google/wiki40b huggingface dataset:
ELISA

ELISA (Enzyme-Linked ImmunoSorbent Assay) – biocheminis metodas, dažniausiai naudojamas imunologijos srityje, siekiant nustatyti antikūnių ar antigeno buvimą mėginėlyje. ELISA buvo naudojama kaip diagnostinė priemonė medicinoje, augalų patologijos studijose bei įvairių pramonės sektorių kokybės kontrolės procesuose.
Supaprastintas proceso aprašymas: nežinomas antigeno kiekis pritvirtinamas prie paviršiaus, tada paviršius praplaunamas atitinkamais antikūniais, kurie prisijungia prie antigeno. Prie naudojamo antikūnio prijungiamas fermentas, kuris chemiškai paveikia vėliau pridedamą medžiagą, kurios pokytis gali būti atitinkamai interpretuojamas. Pvz., fluorescentinio ELISA atveju, apšvietus mėginėlį, antigeno/antikūnio kompleksai švyti, kas suteikia galimybę pamatuoti antigeno kiekį.
Vilkų Kampas

Istorija

Radiniai Vilkų Kampo kapinyne byloja, kad kaimo teritorijoje gyventa jau IV a.
Priklausė Švėkšnos dvaro valdai (XV a. vid. – 1820 m.), Vilkėno dvarui (1820–1861 m.), Švėkšnos valsčiui, Švėkšnos apylinkei. 1880-1882 m. Vilkų Kampo gyventojai kovojo su Vilkėnų dvaru dėl žemių atribojimo. 1864-1904 metais kaime veikė „daraktorių mokykla“, gyveno aktyvių knygnešių. Yra buvusi pradinė mokykla (įsteigta 1919 m.). Sovietmečiu priklausė „Ašvos“ tarybiniam ūkiui (1959–1992 m.), pastatyta karvidė. Kaime veikia klojimo teatras (nuo 1997 m.). 2006 m. trims gatvėms suteikti pavadinimai: Vilkų Kampo, Ašvos ir Švėkšnelės.
Tarapakos regionas

Geografija

Vandenyno pakrantėje driekiasi lyguma, kurią dengia Atakamos dykuma (šiaurėje) ir skurdžios pampos (pietuose). Pietinėje dalyje prasideda Čilės pakrantės kalnagūbris. Regiono rytuose iškilę Andų kalnai (čia jų aukštis siekia beveik 6 km), šiaurės rytuose sudarantys Altiplano pakraštį. Bolivijos pasienyje stūkso Iruputunku ugnikalnis. Gausu druskos lygumų ir druskingų ežerų. Šiaurinis regiono pakraštys priklauso Loa baseinui.
Šalčia (laikraštis)

Šalčia – Šalčininkų krašto laikraštis, leistas nuo 1990 m. liepos 27 d. iki 1998 m. Šalčininkuose.

Istorija

Leistas lietuvių ir rusų kalba. Iki 1995 m. ėjo ir lenkų kalba. Įsteigė Lietuvos kultūros ir švietimo ministerija, leido valstybinė įmonė „Šalčia“. Nuo 1995 m. steigėja ir leidėja – UAB „Šalčios kraštas“. Iki 1991 m. rugpjūčio ėjo kartą, tris kartus per savaitę, nuo 1993 m. – du kartus per savaitę. 1991 m. gegužės 25 d. prijungtas laikraštis „Laba diena“. Spausdino Šalčininkų spaustuvė. Tiražas 1991 m. – 1700 egz. lietuvių k., 3000 egz. rusų k. ir 1200 egz. lenkų k., 1997 m. – 110 egz. lietuvių k. ir 1640 egz. rusų k. Vietoje „Šalčios“ leidžiami laikraščiai „Šalčios žinios“ (rus. Вести Шальчи), „Mūsų kraštas“ (Наш край).
Skineikiai

Istorija

Skineikų vietovė minima 1607 m. Padustėlio dvaro inventoriuje. 1836 m. kaime gimė kunigas Jurgis Pranckūnas-Pranckevičius, kurio tėvelius carinė valdžia 1864 m. ištrėmė į Samaros guberniją, o į sodybą atkėlė rusų kolonistą.
Manoma, kad kaimo pavadinimas atsirado nuo žodžio „išskinti“ (iškirsti) mišką.
Šiaulių universiteto Taryba

Šiaulių universiteto Taryba – kolegialus Šiaulių universiteto valdymo organas.
Eiliniai Tarybos posėdžiai rengiami ne rečiau kaip keturis kartus per metus. Rektorius užtikrina Tarybos veiklai reikiamas organizacines sąlygas.
Harariai

Kilmė ir istorija

Hararių protėviais dažniausiai laikoma senovinė tauta harlai, kurie gyveno gerokai didesnėje krašto dalyje ir kalbėjo semitiškos arba kušitiškos kilmės kalba. Jiems priklauso senoviniai nekropoliai ir akmeniniai statiniai, statyti iki XV a. Svarbiausi jų miestai buvo Metehara, Hararas ir Dire Dava.
X a. į kraštą atėję arabai išplatino jų tarpe islamą. Vienas pirmųjų jų mokytojų buvo Abdirahman bin Isma’il al-Jabarti. Kita žymi asmenybė, į kraštą nešusi islamą, buvo Abadir Umar ar-Rida, kuris 1216 m. atvyko iš Arabijos, vedė vietos moterį ir įkūrė čia mečetę. Jis prisimenamas kaip šventasis, o jo kapas lankomas piligrimų. Nuo XIII a. harlų žemes valdė Ifato sultonatas, kurį XV a. pakeitė Adalio sultonatas.
Pradedant XVI a. harlų žemes nusiaubė oromo migracijos, kurios labai stipriai sumažino jų populiaciją. Braukämper (2002) iškelia prielaidą, kad dėl šių migracijų harlų gyvenamos teritorijos buvo atskirtos į keletą „salų“ ir išsivystė į atskirus etnosus: tai buvo zajai, guragiai ir harariai. Pastarieji nuo oromų antpuolių užsisklendė Harario mieste. Vienas pirmųjų jų valdovų Nuras ibn Mudžahidas aplink miestą pastatė galingas sienas, kurios išlikę iki dabar.
Harare suklestėjo rafinuota musulmoniška kultūra, kurioje pynėsi Etiopijos ir islamiškosios kultūros įtakos. Jie naudojo hararių kalbą, kuri buvo rašoma arabų raštu. Harariai kontroliavo pelningą prekybą karavanų keliais tarp pajūrio ir Etiopijos kalnyno. Aplinkinės tautos hararius vadino adere, bet šis terminas laikomas žeminančiu.
1875 m. hararių gimtinę Hararo miestą užėmė Egiptas. Šiam valdant, sustiprėjo hararių ryšiai su musulmoniškuoju pasauliu. 1887 m. miestas prijungtas prie krikščioniškos Etiopijos imperijos. Nutiesus Adis Abebos-Džibučio geležinkelį, Hararo prekybinė galia sumenko, o jį nustelbė netoliese išaugusi Dire Dava. Ilgainiui tai lėmė hararių migracijas į didesnius miestus siekiant geresnio gyvenimo.
Karinis filmas

Karinis filmas – filmo žanras, kurio dėmesio centre – karas, ypač sausumos, jūrų ir oro karinių pajėgų mūšiai. Šios scenos perteiktos pagal dramos žanrą. Ypač daug karinių filmų sukurta XX a.
Režisieriaus Samuel Fuller teigimu, „karinių filmų tikslas – emociškai ar asmeniškai perteikti žiūrovui karo veiksmą“.
Kariniuose filmuose dažnai rodomos kovų, išlikimo ir pabėgimo, pasiaukojimo scenos, paliečiamos kovos beviltiškumo ir nežmoniškumo, karo poveikio visuomenei temos, moralinės ir žmogiškos karo problemos. Daugiausiai pastatoma karinių filmų, paremtų II pasauliniu karu. Kariniuose filmuose istorijos būna išgalvotos, paremtos biografija arba istorija.
Tokios šalys kaip Kinija, Indonezija, Japonija ir Rusija karinius filmus kuria pagal savo tradicijas, istorinius mūšius ir paliečia tokius žanrus kaip veiksmo, istoriniai ir romantiniai filmai.
Pagrindiniai karinių filmų subžanrai yra šie: dokumentika, komedija, propaganda, filmai apie povandeninius laivus, animacija, anti karo filmai, filmai apie karinius kalinius.
Rankinis stūmoklinis vandens siurblys

Rankinis stūmoklinis vandens siurblys – prietaisas, kurio veikimas remiasi skysčių mechanikos dėsniais. Vandeniui pakelti iš gelmių į žemės paviršių yra naudojama mechaninė energija, o vandens judėjimą lemia slėgių skirtumas. Vandeniui pakelti reikalingas energijos kiekis priklauso nuo to, kokiame gylyje yra statinis vandens lygis (SVL) bei į kokį aukštį reikia pakelti siurbiamą skystį.

Veikimo principas

Kai siurblio rankena yra judinama aukštyn ir žemyn, skystis juda iš didesnio slėgio į mažesnį. Kai stūmoklis yra pakeliamas į viršų, siurblio viduje sumažėja slėgis, vanduo ima tekėti pro siurblio apačioje esantį atbulinį vožtuvą (vožtuvas B) į siurblio vidų. Kai stūmoklis leidžiasi žemyn, vanduo yra slegiamas, didėja slėgis. Atbulinis vožtuvas esantis siurblio apačioje užsidaro, o atbulinis vožtuvas esantis ant ištekėjimo angos (vožtuvas A) atsidaro ir vanduo veikiamas slėgio išsilieja pro atsivėrusią angą į lataką.

Panaudojimo sritis

Šio tipo rankiniai vandens siurbliai plačiausiai naudojami sodininkystėje,, geriamo vandens tiekimui besivystančiose šalyse bei gyvenvietėse, kurios neturi prieigos prie elektros energijos išteklių. Siurblių pasirinkimą dažnai lemia itin ilgas gyvavimo ciklas ir maža kaina. Šio tipo siurbliai yra pritaikyti siurbti ir alyvą.
Dvergai

Dvergai – skandinavų mitologinės būtybės, nykštukai, gyvenantys Svartalfaheimo (Nidavelo) pasaulyje. Siejami su akmenimis, požemiu ir kalvyste. Tapatinami su juodaisiais elfais svartalfariais, kartais su troliais. „Voluspoje“ nykštukai skirstomi į tris gentis, kurias valdo: Motsognis, Durinas ir Dvalinas, kuris pagal Hávamál „atnešė“ runų rašymo meną. Nykštukai galėjo būti žemesnio rango dievybės panašiai kaip ir elfai. Minima, kad dangaus skliautą laiko keturi nykštukai: Nordris („šiaurė“), Sudris („pietūs“), Austris („rytai“) ir Vestris („vakarai“).
Nykštukai dvergai kilo iš milžino Imio lavono, kai dievai: Odinas, Vilis ir Vė kūrė pasaulį. Jie staigiai atsirado lyg lervos mirusio milžino kūne. Dievai suteikė protą ir žmogišką išvaizdą. Dvergai aprašomi kaip žmogui negražios ir mažios ūgiu, palyginus su žmogumi, būtybės. Dvergai bijo saulės šviesios, kuri gali juos paversti akmeniu. Gyvena Nidavele, viename iš devynių skandinavų kosmologijos pasaulių. Dvergai dažniausia savanaudžiai, godūs ir išradingi. Jie yra nagingi kalviai, padarę daugumą dievų artefaktų. Jų padaryti daiktai: Odino ietis Gugnis ir auksinis žiedas Draupnis, Toro kūjis Mjolnis, Sivės auksiniai plaukai, Frėjos vėrinys Brisingamenas, Freiro laivas Skidbladnis. Dvergai taip pat gamino tam tikros rūšies šalmus hulidsjalmus (huliðshjálmr) bei apsiaustus, kurių dėka tapdavo nematomi. Minima, kad skandinavų nykštukai kerštingi. Kai karalius Svafrlamis privertė dvergus Dvaliną ir Duriną pagaminti magišką kardą Tirfingą, dvergai kardą prakeikė. Pasakojama, kad karalius Sveigderas vyliojamas nyštuko įsikalino akmenyje.
Rusės sritis

Miestai

Borovas, Bjala, Vetovas, Dve Mogilas, Rusė, Slivo Polas.
Kauno paliaubos

Istorija

1920 m. spalio 9 d. praėjus vos dviems dienoms po Suvalkų sutarties prasidėjo vadinamasis Želigovskio maištas, kurio tikslas buvo užimti kuo daugiau naujai susikūrusios Lietuvos valstybės teritorijos. Po mėnesį trukusių kovų Lietuvos kariuomenei pavyko lapkričio 21 d. sustabdyti lenkų agresiją Giedraičių mūšyje ir pradėti kontrpuolimą, tačiau Tautų Sąjungai reikalaujant kariniai veiksmai tą pačią dieną nutraukti siekiant sustabdyti tolimesnį karo veiksmų išsiplėtimą. Tautų Sąjungai siekiant sudaryti paliaubas tarp abiejų šalių 1920 m. lapkričio 29 d. Kauno geležinkelio stotyje pasirašyta paliaubų sutartis tarp Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių atstovų. Pagal šią sutartį nustatyta 6 km pločio neutralioji zona tarp Lietuvos ir Liucijaus Želigovskio kariuomenių bei numatyta surengti plebiscitus ginčijamose teritorijose, tačiau šie taip niekada ir nebuvo surengti, o L. Želigovskio užimta teritorija prijungta prie Lenkijos.
Specializuotas magistras

Specializuota magistras (pranc. Mastère Spécialisé, MS) – kvalifikacinis laipsnis, suteikiamas, baigus podiplomines vadybos arba inžinerija studijas sukurta 1986 m. Conférence des Grandes Écoles.
Kursas trunka vienerius metus, įskaitant ne mažiau kaip keturių mėnesių stažuotės. Kursai yra dėstomi prancūzų arba anglų kalba.
Yra MS daugelyje sričių: astronautika, informatika, biologija, vadyba ...
NK Aluminij

Istorija

Klubą išlaiko „Talum“ kompanija, užsiimanti aliuminio gavyba (dėl to ir pavadinimas).
Franšizė

Franšizė – dviejų juridiškai savarankiškų įmonių sutartimi reguliuojama ilgalaikio bendradarbiavimo forma, kai už tam tikrą vienkartinį ir/arba nuolatinį atlyginimą viena įmonė (franšizės gavėja) gauna galimybę tiksliai apibrėžtomis sąlygomis naudotis tam tikromis kitos įmonės (franšizės davėjos) teisėmis. Šių teisių objektas yra galimybė naudotis franšizės davėjo firmos vardą, pardavinėti ir/arba gaminti jos prekes, naudotis jos sukaupta patirtimi ir pan. Franšizės davėjas įsipareigoja franšizės gavėjui teikti įvairią pagalbą statant bei įrengiant įmonę, organizuojant jos darbą ir pan. Franšizės sutartys skiriasi nuo kitų kooperacijos formų tuo, kad pasižymi lankstumu, apima ne tik prekes ir technologiją, bet ir kruopščiai parengtas rinkodaros priemones, ypatingą dėmesį skiria įmonės ir prekių įvaizdžio formavimui.
Franšizė – sutartis, pagal kurią franšizės davėjas už piniginį atlyginimą suteikia ilgalaikę teisę franšizės ėmėjui (verslo savininkui) naudoti franšizės davėjo firmos vardą, logotipą, technologijas, vadybos metodus, veiklos bei sprendimų žinias ir paslaptis.
Franšizė – produkcijos realizavimo sistema, kai įmonė veikia tarsi ji būtų sudedamoji dalis plačiai žinomos, pripažintos, su savu prekiniu ženklu ir technologija bei įranga užsienio kompanijos.
Stuobrys

Stuobrys – tebestovintis miręs arba pažeistas medis. Dažnai būna be viršūnės, viršutinių šakų, perlūžęs. Stuobrys susidaro į medį trenkus žaibui, apnikus kenkėjams ar ligoms. Stuobrys nemaišytinas su kelmu – šis būna nedidelis ir dažniausiai susidaro nukirtus medį. Dažniausiai susidaro spygliuočių medžių stuobriai. Ilgainiui stuobrius nuverčia vėtros.
Stuobriai yra svarbi paukščių buveinė. Juose uoksus įsikuria geniai, lizdus suka ereliai žuvininkai, tulžiai.
Mergelės kūnas (filmas)

Turinys

Kartą profesorius Ulderiko išvydo gatvėje gražuolę Terezą ir nebegalėjo jos išmesti iš galvos. Nusamdęs ją tarnaite, profesorius pradeda mokyti gundymo meno, kad vėliau pats galėtų pasinaudoti jo vaisiais, tačiau Tereza ir jos draugė Čečina turi kitą planą kaip panaudoti naujus įgūdžius...
Domantai (Šiauliai)

Geografija

Kaimas išsidėstęs prie kelių  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  ir senojo vieškelio Šiauliai – Meškuičiai. 5 km į šiaurės rytus nuo kaimo yra vieta, kur 1236 m. įvyko Saulės mūšis.

Aplinkinės gyvenvietės

Tautiniai – 1,8 km 
 Strazdai – 1,3 km
Jurgaičiai – 0,3 km
Jurgeliškiai – 0,8 km
Dvarlaukis – 1 km
ŠIAULIAI – 7 km
Povilaičiai – 1,5 km
Tatjana Kriliuvienė

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus universitetą, romanų – germanų filologijos dėstytoja.
Šiaulių r. Kuršėnų Lauryno Ivinskio gimnazijos anglų kalbos mokytoja ekspertė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių rajono skyriaus narė. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Šiaulių rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Arvydas, vaikai Lina, Povilas.

Profesinė veikla

Mokytoja yra tarptautinio išorinio studijų kokybės vertinimo ekspertė, Microsoft „MS įrankiai ir programos švietimui“ mokytoja-konsultantė, ankstyvojo užsienio kalbų mokymo konsultantė, „Paramos kolegai“ modelio fasilitatorė, Microsoft pasaulinio mokyklų turo projekto koordinatorė.

Mokytoja yra parengusi ir išleidusi anglų kalbos mokymo priemones (vadovėlių, testų, darbo sąsiuvinių, mokytojo knygų, garso įrašų), kurios buvo patvirtintos Lietuvos Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos ir naudojamos bendrojo ugdymo mokyklose.
Jonavos Beit Midrash Hagadol sinagoga

Pavadinimas

Sinagogos pavadinimas (Bit Medrash Hagadol) reiškia „studijų namai“. Tai viena iš dviejų didžiųjų sinagogų Jonavoje stovėjusių viena šalia kitos. Šalia stovėjusi pagrindinė Jonavos Beit Knesset Hagadol sinagoga sunaikinta karo metais.
Minerva šarvuotasis automobilis

Aprašas

Kompensuojant padidėjusią automobilio masę galiniai ratai buvo sudvigubinti. Automobilis neturėjo durelių, kad šarvinis korpusas būtų standesnis. Įgulai tekdavo lipti per bortą. Kovos skyrius buvo vientisas (jį pagal formą vadindavo „vonia“), jame buvo vairuotojo, vado, kulkosvaidininko ir kulkosvaidininko padėjėjo vietos. Įgulos dydis svyravo nuo 3 iki 6, joje galėjo būti pora šaulių. Kovos skyrius priekyje buvo plokščias, o gale suapvalintas. Žiediniame pamate buvo įrengta kulkosvaidžio turelė, leidusi šaudyti į bet kurią pusę. Kulkosvaidis buvo standartinis oru aušinamas 8 mm Hotchkiss (1909, 1912 ar 1914 m. modelio), pridengtas skydu.
Variklio liukas ir radiatorius buvo šarvuoti.

Tolesnė raida

1914 m. į šarvuotuosius automobilius buvo perdaryta apie 30 „Minervų“, kol gamyklą užėmė Vokietijos kariuomenė.
1916 m. konstrukcija buvo visiškai atnaujinta. Atviras korpusas buvo uždengtas stogu. Kulkosvaidis buvo paslinktas atgal, jį uždengė šarvinis bokštelis atvira nugarine puse. Buvo įrengtos dvejos durelės.
Bent viena „Minerva“ buvo apginkluota Puteaux 37 mm patranka. Kiek tokių „Minervų“ buvo pagaminta nėra žinoma.

Panaudojimas

Šarvuotieji automobiliai „Minerva“ sudarydavo trijų automobilių būrius, kurie būdavo motorizuotų kavalerijos dalinių dalis. Minervos buvo naudojamos žvalgybai, pėstininkams paremti ugnimi, tolimiems reidams vokiečių kariuomenės užnugaryje. Jų pravažumas buvo gana ribotas.
Vokiečių kariuomenė buvo trofėjais paėmusi 4 „Minervas“ (1914 m. modelio) ir jas modifikavo. Šie trofėjiniai automobiliai buvo panaudoti įsiveržiant į Rumuniją. Bent vienas buvo panaudotas Berlyne 1919 m. Kiti buvo perkelti į Rusijos frontą, kur buvo naudoti iki 1917 m. Dėl tvirtumo jie ilgai išliko ginkluotėje, žandarmerijos daliniuose juos dar naudojo 1933-1935 m.
Raketų šachta

Raketų šachta – požeminė, cilindro formos talpykla, skirta laikyti ir leisti tarpžemyninėms balistinėms raketoms. Dažniausiai raketa būna šiek tiek giliau nuo žemės paviršiaus.
Iki 1960 metų tarpžemyninės raketos buvo leidžiamos specialiose bazėse nuo žemės paviršiaus. Tarybų Sąjunga raketas leisdavo tiesiog nuo žemės paviršiaus. Jos buvo lengvai pažeidžiamos amerikiečių bombardavimams. Raketų šachtos idėja pirmą kartą pasiūlyta 1950 metais Didžiojoje Britanijoje, kaip vieta laikyti Blue Streak raketoms. Nors Blue Streak projektas buvo atšauktas, amerikiečiai adaptavo raketų šachtos idėją.
Tėvų žemė (Kaunas)

Tėvų žemė – Lietuvos žemės savininkų sąjungos laikraštis, ėjęs 1991–1992 m. Kaune.

Istorija

Tiražas 1991 m. – 8200 egz., 1992 m. – 5000 egz. Išėjo 11 numerių.
Mogiliavo ekonomija

Mogiliavo ekonomija – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštijos valstybinė žemės valda, ekonomija, kurios pajamos priklausė Lenkijos karaliui ir Lietuvos didžiajam kunigaikščiui kaip atlyginimas už Lietuvos didžiojo kunigaikščio pareigas.

Istorija

Įkurta 1589 m. iš iki tol gyvavusios Mogiliavo seniūnijos žemių. 1604 m. turėjo 194 kaimus, suskirstytus į 12 vaitysčių. Karalius ekonomiją paprastai nuomodavo Lietuvos didikams. Pirmuoju Mogiliavo ekonomijos administratoriumi buvo Leonas Sapiega, paskutiniu (1736–1772 m.) – Mykolas Pociejus. 1772 m. Mogiliavo ekonomijos žemes užgrobė Rusijos imperija; tuo metu Mogiliavo ekonomija turėjo 25 063 vyriškosios lyties asmenis. Imperatorė Jekaterina II didžiąją dalį Mogiliavo ekonomijos žemių ir valstiečių išdalijo artimiesiems: V. Čičagovui – 3997 vyriškosios lyties asmenis, A. Jermolovui – 4445 vyriškosios lyties asmenis, Aleksandrui Rimskiui–Korsakovui – 5829 vyriškosios lyties asmenis.
Šventoji (Baltija)

Istorija

Šventosios upė (rivulum, qui Sanctus dicitur – „upė, kurią Šventa vadina“) minima 1370 m. Hermano Vartbergiečio Livonijos kronikoje. Upės pavadinimas nusako jos sakralinę reikšmę senajame lietuvių tikėjime (kilmė iš žodžio šventas).
Vytautas Aleksa

Vytautas Aleksa (1930 m. gruodžio 20 d. Gaisriai, Marijampolės apskr.) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, technologijos mokslų daktaras.

Biografija

1948 m. ištremtas į Sibirą (Krasnojarsko kraštas). 1958 m. grįžo į Lietuvą. 1963 m. baigė Kauno politechnikos institutą, 1971 m. technikos mokslų kandidatas.
1963–2002 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) Gamybos automatizavimo katedros dėstytojas, 1992–1995 m. – Procesų valdymo katedros vedėjas. Nuo 1975 m. docentas.
Svarbiausi darbai iš procesų valdymo. Aštuonių išradimų autorius.
The Legend of Zelda: Skyward Sword

Apie žaidimą

„Skyward Sword“ buvo išleistas 2011 m. lapkritį „Nintendo Wii“ konsolei pasauliniu mastu. Tradiciškai serijos žaidimams, žaidėjas žaidžia valdydamas herojų žaliais drabužiais su kardu ir skydu. Žaidimo eiga apima kovas su įvairiais monstrais, trofėjų ir raktų ieškojimus, šalutinių misijų vykdymą, galvosūkių sprendimus 3D kompiuterinės grafikos aplinkoje. Esamose parduotuvėse herojus gali tobulinti ginklus, pirkti atstotamąsias porcijas. Dialogai su kitais veikėjais vaizduojami teksto languose.
Žaidimo mechanika yra susieta su „Wii“ konsolės judesiui jautriais valdikliais. Dešinėje rankoje laikydamas Wii Remote Plus valdiklį (arba Wii Remote su įmontuotu Wii Motion Plus) žaidėjas imituoja kardo judesį, o kairėje rankoje laikydamas Nunchuk − skydo judesį. Žaidime įvestos naujovės, nebuvusios kituose serijos žaidimuose: ištvermės limitas, kuris išsenka herojui spurtuojant, laikantis už atbrailų rankomis ar stumiant dėžes. Išsekus šiam limitui herojus trumpai negali padaryti beveik nieko (pavargsta). Kita naujovė yra skydo susidėvėjimo limitas − jam išsekus reikia įsigyti naują skydą.

Žaidimo priešistorė

„Skyward Sword“ chronologiškai yra anksčiausia „The Legend of Zelda“ žaidimų dalis. Pasaulį sukūrusios dievybės jame paliko paslaptingą galios artefaktą, kurį užvaldęs, pasak legendos, galėtų įgyvendinti savo norus. Ši galios artefaktą saugojo deivė, pasaulio gyventojų globėja. Demonai sukilo, kad užvaldytų šį artefaktą. Deivė surinko išlikusius žmones ir kartu su žemės dalimi iškėlė aukštai juos į dangų, kad nepasiektų demonai, bei atskyrė skraidančias salas nuo žemės neperskrendamų debesų sluoksniu. Žemės paviršiuje vykusį mūšį prieš demonus visgi laimėjo deivė ir likę pasaulio gyventojai, tačiau salos su žmonėmis liko danguje. Jose deivė paliko savo stebuklingą kardą ir pati paliko pasaulį. Per šimtus metų tiek istorija, tiek žemės paviršius dangaus gyventojams virto tik legenda.
Diosdado Macapagal

Biografija

1936 m. baigė šv. Tomo universitetą Maniloje. Dirbo advokatu. Nuo 1941 m. dirbo Filipinų prezidento administracijoje patarėju teisės klausimais. Antrojo pasaulinio karo metu dėstė, dalyvavo pasipriešinimo judėjime, kovojusiam prieš Japonijos okupaciją. Nuo 1946 m. iki 1949 m. dirbo Filipinų užsienio reikalų sistemoje. Nuo 1949 m. iki 1957 m. buvo renkamas Filipinų Kongreso Atstovų Rūmų nariu. 1957 m. išrinktas Filipinų viceprezidentu. 1961 m. išrinktas Filipinų prezidentu. Užsienio politikoje orientavosi į JAV, vidaus politikoje pasisakė už kainų ir nedarbo mažinimą. 1965 m. pralaimėjo rinkimus F. Marcosui. 1971 m. išrinktas konstitucinės konvencijos, kuri parengė naująją Filipinų konstituciją, nariu. 1979 m. sukūrė opozicinę Nacionalinę sąjungą už išvadavimą.