90 ar 45 laipsnių kampu.

Veidrodinės

Ambigramos, kurias perlenkus identiškai sutampa visi kontūrai.

Grandininės

Ambigramos, kuriose vienas ar keli žodžiai yra sujungiami, kad sudarytų grandinę. Žodžius, kaip ir pasukamose ambigramose galima skaityti pasukart piešinį.

3 matmenų

3 matmenų ambigramos, į kurias žiūrint iš skirtingų pusių matomos skirtingos raidės.

Du viename

Ambigramos, kurios neturi simetrijos ašies, bet jose galima įžvelgti du žodžius
Baku zoologijos sodas

Istorija

Zoologijos sodas Baku atidarytas 1928 m. tuometiniame Lunačiarskio parke (dabar parkui suteiktas Nizami Ganjavi vardas). 1942 m., po Rostovo zoologijos sodo evakuacijos, Baku buvo įkurtas naujas sodas, atidarytas pasibaigus karui 1945 m. Iki 1958 m. zoologijos sodas buvo įsikūręs nedideliame parke, netoli geležinkelio stoties, kurį vėliau pavadino Iljičiaus zoologijos sodu. 1958 m. sodas buvo perkeltas į Bailovo priemiestį, kur jis buvo įsikūręs iki 1970-ųjų vidurio, kai įvyko žinoma Bailovo nuošliauža, per kurią  žuvo liūtas ir lokys. Šis tragiškas įvykis privertė miesto valdžios institucijas rimtai galvoti apie naują saugią zoologijos sodo vietą, tačiau kol buvo priimtas sprendimas, zoologijos sodas buvo laikinai perkeltas į Razino (dabar Bakikhanovo) kaimą, kur jis gyvavo iki 1985 m. Tuo metu valdžia skyrė sklypą pastatyti naują zoologijos sodą Baku Narimanovo rajone, žiedinio vaikų geležinkelio viduryje. 2010 m. dėl sodo plėtros demontuotas geležinkelis, buvo svarstoma galimybė iškelti patį sodą į naują vietą.

Naujas projektas

Šalies prezidento Ilhamo Alijevo sprendimu išskirta 230 ha dydžio teritorija ir reikiamos lėšos iš rezervinio fondo pastatyti naujam zoologijos sodui Baku Apšerono rajone, Gobu gyvenvietėje. Jame įsikurs unikalios floros ir faunos rūšys iš visų kontinentų. Šiam tikslui įgyvendinti Azerbaidžano Ekologijos ir gamtos išteklių ministerijoje ir Nacionalinėje mokslų akademijoje suburta darbo grupė, kurioje, be šių organizacijų, yra įvairių mokslo sričių specialistų ir  tyrimų institutų darbuotojų.
Algimantas Kasparavičius

Biografija

1989 m. baigė Vilniaus pedagoginio instituto Istorijos-pedagogikos fakultetą ir įgijo istorijos-teisės mokytojo kvalifikaciją. 1989–1992 m. Lietuvos valstybinio vaizdo ir garso archyvo vyresnysis, vėliau – vyriausiasis archyvistas. 1992–1995 m. Lietuvos istorijos instituto ir Vytauto Didžiojo universiteto doktorantas, 1995 m. apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją tema „1926 metų Lietuvos ir Sovietų Sąjungos Nepuolimo sutartis“.
1995–1998 m. Vilniaus pedagoginio universiteto asistentas, vyr. asistentas, 1998–2003 m. Lietuvos istorijos katedros docentas. Nuo 1996 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotojas, nuo 2003 m. vyresnysis mokslo darbuotojas.
Aštuonių mokslo knygų autorius ar bendraautorius. Lietuvos, Latvijos, Lenkijos, Čekijos, Vokietijos, Rusijos, Prancūzijos, Baltarusijos recenzuojamuose mokslo leidiniuose paskelbė apie 100 straipsnių.
Ignaz Philipp Semmelweis

Ignacas Filipas Semelveisas (Ignaz Philipp Semmeleweis, 1818 m. liepos 1 d. – 1865 m. rugpjūčio 13 d.) – vokiečių kilmės Vengrijos gydytojas, akušeris, ginekologas, antiseptikos pradininkas.
1844 m. baigęs Vienos universitetą iki 1857 m. dirbo Vienos ligoninėse, dėstė Pešto universitete. 1847 m. nustatė, kad gimdyvių karštligę ir sepsį sukelia medžiagos ir bakterijos, kurias gimdyvei perneša medicinos personalas iš infekcinio ir pataloginės anatomijos skyrių. Įdiegęs rankų plovimą ir jų dezinfekavimą chloro tirpalu sumažino gimdyvių ir naujagimių mirtingumą 7 – 10 kartų.

Gydytojo veikla

Gydytojas Ignacas Filipas Semelveisas dirbo akušerijos klinikoje Vienoje. Ši klinika, kaip ir kitos to meto stacionarios gydymo įstaigos, organizuodavo medicinos studentų mokymus ir priiminėdavo netekėjusių, sergančių, ar varganai besiverčiančių moterų gimdymus. Turtingos moterys gimdydavo namie, o gimdyvių, gimdydavusių klinikose, mirštamumo rodiklis siekė net 30 proc.
Klinika, kurioje dirbo Semelveisas, buvo padalinta į dvi dalis: pirmąją prižiūrėjo gydytojai ir medicinos studentai, o antrąją akušerės ir vienuolės. Abiejose klinikos dalyse daug moterų sirgdavo pogimdyvine karštlige, tačiau ten, kur dirbo gydytojai ir medicinos studentai mirtingumas buvo 10 – 12 proc., o kur dirbo akušerės ir vienuolės – tik 2 proc. Semelveisas pradėjo ieškoti priežasčių ir empiriniu būdu nustatė, kad studentai preparuodami lavonus prozektoriume perneša kažkokias medžiagas gimdyvėms. Tai patvirtino faktas, kad gydytojo Semelveiso draugas, teismo ekspertas, skrodimo metu įsipjovė į pirštą ir mirė, o jį skrodžiant, rasti pokyčiai buvo identiški pokyčiams mirusių gimdyvių organizmuose.
Ignacas Filipas Semelveisas klinikoje įvedė rankų plovimą muilu ir chloro tirpalu ir mirštamumas sumažėjo iki 1,5 proc. Vėliau jis pradėjo plauti medicinos prietaisus, kurie taip pat sumažino mirtingumą klinikoje. Jo viršininkas nepriėmė išvadų ir manė, kad mirtingumas mažėja, dėl naujų ligoninės vėdinimo sistemų. Kiti gydytojai taip pat priešinosi šiai sistemai, nes rankų plovimas prieš gydant kiekvieną pacientą būtų per daug darbo ir manė, kad gydytojo rankos negali sukelti ligos.
Dėl gydytojų bendruomenės nepripažinimo Ignacas Filipas Semelveisas 1849 m. turėjo išvykti iš Vienos. Paskutiniais gyvenimo metais buvo laikomas psichikos ligoniu, 1865 m. paguldytas į psichiatrijos ligoninę, kurioje po 2 savaičių mirė nuo sepsio. Jo atradimas buvo pripažintas tik po mirties. Jo vardu pavadintas Budapešto medicinos ir sporto universitetas ir 1906 m. Budapešte pastatytas paminklas – „Motinų gelbėtojui“.
Išnaša

Išnaša – teksto paaiškinimas, pastaba, nuoroda, kitos papildomos žinios, pateikiamos laikraščio, žurnalo, knygos puslapio apačioje ar skyriaus, knygos pabaigoje.
Paprastai išnaša renkama kitokiu, smulkesniu šriftu. Teksto žodžiai, kuriems priklauso išnaša, pažymimi skaičiumi, žvaigždute (asterisku, pakeltu virš eilutės ženklu). Tas pats ženklas kartojamas prie atitinkamos išnašos.  Elektroninėje žiniasklaidoje išnaša paprastai spausdinama pačiame tekste smulkesniu šriftu arba rėmelyje, straipsnio pabaigoje išskiriami tik straipsnyje panaudoti šaltiniai.
Einšteino šachmatai

Užrašai

Sutrumpintas šachmatų uždavinių tarptautinis žymėjimas prasideda trumpiniu, kuris užduotyje rašomas, nurodant uždavinio tipą ir ėjimų skaičių. Toliau seka sprendinių, ar dvynių skaičius.
Po užrašyto, pagal tradicinių šachmatų taisykles ėjimo, skliausteliuose pažymima: koks paėjusios figūros naujas rangas: pav., 1...Bxe5(V)
Kai uždaviniai sudaryti pagal pasakiškų šachmatų taisykles, tai pagal kokias, pažymima naujos eilutės viduryjeː pav., Einšteino šachmatai.

Einšteino šachmatų istorija

Einšteino šachmatų taisykles 1981 m. pasiūlė prancūzų šachmatų kompozitorius Romeo Bedonis (Romeo Bedoni).
Guomindanas

Veiklos pradžia (1912–1926)

Partijos ištakos yra organizacija Hsing Chung Hui (Kinijos atnaujinimo draugija), kurią įkūrė Sun Yat-sen. Organizacijos tikslas buvo nuversti mandžiūrus, tam kad būtų išgelbėta Kinija. Tai buvo demokratinė nacionalistinė ir nuosaikiai socialistinė organizacija.
XX a. pr. partija daug kartų buvo reorganizuota. 1905 m. Hsing Chung Hui susijungė su keletu revoliucinių grupių. Vėliau sekė susijungimai su kitomis politinėmis partijomis ir 1912 m. rugpjūčio 12 d. Pekine buvo sukurtas Guomindanas.
1914 m. liepą Guomindanas Tokijuje reorganizavosi į Chung Hua Ke Ming Tang (revoliucinė kinų partija), o 1919 m. ši grupė pervadinta į Zhongguo Guomindang.
Guomindanas apėmė platų nuomonių spektrą, jis faktiškai buvo vienintele partija, todėl politikoje buvo galima dalyvauti faktiškai tik per Guomindaną. Dėl partijos vieningos ideologijos trūkumo joje buvo įvairius požiūrius atstovaujančių grupių. Taip pat Sun Jatseno ir Čiang Kaišeko pozicijos, nors jie ir priklausė tai pačiai partijai, labai skyrėsi. 1922 m. Kominterno agentai pasisiūlė padėti reformuoti partiją. Guomindanas buvo pertvarkytas į vieningą partiją, o Kinijos komunistų partija Maskvos nurodymu įsijungė į Guomindaną, nes palaikė tris Sun Jatseno principus (nacionalizmas, imperatoriaus nuvertimas, socialinės reformos).

Pilietinis karas (1926–1949)

Po Sun Jatseno mirties partijos lyderiu tapus Čang Kaišekui partnerystė su komunistais nutrūko, nes po to kai Čiang Kaišekas užėmė Šanchajų jis nurodė išžudyti visus komunistus, profsąjungų veikėjus ir panašius. Taip prasidėjo Kinijos pilietinis karas. Komunistai pasitraukė į Pietų Kinijos kalnus. Tuo tarpu Šiaurės Kinijoje diktatoriškai valdė Guomindanas.
1928 m. Čang Kaišekas pradėjo Šiaurės ekspediciją ir užėmė Pekiną bei sulaukė diplomatinio pripažinimo. Čang Kaišeko vyriausybė greitai pasižymėjo kaip korumpuota ir biurokratiška.
Kinijos komunistai spaudžiant Guomindanui 1934–5 metais buvo priversti palikti savo bazes pietuose ir persikėlė į šiaurinę Yúnnán provinciją.
Japonams įsiveržus į Kiniją Čiang Kaišekas bandė su jais aktyviai kovoti, o kovą su komunistais didžiąja dalimi atidėjo. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje su amerikiečių pagalba Guomindanas atsiėmė visas japonų okupuotas teritorijas, tačiau komunistai per tą laiką buvo sustiprėję ir ėmė pulti iš savo bazių šiaurės vakaruose ir Mandžiūrijoje. 1949 m. Guomindanas buvo išstumtas į Taivaną.

Taivano valdymas (1949–2000)

Taivane valdantis Guomindanas nepripažino pralaimėjimo pilietiniame kare ir savo valdomą teritoriją vadina Kinijos Respublika, skirtingai nuo Kinijos Liaudies Respublikos, kurią 1949 m. paskelbė komunistai.

Dabartis

Šiuo metu Guomindanas yra viena iš Taivane veikiančių politinių partijų, pasisako už Kinijos suvienijimą, skirtingai nuo partijų grupės pasisakančios už Taivano nepriklausomybę.
Hostelis (2005 filmas)

Siužetas

Jauni amerikiečiai studentai, Europoje sutikę trečiąjį, kuris praneša intriguojantį dalyką, kad yra Slovakijoje vieta, kurioje galima iki soties pasismaginti su Rytų Europos gražuolėmis, tikėdamiesi sekso ir nevaržomų pramogų, atsiduria kruviname Slovakijos pogrindyje. Šiame hostelyje (pigiame viešbutyje) įmanomos visos iškrypėliškiausios fantazijos. Pakstonas ir Džošas lengvai susiranda „hostelyje“ draugužes – Nataliją ir Svetlaną. Jie ieškojo nuotykių ir pramogų, tačiau negalėjo net įsivaizduoti, kaip kai kurie žmonės suvokia pramogas, kol patys nevirto kruvinu atrakcionu ...
Girelės ąžuolas

Girelės ąžuolas – išskirtinio amžiaus ir išvaizdos ąžuolas, augantis Pasvalio rajone, Biržų miškų urėdijos Joniškėlio girininkijos (56 kv., 5 skl.) teritorijoje, Girelės miške. Medis stūkso apie 3,5 km į vakarus nuo Joniškėlio, pasiekiamas pasukus iš kelio  150  Šiauliai–Pakruojis–Pasvalys  į šiaurės rytus, pavažiavus apie 0,8 km.
Ąžuolas auga šalikelėje, aptvertas, informaciniu ženklu nepažymėtas. Paskelbtas savivaldybės saugomu botaniniu gamtos paveldo objektu 1990 m.
Kovdoras

Istorija

1934 m. pradėta geležies rūdos gavyba. Po karo atnaujinta, 1953 m. pradėtas statyti kalnakasybos kombinatas, o aplink jį pradėjo kurtis gyvenvietė. Pavadinta pagal ežerą, kurio pavadinimas samių kalba reiškia gyvatę. 1956 m. Kovdorui suteiktas miesto tipo gyvenvietės, o 1965 m. – miesto statusas.
Rimantas Cemnolonskis

Biografija

1952 m. baigė Panevėžio 1–ąją berniukų gimnaziją, 1956 m. – Vilniaus valstybiniame pedagoginiame institute – anglų kalbos specialybę.
1956–1959 m. mokytojavo Kaišiadoryse ir Rumšiškėse. Nuo 1960 m. iki 1970 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ skyriaus vedėjas, 1970–1974 m. – leidinio „Tarybų darbas“ redaktorius. 1974–1978 m. žurnalo „Komunistas“ Ekonomikos skyriaus literatūrinis darbuotojas, 1978–1982 m. ėjo Ekonomikos skyriaus vedėjo pareigas, 1982–1990 m. – šio skyriaus vedėjas. 1990 m. savaitraščio „Kaimo statybininkas“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas, 1990–1992 m. savaitraščio „Bičiulystė“ apžvalgininkas, 1992 m. – Lietuvos informacijos instituto Ekonominės reformos skyriaus redaktorius, žurnalo „Sveikata“ vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. 1992–1996 m. laikraščio „Geležinkelininkas“ korespondentas. Nuo 1996 m. savaitraščio „Bičiulystė“ apžvalgininkas. Rašė švietimo, sveikatos, kitomis socialinėmis, ekonomikos ir mokslo temomis.
Mados infekcija

„Mados infekcija“ – didžiausias Lietuvos mados festivalis, vykstantis pavasarį Vilniaus Šiuolaikinio meno centre (ŠMC).

Istorija

„Mados infekcija“ pirmą kartą surengta 1999 m. dizainerių grupės 7+ (Sandra Straukaitė, Seržas Gandžumianas, Aleksandras Pogrebnojus, Vida Simanavičiutė, Juozas Statkevičius, Daiva Urbonavičiutė) iniciatyva. Festivalyje savo kolekcijas demonstruoja žinomi šalies dizaineriai ir pasaulyje pripažinti mados kūrėjai, tokie kaip britai Andrew Logan, Alistair Carr ir Jean-Pierre Braganza, rusai Andrey Bartenev, Denisas Simačiovas ir Aliona Achmadulina, švedės Jojo & Malou, prancūzai Richard Rene ir Stephanie Coudert.
Didžiausiame Lietuvos mados renginyje galima išvysti ne tik žinomų dizainerių darbus. Nuo 2008-ųjų kasmet prieš „Mados infekciją“ rengiamas konkursas jauniesiems talentams, kurie, laimėję atranką, gauna teisę savo kolekciją pristatyti festivalio žiūrovams.

Festivalio reikšmė

Per savo gyvavimo metus festivalis išpopuliarino dizainerius Agnę Kuzmickaitę, Giedrių Paulauską, Vitalį Čepkauską, Dovilę Gudačiauskaitę, Laurą Dailidėnienę, Kristiną Kruopienytę, Giedrių Šarkauską ir Sonatą Bylaitę.
Suvaržyta policija

Turinys

Komisaras Mateo Rolandi, sekdamas narkotikų prekeivius, tampa sprogimo viename Milano viešbučių liudininku. Mėginant išsiaiškinti sprogimo priežastis, jo keliai susikerta su prokuroru Di Federiko. Pareigūnų konkurencija nepadeda greitesniam bylos tyrimui, net ir supratus, kad šio nusikaltimo užsakovai pernelyg įtakingi, kad būtų patraukti atsakomybėn. Jiems pavyksta išaiškinti eilinius vykdytojus, tačiau vėliau prokuroras nusprendžia trauktis iš pareigų, nes neturi galimybių sąžiningai baigti tyrimo…
Muta

Kultas

Nors Muta buvo vietinė Tėbų dievybė, tačiau epitetas „pramotė“ rodo artimumą su kitomis deivėmis motinomis. Tai skatino Mutos identifikaciją su Basta, Nut ir kitomis senovės egiptiečių deivėmis. Katės Bastet ir liūtės Sekhmet atitikmuo. Buvo vadinama tokiais vardais: Pasaulio motina, Ra akis, Deivių karalienė, Dangaus ponia, Dievų motina, Gimdančioji, Gimusi iš nieko.

Mitai

Muta graikų mitologijoje tapatinama su Hera.
Bereznikai

Istorija

XVII amžiuje šiose vietose gyvavo druskos gavybos verslas. 1873 m. čia pastatyta druskos gamykla, 1883 m. sodos gamykla. 1929 m. pradėta statyti chemijos kombinatą, išgauti kalio druskas. Prie statybų įsikūrusias darbininkų gyvenvietes nuspręsta sujungti į vieną miestą, kuriam siūlyti pavadinimai Химград, Химстрой, Дзержинск, Верхнекамск, Березняковск. 1932 m. kovo 20 d. įkurtas miestas vardu Bereznikai.
Albertas Frydrichas (Prūsijos hercogas)

Prūsijos hercogas

Albertas Frydrichas tapo Prūsijos hercogu 1569 m. liepos 19 d. Liubline davęs vasalinę priesaiką Lenkijos karaliui Žygimantui Augustui, kadangi tuo metu Prūsijos hercogystė buvo Lenkijos karalystės vasalinė valda.
1573 m. renkant naują Lenkijos karalių Albertas Frydrichas pamėgino tapti Lenkijos senato nariu, bet tam pasipriešino įtakingas Janas Zamoiskis (vėliau Lenkijos Karūnos didysis etmonas), bijojęs protestantų įtakos Lenkijos įstatymų leidyboje. Pradžioje Albertas Frydrichas atsisakė pripažinti Stepono Batoro išrinkimą karaliumi ir palaikė Maksimilijono Habsburgo kandidatūrą. Tačiau 1576 m. spalį Torunės seime jis palaikė naująjį Lenkijos monarchą.
Hercogas Albertas Frydrichas buvo Lenkijos karaliaus Kazimiero IV Jogailaičio proanūkis, gerai mokėjo lenkų kalbą. Dėl to jis kurį laiką buvo laikomas rimtu kandidatu į Lenkijos sostą. Jį ypatingai palaikė Lenkijos liuteronai.
1573 m. jo sveikata ėmė trikti, pasirodė psichinio susirgimo požymių. 1578 m. pirmą pusę Prūsijos hercogiją kaip regentas ėmė valdyti jo pusbrolis Brandenburgo-Ansbacho markgrafas Jurgis Frydrichas (gyv. 1539–1603 m.). 1603 m. regentas Jurgis Frydrichas mirė, ir 1605 m. Lenkijos karalius Zigmantas Vaza Prūsijos regentu paskyrė Brandenburgo kurfiurstą Joachimą III Frydrichą, o 1611 m. leido regentu tapti pastarojo sūnui Jonui Zigmantui. Šis po Alberto Frydricho mirties 1618 m. tapo Prūsijos hercogu.
Jam mirus hercogija atiteko jo žentui Brandenburgo markgrafui Jonui Zigmantui. Taip susijungė dvi valdos ir susidarė vieninga valda Brandenburgas-Prūsija (vok. Brandenburg-Preußen).

Šeima

1573 m. Albertas Frydrichas vedė Mariją Eleonorą Klėvietę (vok. Marie Eleonore von Jülich-Kleve-Berg)/ Jos tėvai buvo Julicho-Klėvės-Bergo (vok. Jülich-Kleve-Berg) hercogas Vilhelmas ir Marija Austrė (Austrijos erchercogo Ferdinando I duktė).
XXIII pasaulio futbolo čempionatas

Kandidatai

2018 m. birželio 13 d. Maskvoje vykusiame FIFA kongrese nuspręsta 2026 m. pasaulio čempionatą rengti JAV, Kanadoje ir Meksikoje. Šiaurės Amerikos atstovės žadėjo, kad, jei čempionatas vyks šiose šalyse, FIFA uždirbs 11 milijardų dolerių. Be pastarųjų susivienijusių kandidatų dar buvo svarstoma Maroko kandidatūra.
Jonas Zamoiskis (1627)

Biografija

Karūnos didžiojo kanclerio Tomo Zamoiskio ir Katerinos Ostrožskaitės sūnus, Karūnos didžiojo etmono Jono Zamoiskio anūkas, paskutinis Zamoiskių giminės, vyresnės linijos atstovas.
1651 metais Jonas Zamoiskis kovėsi prieš sukilusius Ukrainos kazokus Berstečko mūšyje. Karo su švedais (1655–1660) metu Jonas Zamoiskis išsaugojo ištikimybę Jonui II Kazimierui ir atsisakė pripažinti karaliaus Karolio X Gustavo aukščiausią valdžią. 1656 m. vadovavo savo Zamostės tvirtovės gynybai, apgultai Švedijos armijos. Tais pačiais 1656 metais dalyvavo trijų dienų mūšyje prie Varšuvos, kur vadovavo dragūnų (300 žm.) ir husarų įgulom (137 žm.). 1658 m. buvo paskirtas Kijevo vaivada, o sekančiais 1659 metais gavo Sandomiro vaivados pareigybę. 1659 metais savo sąskaita apginklavo karius ir kariavo su Ukrainos kazokais. 1663 metais jam pavyko privesti konfederatus prie paklusnumo Jonui Kazimierui.

Šeima ir vaikai

1658 m. kovo 3 d. Jonas Zamoiskis vedė 17-metę Prancūzijos bajoraitę ir gražuolę Mariją Kazimierą de Lagranž d’Arkjen, Lenkijos karalienės Marijos Luizos Gonzago dvaro damą, nuo santuokos su kuria turėjo keturis vaikus, kurie mirė vaikystėje. 1665 m. birželį po Sandomiro vaivados Jono „Saupono“ Zamoiskio mirties jo našlė Marija-Kazimiera antrą kartą ištekėjo už karūnos didžiojo maršalkos ir busimo Lenkijos karaliaus Jono Sobieskio. Jonas Zamoiskis buvo paskutinis iš didžiojo etmono palikuonių tiesioginės linijos. Jo dvarus paveldėjo giminaitis, Mykolas Kaributas Višnioveckis.
Nerčinskas

Istorija

Nerčinskas užėmė patogią strateginę vietą pasiekti Kiniją ir Amūrą, jis buvo tapęs svarbiu prekybiniu Užbaikalės centru. 1670 m. čia pasirodė pirmasis kinų karavanas. Nerčinskas buvo pirmas iš Užbaikalės miestų, gavęs teisę turėti savo herbą valdant Petrui I.
Gyvenvietės istorija prasideda nuo 1653 m., kai čia kazokai, vadovaujami sotniko, Sibiro keliautojo, Piotro Beketovo, pastatė medinę tvirtovę – Neliudskio ostrogą, vėliau sudegusį ir atstatytą 1657 m. kaip Nerčinsko ostrogą. Po kazokų mūšių, ginant ostrogus nuo kinų antpuolių, 1689 m. buvo sudaryta Nerčinsko sutartis tarp Rusijos ir Kinijos – pirmoji rusų politinė sutartis su Čingų dinastija.
XIX–XX a. Nerčinskas pagarsėjo kaip politinės katorgos ir tremties vieta. Čia buvo ištremti revoliucionieriai, dekabristai, kiti carinės valdžios priešai, kurie buvo verčiami dirbti sidabro, švino kasyklose. Tarp jų buvo ir keli tūkstančiai ATR 1831 ir 1863 m. sukilimų dalyvių .
Nuo XVIII a. vidurio po gydymo į Nerčinską būdavo ištremiami sergantieji sifiliu . Rusijos pilietinio karo metais miestą buvo užėmę japonų interventai.

Pramonė

Nerčinske gyvavusios mašinų gamybos ir kelios maisto pramonės įmonės po TSRS žlugimo sunyko, iki 1990 m. veikė aerouostas. Vėliau įsikūrė kelios su žemės ūkiu susijusios įmonės. Orientuojamasi į kultūros ir istorijos objektų atstatymą, turizmą.
Ugandos-Tanzanijos karas

Karo priežastys

Ilgą laiką Tanzanijos ir Ugandos santykiai buvo įtempti. Po Amino įvykdyto karinio perversmo 1971 m., Tanzanijos lyderis Julius Nyerere priėmė nuverstą Ugandos prezidentą Miltoną Obotę. Prie Obotės prisijungė 20 000 opozicijos pabėgėlių. Po metų, tremtinių grupė, įsikūrusi Tanzanijoje, nesėkmingai bandė įsiveržti į Ugandą ir nuversti Aminą. Aminas apkaltino Njererę dėl jo priešų rėmimo.
1978 m. spalio pradžioje disidentų kariai pasaloje Kampaloje užpuolė Aminą, bet jis pabėgo sraigtasparniu su savo šeima. Tuo metu Amino palaikymas Ugandoje buvo sumažėjęs ir vis susidurdavo su didesniais sunkumais. Taip pat kariuomenėje prasidėjo maištai dėl įvairių priežasčių. Su maištininkais lojali kariuomenė žiauriai susidorodavo. Todėl maištininkai pabėgo į Tanzaniją ir prisijungė prie disidentų.
Uganda paskelbė Tanzanijai karą ir įsiveržė į ginčytiną regioną, kuris priklausė Tanzanijai.

Karas

Nyerere mobilizavo ginkluotąsias pajėgas ir surengė kontratakavimą. Per kelias savaites Tanzanijos armija padidėjo nuo 40 000 iki 100 000 karių, prie jos prisidėjo anti-Amin grupė – Ugandos nacionalinė išlaisvinimo armija. Jai priklausė tokie disidentai, kaip Tito Okello ir Yoweri Museveni.
Tanzanija turimomis rusiškomis katiušomis apšaudė taikinius Ugandoje. Ugandos armija atsitraukė. Libijos vadovas Muammar al-Gaddafi Aminui nusiuntė 2 500 karių, tankų, artilerijos pabūklų ir bombonešių Mikojan MiG-21. Tačiau frontuose pradėjo kautis tik Libijos kariai, o ugandiečiai liko užnugaryje.
Tanzanija kovo 11–12 d. surengė antrą kontrataką ir privertė Libijos kariuomenę trauktis. Libija neteko daugiau nei 200 karių. Po to Tanzanija ir UNIA užėmė Etenebės oro uostą ir galiausiai 1979 m. balandžio 10 d. pačią Kampalą. Tanzanija sutiko mažą pasipriešinimą, todėl didžiausia problema buvo žemėlapių trūkumas. Amin pabėgo į Libiją, po to į Saudo Arabiją. Libijos pajėgos atsitraukė į Džindžą, po to repatrijavo į Keniją ir Etiopiją. Tanzanijos armija pasiliko Ugandoje taikai palaikyti. O UNIA surengė rinkimus, kuriuos laimėjo.
Pabradės–Lentupio geležinkelis

Istorija

Geležinkelio liniją kariniais tikslais 1916 m. nutiesė Vokietijos imperija. Iširus Tarybų Sąjungai tarp Lietuvos ir Baltarusijos įvestas vizų režimas, apsunkinęs keliones geležinkeliu. 2003 m. rugsėjį linija buvo uždaryta, Lietuvos teritorijoje buvę bėgiai nuardyti. Pylimas panaudotas dviračių takui Pabradė–Pavoverė, kaimo keliams, dalis nukasta. 2009 m. vietomis dar buvo likę išardytų pabėgių.
2015 m. žemės drebėjimas Nepale

2015 m. žemės drebėjimas Nepale įvyko 2015 m. balandžio 25 d. 11:56 val. vietos laiku. Žemės drebėjimo stiprumas buvo 7,8 (Mw). Drebėjimo epicentras buvo Lamjungo rajone šalies centrinėje dalyje. Hipocentras siekė 15 km gylį.
Šis žemės drebėjimas yra pats smarkiausias šalyje per 80 metų. Daugiau nei 8000 žmonių žuvo keturiose šalyse – Nepale, Indijoje, Kinijoje ir Bangladeše. Žemės drebėjimas sunaikino daug istorinių pastatų, kai kurie jų buvo įrašyti į UNESCO paveldo sąrašą, tarp jų ir Katmandu slėnis. 
Pirminis žemės drebėjimas truko 20 s. Po jo įvyko 25 kiti žemės drebėjimai galingesni nei 4,5 Mw, įskaitant ir vieną 6,6 Mw stiprumo žemės drebėjimą, kuris įvyko 5 minutės po pirminio drebėjimo.
Skaičiuojama, kad žemės drebėjimas padarė 3-3,5 milijardų JAV dolerių žalą.
Po dviejų dienų aukų skaičius pasiekė 4 010.
Oficialiai šis žemės drebėjimas nusinešė 8 413 žmonių gyvybes, dar 17 576 buvo sužeisti, 260 žmonių dingo.
Gegužės 12 d. įvyko dar vienas stiprus žemės drebėjimas – jis siekė 7,3 (Mw) balus, o epicentras buvo netoli Kinijos sienos, tarp Everesto ir Katmandu. Šio drebėjimo metu žuvo 68 žmonės, daugiau nei 1 100 sužeista.
Todėlčius

Todėlčius – spalvotas mėnesinis laikraštis mergaitėms ir berniukams, leistas nuo 1995 m. sausio mėn. Kaune, Partizanų g. 160-54.

Istorija

Vyriausias redaktorius Saulius Bartaška. Tiražas 1995 m. – 8400 egz., 1997 m. – 5600 egz.