google/wiki40b huggingface dataset:
Analitinė mašina

Analitinė mašina – Č. Babidžo suprojektuotas mechaninis universalus programuojamas skaičiuotuvas, šiuolaikinių kompiuterių prototipas.
Analitinės mašinos idėja kilo Č. Babidžui 1834 m., kai įstrigo Skirtumų skaičiavimo mašinos konstravimas. Analitinė mašina ne tik automatizavo veiksmus, bet ir galėjo būti užprogramuota nustatyto operacijų rinkinio vykdymui nurodyta tvarka. Tad ji galėjo išspręsti praktiškai bet kurį skaičiavimo uždavinį. Jos konstrukciją Č. Babidžas tobulino iki pat mirties, tačiau veikiančio modelio nesukonstravo.
Analitinė mašina turėjo beveik visus šiuolaikinio kompiuterio bruožus. Ji galėjo būti užprogramuota naudojant Džozefo-Mari Žakaro sukurtas perfokortas. Buvo numatytos trijų tipų perfokortos: skaičiams, aritmetinėms operacijoms ir duomenų įkėlimo bei išvedimo operacijoms valdyti. Kiekvieno tipo perfokortas turėjo skaityti atskiras perfokortų skaitytuvas.
Mašina turėjo „atmintį“, kurioje buvo galima saugoti skaičius ir tarpinius rezultatus rezultatus (iki 1000 skaičių po 50 skaitmenų). „Malūnas“ atlikdavo pagrindines aritmetines operacijas. Skaičiavimai buvo atliekami dešimtainėje skaičiavimo sistemoje. Mašina galėjo pakartoti operaciją (ciklas) ir turėjo sąlyginio vykdymo (priklausomai nuo skaičiavimo rezultatų) galimybę. Rezultatų pateikimui buvo numatytas spausdintuvas, braižiklis ir skambutis. Taip pat buvo numatyta galimybė perforuoti skaičius į perfokortas, kad vėliau juos būtų galima iš jų nuskaityti.
Mašina turėjo būti varoma garo katilo. Ji būtų buvusi 30 m ilgio ir 10 m pločio. Patirtį, įgautą projektuojant Analitinę mašiną, Č. Babidžas vėliau panaudojo tobulinant Skirtumų mašiną.
1842 m. italų matematikas Luigi Menabrea parengė Analitinės mašinos aprašymą prancūzų kalba. Kitais metais jis buvo išverstas į anglų kalbą. Jį lydėjo platūs poeto lordo Bairono dukros Ada Lovelace komentarai (pasirašyti pseudonimu).
Ada buvo gabi matematikė, studijavo astronomiją, muziką ir lotynų kalbą. Būdama 18 m. amžiaus ji 1833 m. susipažino su Č. Babidžu ir aktyviai domėjosi jo išradimais. Ji sukūrė programą Analitinės mašinos valdymui, kurią galima laikyti pirmąja kompiuterine programa. Ji buvo skirta Bernulio skaičių sekos suradimui. Jos vardo garbei 1979 m. programavimo kalba buvo pavadinta Ada.
Ada įvedė ir kertinius programavimo terminus, tokius, kaip „darbinė ląstelė“ (šiais laikais – kintamasis), ciklas, paprogramė, paprogramių biblioteka, indeksinis registras, modifikuojamos komandos ir kitus.

Vystymas ir įtaka

1878 m. Britų pasiekimų moksle asociacija pasisakė prieš Analitinės mašinos sukonstravimą. Vis dėlto 1910 m. Babidžo sūnus Henris pranešė, kad yra sukonstruota dalis Analitinės mašinos, kuri skaičiuoja π reikšmės kartotinius (tiesa, klaidingai), ir spausdintuvas. Deja, ši dalis nebuvo programuojama.
Analitinės mašinos idėja buvo gerokai primiršta. Tiesa, 1915 m. Percy Ludgate rašė apie ją ir net parengė savo analitinės mašinos projektą (kuri irgi nebuvo sukonstruota). Ši buvo mažesnė ir būtų galėjusi per 6 sekundes sudauginti du 20 skaitmenų skaičius. Apie Babidžo mašiną žinojo išradėjai Leonardo Torres y Quevedo bei Vannevar’as Bušas.
Deža Vu (1988 filmas)

Deža vu – meninis filmas, tarybinė-lenkiška gangsterinė avantiūristinė komedija-farsas, kurio veiksmas vyksta Odesoje.

Siužetas

1920-ieji. Rusijoje – NEPas, o JAV – sausas įstatymas. Čikagos butlegerių mafija (pogrindiniai prekiautojai spiritu) ieško išdaviko Miko Ničo – Mikitos Ničeporuko. Žinoma, kad jis pabėgo į Odesą, kur atidarė didįjį kelią: vežti spiritą šiaurės Arkties vandenyno krantais iš Rusijos į JAV. Nuspręsta nužudyti išdaviką. Dėl to pakviečiamas pats žinomiausias samdomas žudikas – slavų kilmės amerikiečių gangsteris, pavarde Polakas, kuris kaip profesorius entomologas keliauja į Sumatrą gaudyti drugelių ir atvyksta į tarybinę Odesą aplankyti tėvo kapą. Aukos paieškose samdomas žudikas papuola į pačias netikėčiausias situacijas, susijusias su Odesos ir beprotiškos epochos ypatumais. Kadangi jis yra pirmasis garlaivio Niujorkas – Odesa keleivis, jam priskiriama gidė – komjaunuolė Gluško, neduoda ramybės pionieriai ir žurnalistai. Iššokęs iš traukinio ir susitrenkęs galvą Polakas užmiršta, kas yra iš tikrųjų (amnezija) ir bando gyventi pagal savo legendą – kaip profesorius. Ničiporukas, pažinęs žudiką, bando jį nužudyti. Polokas išgyvena tai atminties atgavimo, tai praradimo periodus (deja vu). Filmo finalas atitinka mintį ir pavadinimą, kaip dar vienas dežavu: panašu, visa istorija vėl pasikartos, šį kartą – su samdomu žudiku, atvykstančiu nužudyti paties Polako už tai, kad šis neįvykdė užsakymo.
San Mamés stadionas

Istorija

Stadionas atidarytas 1913 m. rugpjūčio 21 d. ir yra vienas iš seniausių Ispanijos stadionų. Prieš 1982 m. stadionas buvo beveik perstatytas XII pasaulio futbolo čempionatui, kurio metu vyko trys tarptautinės varžybos šiame stadione. 2006 m. kovą buvo patvirtintas planas naujam klubo stadionui statyti. Statybų darbai buvo pradėti 2010 m. rugpjūtį. Naujasis klubo stadionas [[San Mamés stadionas (2013 m.)|San Mamés, kurio statybų kaina siekė 16 milijonų eurų, buvo atidarytas 2013 m.
Stadione Black Ice World Tour metu grojo AC/DC.
Jack Johnson

Biografija

Jack Johnson gimė garsaus banglentininko Jeff Johnson šeimoje. Banglenčių sporto pradėjo mokytis būdamas 5 metų. Lankė Kahuku Vidurinę mokyklą Oahu Nort Šoro. Johnson pradėjo rašyti dainas kolegijos metais Kalifornijoje, Santa Barbaros universitete, grojo gitara.
Karl Kautsky

Biografija

1874 m. studijuodamas Vienos universitete įsijungė į socialistinį judėjimą, bendraudamas ir su F. Lasalio šalininkais, ir su anarchistais bei pozityvistais. 1875 m. SPD narys. 1881 m. susipažino su K. Marksu ir F. Engelsu, bendradarbiavo su jais ir propagavo jų teoriją, 1885–1888 m. dirbo F. Engelso asmeniniu sekretoriumi. 1882 m. įsteigė ir iki 1917 m. redagavo SPD teorinį laikraštį „Neue Zeit“, iki 1888 m. Londone, vėliau Štutgarte. Vienas iš Erfurto programos autorių, parašė „Erfurto programos komentarus“ (1882). Londone parašė knygas „K. Markso ekonominis mokymas“ (1887), „T. Moras ir jo Utopija“ (1888). Grįžęs į Vokietiją parašė „Naujausiojo socializmo pradininkai“ (1895), „Bernšteinas ir socialdemokratų programa“ (1899). K. Kautskis II Internacionalo steigimo iniciatorius ir vienas iš vadovų. Vėliau domėjosi 1905–1907 m. Rusijos revoliucija, kritikavo bolševikinį požiūrį į darbininkų judėjimą, kovojo ir su E. Bernšteino revizionizmu, ir su R. Liuksemburg radikalizmu. Prieš I pasaulinį karą paskelbė ultraimperializmo teoriją, kad monopolinis kapitalas sudaro pasaulinį kartelį, kontroliuojantį ekonomiką ir politiką. Teiginys, kad toks kartelis panaikina karo grėsmę, netrukus buvo paneigtas praktikoje. 1917 m. su Hugo Hase įkūrė Vokietijos nepriklausomąją socialdemokratų partiją, tačiau 1922 m. pritarė jos dešiniojo sparno susijungimui su SPD. 1918 m. vyko padėti Armėnijos socialdemokratams, po rusų okupacijos grįžo į Austriją. Nuo 1924 m. gyveno Vienoje, po anšliuso persikėlė į Prahą, po to į Amsterdamą.
Alūksnės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Alūksnės rajono dalies.
Le Mano prototipai

Le Mano prototipai (dažniausiai trumpinama LMP) yra ilgų distancijų lenktynių sportinių automobilių tipas. Tokie automobiliai laikomi greičiausiais uždarų ratų kategorijos automobiliai, naudojami trasų lenktynėse dabartiniame sporte. Tokių automobilių kaina ir priežiūra yra panašūs į Formulės 1 automobilių išlaikymą, o didžiausias greitis dažnai pasiekiamas didesnis.
Pirmą kartą LMP kategorija buvo įregistruota 1992 m. 24 valandų Le Mano lenktynėse.
Priimtinė žemė

Priimtinė žemė – XVI a. pab.–XIX a. vidurio Lietuvos ir Vakarų Baltarusijos valstiečių skirtinės žemės rūšis.
Atsirado iš laisvų, dar neįdirbtų žemių, kurių daug liko, išmatavus žemę valakais, ir įdirbtų, bet dėl įvairių priežasčių (karų, badmečių) apleistų žemių. Feodalai, norėdami daugiau pajamų, tokias žemes valstiečiams atiduodavo kaip priimtinę žemę lengvatinėmis sąlygomis (už činšą; lažo už priimtinę žemę eiti nereikėjo, už neįdirbtas žemes ir činšas nebuvo didelis).
Priimtinės žemės daugėjo po karų bei epidemijų. Valstiečiai ją gaudavo neribotam laikui, priimtinė žemė likdavo jiems kaip skirtinė žemė. Nuo XVIII a. priimtinės žemės mažėjo, nes, išplitus lažui ir sumažėjus laisvų žemių, valstiečio naudojamos žemės nereikėjo skirstyti į sėdimąją ir priimtinę. Priimtinė žemė į privalomuosius inventorius buvo įrašoma su sėdimąja.
Aegna

Aegna – sala Talino įlankoje, Baltijos jūroje, priklauso Estijai. Nuo Talino nutolusi 14 km į šiaurę. Administruojama Talino savivaldybės. Salos plotas – 3 km². Pakrantės ilgis 10 km, turi du smėlėtus paplūdimius bei maždaug 15 km pėsčiųjų takelių. Aukščiausias taškas iškilęs 13 m virš jūros lygio.
2015 m. sausio 1 d. saloje gyveno 6 nuolatiniai gyventojai. Vasaros mėnesiais reguliariai plaukioja nedidelis keltas.
Sala buvo naudojama kariškių. Yra išlikęs stebėjimo bokštas, požeminiai tuneliai, kt.
Sprigtas (žaidimas)

Sprigtas – pirštų miklumo ir koordinacijos žaidimas, primenantis miniatiūrinį biliardą ant šachmatų lentos. Žaidžiamas šaškėmis ant kietos šachmatų dėžės tipo lentos.
Šaškės ant lentos rikiuojamos įvairiais būdais (pradžioje ant kraštinių langelių eilių eilėmis), tarp jų statant sieneles, bokštelius iš kelių šaškių. Tikslas sprigtu į savo šaškę numušti nuo lentos bent vieną priešininko šaškę, neprarandant nė vienos savosios, tuomet gaunamas naujas ėjimas. Nukritus bent vienai ėjimą dariusio žaidėjo šaškei eina jau jo priešininkas. Kėlinys baigiasi numušus visas priešininko šaškes.
Kai tarp dviejų vienos spalvos šaškių atsiduria viena ar kelios priešininko šaškės, leidžiamas ypatingas smūgis – dviejų rankų smiliais staiga suspaudžiamos savos šaškės, išstumiant tarp jų atsidūrusias priešininko šaškes. Šis smūgis gana rizikingas, kadangi neretai priešininko šaškės lekia nenuspėjama kryptimi, numušdamos smūgiuojančio šaškes.
Įgudęs žaidėjas pažįstamoje lentoje ir pažįstamomis šaškėmis (reikia gerai žinoti lentos paviršiaus slidumą, lygumą, šaškių masę) gali pradėjęs kėlinį numušti visas priešininko šaškes neduodamas jam nė vieno ėjimo. Tuomet jo priešininkui reikia laukti klaidos, kuri gali pasitaikyti tik po kelių kėlinių. Patyręs žaidėjas kaip ir biliarde apskaičiuoja pozicijas, kur sustos mušamos priešininko ir savos šaškės (kad po to būtų patogu numušti priešininko šaškes), apskaičiuoti rikošetus (kad vienu sprigtu numušti kelias ne tiesėje stovinčias šaškes), gerai apskaičiuoti sprigto jėgą (kad priešininko šaškės nukristų, o savos liktų ant lentos).
Sprigtas paprastai žaidžiamas ilga kėlinių serija. Laimėjus kėlinį laimėjusio padėtis pasunkinama – jo šaškės priartinamos prie priešininko šaškių eilės. Kai laiminčiojo šaškių eilė atsistoja ant priešpaskutinės langelių eilės ir laimima, tuomet pralaiminčiojo šaškės rikiuojamos įvairiais bokšteliais po to – tam tikromis figūromis („ratas“, „lėktuvas“ ir pan.).
Jei laimintysis laimi ir šiuos kėlinius, žaidimas pradedamas pradinėje pozicijoje, bet laimintysis žaidžia viena šaške mažesniu rinkiniu. Jei ima laimėti žaidėjas, kuris iki šiol pralaimėdavo, iki tol laimėjęs žaidėjas ima su savo šaškėmis trauktis atvirkščia kryptimi. Taip žaidžiamas sprigtas gali trukti dešimtis ar net kelis šimtus kėlinių.
Antonijs Urbšs

Biografija

Gimė 1879 m. lapkričio 29 d. Rokiškyje. Būdamas 10 metų neteko tėvo ir su mama išvyko gyventi į Varkavos kaimą, kur baigė mokyklą. 1898 m. įstojo į Sankt Peterburgo kunigų seminariją, 1903 m. įšventintas į kunigus ir pakviestas kunigo Jeronimo Klopotovskio dirbti į Mogiliavą. 1903-1904 m. Varaklianų Šv. Marijos bažnyčios vikaras. 1904-1911 m. Rygos Šv. Pranciškaus bažnyčios vikaras. 1911-1920 m. Daugpilio Mergelės Marijos Nekaltojo Prasidėjimo bažnyčios prepozitas. 1922 m. pradėjo dirbti Rygos arkivyskupijoje. 1924 m. tapo monsinjoru, o 1937 m. prelatu. 1938 m. birželio 29 d. tapo naujai įkurtos Liepojos vyskupijos vyskupu. 1944 m. rugsėjį pasitraukė į Vokietiją, kur apsistojo Loros kapucinų vienuolyne. Po II pasaulinio karo lankėsi dipukų stovyklose, kur laikydavo mišias. 1949 m. pavasarį išvyko į Montserato vienuolyną. 1953 m. kovo 22 d. vienuolyne apsilankius popiežiui Pijui XII jam buvo suteiktas Pontificio Solio Adstans titulas. Mirė 1965 m. rugpjūčio 17 d. Montserato vienuolyne, kur ir buvo palaidotas vienoje iš kriptų.
Šverino pilis

Šverino pilis (vok. Schweriner Schloss) − neorenesansinė pilis Vokietijoje, Meklenburgo-Pomeranijos žemėje, Šverine, Šverino ežero saloje.
Šverino pilis, dar vadinama Šiaurės Noišvanšteinu, pastatyta XIX a., buvo Meklenburgo-Šverino didžiųjų hercogų rezidencija.
Pilį gaubia ištaigingi neorenesanso stiliaus fasadai, bokštai ir bokšteliai, dantytos sienos, išpuoštos skulptūromis ir daugybe dekoro elementų; į dangų kylančios smailės. Ne mažiau puošnus pilies interjeras − jame yra daugiau nei 80 menių. Pasigrožėti galima ir parku − čia yra kanalai, figūrinės augalų kompozicijos, gėlynai.
Dabar pilyje įsikūręs Žemės parlamentas; šalia pilies prasideda Šverino senamiestis su puošniais namais, pastatytais per pastaruosius šimtmečius.
Lietuvos futbolo varžybos 1996–1997 m.

I lyga

Aukščiausios lygos varžybos buvo suformuotos kaip atskiri dviejų grupių (A ir B) turnyrai. A grupėje kovota dėl 1-8 vietų, o B grupėje dėl 9-16 vietų. Turnyrai vyko 4 ratų sistema.
Jonas Zolubas

Biografija

1979 m. baigė Kauno politechnikos instituto Šiaulių vakarinį fakultetą, Mašinų gamybos technologijos specialybę.
Šiaulių televizorių gamyklos, fabriko „Verpstas“ inžinierius. 1991–1997 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos kontrolierius, 2003–2006 m. ir 2007–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės mero patarėjas, 2006–2007 m. AB „Ūkio bankas“ Šiaulių filialo vadybininkas.
1988–1991 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio dalyvis, LPS Šiaulių miesto tarybos narys. 1989–1990 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus vienas steigėjų ir narys, nuo 1993 m. Tėvynės sąjungos narys. 1990–1995 m. Šiaulių savivaldybės tarybos deputatas. 1995-1997 m. ir 2009–2011 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys.
1995–1997 m. Šiaulių miesto futbolo federacijos prezidentas, 1997–2007 m. Šiaulių apskrities futbolo federacijos prezidentas, 1995–2007 m. Lietuvos futbolo federacijos vykdomojo komiteto narys, 2011 m. Lietuvos futbolo federacijos prezidento visuomeninis patarėjas.
Žmona Zita, vaikai Tomas, Ieva.
Tikroji levanda

Vaistinės savybės

Medicinoje levandos eteriniu aliejumi gydoma migrena, galvos skausmas, išsekimas, nemiga, širdies ritmo sutrikimai.
The Fox (albumas)

Turinys

Penkios dainos iš albumo buvo įrašytos ankstesniojo albumo „21 at 33“ sesijų metu. Daina „Elton's Song“ buvo uždrausta groti kelių valstybių radijuose, kadangi joje buvo užuominų į homoseksualizmą. Albumą prodiusavo Eltonas Džonas, Clive Franks bei Chris Thomas (kuris vėliau prodiusavo ir kitus Eltono devintojo dešimtmečio albumus). Kaip ir prie pastarojo albumo, prie šio šiek tiek prisidėjo ir Bernie Taupin, kuriant dainos tekstus.
Didžioji taukinė

Didžioji taukinė (lot. Omentum majus) – keturgubas pilvaplėvės lapas, susidarantis iš skrandžio dorsalinio pasaito. Didžiosios taukinės dalis, esanti tarp skrandžio didžiosios kreivės ir skersinės gaubtinės žarnos, dar vadinama skrandiniu gaubtinės žarnos raiščiu (lot. ligamentum gastrocolicum). Didžiojoje taukinėje gali susikaupti nemažai riebalinio audinio.
Sukantis vaisiaus skrandžiui jo dorsalinis pasaitas labai pailgėja, suformuodamas į kairę pusę nukrypstančią kišenę, atvirą iš dešinės pusės. Ši kišenė vis didėja, nukrypsta į priekį, atsiduria skersinės gaubtinės žarnos priekyje ir suauga su ja bei jos pasaitu. Taip susidaro taukinės maišas. Didžiosios taukinės dalis užanka, suauga į vientisą darinį, pridengiantį iš priekio skersinę gaubtinę žarną ir dalį plonosios žarnos, tačiau kartais taukinė gali nusitęsti palei priekinę pilvo sieną iki gaktinės sąvaržos.

Taukinės maišas

Tai žmogaus ir kai kurių gyvūnų anatominis struktūrinis darinys, kurio priekinę sieną sudaro visa mažoji taukinė, skrandžio užpakalinė siena, ir skrandinis gaubtinės žarnos raištis. Užpakalinę sieną sudaro pilvo užpakalinė siena, su šalia esančiais organais: kasa, dalimi apatinės tuščiosios venos ir pilvo aortos. Tarp organų ir įvairių pilvaplėvės darinių susidaro daug vagų, kišenių ir tarpų.
Funafutis

Funafutis (angl. Funafuti) – atolas Ramiajame vandenyne, dažnai įvardijamas kaip Tuvalu valstybės sostinė. Atolą sudaro 33 salelės, iš kurių didžiausia yra Fongafalė ir joje yra Vajaku kaimas – tikroji šalies sostinė, kadangi joje reziduoja Tuvalu vyriausybė. Tačiau oficialiai visas atolas yra vadinamas Tuvalu sostine.
Sausumos plotas – 2,4 km². Atolo žiedas nuo 20 iki 400 m pločio. Jis supa 18 km ilgio ir 11 km pločio lagūną. Atole gyvena 4492 gyventojų (2002 m.) – tai sudaro 57 % Tuvalu gyventojų.
Atolas turi tarptautinį oro uostą, viešbutį Vajaku kaime, tradicinius ir cementinius būstus. Didžiausias pastatas – Tuvalu bažnyčia.
Romos klubas

Romos klubas (angl. Club of Rome) yra pasaulinė Idėjų kalvė, sudaryta iš iškilių intelektualų bei sprendimus priimančių asmenų, tokių kaip Fernando Henrique Cardoso, Rafael Hernandez Colon. Šie ir kiti nariai reguliariai susitikdavo nuo 1968 metų aptarti tai, ką jie vadina „pasaulio problematika“. Klubą įkūrė Aurelio Peccei. Jo tikslas – spręsti aplinkosaugos problemas, skatinti darnų ekonomikos ir aplinkos vystymąsi.
Remiantis „Romos klubo“ manifestu, jų tikslas yra veikti kaip „pasauliniam pasikeitimų katalizatoriui, kuris yra visiškai nepriklausomas nuo politinių, ideologinių ar verslo interesų“.

Mitai apie Romos klubą

Nepaisant kilnių tikslų, daug konspiracijos teoretikų vis dar prisibijo klubo turimos galios. Kai kas netgi tiki, kad slaptas „Romos klubo“ tikslas yra „nugalėti“ JAV ir pertvarkyti pasaulį į 10 atskirų „karalysčių“.
Maurice Strong

Biografija

Maurice Strong gimė Kanados Manitobos provincijoje. Kadangi užaugo vargingoje šeimoje, mokykloje mokėsi trumpai ir anksti pradėjo dirbti. Iš pradžių Arktyje veiklą vykdžiusioje Hudson's Bay kompanijoje. Vėliau trumpai Jungtinių Tautų organizacijos sekretoriate, tačiau poziciją greitai paliko ir perėjo į privatų energetikos sektorių, vadovavo įvairioms kompanijoms.
1970 m. sugrįžo į JTO, dvejus metus buvo Jungtinių Tautų Žmogaus aplinkos konferencijos generaliniu sekretoriumi. 1973 m. tapo pirmuoju Jungtinių Tautų Aplinkos apsaugos programos direktoriumi. 1976 m. vėl paliko JTO ir dvejus metus vadovavo naftos kompanijai Petro-Canada. 1983–1987 m. buvo Brundtland komisijos nariu. 1985 m. – JTO generalinio sekretoriaus pavaduotoju. 1992 m. vėl vadovavo didžiajai JTO aplinkosaugos konferencijai – Žemės susitikimui. Prieš pasitraukdamas iš aktyvios veiklos, Maurice Strong taip pat ėjo Pasaulio Banko prezidento vyresniojo patarėjo pareigas.
Už gyvenimo pasiekimus Maurice Strong yra gavęs garbės daktaro laipsnius iš 41 universiteto Kanadoje, JAV, Europoje.
Čimčiakas

Išvaizda

Čimčiakas yra mažesnis už naminį žvirblį. Nuo čivylio skiriasi raudonu viršugalviu ir juoda gerkle.
Patino kakta ir viršugalvis raudoni. Nugarinė pusė pilkai rusva su rudomis dėmėmis. Juosmuo ir antuodegis pilki, rausvo atspalvio, išmarginti išilginėmis dėmelėmis. Plasnojamosios ir vairuojamosios plunksnos tamsiai rudos su šviesiais kraštais. Apatinė kūno dalis balsva. Krūtinė ir pagurklis rausvo atspalvio. Kūno šonuose tamsios išilginės dėmelės. Snapas gelsvas, jo galas juodas. Rainelė tamsiai ruda. Kojos juodos. Patelės krūtinė ir antuodegis be rausvo atspalvio. Jaunikliai panašūs į patelę.

Paplitimas

Arealas cirkumpoliarinis. Eurazijoje paplitęs iki Europos arktinės pakrantės, toliau į rytus iki tundrų zonos vidurio. Pietuose arealas siekia pietinę Skandinaviją, Volgos aukštupį, Obės aukštupį, Baikalą. Izoliuota arealo dalis yra Alpėse. Gyvena Šiaurės Amerikoje, Britų, Sachalino, Komandorų salose. Žiemoja Europos pietuose ir pietvakariuose.
Lietuvoje dažnas traukimo metu ir žiemą. XX a. viduryje čimčiakų pastebėta ir vasarą.

Biologija

Tolimojoje šiaurėje gyvena beržynuose, alksnynuose, skurdžiuose tundros želdiniuose. Poveisiminiu laikotarpiu laikosi pamiškėse, laukuose, pakelėse, pagrioviuose. Paprastai telkiasi į įvairaus dydžio būrius, kartais – su alksninukais. Giesmelė gana skardi, trumpa.
Peri nedidelėmis, retomis kolonijomis. Lizdą suka medžiuose, krūmuose ar ant žemės iš plonų šakelių bei stiebelių, kartais įmaišo samanų. Vienoje dėtyje paprastai būna 4–5 kiaušiniai, perimi maždaug 12 dienų. Jauniklius dar maždaug dvi savaites maitina abu porelės nariai. Per metus išveda 1–2 vadas.
Minta alksnių, beržų, įvairių žolių sėklomis.
Valentina Norvilienė

Biografija

Kretingos Pirminės sveikatos priežiūros centro apylinkės pediatrė.
Naujosios demokratijos/Moterų partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narė. 2000–2007 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė.
Sudeikių valsčius

Sudeikių valsčius buvo šiaurės rytų Lietuvoje. Centras – Sudeikiai.
Aitriakvapis piengrybis

Biologija

Simbiotrofas. Auga vasarą ir rudenį lapuočių miškuose, dažniausiai ąžuolynuose. Šiltesniuose kraštuose randamas plačialapių lapuočių miškuose. Tinka kalkingas ir neutralus dirvožemis.
Kepurėlė 2–10 cm skersmens, pradžioje lygi, vėliau įgaubta, kiek banguojančiais kraštais. Jos paviršius drėgnu oru slidus. Įvairių ochros atspalvių, tamsesnė centre, su išreikštais koncentriniais žiedais. Lakšteliai palyginti reti, ploni, nuaugtiniai, tos pačios spalvos kaip ir kepurėlė. Kotas iki 10 cm aukščio, 1,5 cm skersmens, tuščiaviduris, plikas, lygus, šviesesnis už kepurėlę. Trama tanki, balta, aitri. Sporų maišelis ochrinis, sporos 10-14×9-13 µm.

Populiacija Lietuvoje

1992 m. aitriakvapis piengrybis įrašytas į Lietuvos raudonąją knygą.
Žinomos 4 populiacijos.
Montrimų ąžuolas

Istorija

Seną, vardo neturėjusį ąžuolą prieš keletą metų Tverų girininkijoje (291 kv., 25 skl.) surado Rietavo miškų urėdijos miškininkai. Anksčiau jo saugomų gamtos paminklų sąraše nebuvo. Neminėjo jo ir istorikai, nors šalia medžio buvusios sodybos vietoje liko akmuo su iškaltu lenkišku užrašu, bylojančiu, jog šios vietos savininkas, iš Mingailos giminės kilęs Tomas Antoninas Piotrovskis finansavo tilto statybą, kuri baigta 1792 m. liepos 3 d. Tiltas neišlikęs. Bevardžiui ąžuolui būtų tikęs Mingailos ąžuolo vardas, tačiau gretimame rajone, vos už 20 km, auga antras po Stelmužės – Mingėlos ąžuolas . Akmenskinėje ąžuolui prigijo dabartinių žemės savininkų Montrimų vardas.
Sklando legenda, jog šį ąžuolą sodino Vytautas Didysis. Vietinis gyventojas Aleksandras Montrimas (g. 1932 m.) prisimena prie ąžuolo kamieno slūgsojusį nemenką akmenį, ant kurio buvo iškalta, kad medį prieš penkis šimtus metų sodino pats Vytautas Didysis. Kai jam buvo šešeri, samdyti vokiečių meistrai daržinės su tvartu statyboms ieškojo akmenų, tad nenuostabu, kad po ąžuolu gulėjęs dingo. Manoma, kad išardžius senųjų statinių sienas ir pamatus, tas akmuo su užrašu būtų surastas. Apie tokį akmenį minėjo vėliau ne kartą ir Montrimo senelis, ir tėvas, ir vis keikė be jų žinios akmenį nuritinusius statybininkus. A. Montrimas tikina, kad čia stovėjęs namas buvo statytas ant senų pamatų, kurie buvo daug didesni nei naujas statinys. O rūsį šalia namo kasdamas jo tėvo samdytas kaimynas rado žmogaus palaikus. Todėl manoma, kad čia kadaise galėjo stovėti bažnyčia. O tokioje vietoje būdavo ir kapinės arba didelis, apie nemenką šeimininkų turtą bylojantis namas.
Tikslų šio ąžuolo amžių nustatyti iš metinių rievių praktiškai neįmanoma, nes ir šerdis, ir dalis kelmo išpuvę. Pagal kamieno apimtį, atsižvelgus į medžio augimo vietą, įvertinus paklaidas, susijusias su klimatinėmis sąlygomis, galima manyti, jog medis išdygo apie 1390–1420 m., t. y. Vytauto Didžiojo laikais. Pasak istorikų, Mingaila buvo vienas artimiausių Vytauto patikėtinių. Tuo laikmečiu Vytautas galėjo lankytis pas šių žemių valdytojus, jam nuolankius pavaldinius, nes jis su Jogaila ėmėsi krikštyti Žemaitiją, o 1417 m. rudenį buvo palyginti netolimuose Varniuose, kur šventino Katedros bažnyčią ir kūrė Žemaičių vyskupiją.