google/wiki40b huggingface dataset:
Kryžkaulis

Kryžkaulis (lot. os sacrum) − kaulas, susidaręs susiliejus penkiems (kartais 4 arba 6) kryžkaulio slanksteliams (vertebrae sacrales). Per kryžkaulio jungtis su dubenkauliu viršutinės kūno dalies masė pasiskirsto apatinėms galūnėms. Kaulas įeina į užpakalinę dubens sieną, yra į priekį išlinkusio apversto trikampio pavidalo. Žmogaus organizme kryžkaulio slanksteliai galutinai susijungia į vieną kaulą apie 25-uosius gyvenimo metus.

Kryžkaulio sandara

Masyvesnė kaulo dalis – kryžkaulio pamatas (basis ossis sacri) nukrypęs į viršų, o smulkesnė – kryžkaulio viršūnė (apex ossis sacri) atsigręžusi žemyn, stuburgalio link. Pamate matytomos stambaus pirmojo kryžmens slankstelio liekanos: porinė viršutinė sąnarinė atauga (processus articularis superior). Išsišovusi jo kūno priekinė briauna vadinama kyšuliu (promontorium).

Kryžkaulio šonai

Suaugę šonkaulių rudimentai ir kryžmens slankstelių skersinės ataugos sudaro šonines dalis (partes laterales), kurių viršutinė atkarpa vadinama kryžkaulio sparnu (ala ossis sacri), o išorinėje pusėje yra ausinis paviršius (facies auricularis), susinerti su klubakaulio panašiu ausies pavidalo paviršiumi. Už jo yra įdubusi kryžkaulio šiurkštuma (tuberositas ossis sacri), nuo kurios iki panašios klubakaulio šiurkštumos eina šiuodu kaulus jungiantis tarpkaulinis kryžkaulinis klubakaulio raištis (ligamentum sacroiliacum interosseum).

Kryžkaulio kanalas

Kryžkaulio viduje esantis jo kanalas (canalis sacralis) apačioje, kaulo viršūnėje, atsiveria kryžkaulio žiotimis (hiatus sacralis). Jas riboja porinis kryžkaulio ragas (cornu sacrale) – penktojo kryžmens slankstelio apatinės sąnarinės ataugos rudimentas.
Klaipėdos Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Architektūra

Bažnyčia suprojektuota architektų Nunzio Rimmaudo (Italija) ir Sauliaus Plungės, siekiant atkartoti Asyžiaus Šv. Angelų Marijos bazilikoje saugomos Porciunkulės architektūrą.
Priekulės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Liepojos rajono dalies.
Pabradės Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

Istorija

Pabradės sentikių religinė bendruomenė įkurta 2003 m. vasario 9 d. Steigiamajame susirinkime dalyvavo 242 žmonės, buvo patvirinti laikini įstatai, išrinkta bendruomenės taryba ir jos vadovė Snežana Novikova.
Iki 1990 m. vietos sentikiai priklausė Stripiškių (dab. Astravo rajone, Baltarusijoje) bendruomenei, o Lietuvai atgavus nepriklausomybę, jie atsidūrė užsienyje. Lietuvos pusėje sentikiai nesėkmingai bandė tartis su valdžia dėl medinės cerkvės atkėlimo iš Stripiškių, tačiau gavo jos pritarimą ir materialinę pagalbą turėti savo maldos namus Pabradėje. Iki tol jie lankė Švenčionių arba Vilniaus sentikių bendruomenes. Stripiškėse sentikių bendruomenė neteko didelės dalies – apie 90 proc. narių, todėl jos medinė cerkvė be parapijiečių ėmė nykti, ypač po to, kai vietos valdžia išvežė viduje buvusį inventorių. 2005 m. šventovei buvo suteiktas 3–ios kategorijos istorijos ir kultūros paminklo statusas (oficialiuose dokumentuose dabar vadinama Троицкий старообрядческий храм).
Pabradėje maldos namai buvo įkurdinti dalyje gyvenamojo namo, kurį suteikė parapijietė Nadežda Saveljeva. 2003 m. lapkričio 30 d. po remonto maldykla buvo pašventinta.
Ron Fair

Ron Fair (g. Los Andžele, JAV) yra įrašų kompanijos „Geffen Records" prezidentas, prodiuseris, talentų ieškotojas ir dainų autorius.

Biografija

Ron užaugo Los Andžele. Anksčiau Fair mokė muzikos prodiusavimo viename Holivudo universitetų „University of Sound Arts“. Jis tuomet dirbo prie kelių filmų, kaip kad „Pretty Woman“ ir „Reality Bites“, garso takelių. Jo pirmoji užimta vieta muzikos industrijoje buvo įrašų kompanijoje „RCA Records“.
2009 m. Ron Fair kartu su A. R. Rahman sukūrė anglišką „Jai Ho" versiją, kuri yra 2008 m. filmo „Lūšnyno milijonierius“ garso takelis. Jis buvo nominuotas 6 kartus „Grammy“ apdovanojimui, tačiau nei karto nelaimėjo.
Keli jo vadovaujami atlikėjai: Wild Orchid, Christina Aguilera, Prima J, Vanessa Carlton, Ashlee Simpson ir Black Eyed Peas. Šiuo metu jis vadovauja grupėms „Girlicious“, „The Pussycat Dolls“, kurių debiutinis albumas „PCD“ buvo parduotas 7 milijonų tiražu. Jis taip pat pasirašė kontraktą su Keyshia Cole ir su ja sukūrė du jos platininius albumus bei 5 JAV hitus. 2006 m. Fair tapo „Geffen Records“ vadovu.

Asmeninis gyvenimas

Ron vedęs; žmona Stefanie Ridel, dainininkė, grupės „Wild Orchid“ narė (Ron buvo ilgametis vadybininkas bei prodiuseris), turi vaiką.
Luca Cordero di Montezemolo

Luca Cordero di Montezemolo (g. 1947 m. rugpjūčio 31 d. Bolonijoje, Italija) yra verslininkas iš Italijos. Iki 2014 m. italas vadovavavo Ferrari, o iki 2010 m. – FIAT įmonėms. Nuo 2004 iki 2008 m. jis ėjo Italijos darbuotojų sąjungos vadovo pareigas. Nuo 2008 m. liepos 29 d. iki 2009 m. gruodžio pabaigos jis vadovavo jo įkurtai Formulės 1 ekipų asociacijai FOTA.

Biografija

Luca Cordero di Montezemolo gimė aristokratų šeimoje, kurios nariai per kartų kartas tarnavo Italijos kariuomenėje. Jo senelis ir prosenelis buvo Italijos kariuomenės generolai. Luca pusbrolis Andrea Cordero Lanza di Montezemolo 2006 m. tapo Italijos kardinolu.

Karjera

Jaunystėje Luca vairavo lenktyninius Lancia automobilius įvairiose ralio lenktynėse. Vėliau jis įsidarbino FIAT kompanijoje Turine, o 1973 m. iš šios kompanijos perėjo į Ferrari ir iš karto tapo Enzo Ferrari padėjėju. Po metų jis tapo Scuderia Ferrari lenktyninės komandos vadybininku, o 1975 m. – visos FIAT kompanijos lenktyninės pusės vadovu.
1991 m. lapkritį FIAT vadovas Gianni Agnelli paskyrė Luca visos Ferrari kompanijos vadovu, nes po E. Ferrari mirties italų kompanija susidurdavo su problemomis. Netrukus Luca paskyrė savo darbą tam, kad Ferrari ekipa laimėtų Formulės 1 čempionų vardus. Jis taip pat perorganizavo visą Ferrari valdymą. Italas ėjo Maserati prezidento pareigas, kai nuo 1997 iki 2005 m. Ferrari turėjo savo valdžioje šią kompaniją.
Vadovaujant Luca Cordero di Montezemolo Ferrari 1999 m. pirmą kartą nuo 1983 m. laimėjo komandinės Formulės 1 čempionės vardą, o 2000 m. (pirmą kartą nuo 1979 m.) – ir pilotų Formulės 1 čempionų titulą.
1997 m. jis buvo apdovanotas Lorenzo Bandini apdovanojimu, kuris teikiamas labiausiai patobulėjusiam jaunam lenktynininkui.
Montezemolo yra futbolo klubo Bologna F.C. 1909 viceprezidentas. Jis dažnai siejamas su įvairiomis Italijos politinėmis jėgomis, tačiau visada paneigdavo tokius gandus.
2008 m. liepos 29 d. jis įkūrė Formulės 1 komandų asociaciją, kuriai vadovavo iki gruodžio pabaigos. Naujuoju prezidentu 2009 m. gruodžio 10 d. buvo išrinktas McLaren ekipos vadovas Martinas Whitmarshas.
2010 m. balandį italas John Elkann pakeitė di Montezemolo Fiat grupės vadovo poste.
2014 m. rugsėjo 10 d. di Montezemolo pasitraukė iš Ferrari kompanijos vadovo pareigų kilus nesutarimams su Fiat Chrysler Automobiles vadovu Sergio Marchionne.
2014 m. lapkričio 26 d. italas tapo Alitalia avialinijų direktorių tarybos nariu.
2015 m. jis tapo Romos 2024 m. vasaros olimpinių žaidynių konkurso komiteto prezidentu.
2015 m. liepos 24 d. L. Montezemolo buvo įtrauktas į Tarptautinę automobilių sporto šlovės galeriją.
Pužų piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Pabalčio piliakalnis - 4 km
Šimkaičių piliakalnis - 11 km
Gudelių piliakalnis - 11 kmDanutės kalnas - 20 km
Barsukalnis - 20 kmSimėnų piliakalnis - 12 kmMolavėnų piliakalniai - 5 kmIvangėnų piliakalniai - 10 km
Nosaičių piliakalnis - 13 kmIžiniškių piliakalnis - 5 km
Londrina

Istorija

XX a. pr. į vietovę ėmė keltis anglų imigrantai. 1934 m. įkurta Londrina (pavadinimas kilo nuo portugališko Londono pavadinimo). Suklestėjo kaip kavos auginimo centras.
Valia Moriloras

Charakteristikos

Iki nusausinimo ežero plotas buvo 34 ha. Ilgis apie 800 m, plotis apie 400 m, vidutinis gylis apie 4 m. Baseino plotas – 19 km², ežero tūris – 1,36 mln. m³. 75 dienas per metus ežeras būna užšąlęs. Krante buvo įrengtas smėlio pliažas, valčių prieplauka, sporto aikštelės. Ežerą supa Valios Moriloro parkas. Moldavijos TSR laikais, žiemą, ant ežero buvo įrengiama miesto čiuožykla.

Nusausinimas

2006 m. birželį ežere įvyko ekologinė katastrofa – visa ežero žuvis išplaukė į paviršių. To priežastis liko neišaiškinta, todėl buvo pradėtas pastovus patruliavimas ežero pakrantėse. 2006 m. spalį buvo pradėtas ežero sausinimas norint jį išvalyti ir vėl užpildyti vandeniu.
2013 m. darbai buvo baigti, ežeras vėl užpildytas vandeniu.
Mažeikių Pavasario pagrindinė mokykla

Istorija

Mažeikių 7-oji vidurinė mokykla įkurta 1989 metais. 1990 m. mokyklą baigė pirmoji 37 devintokų laida. 1992 m. baigė pirmoji dvyliktokų laida. 1994 m. jai suteiktas Pavasario vardas, pagal gatvę, kurioje ji pastatyta. 2012 m. mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą.
Andriejus Dručkus

Andriejus Dručkus (1928 m. balandžio 9 d. Vaičėnuose, Obelių valsčius - 2018 m. rugpjūčio 28 d. Obeliuose ) – mokytojas, Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos tarybos ir valdybos pirmininko pavaduotojas, Obelių visuomeninio istorijos muziejaus įkūrėjas ir vedėjas.

Biografija

Pokario metais dalyvavo sistemingame pasipriešinime sovietiniam okupaciniam režimui: nuo 1944 m. buvo ryšininku, o nuo 1945 - Vyties kuopos partizanu.  1965–1974 m. Kauno Jono Jablonskio vidurinės mokyklos mokytojas ir kraštotyrininkų būrelio vadovas. 1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys. 1998 m. įkūrė ir vadovauja Obelių visuomeniniam istorijos muziejui, kuriame sukaupta daugiau nei 3000 eksponatų, tarp kurių – numizmatikos, Baltijos šalių valstybinių apdovanojimų, tautodailės, partizaninės kovos dokumentų rinkiniai, daugiau kaip 400 knygų bei katalogų apie rezistenciją, tarpukario ir atkurtos Lietuvos kariuomenę. Rokiškio krašto muziejaus darbuotojas.
Vienas iš knygos „Obeliai-Kriaunos“ (1998 m.) autorių.
Vaikai Audrė, Gintaras, Birutė, Jūratė.

Lakūnų karstų gelbėjimas

1970 m. gelbėdamas nuo sunaikinimo Kauno medicinos instituto rūsyje rastus, per Antrąjį pasaulinį karą paslėptus S. Dariaus ir S. Girėno karstus (variniai buvo palikti Medicinos instituto katilinėje, o ąžuoliniai – palėpėje) kartu su Kazimieru Aidinavičiumi juos atsivežė į mokyklos kraštotyros muziejų. Ir vieni, ir kiti karstai buvo sumaniai užmaskuoti, tačiau ilgainiui žinia apie juos pasiekė tuometinę valdžią, ir A. Dručkus 1974 m. buvo pašalintas iš mokyklos, o karstai atsidūrė elektros skydinės patalpoje. Tuomet A. Dručkus, pasitaręs su Tadu Koronkevičiumi, nutarė karstus pavogti iš mokyklos ir paslėpti Kaune besikuriančiame Visuomeniniame sportinės aviacijos muziejuje (A. Mickevičiaus g. 2). Visi karstai iš mokyklos buvo išgabenti vieną 1974 m. birželio naktį senu automobiliu „Moskvič“. Muziejuje karstai saugiai stovėjo iki 1989 m. gegužės 9 d., kai jis buvo uždarytas.
Kretingalės valsčius

Kretingalės valsčius buvo Mažojoje Lietuvoje, į šiaurės rytus nuo Klaipėdos. Centras – Kretingalė.
Atasu

Istorija

Atasu įkurtas 1929 m.
Liberai

Liberai (arba amerikoliberai, savivardis Americo-Liberian) – Afrikos nacija, gyvenanti Liberijoje. XXI a. pradžioje iš viso buvo apie 75 000 žmonių (2,5% Liberijos gyventojų).

Istorija

Nacija susiformavo XIX a. – XX a. pradžioje afroamerikiečiams, kurie iš JAV į Liberiją kėlėsi nuo 1822 m., sumišus su atvykėliais iš Barbadoso ir kitais juodaodžiais. Sudaro daugumą Liberijos inteligentų, vyrauja tarp verslininkų.
1847–1980 m. liberų atstovai vadovavo Liberijos politinei valdžiai. Vienas žymiausių veikėjų Viljamas Tubmanas (valdė 1944–1971 m.), siekęs suartinti liberus ir vietinius gyventojus. Išimtinę padėtį jie ir jų Tikrųjų vigų partija prarado po 1980 m. valstybės perversmo, kai buvo nužudytas jų prezidentas Viljamas Tolbertas, ir po 1989–1994 m. bei 1999–2003 m. pilietinių karų.

Kultūra

Materialioji liberų kultūra europietiška. Kalba anglų ir kreoline anglų kalba. Dauguma tikinčiųjų – protestantai, yra katalikų. Pagrindiniai verslai – prekyba ir amatai. Palyginti su kitomis Liberijos etninėmis grupėmis, liberai labiau išsilavinę. Vyrauja mažoji šeima. Praktikuojama santuokinė išpirka.
Kretingos lobis

Kretingos lobis – Kretingos rajono savivaldybės teritorijoje rastas vėlyvųjų viduramžių sidabro lydinių ir papuošalų lobis.

Lobis

Lobio radimo aplinkybės nežinomos. 1938 m. radiniai iš Kretingos pateko į Kauno istorijos muziejų (dab. Vytauto Didžiojo karo muziejus). Lobį sudaro 6 pusiau perkirsti lietuviški trikampio pjūvio lydiniai, vadinamosios „poltinos“, 2 antkaklės pintu vytiniu lankeliu, 2 pasaginės segės ir kabučių apyvara. Lydinių masė 528 g. Viena iš segių unikali, ornamentuota ir su inkrustacija, kita tokio tipo segė rasta Stakliškių lobyje.
Piktupėnų valsčius

Piktupėnų valsčius buvo vakarų Lietuvoje. Centras – Piktupėnai.
Harperio Sala

Siužetas

Į Harperio salą atšvęsti Henrio Dun ir Trišės Velington vestuvių suvažiuoja visa šeima ir draugai. Tačiau netrukus šventinę susirinkusiųjų nuotaiką užtemdo kraupus įvykis - nužudomas vienas iš svečių. Negalėdami patikėti tuo, kas vyksta, žmonės netikėtai tampa egzotiškos salos įkaitais. Prieš septynerius metus jaunojo geriausios vaikystės draugės Ebės Mils, kurios lūpomis ir yra pasakojama ši kraupi istorija, mama taip pat buvo nužudyta šioje saloje. Tuo metu už kraupias žmogžudystes atsakomybę prisiėmė vietinis serijinis žudikas Džonas Veikfildas. Sugrįžusiai po daugybės metų, Ebei vėl tenka iš naujo išgyventi užmarštin jau nugramzdintą košmarą.
Pasklidusi žinia apie šioje vietoje anksčiau įvykdytą mistišką nusikaltimą privers herojus patikėti prakeiksmu, nes paslaptingas asmuo seka Veikfildo pėdomis ir vieną po kito žudo svečius. Izoliuotoje saloje netikėto įvykio užklupti vestuvininkai ne tik bandys išvengti nežinomo žudiko, bet bet ir įminti šių nekaltų žmonių mirčių mįslę. Deja, gyvi išliks tik keli, o žudiko vardas ir atsakymai į visus iškilusius klausimus paaiškės tik paskutinėje trylikos epizodų mistinės dramos dalyje.

DVD išleidimas

Harper's Island: The DVD Edition visų serijų DVD buvo išleistas 2009 m. rugsėjo 8 d.
Pektinas

Pektinas – struktūrinių polisacharidų kompleksas, aptinkamas sausumos augalų ląstelių sienelėse. Pirmąkart išskirtas ir aprašytas 1825 m. Gaminamas pramoniniu būdu kaip balti ar rusvi milteliai, ir naudojamas kaip tirštiklis uogienėse, želė. Taip pat naudojamas kaip užpildas medikamentuose, saldainiuose, kaip sulčių ir pieno gėrimų stabilizatorius, ir yra maistinių skaidulų šaltinis. Dažniausiai išskiriamas iš citrusinių vaisių.

Biologija

Pektinas aptinkamas augalų ląstelių pirminėse sienelėse ir tarpuląsčiuose, ypač nesumedėjusiose augalo dalyse. Jis sujungia ląsteles tarpusavyje ir suteikia audiniams standumo. Pektino kiekis, sudėtis ir struktūra priklauso nuo augalo rūšies, amžiaus, ir skiriasi tarp atskirų augalo dalių. Nokstant vaisiams, tarpuląsčiuose esantis pektinas suskaidomas, ląstelės atsiskiria ir vaisius suminkštėja. Panašus procesas vyksta lapų pamatuose augalams metant lapus. Pektinas priskiriamas tirpioms maistinėms skaiduloms ir mažina cholesterolio kiekį kraujyje.
Mezőkövesdi SE

Istorija

Klubas įkurtas 1975 m. Debiutavo 2013/2014 m. elito divizione, užėmė 15 vietą. Iškrito iš elito.
Marija Efrosinina

Biografija

Baigė vidurinę mokyklą su aukso medaliu. Efrosinina mokėsi Kijevo universitete, užsienio kalbų katedroje kaip vertėja anglų ir ispanų kalbomis.
Būdama devyniolikos, ji debiutavo Pershyi Natsionalnyi programoje Happy Bell. 2002 metais ji gavo Teletriumph prizą nominacijoje Geriausias TV šou.
Ji kartu su Pavlo Shylko vedė 2005 m. Euroviziją, kuri vyko Kijevo sporto rūmuose, renginį stebėjo maždaug 150 milijonų žmonių.
2010 m. Efrosinina pagal „Fokus“ (Фокус) žurnalą užėmė 77 vietą tarp įtakingiausių moterų Ukrainoje.
XVIII amžiaus 5-as dešimtmetis

XVIII amžiaus penktasis dešimtmetis prasidėjo 1741 metais ir baigėsi 1750 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XVII amžius – XVIII amžius – XIX amžius
Dešimtmečiai: 10-as 1-as 2-as 3-as 4-as - 5-as - 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as
Metai: 1741 1742 1743 1744 1745 1746 1747 1748 1749 1750

1742

Šių metų svarbiausi įvykiai:
Stanisław Jastrzębski

Biografija

Gimė 1894 m. lapkričio 16 d. Kaune. Tėvas Gžegožas priklausė Lenkijos karalystės ir Lietuvos socialdemokratams. Nuo 1909 m. dirbo metalo gamykloje Liepojoje. 1914 m. paimtas į Rusijos imperijos kariuomenę, kovojo prie Rumunijos. Nuo 1917 m. dirbo geležinkelio dirbtuvėse Belgorode. Vėliau grįžo į Kauną, tada į Ukmergę, kur Lietuvos nepriklausomybės kovų metu organizavo komunistinę valdžią. 1919 m. suimtas, bet jau 1920 m. paleistas ir įsidarbino statybose Ukmergėje. 1921 m. išvyko į Varšuvą, įstojo į metalo pramonės darbininkų sąjungą, iki 1939 m. dirbo metalo gamyklose. 1923 m. įstojo į Lenkijos komunistų partiją. Nuo 1942 m. priklausė komunistinei Gwardia Ludowa pasipriešinimo grupei. 1944 m. po Varšuvos sukilimo išvežtas į Zakročimo koncentracijos stovyklą. Nuo 1945 m. dirbo Lenkijos darbininkų partijos Varšuvos provincijos komitete. Nuo 1947 m. Ščecino statybos bendrovių vadovas. Mirė 1967 m. rugsėjo 5 d. Ščecine.
San Marinas (miestas)

Ekonomika

San Marino ekonomika anksčiau buvo uždara, o pagrindindinis pajamų šaltinis buvo akmenskaldystė. Dabar yra daugiau ekonomikos rūšių turizmo, prekybos, pašto ženklų pardavimo ir iš dalie žemės ūkio, kuris pastaruoju metu nusmuko, dėka.

Turizmas

Per metus miestą aplanko apie 3 mln. turistų ir tapo svarbiu turizmo centru. Iš turistų 85 % yra italai. Be to mieste yra daugiau nei tūkstantis parduotuvių, kur daugybė įvairiausių prekių.
Smuklė

Smuklė, karčema, taverna (angl. inn, tavern) – ekonominės ar vidutinės klasės maitinimo paskirties įstaiga, gebanti aptarnauti vidutinius žmonių srautus, turinti licenciją pardavinėti alkoholinius gėrimus, orientuota į žmonių socializacijos poreikius ir teikianti pobūvių bei apgyvendinimo paslaugas. Užsakymai maistui priimami pagal meniu, atsiskaitoma užsakant arba apsilankymo pabaigoje.
Siekiama kompromiso tarp aptarnavimo greičio, kainos ir kokybės bei išlaikyti platesnį prieinamumą bei populiarumą, stengiamasi sukurti jaukią, kartais teminę, aplinką tinkančią įvairaus dydžio kompanijoms. Paprastai jungiama su baru, siūloma įvairių šalių populiarių patiekalų, gėrimų bei užkandžių norint įtikti kuo platesniam lankytojų ratui. Ruošiant patiekalus atsižvelgiama į įtaką savikainai, kokybei ir paruošimo greičiui: dalis populiariausių patiekalų ar jo dalių gali būti paruošta iš anksto, dalis ruošiama pagal užsakymą, dalis – iš pusfabrikačių. Atsisakoma paslaugų savikainą stipriai didinančių maisto produktų, aplinkos detalių, personalo.

Gali būti rengiami žmones suburiantys vieši ar privatūs renginiai, pvz., gyvos muzikos vakarai, gimtadienio pobūviai, banketai.
Mažoji žąsis

Išvaizda

Mažoji žąsis yra naminės žąsies dydžio. Balta dėmė ant kaktos gerokai didesnė už baltakaktės žąsies, aplink akis – oranžinis žiedas. Patino ir patelės balta dėmė kaktoje nusitęsia už linijos, jungiančios priekinius akių kraštus. Nugara rudai pilka, juosmuo pilkesnis. Plasnojamosios plunksnos pilkai juodos su baltais stiebais. Pagurklis, krūtinė ir kūno šonai šviesiai pilki. Ant krūtinės – netaisyklingos juodos dėmės. Pilvas ir pauodegys balti. Snapas gelsvai rožinis, nagas balsvas. Kojos raudonai geltonos. Jauniklių visos spalvos blankesnės nei suaugusiųjų, baltos dėmės kaktoje nėra, pilvas vienspalvis, snapas juosvai pilkas, kojos pilkai geltonos. Aplink akis – šviesiai geltonas žiedas.

Paplitimas

Gyvena šiaurinėje Eurazijoje nuo Norvegijos iki Čiukčių kalnyno. Europinėje dalyje arealas siekia Arkties vandenyną, o azijinėje – Obės, Jenisejaus, Lenos žemupius. Į pietus paplitusi iki šiaurinės medžių ribos.
Žiemoja Pietų Europoje, Viduržemio, Juodosios, Kaspijos jūrų bei Persų įlankos pakrantėse, Pietryčių Azijoje.
Iš visų per Lietuvą praskrendančių laukinių žąsų, mažoji žąsis visada buvo pati rečiausia.

Biologija

Peri ir gyvena ne tik tundroje, bet ir kalnų žemupiuose, kalnų ežeruose, pajūrio uolėtuose skardžiuose. Žiemoja pajūryje, atvirose stepėse, lygumose. Į tolimas keliones skrenda labai aukštai, o šiaip skraido netvarkingais pulkais. Mažosios žąsys iš poilsio ar maitinimosi vietų iš karto pakyla labai aukštai, o leidžiasi – labai staigiai. Iš visų žąsų tai yra pati baikščiausia rūšis. Apsistoja tik nuošaliose vietovėse. Nakvoja sekliuose vandenyse tankios augalijos prieglobstyje.
Perimvietėse lizdai vienas nuo kito gana toli, gerai užmaskuoti, sunkiai prieinami: tarp skurdžių krūmynų, upių, pajūrio skardžiuose, tarp akmenų ir uolų, kalnų atšlaitėse tarp samanų plotelių. Lizdai sukraunami negrabiai, netaisyklingai iš pernykščių sausų augalų, šakelių, samanų, pūkų. Vienoje dėtyje paprastai būna 4–6 kiaušiniai, sveriantys apie 74 gramus. Patelė peri apie 27 dienas. Tik išsiritusius jauniklius abu poros nariai veda į dar nuošalesnę vietą. Šiuo laikotarpiu mažosios žąsys būna dar paslaptingesnės ir atsargesnės.
Minta augaliniu maistu.
Pembrukas (Malta)

Istorija

Gyvenvietę kaip karinę zoną įkūrė britai XIX a. 2-ojoje pusėje. Jie ir suteikė pavadinimą, pagerbdami Pembroko grafą R. Herbertą (1791–1862).
Oguzas

Istorija

Tai sena Kaukazo tautos udų gyvenvietė, seniau vadinta Vartašenu (arm. Վարդաշեն, azer. Vartaşen). XIX a. čia gyveno udai, azerbaidžaniečiai, armėnai, kalnų žydai. XX a. pr. prasidėjus etniniams neramumams, dalis krikščionių pasitraukė į Gruziją. 1968 m. suteiktas miesto statusas. Prasidėjus Karabacho karui tautiniai konfliktai dar labiau paaštrėjo, ir dabar mieste gyvena beveik vien azerbaidžaniečiai. 1991 m. Vartašenas pervadintas į Oguzą.
Veisiejų Šv. Jurgio bažnyčia

Istorija

Pirmąją bažnyčią Veisiejuose apie 1525 m. pastatė Jurgis Simanavičius. Jis 1526 m. dovanojo turto. 1674 m. minima medinė apiplėšta bažnyčia be kunigo. 1762 m. iš lentų pastatyta laikina, o 1767 m. – medinė bažnyčia. 1766 m. Veisiejuose įkurta Šv. Rožančiaus brolija. Masalskiai iki 1768 m. pradėjo statyti mūrinę bažnyčią. Mirus Veisiejų dvaro savininkui, darbai sustojo. 1777 m. įsteigta parapinė mokykla.
Dabartinę mūrinę bažnyčią pastatydino nauja Veisiejų dvaro savininkė Viktorija Oginskytė-Zinevienė. Bažnyčia pradėta statyti XVIII a. 7-ajame dešimtmetyje, baigta 1817 m.
1870 m. parapijoje pradėtos kovos dėl lietuviškų mišių. Nuo 1897 m. kas antrą sekmadienį pradėtos laikyti lietuviškos pamaldos. 1900 m. lenkiškai kalbantys miestelėnai, norėdami sutrukdyti lietuviškai giedantiems, bažnyčioje sukėlė muštynes.
1907 m. klebono T. Zubrio rūpesčiu bažnyčia remontuota, restauruoti 3 paveikslai. 1907 m. įsikūrė „Žiburio“ draugijos skyrius, įsteigęs biblioteką-skaityklą. 1922 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa.
Per kelerius metus iki 2010 m. į bažnyčią atvežta 10 Šv. Jurgio skulptūrų. 2010 m. balandžio 23 d. (per Jurgines) į bažnyčią iš visos Lietuvos atvežta dar 13 Šv. Jurgio skulptūrų.

Architektūra

Bažnyčia tinkuoto mūro. Turi neobaroko ir klasicizmo bruožų. Šventoriaus tvora akmenų mūro.
Vilniaus taboras

Vilniaus (Kirtimų) taboras – čigonų (romų) taboras, įsikūręs Vilniaus pietiniame pakraštyje, Naujininkų seniūnijoje, Kirtimų mikrorajone. Tai didžiausias ir seniausias Lietuvos taboras, didžiausios čigonų koncentracijos vieta Baltijos šalyse.
Taborą sudaro trys dalys – Aukštutinis (Viršutinis) taboras, įsikūręs Čigonų gatvėje, Užusienio miško apsuptyje, Žemutinis (Apatinis) taboras, įsikūręs Meistrų gatvės gale, prie geležinkelio atšakos ir  kitapus Vilniaus–Lydos geležinkelio esantis Rodūnios kelio taboras. Aukštutinis taboras susidarė apie 1956 m., priėmus sėslumo įstatymus; jame gyvena leči romai – vietiniai Lietuvos ir Lenkijos romai. Žemutiniame tabore gyvena kotliarai, apie 1947 m. atsikraustę iš Moldavijos. Greta stovi Kirtimų geležinkelio stotis, atvyksta 3 ir 4 maršrutų autobusai.
Tabore 2016 m. buvo apie 80 gyvenamųjų būstų. Seniau jų skaičius siekė apie 100. Visi jie pastatyti nelegaliai. Vienintelis legalus namas - mūrinis daugiabutis Žemutiniame tabore. 2005 m. ten buvo registruota 511 žmonių. Taboras pasižymi skurdžiomis gyvenimo sąlygomis, garsėja kaip prekybos narkotikais (heroinu) centras. Aukštutinis taboras tvarkingesnis, ten gyvenantys čigonai yra katalikai. Dalis namų turi elektrą, veikia palydovinė televizija. Žemutinis taboras, kuriame gyvena čigonai stačiatikiai, yra skurdesnis, sudarytas iš keliolikos trobesių.