google/wiki40b huggingface dataset:
Kazimieras Stasiulevičius

Kazimieras Stasiulevičius (1893 m. sausio 1 d. Dobilėje, Aukštosios Panemunės valsčius, Marijampolės apskritis, Suvalkų gubernija – 1985 m. kovo 14 d. Birštone, palaidotas Prienuose) – lietuvių vargonininkas, dirigentas, pedagogas, bažnytinės muzikos kūrėjas. Nuo 1959 m. iki mirties gyveno Birštone.

Biografija

Dailininko Aloyzo Stasiulevičiaus, energetiko, atomistikos mokslininko Juozo Stasiulevičiaus tėvas.
1912–1917 m. muzikos teorijos ir vargonavimo mokėsi pas Pakuonio vargonininką A. Puidoką. 1917–1940 m. bemaž kasmet žinias gilino Vargonininkų ir dirigentų kursuose pas Juozą Naujalį, Aleksandrą Kačanauską, Konradą Kavecką, 1925 m. Klaipėdos muzikos mokykloje Muzikos ir dainavimo vasaros kursuose pas Juozą Žilevičių, Stasį Šimkų, Igną Prielgauską Klaipėdos_Stasio_Šimkaus_konservatorija, režisierių Antaną Sutkų (1892).

Kūryba

Sukūrė mišių, apie 50 bažnytinių giesmių solo, ansambliams, chorams.

Darbinė veikla

Vargonininkavo, mokytojavo, būrė ir vadovavo bažnytiniams bei pasaulietiniams chorams, pučiamųjų orkestrams. 1924–1955 m. dalyvavo visose lietuvių dainų šventėse su išugdytais chorais ir pats dirigavo. Dirbo muzikos mokytoju Skuode, Kėdainiuose, Jiezne, vargonavo bažnyčiose Pakuonyje, Nemajūnuose, Stakliškėse, Birštone. Gerbė savo mokytojus J. Naujalį ir S. Šimkų, jo vadovaujami chorai nuolat atlikdavo šių kompozitorių kūrinius.

Visuomeninė veikla

Būrė ir vadovavo teatro mėgėjų būreliams, režisavo spektaklius, kūrė jiems muziką, rengė lietuvių kultūros vakarus daugelyje Lietuvos vietovių, koncertavo. Priklausė Šaulių sąjungai, buvo rinktinės vadu Šateikiuose, dalyvavo 1941 m. birželio sukilime Kėdainiuose.
Voldemaras Vytautas Čarneckis

Biografija

Gimė girininko Antano Čarneckio ir ūkininkaitės Juzės Gegužinskaitės šeimoje. 1903 m. baigė Mockavos pradžios mokyklą ir 1911 m. Suvalkų gimnaziją. 1911–1916 m. studijavo Aleksandro II elektrotechnikos institute Sankt Peterburge, dalyvavo lietuvių studentų savišalpos draugijos veikloje, buvo jų ateitininkų kuopos pirmininkas.
Pirmojo pasaulinio karo pradžioje dirbo Vilniuje Lietuvių draugijoje nukentėjusiems dėl karo šelpti. 1916 m. mobilizuotas į Rusijos imperijos kariuomenės inžinierių brigadą ir karininku išsiųstas į frontą. 1917 m. gruodžio 2-4 d. Rovne vykusio Rusijos kariuomenės Pietvakarių fronto lietuvių karių suvažiavimo išrinktas jo vadovaujamas Atskirosios armijos lietuvių karių vykdomasis komitetas pradėjo rūpintis, kad būtų suformuotas Lietuvių atskirasis batalionas. 1918 m. sausio – gegužės mėn. bataliono vadas.
1918 m. liepos mėn. grįžo į Lietuvą, 1918 m. lapkričio mėn. kooptuotas į Lietuvos Tarybą. Su A. Stulginskiu organizavo Lietuvių karo pabėgėlių grąžinimo komisiją. 1918 m. gruodžio 26 d. – 1919 m. kovo 12 d. II Mykolo Sleževičiaus ministrų kabinete Finansų ministerijos valdytojas, 1919 m. kovo 12 d. – 1919 m. balandžio 12 d. III Prano Dovydaičio, 1919 m. balandžio 12 d. – 1919 m. spalio 7 d. IV Mykolo Sleževičiaus ir 1919 m. spalio 7 d. – 1920 m. birželio 19 d. V Ernesto Galvanausko ministrų kabinetuose – susisiekimo ministras.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos Centro komiteto narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1921 m. lapkričio 4 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas IV (Telšių) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. Atsistatydino perėjęs į diplomatinę tarnybą.
1920 m. Lietuvos derybų su Lenkija delegacijos Suvalkuose narys. 1920 m. pabaigoje dalyvavo Tautų sąjungos konferencijoje Ženevoje. 1921–1923 m. Mažosios Lietuvos vyriausybės įgaliotinis, vėliau Lietuvos Respublikos laikinasis reikalų patikėtinis JAV, 1923–1924 m. – Didžiojoje Britanijoje.
1924 m. birželio 18 d. – 1925 m. vasario 4 d. X Antano Tumėno ir 1925 m. vasario 4 d. – 1925 m. rugsėjo 25 d. XI Vytauto Petrulio ministrų kabinetuose – užsienio reikalų ministras. 1925–1939 m. nepaprastasis pasiuntinys ir įgaliotasis ministras Italijoje. 1939–1940 m. užsienio reikalų ministerijos Teisių ir administracinio departamento direktorius. 1940 m. Vilniaus ir Vilniaus krašto perdavimo Lietuvos Respublikai bei Lietuvos ir TSRS savitarpio pagalbos sutarties komisijos narys.
1940–1941 m. dirbo LTSR maisto pramonės liaudies komisariate. 1941 m. birželio 14 d. NKVD suimtas, išvežtas į Sverdlovsko lagerius, 1942 m. spalio 17 d. Ypatingojo pasitarimo nuteistas mirti, lapkričio 4 d. sušaudytas.
Brunėjaus transportas

Brunėjaus transportas – transporto infrastruktūra ir priemonės Pietryčių Azijos valstybėje Brunėjuje.

Geležinkeliai

Viešųjų geležinkelių šalyje nėra. Yra 13 km privatus, nebenaudojamas 13 km geležinkelis (610 mm), kuriuo seniau gabenta akmens anglis iš kasyklų į Muaros uostą. Taip pat yra Serijos–Badaso geležinkelio, naudoto naftininkų, liekanos.

Keliai

Brunėjaus kelių tinklą 2005 m. sudarė 3650 km, iš jų 2819 km yra su tvirta danga. Svarbiausias kelias yra 135 km ilgio autostrada tarp Muaros ir Kvala Belaito (toliau tęsiasi į Mirį Malaizijoje). Statomas naujas kelias per Brunėjaus įlanką, sunjungsiantis pagrindinę šalies dalį su Temburongo rajonu.
Brunėjaus vienas automobilis tenka 2,09 gyventojo. Tai vienas aukščiausių automobilizacijos rodiklių pasaulyje.

Vandens transportas

Brunėjuje yra vienas giliavandenis jūrų uostas – Muara. Per jį vyksta šalies naftos eksportas. Vidaus vandenų kelių ilgis – 209 km. Didelė dalis šalies gyventojų gyvena namuose ant polių upių ir įlankų pakrantėse, todėl populiarus susisiekimas motorizuotomis valtimis.

Oro transportas

Brunėjuje yra vienas oro uostas – Brunėjaus tarptautinis oro uostas (ilgis – 3658 m). Iš jo vyksta skrydžiai daugiausia į aplinkinius didmiesčius (Singapūrą, Kvala Lumpūrą, Manilą), tačiau vykdomi skrydžiai ir į Londoną, Melburną, Šanchajų, Dubajų, Džidą.
Serijoje yra Andukio aerodromas, naudojamas naftos pramonės reikmėms.
Amonizuotas superfosfatas

Amonizuotas superfosfatas – sudėtinė trąša. Turi 21–21,5 % augalams prieinamo P₂O₅ (~14 % vandenyje tirpstančio), 0,5 % azoto. Gaunamas amoniaku neutralizuojant superfosfate esančias laisvas sieros ir fosforo rūgštis.
Birus (patogus barstyti trąšų barstytuvais), nesusiguli, nedrėgsta. Efektyvus visuose dirvožemiuose. Tinka visiems žemės ūkio augalams. Barstomas prieš sėją (pavasarį arba rudenį). Brangus. Lietuvoje beveik nevartojamas.
Karklėnų pagrindinė mokykla

Istorija

1905 m. atidaryta valdiška pradinė mokykla. 1925 m. įkurta nauja pradžios mokykla. 1946–1949 m. veikė progimnazija, 1949–1956 m. septynmetė mokykla, 1956–1999 m. vidurinė mokykla, nuo 1999 m. Karklėnų pagrindinė mokykla. 2013 m. rugsėjo 1 d. mokykla prijungta prie Kražių gimnazijos.
Jelena Maivina

Jelena Maivina (1925 m. spalio 15 d. Maskvoje – 2008 m. rugpjūčio 21 d. Vilniuje) – Lietuvos teatro aktorė.

Biografija

1949 m. baigė A. Lunačiarskio teatro meno institutą Maskvoje. 1949–1950 m. Almatos jaunojo žiūrovo, nuo 1951 m. Vilniaus rusų dramos teatro (nuo 1960 m. Lietuvos rusų dramos teatras) aktorė. Sukūrė daugiau kaip 130 vaidmenų. Vaidyba subtili, psichologiška.
Zenta Irena Tenisonaitė-Hellemans

Zenta Irena Tenisonaitė–Hellemans, ol. Zenta Irena Tenison–Hellemans (1925 m. sausio 10 d. Stalge (dab.Plungės raj.) – 2001 m. kovo 11 d. Edegeme) – Belgijoje gyvenusi lietuvių poetė, vertėja ir dailininkė.

Biografija

Gimė ir augo žinomo Lietuvos miškininko Aleksandro Tenisono šeimoje, tėvas paruošė ją mokslui Telšių gimnazijoje. Sėkmingai išlaikiusi brandos egzaminus, ji studijavo mediciną Vytauto Didžiojo universitete. 1941 m. liepos mėn. 19 d., Telšiuose, jos motina Aldona Tenisonienė Lietuvos Respublikos vardu nuteista mirtimi.  Artėjant Antrojo pasaulinio karo frontui, 1944 m. su tėvu pasitraukė į Vokietiją ir glaudėsi pabėgelių stovyklose. Ištekėjusi už flamando Georg'o Hellemans'o, 1945 m. gruodžio mėn. persikėlė gyventi į Belgiją.

Kūryba

Dar būdama gimnaziste susidomėjo poezija, jos eilėraščiuose vyravo meilės tema. Jau iš Antverpeno siuntė savo kūrybą į lietuvių išeivių leidinius: „Pradalges“, „Laiškus lietuviams“ ir kt. Skelbė ne tik eilėraščius, bet ir vertimus, literatūrinius straipsnius. Išleido kelias knygas pasirašydama Zenta Tenisonaitė arba Zenta Tenison.  
Kartu gyveno tėvas, kuris taip pat bendradarbiavo lietuviškoje emigrantų spaudoje. Jis vertė grožinę literatūrą į lietuvių ir flamandų kalbas, išleido prisiminimų knygą „Žemaitijos girių takais“. Savo ir tėvo kūrybinį palikimą Zenta Tenisonaitė perdavė Maironio lietuvių literatūros muziejui Kaune. 
1981 m. Z.Tenisonaitė–Hellemans pradėjo mokytis piešti ir tapyti, sukurtus paveikslus demonstravo ir Lietuvoje.
Geležinė princesė

„Geležinė princesė“ – 1988 m. Lietuvos kino studijoje TSRS Centrinės televizijos užsakymu sukurtas muzikinis filmas vaikams pagal V. Palčinskaitės pjesę „Geležinės princesės diena“. Filmo trukmė – 63 min.

Siužetas

Muzikinė pasaka vaikams apie tai, kaip svarbu netapti tinginiu ir abejingu, kad norėdamas ką nors pakeisti, pirmiausiai turi keistis pats. Šias vertybes filme vaikams diegia išmintingas gerasis Nykštukas, kovojantis su Rūdimi ir Pelėsiu dėl įtakos vaikų jausmams ir mintims.
Klubinė žarna

Klubinė žarna (lot. ileum) – plonosios žarnos dalis, kuri 3-4 m ilgio ir 3-4 cm skersmens. Ji yra siauresnė, bet su storesne siena nei dvylikapirštė žarna. Klubinė žarna glūdi apatinėje dešiniojoje pilvo ertmės srityje. Jos raukšlės žemos, gaureliai trumpi ir platūs, išsidėsto rečiau. Klubinės žarnos funkcija – maisto medžiagų įsiurbimas.
Jonas Kralikauskas

Biografija

1972 m. baigė Vilniaus statybos technikumą, 1986 m. baigė Vilniaus inžinierinį statybos institutą, inžinierius – ekonomistas. Nuo 1991 m. UAB „Roda“, „Kramedas“ direktorius.
1997 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Kaišiadorių rajono skyriaus narys. 2004-2007 m. ir nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.
Vaikai Nerijus, Erika.
CD Leganés

Istorija

Įkurtas 1928 m. netoli Madrido. Visą laiką žaidė žemesniuose divizionuose.
2015–2016 m. La Liga2 pirmenybėse užėmė antrąją vietą ir pateko į elitinę lygą.
2016–2017 m. La Liga pirmenybėse užėmė 17 vietą, kuri garantavo išlikimą La Liga pirmenybėse.
Bangos frontas

Bangos frontas – tolydi kreivė (paviršiumi sklindančiai bangai) arba tolydus paviršius (erdvėje sklindančiai bangai), jungianti/jungiantis sklindančios bangos tos pačios fazės taškus. Infraraudonųjų, optinių, ultravioletinių, Rentgeno ir gama spindulių dažniai yra pakankamai dideli, dėl šios priežasties yra įmanoma supaprastintai nagrinėti tik erdvinių svyravimų fazę. Didžioji dalis optinių sistemų ir detektorių yra abejingi bangos poliarizacijai, todėl ši bangų savybė dažnai ignoruojama. Ties radio dažniais, poliarizacija tampa svarbesnė. Signalų detektoriai šiame dažnių ruože taip pat dažniausiai yra jautrūs fazei. Didžioji dalis garso jutiklių taip pat jautrūs bangos fazei.

Bangos fronto iškraipymai (aberacijos)

Bangos fronto matavimo arba modeliavimo metodai yra naudingi optinių sistemų nagrinėjimui - lęšiams, veidrodžiams ir kt., kur realus objektas savo savybėmis gali skirtis nuo teorinio. Tarkime, lęšio židinys teoriškai yra nagrinėjamas kaip taškinis, tačiau praktiškai jis yra baigtinių matmenų vieta dėl lęšio storumo arba kitų netobulumų. Taip pat nereikia pamiršti dėl gamybos netobulumų atsirandančių lęšio formos iškraipymų. Idealus lęšis turi sferinį paviršių ir paverčia plokščią bangą į sferinę, sueinančią į židinio tašką. Realaus lęšio paviršius yra asferinis. Tokie sistemą sudarančių dalių netobulumai sąlygoja bangos fronto formos iškraipymų atsiradimą, dar žinomų aberacijų vardu. Geriausiai žinomos aberacijos yra sferinė aberacija ir koma.
Taip pat yra įmanomi ir sudėtingesni, nei paminėti, aberacijų šaltiniai. Pavyzdžiui, stambiame teleskope dėl erdvinių pokyčių atmosferos lūžio rodiklyje yra stebimos sudėtingos aberacijos. Šie nuokrypiai bangos fronto formoje nuo pageidaujamos plokščios yra vadinami bangos fronto aberacijomis.
Matriksas

Matriksas yra medžiaga esanti gyvūnų ir augalų ląstelėse. Matriksu yra užpildytas mitochondrijų vidus. Jungiamojo audinio vidinėje struktūroje yra ekstraląstelės matriksas.
Mitochondrijų matrikse yra mitochondrinės iRNR, tRNR, ribosomos, kelios vienodos žiedinės chromosomos. Matriksas yra labai tirštas, palyginti su labai vandeninga citoplazma.

Citrinos rūgšties ciklas

Citrinos rūgšies ciklas (arba Krebso arba TCA ciklas) vyksta mitochondrijų matrikso viduje. Matrikso fermentai pirovynuogių rūgštį (turinčią 3 C atomus) perdirba į junginį, turintį 2 C atomus (trečias atskyla su CO₂ molekule). Šis junginys jungiasi su CoA (kofermentu A) ir sudaro acetil-CoA (acetil - kofermentą A). Nuo acetil-CoA pirovynuogių rūgšties molekulės likutis (turintis 2 C atomus) atskyla ir susijungia su rūgštynių - acto rūgštimi. Susidaro citrinų rūgštis. CoA atskyla ir grįžta į 2 etapą. Molekulės fragmentas, turintis 2 C atomus, sukasi uždaroje reakcijų grandinėje – citrinų rūgšties cikle. Ciklo reakcijos šį fragmentą suskaldo į 2 CO₂ molekules, H⁺ ir elektronus. Didelė dalis cheminės energijos lieka elektronuose, kuriuos prisijungia du junginiai – NAD ir FAD. Šių junginių molekulės įgauna neigiamą krūvį, kurio dėka prie jų prisijungia ir protonai H+. NAD virsta NADH, o FAD – FADH₂. Šie junginiai vadinami protonų nešikliais.
Valentinas Normantas

Biografija

Vilniaus miesto šachmatų ir šaškių sporto mokyklos   vyriausiasis metodininkas. Ėjo mokyklos direktoriaus pareigas. Tarp auklėtinių - Vidmantas Mališauskas (g. 1963 m.) ir kiti.
Delio universitetas

Istorija

Įkurtas 1922 m. Delyje Britų Indijos valdžios iniciatyva.

Struktūra

Universitete 14 fakultetų, 86 katedros ir 79 koledžai. Turi 15 mokslo tyrimų institutų ir mokslo centrų, biblioteką, įkurtą 1933 m.
Sačcherė

Istorija

Miesto teisės suteiktos 1964 m.
Persijos įlanka

Persijos įlanka – įlanka Indijos vandenyno šiaurės vakaruose, tarp Arabijos pusiasalio ir Irano. Įlankos plotas apie 233 000 km², didžiausias gylis 102 m. Įlanka garsėja tuo, kad po ja yra daug naftos.
Greta jos yra šios šalys: Omanas, Jungtiniai Arabų Emyratai, Kataras, Saudo Arabija, Kuveitas, Irakas, Iranas. Įlankos salose yra Bahreinas. Bahreinas, Kataras, Kuveitas ir Jungtiniai Arabų Emyratai (o kai kada taip pat ir Saudo Arabija bei Omanas) vadinami Persijos įlankos valstybėmis; šis terminas iš esmės reiškia ne geografinę jų vietą, bet faktą, kad jos yra nedidelės absoliutinės monarchijos, staigiai praturtėjusios naftos dėka, o gyventojų nemažą dalį jose sudaro samdyti darbininkai iš kitų šalių.

Salos

Persijos įlankoje gausu mažų salų. Bahreinas, Persijos įlankos sala, taip pat dar yra ir Persijos įlankos arabų valstybė. Geografiškai didžiausia įlankos sala yra Kešmas, kuri yra Hormūzo sąsiauryje ir priklauso Iranui. Kitos svarbesnės salos yra Didesnis Tunbas, Mažesnis Tunbas ir Kišas, administruojamos Irano, Bubijanas priklauso Kuveitui, Taroutas – Saudo Arabijai, o Dalmą administruoja Jungtiniai Arabų Emyratai. Pastaraisiais metais įlankoje taip pat buvo sukurta ir dirbtinių salų, skirtų komerciniams tikslams arba turizmui. Nors ir būdamos mažos, šios salos turi neigiamos įtakos mangrovių arealui ir dažnai sukelia nenuspėjamas aplinkos problemas. Persijos įlankos salos taip pat buvo reikšmingos kolonijiniais laikais, kai Portugalijos kolonijinė imperija ir Britų imperija jas naudojo prekybai ir įtakos plėtimui.
Saif Sporting Club

Istorija

Klubas įkurtas 2016 m. Tais metais dalyvavo antros pakopos pirmenybėse, užėmė jose antrą vietą ir pateko į elito divizioną.
Čeliabinskas

Istorija

Čeliabinskas įkurtas kaip tvirtovė 1736 metais.
Lietuvos gamtininkų draugija

Lietuvos gamtininkų draugija – Lietuvos visuomeninė mokslo organizacija, veikusi 1931–1944 m. Kaune.

Veikla

Lietuvos gamtininkų draugijos steigėjai: Tadas Ivanauskas, Vladas Lašas, Antanas Purėnas, Konstantinas Regelis, Jurgis Žilinskas.
Draugija populiarino gamtos mokslus, tyrė krašto gamtą. Turėjo apie 250 narių. Veikė gamtos mokytojų, fizikų ir chemikų, matematikos, gamtos apsaugos ir geologų sekcijos. Rengdavo suvažiavimus, konferencijas, visuotinius narių susirinkimus, kuriuose apsvarstydavo apie 50 pranešimų, leido žurnalą „Gamta“, laikraščius, knygas.
Stasiūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas atskiroje kalvoje, bevardžio upelio dešiniajame krante. Aikštelė ovali, pailga šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 42x26 m dydžio, 2 m žemesniu šiaurės vakariniu kraštu. Joje aptikta brūkšniuotos keramikos. 1,5 m žemiau aikštelės, šiaurės vakarų šlaite yra 4 m pločio, 0,2 m gylio griovys, už jo supiltas 30 m ilgio, 0,2 m aukščio, 4 m pločio pylimas, kurio išorėje yra 5 m pločio terasa, einanti ir pietiniu – pietrytiniu šlaitais. Šlaitai vidutinio statumo, 10 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, apaugęs lapuočiais medžiais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečio pr. m. e. pabaiga - I tūkstantmečio viduriu. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 13000 m².

Gyvenvietė

Pietvakarinėje papėdėje, 0,4 ha plote yra papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2001 m. Joje rasta lygios keramikos.

Aplinkiniai piliakalniai

Bryzgių piliakalnis 28 km
Lukštų piliakalnis 12 kmAknystos piliakalnis 25 kmDvietės piliakalnis 25 km
Moveliškių piliakalnis 24 km
Drikeniškių piliakalnis 24 kmPapilių piliakalnis (Rokiškis) 5 km
Martiniškėnų piliakalnis 25 kmLašių piliakalnis 19 km
Lagovkos piliakalnis 22 kmPetrešiūnų piliakalnis 12 km
Baušiškių piliakalnis 17 kmMielėnų piliakalnis 7 km
Kalnočių piliakalnis 4 kmDirdų piliakalnis 7,5 km
Junkūnų piliakalnis 4 km
Mikalojus Volskis

Biografija

Lietuvos pastalininkio Krisrupo Volskio sūnus, vedė Barborą Bresto kašteliono Grigaliaus Vainos dukterį. Turėjo sūnų Kazimierą.
Valdė dvarus Kremenece, Valkavisko paviete, kur įkūrė bažnyčią. Buvo palaidotas kartu su žmona toje pačioje bažnyčioje, ten įmūryta atminimo lenta su užrašu: „ILL.D. Nicolaus Wolski haeres Krzemienicensis castella[nus] Witebsscen[sis] OBIIT Anno D. MDCXXI. MAI DIE 3 AETATIS SUAE 37» – «Найяснейшы Пан Мікалай Вольскі, дзедзіч Крамяніцы, кашталян віцебскі, памёр года Божага 1621 дня 3 мая ва ўзросце 37 гадоў“.
Nevin Yanıt

Biografija

Yanit savo tarptautinę karjerą pradėjo 2004 m. sudalyvaudama pasaulio jaunimo lengvosios atletikos čempionate. Grosete vykusiose varžybose sportininkė atrankiniame raunde užėmė tik šeštą vietą savo grupėje ir į kitą etapą nepateko. 2007 m. bėgike startavo Europos uždarų patalpų čempionate, kur pirmame raunde liko ketvirta savo grupėje ir vėl nepateko į kitą etapą. Tais pačiais metai lengvaatletė pasirodė ir Bankoke vykusioje universiadoje ir pelnė sidabro medalį. Sezono metu Yanit įvykdė pasaulinį normatyvą ir dalyvavo 2007 m. Pasaulio čempionate. Tąsyk sportininkei pavyko pasiekti pusfinalių bėgimus. Sportininkė debiutavo 2008 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, kur pasiekė pusfinalių bėgimus. Ji tapo geriausiai pasirodžiusia Turkijos atstove trumpų distancijų rungtyse žaidynių istorijoje. Po metų sportininkė pelnė aukso medalius Viduržemio jūros žaidynėse ir universiadoje. Sėkmingai pradėjusi sezoną bėgike vėl dalyvavo 2009 m. pasaulio čempionate. Yanit ir vėl nepapuolė į finalinį bėgimą ir pasirodymą baigė pusfinalyje. 2010 m. Europos čempionate sportininkė pelnė pirmąjį senojo žemyno pirmenybių medalį. 100 m barjerinio bėgimo distancijoje ji pagerino šalies rekordą ir pelnė auksą. Yanit tapo pirmąja Turkijos atstove laimėjusia šią rungtį.
Šeškinės ozas

Šeškinės ozas – ozas Vilniaus Šeškinės mikrorajono teritorijoje, gamtos paminklas, ledynmetinio akumuliacinio reljefo reliktas.

Šeškinės ozo kilmė

Šeškinės ozas atsirado prieš 16-18 tūkst. metų, paskutinio pleistoceno ledyno pakraštyje, kur ledas užėmė pažemėjimą. Ozas susidarė iš fliuvioglacialinių sąnašų stambiame ledo plyšyje. Šiame plyšyje tekėdamas vanduo sunešė ir suklostė iš pradžių stambesnę medžiagą, o vėliau ir smulkesnę. Visai ištirpus ledynui ir šioms sąnašoms suslūgus, žemės paviršiuje išryškėjo pailgas vingiuotas kalvagūbris, kurio dabar matoma tik viršutinė dalis.
2011 m. šalia atidarytas beveik 9 ha dydžio Ozo parkas.
Vingaudas Jonas Damijonaitis

Vingaudas Jonas Damijonaitis (g. 1935 m. rugsėjo 13 d. Šiauliuose) – teologas, Vokietijos lietuvių visuomenės veikėjas.

Biografija

1956 m. baigė Vasario 16 gimnaziją. 1956–1964 m. studijavo Getės universitete Frankfurte prie Maino, Popiežiškajame Grigaliaus universitete Romoje, jį baigė 1964 m. Filosofijos – teologijos akademijoje Paderborne (Vokietija) studijavo filosofiją ir teologiją.
Nuo 1964 m. mokytojavo vokiečių mokyklose. 1964–1978 m. dirbo Lietuvių katalikų misijoje Vokietijoje, studentų ateitininkų kapelionas. 1965–1969 m. dėstė Vasario 16 d. gimnazijoje, nuo 1982 m. gimnazijos kuratorijos narys, 1992–2005 m. – pirmininkas. Nuo 2006 m. gyvena Kauno raj.
1965–1978 m. Vokietijos lietuvių jaunimo veikėjas: 1965–1970 m. Vokietijos lietuvių bendruomenės Jaunimo sekcijos, vėliau Jaunimo metų komiteto, 1970 m. perorganizuoto į Vokietijos lietuvių jaunimo sąjungą, pirmininkas. Europos lietuvių studijų savaitės rengėjų komiteto narys. Vokietijos lietuvių bendruomenės veikėjas, 1967 m. garbės teismo narys, 1982–1984 m. valdybos pirmininkas.
Rytas (dienraštis)

Istorija

Lietuvos krikščionių demokratų partijos dienraštis, leistas vietoje „Laisvės“. Leido Minties bendrovė, „Žaibo“ bendrovė, Tiesos draugija. Ėjo 8 psl. 6 kartus per savaitę. Po 1927 m. leidinys buvo konfiskuojamas, baudžiami redaktoriai. 1936 m. dienraštis sustabdytas. Spausdino Raidės spaustuvė, Šviesos spaustuvė, „Žaibo“ spaustuvė Kaune. Leido priedą „Ryto ekstra telegrama“. Nuo 1936 m. vietoje „Ryto“ pradėjo eiti „XX amžius“.
Rašė apie Lietuvos gyvenimo aktualijas, vidaus ir užsienio politiką, krikščionių demokratų partijos veiklą.
Bendradarbiavo Konstantinas Bajerčius, Bernardas Brazdžionis, Motiejus Endziulaitis, Juozas Gabrys-Paršaitis, Liudas Gira, J. Karpis, Antanas Maceina, Aleksandras Matekūnas, J. Matijošaitis, V. Normantas, A. Pakalniškis, Kazys Pakštas, Juozas Paukštelis, Vincas Steponaitis, Stasys Šalkauskis, Antanas Vaičiulaitis ir kt.

Redaktoriai

Leonas Bistras, L. Jakubauskas, Zigmas Starkus, P. Tamošaitis, Edvardas Turauskas, Jonas Labanauskas.
Nepaisant atstumo

Siužetas

Nikas mylėjo merginą, o ji išvyko į Torontą. Jam sunku be jos, todėl vyrukas nori ją aplankyti. Į lėktuvą pavėlavo, tad su draugais vyko kemperiu. Niko tėvai pergyveno ir nenorėjo, kad sūnus išvyktų, tad pasamdė žmogų, kad šiai kelionei sutrukdytų. Pakeliui į Torontą vaikinai paima dvi žavias pakeleives. Samdinys bando sugadinti kelionę ir jam tai pavyksta. Bet net ir tokios kliūtys nesustabdys keliautojų ir jie artėja lik Toronto.
Ivar Otto Bendixson

Ivar Otto Bendixson (1861 m. rugpjūčio 1 d. – 1935 m.) – švedų matematikas. Pradžioje nagrinėjo matematikos teoriją, o vėliau ėmė dirbti taikomosios matematikos srityje.
Stogastulpis

Stogastulpis – etnografinis stulpas su vienu ar keliais liaudiškais ornamentuotais stogeliais, dengiančiais šventųjų statulėles ar kryžius. Sovietiniu laikotarpiu kūrėjų ir užsakovų valia jis iš kultinio buvo tapęs pasaulietiniu: po stogeliais nebeliko kryžių ir šventųjų. Juos pakeitė stilizuotos saulės, vainikai, varpai, įvairiausios mitinės būtybės, karaliai, literatūros personažai.
Stogastulpiai gali būti priskiriami prie paminklinės arba smulkiosios architektūros.
Būna 3–8 m aukščio, keturkampis, daugiakampis, apvalus, kartais profiliuotas. Prie jo 2–4 atramomis tvirtinami įvairių pavidalų stogeliai. Ant viršutinio stogelio įtaisoma ažūrinė, metalo kalybos būdu pagaminta viršūnė (saulutė), o po stogeliais iš 1, 2 ar 4 pusių tvirtinamos medinės polichrominės skulptūrėlės. Stogastulpiai pagal stogelių aukštį būna vieno, dviejų arba trijų aukštų. Puošnesnių stogastulpių stogelių kraštai (kartais ir atramos, liemenys) būna gausiai puošti kiaurapjūviais iš stilizuotų geomterinių, augalinių motyvų.
Stogastulpiai statyti daugiausia Žemaitijoje, rytų Aukštaitijoje, Dzūkijoje, dažniausiai pakelėse, prie sodybų, kartais kapinėse. Manoma, kad išsivystė iš nedidelių, 1–3 m aukščio, antkapinių paminklų, panašių į krikštus, su sklastomis, kryžma arba be kryžmos.
Memenčiai

Istorija

Manoma, kad 1861 m. baudžiavos panaikinimo proga Memenčių koplyčią iš plytų ir lauko akmenų pastatė Memenčių dvaro savininkas Simonas Tauginis.