google/wiki40b huggingface dataset:
Valerijonas Protasevičius

Biografija

1532–1544 m. vadovavo Bonos Sforcos raštinei. 1537 m. priimtas į Vilniaus kapitulą. 1547–1549 m. Vilniaus kapitulos dekanas. 1549 m. paskirtas vyskupu. 1549–1556 m. valdė Lucko vyskupiją. Nuo 1559 m. – Vilniaus vyskupas. 1568–1579 m. II Lietuvos statuto taisymo kolegijos pirmininkas. Kovai su reformacija pasikvietė jėzuitus. 1570 m. įsteigtą Vilniaus jėzuitų kolegiją aprūpino lėšomis ir patalpomis. 1579 m. išrūpino ATR valdovo Stepono Batoro privilegiją ir popiežiaus Grigaliaus XIII bulę, leidžiančias kolegiją reorganizuoti į universitetą.
Rimantas Baleišis

Biografija

1964 m. baigė Vilniaus universitetą. 1973 m. biologijos mokslų kandidatas.
1964–1970 m. Vilniaus universiteto, 1970–2006 m. Zoologijos ir parazitologijos instituto (nuo 1989 m. Ekologijos institutas) mokslo darbuotojas.

Mokslinė veikla

Tyrė briedžių amžiaus nustatymo būdus, pasiūlė, kaip reguliuoti briedžių tankį Lietuvos miškuose. Nustatė elninių gyvūnų pasiskirstymo ypatumus pagrindiniuose Lietuvos kraštovaizdžių biotopuose, pateikė rekomendacijų, kaip vykdyti šių gyvūnų medžioklę ir atranką. Paskelbė daugiau kaip 60 mokslinių straipsnių. Tarptautinės medžioklės ir gyvūnų apsaugos tarybos medžioklės trofėjų ekspertas.
Bronius Saveikis

Bronius Saveikis-Klajūnas (lenk. Bronislaw Saweikis, slapyvardis Tułacz, Bronek; g. 1920 m. kovo 21 d. Kuciuliškių kaime, Alytaus apskritis – m. (?)) – ginkluoto pasipriešinimo komunistiniam režimui Lietuvoje ir Lenkijoje dalyvis, Lenkijos valstybės saugumo ir MGB agentas.

Biografija

Po Antrojo pasaulinio karo įstojo į partizanų būrį, buvo Dainavos apygardos Šarūno rinktinės vado Juozo Gegužio-Diemedžio adjutantas. 1948 m. rudenį kartu su apygardos štabo žvalgybos viršininku Jurgiu Krikščūnu-Rimvydu nelegaliai perėjo Tarybų Sąjungos-Lenkijos valstybinę sieną. Slapstėsi šiaurės Lenkijoje, nuo 1949 m. įstojo į J. Sadovskio ir P. Burdyno vadovaujamą lenkų Suvalkijos partizanų būrį (jame kovojo ir kitas lietuvis Antanas Kvedaravičius). 1950 m. liepos 2 d. per apsuptį prie Plocišino kaimo (Kukavos valsčius, Suvalkų apskritis) Saveikiui buvo sužeistos kojos ir jis buvo suimtas Lenkijos valstybės saugumo darbuotojų.
Nors jam ir buvo amputuota viena koja, bet Br. Saveikis pagijo. Buvo tardomas, palaužtas ir užverbuotas. Išdavė 56 partizanų rėmėjus Lenkijoje. Tuo pačiu metu per ryšininkus susirašinėjo su savo buvusiu vadu J. Gegužiu-Diemedžiu. Kai Lenkijos saugumas B. Saveikį pilnai panaudojo, jį perdavė Tarybų Lietuvos valstybės saugumo darbuotojams.
1951 m. rugsėjo mėn. MGB inscenizavo valstybinės sienos perėjimą B. Saveikiui-Klajūnui ir keturiems lydintiems asmenims. Jie į Lietuvą atvyko persirengę lenkų partizanų uniformomis, tarpusavyje kalbėjo lenkiškai. 1951 m. rugsėjo 27 d. per J. Gegužį-Diemedį buvo suorganizuotas grupės susitikimas su Dainavos apygardos partizanais. Per susitikimą kilo susišaudymas, nuo atvykėlių iš Lenkijos kulkų žuvo: Pietų Lietuvos srities vado pavaduotojas J. Gegužis-Diemedis, jo pavaduotojas ir Šarūno rinktinės vadas Bronius Šalaševičius-Žilvitis, partizanai Boleslovas Vandenis-Narsuolis, Algirdas Salinis-Skirmantas, Stasys Krukonis-Žvaigždikis, apygardos vado adjutantas Pavasaris. Sužeistas tėvonijos vadas Juozas Karpavičius-Medelis buvo areštuotas, tardomas palūžo, buvo užverbuotas ir toliau veikė kaip agentas Juozas.
Pagal Br. Saveikio parodymus MGB suėmė 13 ryšininkų ir rėmėjų, buvo nukauta 15 partizanų. Nepaisant to Bronius Saveikis buvo teisiamas ir jam paskirta 15 metų praleisti lageryje. Tolimesnis likimas nežinomas.
Lambic

Lambic (arba savaiminės fermentacijos alus) – tai alus, gaminamas naudojant natūralias gamtoje esančias mieles (nenaudojant dirbtinai užaugintų mielių rūšių). Lambic yra vienas iš trijų pasaulyje egzistuojančių alaus tipų. Šio tipo alus gaminamas tik Pajotenlando regione (Belgijos Flamandų Brabanto provincijos vakarinė dalis, į vakarus nuo Briuselio).
Skirtingai nei ale ir lager tipų alūs, kurie fermentuojami kruopščiai atrinktomis ir užaugintomis mielių rūšimis, lambic tipo alui leidžiama užsikrėsti natūraliai gamtoje (Senės upės slėnyje Belgijoje) gyvenančiomis laukinėmis mielėmis ir kitais mikroorganizmais. Lambic alus yra neįprasto rūgštaus skonio, panašaus į sausą vyną ar sidrą.

Istorija

Žodis lambic yra prancūziškas, tačiau jis tikriausiai kilo iš suprancūzinto Lembeko (Lembeek) miestelio (į vakarus nuo Briuselio) pavadinimo. Lambic alaus istorija apima ~500 metų. Tuo metu regiono valstiečiams reikėjo silpno ir troškulį malšinančio alkoholinio gėrimo, kurį būtų galima pigiai gaminti pačiame ūkyje. Ilgainiui išsivystė skirtingos lambic alaus rūšys.

Gamyba

Lambic alūs gaminami iš ~70 % miežių salyklo ir 30 % nedaiginčių kviečių. Atšaldyta misa paliekama atidengta, kad jai užsikrėtus laukinėmis mielėmis ir kitais mikroorganizmais savaime prasidėtų fermentacija. Anksčiau matyta, kad mikroorganizmus atneša vėjas, šiuo metu suprasta, kad mielės ir bakterijos daugiausia gyvena pačiose daryklos patalpose bei mediniuose fermentavimo induose. Išskiriamos bent 86 mikroorganizmų, dalyvaujančių lambic alaus fermentacijoje, rūšys, iš jų svarbiausios mielės yra Brettanomyces bruxellensis ir Brettanomyces lambicus. Šis procesas paprastai gali vykti tik tarp spalio ir gegužės (nes vasaros mėnesiais per daug kitų, nepageidaujamų mikroorganizmų, nuo kurių alus prarūgsta).
Į lambic alų dedama labai daug apynių (apyniai stabdo nepageidaujamų mikroorganizmų dauginimąsi). Kad dėl milžiniško apynių kiekio alus nebūtų kartus, naudojami džiovinti apyniai.
Prasidėjus fermentacijai, alus perpilamas į seno ąžuolo arba kaštono statinės iš Portugalijos Porto arba Ispanijos Chereso regionų (kartais naudojamos ir naudotos vyno statinės). Alus paliekamas bręsti vienerius arba dvejus metus (kartais trejus). Statinės uždaromos nesandariai, nuo oksidacijos alų saugo mielių sluoksnis.
Subrandinti lambic alūs paprastai maišomi tarpusavyje, taip išgaunant norimą skonį. Daugelis rūšių papildomai pasaldinamos (nes yra labai rūgščios).
Tiznitas

Istorija

Tiznitą 1881 m. įkūrė sultonas Hasanas I, kaip karinį postą Suso berberų žemėse. 1912 m. regione sukilimą prieš prancūzus sukėlęs Ahmedas al Hiba pasiskelbė Tiznito sultonu.
Radžiūnų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiajame krante, prie Kirmijos upelio žiočių esančioje kalvoje. Aikštelė trikampė, smaigaliu į pietus, 40x40 m dydžio, aukštesne šiaurine dalimi, su kultūriniu sluoksniu. Šiauriniame jos krašte supiltas 40 m ilgio, 4 m aukščio, 17 m pločio pylimas, kurio 7 m išorinis šlaitas leidžiasi į 12 m pločio, 2,2 m gylio griovį. Pylimas juosia ir aikštelės pietvakarinį šoną, kur jis yra iki 1,5 m aukščio. Šlaitai statūs, 30–35 m aukščio. Piliakalnis apaugęs lapuočių mišku. Jis pradėtas tvarkyti: iškirsta dalis smulkių želdinių, įrengti laiptai.

Gyvenvietė

Šiaurės vakarų papėdėje 1 ha plote yra II a. – V a. papėdės gyvenvietė, tyrinėta 2002 m. Iki 53 cm storio jos kultūriniame sluoksnyje rasta grublėtos keramikos, gyvulių kaulų, geležinis įtveriamasis tribriaunis strėlės antgalis.

Aplinkiniai piliakalniai

Aniškio piliakalnis 8 km
Margaravos piliakalnis 13 km
Bazorų piliakalnis 12 km 
 Alytaus piliakalnis 5 km
Kaukų piliakalnis 14 km
Poteronių piliakalnis 8 km
Žilvės piliakalnis 8 km
Nemunaičio piliakalnis 9,5 km
Laukininkų piliakalnis 17 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Pakarniukai

Istorija

Nuo 1791 m. kaimas priklausė Šiaulių valsčiui, nuo 1863 m. – Gruzdžių valsčiaus Verbūnų seniūnijai, nuo 1918 m. – Šiaulių apskrities Gruzdžių valsčiui, 1950–1991 m. kaimas priklausė Šiaulių rajono kolūkiui „Gegužės devintoji“.

Aplinkinės gyvenvietės

Augučiai – 3,8 km
Apušėliai – 2,1 km
Žiogai – 2,1 km
Jauneliai – 0,7 km
Maniūšiai – 3 km
KURŠĖNAI – 16,5 km
VERBŪNAI – 2,1 km
 KUŽIAI – 7,5 km
ŠIAULIAI – 14,8 km
Chojane Serocenta

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 74 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 18 namų ir 126 gyventojai, iš kurių 3 stačiatikiai.
Moldavijos himnas

Eilės

Limba noastră-i o comoară

În adîncuri înfundată

Un şirag de piatră rară

Pe moşie revărsată.
Limba noastră-i foc ce arde

Într-un neam, ce fără veste

S-a trezit din somn de moarte

Ca viteazul din poveste.
Limba noastră-i frunză verde,

Zbuciumul din codrii veşnici,

Nistrul lin, ce-n valuri pierde

Ai luceferilor sfeşnici.
Limba noastra-i limbă sfîntă,

Limba vechilor cazanii,

Care o plîng şi care o cîntă

Pe la vatra lor ţăranii.
Răsări-va o comoară

În adîncuri înfundată,

Un şirag de piatră rară

Pe moşie revărsată.
Emilijus Andriulis

Biografija

Gimė tarnautojų šeimoje. Mokėsi Kelmės ir Raseinių gimnazijose. Jau mokykliniais metais domėjosi medicina. Baigęs vidurinę mokyklą įstojo į tuometinį Kauno valstybinį universitetą studijuoti medicinos, tačiau studijų nebaigė. 1948 m. ištremtas į Krasnojarsko kraštą. Sunkus, nepakeliamas gyvenimas, Tėvy nės, namiškių ilgesys subrandino mintį bėgti į Lietuvą. Besislapstydamas, nemiegojęs, alkanas, sušalęs ir išsekęs jis grįžo į gimtinę, tačiau legaliai gyventi negalėjo. 1950 m. teistas už pabėgimą iš tremties, teko sėdėti Minsko, Gorkio, Kirovo, Molotovo bei kituose kalėjimuose. Po Stalino mirties išleistas iš kalėjimo be teisės grįžti į Lietuvą. Apsigyveno Krasnojarske, įsidarbino statybose pagalbiniu darbininku. Statant Krasnojarsko medicinos instituto bendrabutį, susipažino su instituto studentais, kurie įžiebė viltį tęsti medicinos studijas. 1954 m. priimtas į Krasnojarsko medicinos instituto pirmą kursą. Gyveno sunkiai, jokios paramos nebuvo, tačiau didelis noras mokytis ir užsispyrimas padėjo išgyventi. Pragyvenimui ir studijoms užsidirbdavo naktimis ir išeiginėmis dienomis pakraudamas vagonus. Tik 1956 m. grįžo į Lietuvą. 1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. apgynė medicinos mokslų kandidato disertaciją, 1969 m. medicinos mokslų daktaras.
1961–1991 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, nuo 1966 m. Higienos katedros vedėjas, buvo instituto Mokslinės tarybos, Senato narys, nuo 1970 m. profesorius. Jo pastangomis 1966 m. įkurta Mokyklinės higienos katedra, vėliau buvo pavadinta Fiziologijos ir higienos katedra, dab. Sveikatos ugdymo katedra.
Svarbiausi darbai iš vaikų fizinio vystymosi antropologijos ir fiziologijos. Parašė mokomųjų priemonių.
Mbabanė

Istorija

Mbabanė įgavo svarbą XIX amžiaus pabaigoje, kai netoliese rezidavo svazių karalius Mbandzenis (Mbandzeni). Nuo 1894 m. valdoma Transvalio. Jungtinė Karalystė, laimėjusi anglų-būrų karą, prisijungė Mbabanę. Valdant anglams (1903–1968 m.) tapo kolonijos administraciniu centru, o vėliau tapo nepriklausomos Svazilando karalystės sostine.
Žvaigždinis vėžlys

Išorinės savybės

Vėžlys yra vidutinio dydžio, patelių ilgis siekia 25 cm, patinų – 15 cm. Karapaksas labai išgaubtas, nugaros skydeliai dažnai suformuoja kalnelius. Dėl gražaus šarvo labai mėgstamas auginti terariumuose. Savo pavadinimą vėžlys gavo dėl neįprasto geltono žvaigždinio rašto ant kiekvieno šarvo skydelio (išskyrus šoninius). Šarvo foninė spalva – tamsiai ruda arba juoda. Nors ši spalva atrodo labai ryški ir krentanti į akį nelaisvėje, bet gamtoje padeda vėžliui pasislėpti sausos žolės kupstuose. Patinų karapaksas mažau išgaubtas nei patelių. Plastronas didelis, nupjautas ar atvirai rantytas priekyje, giliai rantytas, perskeltas pusiau užpakalyje. Patelių plastronas daug plokštesnis nei patinų, kurių forma įdubusi.

Paplitimas

Paplitimo arealas apima Indiją nuo Orisos valstijos rytuose iki Gudžarato vakaruose ir Sindo provincijos Pakistano pietryčiuose bei pietinio Indostano taško, Šri Lankos ir šalia esančių salų.
Gyvena sausuose, apaugusiuose krūmais miškuose.

Elgesys

Žvaigždinių vėžlių aktyvumo pikas būna rytais ir vakarais. Vidurdienį slepiasi nuo karščio šešėlyje. Aktyvūs lietingo sezono metu, o sausuoju periodu miega.

Mityba

Žvaigždinis vėžlys yra žolėdis, paprastai valgo žolę, nukritusius vaisius, gėles ir sukulentinių augalų lapus. Retais atvejais maitinasi dvėseliena, tačiau nelaisvėje niekada nereikėtų maitinti mėsa.

Dauginimasis

Dauginasi lietinguoju sezonu nuo birželio iki spalio. Viena patelė gali padėti nuo dviejų iki trijų dėtaviečių po 3 – 6 kiaušinius. Inkubacinis periodas laisvėje trunka nuo 45 iki 147 dienų.

Auginimas nelaisvėje

Žvaigždiniai vėžliai laikomi terariume su padidintu oro drėgnumu. Temperatūra – 24–30°С dieną ir 22–25°С naktį. Reikalingas negilus baseinas. Vėžlius galima išvesti į lauką esant didesnei nei 24°С laipsnių temperatūrai. Skatinant dauginimąsi reikia palaikyti vėžlius 2 mėnesius 18–20°С laipsnių temperatūroje. Kiaušinių inkubacija 28–30°С ir 90% drėgnumo ore trunka nuo 54 iki 177 dienų.
Žvaigždinio vėžlio gyvenimo trukmė yra iki 80 metų.
Adolfas Peplovskis

Biografija

Gimė 1843 m. Kalvarijoje. 1863 m. sukilimo metu buvo Čenstakavos sukilėlių vadas, nuo 1863 m. spalio iki gruodžio buvo Varšuvos sukilėlių vadas. Po sukilimo suimtas ir įkalintas Varšuvos citadelėje. 1867 m. sausio 4 d. nuteistas ir ištremtas 10 metų į Sibirą.
Aušra Kazlauskienė

Biografija

1998 m. baigė Šiaulių universitetą, socialinių mokslų (edukologija) magistrė, 2005 m. socialinių mokslų (edukologija) daktarė. Šiaulių universiteto Edukologijos fakulteto dekanė.
2006–2010 m. Naujosios sąjungos Šiaulių miesto skyriaus narė. 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narė.
Jaunųjų mokslininkų sąjungos narė, Lietuvos matematikų draugijos narė. Sutuoktinis Saulius, vaikai: Gražvydas, Vėjūnė-Gražvilė.
Feria del Sol

Feria Internacional del Sol (Saulės mugė), arba Amerikos bulių karnavalas – tarptautinis kultūrinis festivalis, vykstantis Meridos mieste kiekvieną metų vasario mėnesį. Festivalį sudaro korida, kultūrinės ekspozicijos, komercinės ir zootechnikos ekspozicijos, koncertai, parados, sporto ir gražuolių konkursai La Reina del Sol („Saulės karalienė“).
Gražina Skinderytė-Kurnickienė

Mokslo įstaigos

1993–1998 m. mokėsi Kauno Juozo Gruodžio konservatorijoje, 1984 m. baigė Lietuvos muzikos ir teatro akademijos (LMTA) Irenos Laurušienės klasę.

Koncertinė, visuomeninė veikla

Nuo 1999 m. Koncertuoja Kaune, Vilniuje ir kituose Lietuvos miestuose, rengia rečitalius bei įvairių menininkų-kompozitoriaus A. Belazaro, poetės M. M. Kudarauskaitės poezijos bei muzikos ir kt. kūrybos vakarus. Koncertuose atlieka kiekvienam koncertui atskirai parengtą, įvairią programą. Su vyru, operos solistu Vytautu Kurnicku parengė per 10 koncertinių programų: „Aš myliu Jus“, „Gyvenimas yra gražus“, „Meilės žvaigždei“, „Per pasaulį nuo Baroko iki XX a.“, „Tau, brangioji Mama“ ir kt. 2005 m. gastroliavo Čikagos lietuvių operoje. 2009 ir 2010 m. gastroliavo Lenkijoje, Gyzcko mieste.

Gastroliavo Europos valstybėse: Bosinijoje ir Hercogovinoje, Vengrijoje, Kroatijoje, Austrijoje, JAV.
Kemetiškiai

Istorija

Galbūt tapatintinas 1702 m. su Molėtų krikšto metrikų knygoje užrašytais de Kiemeyszyszki, 1704 – de Kiemeyskyszki.
Lunda

Karalystė

Lundos karalystė konsolidavosi XVI a. pabaigoje, kuomet nedidelę teritoriją ėmė valdyti vadai, kurie tituluodavosi Mwaanta Gaand, t. y. "žemės valdytojais". Yra išlikę pasakojimai, kad kai kurie Lundos gyventojai migravo į vakarus, spėjama, kad jie galėjo būti imbangalų ir jaka protėviai.

Imperija

Imperijos įkūrimas apie 1680 m. siejamas su gerokai ilgesnę istoriją turėjusia Lubos karalyste rytuose. Legendos teigia, kad šios karalystės valdovo sūnus Ilunga Tšibinda atvyko į Lundą, vedė karališko kraujo princesę, o jų sūnus įkūrė naują dinastiją, kurios valdovai titulavosi Mvanta Yaw. Tuo metu valstybės dydis buvo apie 150,000 km².
Klestėjimo laikais XIX a. pradžioje Lundos imperija užėmė apie 300,000 km² ir turėjo apie 175,000 gyventojų. Tai nebuvo vieninga imperija, kadangi ji dalijosi į 12 klanų (tradicinių provincijų), kurie įjungti į imperiją mokėjo duoklę centrinei valdžiai, perėmė lundų kultūrą, kalbą, papročius. Vienas tų klanų buvo čokviai.
Per XVIII a. Lunda skatino kolonizaciją, ir jos gyventojai nešė kultūrą tolyn į rytus, įkurdami stiprias valstybes. Tokiu būdu išeiviai iš Lundos rytuose įkūrė Kazembę ir Bembą.
Liam Fray

Biografija

Gimęs Midltone, Didžiajame Mančesteryje mokytojų šeimoje, Fray lankė mokyklą kartu su 3 kitais būsimos grupės „Courteeners“ nariais, kuriuos pažįsta nuo 10-ies metų. Turi vyresnę seserį Laurą.
Pirma studijavo ekonomiką, vėliau – kūrybinį rašymą Salfordo universitete. Antraisiais studijų metais, kai „Courteeners“ išgarsėjo, paliko universitetą.

Muzikinė karjera

Įkurti savo grupę įkvėpė tokie Mančesterio kolektyvai kaip „The Smiths“ ar „Oasis“. „Noel Gallagher įkvėptas aš, vienuolikmetis, pirmąkart paėmiau gitarą, bandydamas išmokti groti „Wonderwall“,“ teigia Fray.
Visą grupės dainų muziką ir tekstus kuria pats Liamas, teigdamas, kad jos yra absoliučiai autobiografinės. Buvęs „The Smiths“ gitaristas Johnny Marr kartą pavadino Liamą „nepakankamai įvertintu dainų žodžių kūrėju“.
Sukūrė būsimas „Courteeners“ dainas „Not Nineteen Forever“ ir „Cavorting“ studijų laikotarpiu, bedirbdamas Mančesterio „Fred Perry“ drabužių parduotuvėje, ir reguliariai pasirodydavo vietiniuose klubuose su akustine programa. Nuo 2005-ųjų visus metus koncertavo vienas, o 2006-ųjų vasarą subūrė grupę ir apie Kalėdas ėmė rengti pasirodymus kaip „The Courteeners“.
Su „Courteeners“ išleido 4 studijinius albumus. Visi jie pateko į Jungtinės Karalystės albumų Top 10; „St. Jude“ ir „Falcon“ pasiekė auksinių statusus. Aukščiausią poziciją topuose grupei pelnė naujausias jos albumas „Concrete Love“ (2014), debiutavęs 3 vietoje.
2015 m. birželio 5 d. Mančesterio Hytono parke įvyko didžiausias ligšiolinis „Courteeners“ karjeros koncertas. Į jį visi 25 tūkst. bilietų buvo parduoti per 40 min.
Fray taip pat rengia akustinius solinius koncertus, grodamas grupės dainas. Vien 2013 m. jis surengė 2 pilnai išparduotus turus po Jungtinę Karalystę.
2 kartus pasirodė ant muzikinio žurnalo „NME“ viršelio (su savo grupe ir atskirai). Taip pat sukūrė debiutinio „Courteeners“ albumo „St. Jude“ viršelį, kuriam nutapė Audrey Hepburn portretą.
Mėgstamiausios grupės ir atlikėjai – „The Beatles“, „The Smiths“, „Oasis“, Stephen Fretwell, „Elbow“, „The National“ ir „Yeah Yeah Yeahs“.
Groja „Epiphone Riviera“ elektrine gitara (pagrindinė „St. Jude“ albumo eroje), „Gretsch White Falcon Double Cutaway“ elektrine gitara (debiutavo „Falcon“ eroje; pagrindinė „ANNA“ ir „Concrete Love“ erose), „Gibson Hummingbird“ akustine gitara ir kt.
Nakhonratčasima

Istorija

Iki XIV amžiaus Korato teritorija buvo pavaldi Khmerų imperijai. XVII a. Ajutajos imperijos karalius Narai įsakė pastatyti šioje vietoje naują miestą, kuris turėjo tarnauti kaip karalystės tvirtovė. Vėliau Korato miestas buvo paminėtas Siamo kronikose.
1826 m. Vientiano karalius Chao Anouvong matydamas, kad Siamas susilpnėjo, nusprendė užpulti Korato miestą. Ponia Mo, tuometinio gubernatoriaus pavaduotojo žmona, yra gerbiama už miesto išlaisvinimą nuo Anouvono armijos ir jai buvo pastatytas paminklas pačiame Korato miesto centre.
XIX amžiaus pabaigoje Koratas buvo svarbus politinis ir ekonominis centras šiaurės rytų regione.
Nuo 1962–1976 m., Vietnamo karo metu, į Korato Tailando karališkąją oro pajėgų bazę atvyko Karališkosios Tailando oro pajėgos, Jungtinių Amerikos Valstijų karinės oro pajėgos ir Karališkosios Naujosios Zelandijos oro pajėgos.

Klimatas

Nakhonratčasimos regione yra trys sezonai: karštas (vasaris-gegužė), lietingas (gegužė-spalis), šaltas (spalis-vasaris). Šaltuoju metų laiku minimalios temperatūros Korate krenta iki 18 °C, o kaimo vietovėse iki 12 °C.
Strūnaičio valsčius

Strūnaičio valsčius (arba Strunaičio valsčius) buvo rytų Lietuvoje. Centras – Senas Strūnaitis.
Vilniaus choralinė sinagoga

Istorija

1830–1840 m. Vilniuje paplito Haskala – žydų pasaulietinės apšvietos sąjūdis. 1820–1830 m. pasirodė pirmieji pasaulietiniai leidiniai – istorijos knygos, išverstos pirmojo žymaus Haskalos laikotarpio rašytojo Mordechajaus Gincburgo (1795–1846), Abraomo Dovo Lebensono (1794–1876) eilėraščiai. Vilniaus gimnazijoje atsirado moksleivių žydų. 1846 m. žydų švietėjai (maskiliai) po M. Gincburgo mirties 1846 m. nutarė, kad jiems yra būtinos patalpos susitikimams. Jie nusprendė tuo tikslu įkurti savo sinagogą. Jų iniciatyvą parėmė Vilniaus valdžia ir 1847 m. gautas leidimas atidaryti sinagogą. Ji pavadinta „Tohorat Hakodeš“ (Šventovės išvalymas). 1899 m. sinagogos vadovybė įsigijo žemės sklypą Zavalnos (dabartinėje Pylimo) gatvėje. 1902 m. architektas Dovydas Rozenhauzas parengė sinagogos pastato projektą. 1903 m. maldos namai atidaryti. Sinagoga buvo vadinama Choraline, nes joje atliekamas apeigas lydi choro giedojimas. Toks šventovės pavadinimas išliko iki mūsų dienų.
II pasaulinio karo metu sinagoga išliko, nes Nacistinės Vokietijos kariai sinagogoje buvo įkurdinę vaistinę.

Architektūra

Pastatas yra mauritaniško stiliaus, pastatytas pagal reforminį judaizmo Vokietijos sinagogų pavyzdį. Sinagoga yra dviejų aukštų. Pirmajame aukšte yra vyrų skyrius, o antrajame – moterų skyrius ir patalpa chorui. Fasade yra įrašas hebrajų kalba: „Maldos namai – šventenybė visoms tautoms“. Virš sinagogos frontono yra atvaizduotos lentelės su dešimt Dievo įsakymų. Dauguma iki šiol išlikusių mūrinių sinagogų pastatytos XIX a. II p. – XX a. pradžioje, istorizmo laikotarpiu (istorizmu vadinama architektūros kryptis, pagrįsta praeities stilistinių formų imitacija). Tuo metu daugelyje miestų ir miestelių pastatyta po antrą sinagogą šalia jau stovėjusių Kėdainiuose, Joniškyje, Kalvarijoje, Eišiškėse. Įdomūs trijų pastatų kompleksai susiformavo Kėdainiuose ir Kalvarijoje (dvi sinagogos ir skerdėjo namas). Istorizmo laikotarpio sinagogų, kaip ir kitos paskirties statinių, architektūroje egzistuoja stilistinė įvairovė, pradedant paprastų formų bestiline architektūra ir baigiant sudėtingomis viduramžių stilių, orderinių ar rytietiškų formų interpretacijomis. Išorėje naudojama nedaug dekoro elementų – dominuoja Dovydo žvaigždė arba Dekalogo motyvas. Šio stiliaus pastatuose vyrauja polichrominis žaismingumas: derinamos dviejų spalvų plytos bei balti tinko apvadai. Vilniaus sinagogoje yra neoromantinės architektūros elementų bei būdingos rytietiškos simbolikos.

Dabartis

Sinagogos pastatas restauruotas. Dažniau ėmė atvažiuoti ir giedoti sinagogoje žymūs kantoriai, tarp jų didysis dabarties kantorius Jozefas Malovanis, kuriam suteiktas Vilniaus Choralinės sinagogos garbės kantoriaus vardas. 2006–2014 m. Vilniaus religinės bendruomenės pirmininkas buvo Simonas Alperavičius. Choralinės sinagogos gabajus (seniūnas) nuo 2001 m. yra Chajimas Glikas. Šiandien sinagogoje meldžiasi Lietuvos žydų bendruomenė.
Antanas Teresas

Biografija

1978 m. baigė Smalininkų žemės ūkio technikumą, technikas mechanikas. UAB „Knituva“ direktorius.
2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
Nuo 2007 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Gražina, vaikai Gvidas, Valdas, Irma, Gedas.
Aurimas Jurgelevičius

Klubinė karjera

Karjerą kaip profesionalas pradėjo 2014 m.
2018 m. perėjo į FK Palanga. Šiame sezone aštuonis kartus žaidė A lygos rungtynėse. 2019 m. liepos 4 d. rungtynėse prieš FK Panevėžys pasižymėjo įvarčiu.
2019 m. vasarą žaidėjas paliko FK Palanga.

Karjera rinktinėse

<...>
Žninas

Istorija

Miestas rašytiniuose šaltiniuose pirmą kartą paminėtas 1136 m. 1263 m. suteiktos miesto teisės.

Žymūs žmonės

1756 m. gimė Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės astronomas, matematikas, filosofas, pedagogas Jonas Sniadeckis (mirė Jašiūnuose 1830 m.)