google/wiki40b huggingface dataset:
Carroll Baker

Biografija

Beiker debiutavo kine 1953 m., tačiau pradžioje turėjo tenkintis daugiausia TV reklamomis, taip pat keletu vaidmenų Brodvėjaus teatre. Palaipsniui gaudavo vis didesnius vaidmenis, kurie 6 dešimtmečio pabaigoje jai pelnė Auksinį gaublį ir Oskaro nominaciją (1957 m. filmas „Baby Doll“). 
6 ir 7 dešimtmetyje aktorė buvo laikoma sekso simboliu, jai netrūko vaidmenų populiariuose filmuose, tačiau konfliktas su kino kompanija „Paramount Pictures“ ir skyrybos privertė ją pakeisti aplinką – Beiker kuriam laikui išvyko į Italiją, kur dažniausiai filmavosi pas režisierių Umberto Lenzi. 8 dešimtmečio pabaigoje po beveik 10 metų pertraukos ji grįžo į gimtinę, kur sėkmingai atnaujimo savo karjerą tiek kine, tiek teatre. Viso jos karjera truko iki 2003 m.
Beiker turi savo vardo žvaigždę Holivudo šlovės alėjoje, yra išleidusi autobiografiją ir dvi knygas.
Czartoryski (herbas)

Aprašas

Herbo raudoname lauke yra pavaizduota Pogonia, pabrėžianti Čartoriskių giminystę su Gediminaičiais. Po žirgo kojomis trys bokštai, simbolizuojantys giminės pergales.
Herbas apsiaustas raudona karališkąja mantija šermuonėlio kailio vidumi. Virš jos raudona kunigaikščio karūna su auksiniais apvadais ir Lotaringijos kryžiumi.

Istorija

Herbas originalus, juo naudojosi tik Čartoriskių giminė ir jų palikuonys.
Dovainonių atodanga

Dovainonių atodanga – aukščiausia Kauno marių atodanga, valstybinis geologinis gamtos paveldo objektas, esantis Kaišiadorių rajone, Rumšiškių seniūnijoje, Kaišiadorių miškų urėdijos Rumšiškių girininkijoje (373, 374 kv.), Kauno marių regioninio parko teritorijoje. Tarp kitų išsiskiria aukštais moreniniais stulpais. Paskelbta saugoma 2005 m.
Ties aukščiausia atodangos vieta šliejasi Dovainonių kalva – legendomis apipintas Mergakalnis. Šioje vietoje, prie atodangos viršutinio pakraščio, įrengta regykla. Priešais, marių viduryje, pūpso paukščių pamėgta sala, kur prieglobstį randa ypač retos vandens paukščių rūšys. Atodangos pietinis sparnas (žemiausias) pradeda kilti ties marių įlanka prie išplatėjusio Uolės upelio. Atodanga marių pakrante driekiasi 500 m, tolydžio aukštėdama Nemuno srovės kryptimi iki 42 m ties Mergakalniu. Užima 2,38 ha plotą.

Geologija

Atodangoje atsiveria ledynmečių palikimas: gerai išlikęs glacigeninių (ledyninių) nuogulų pjūvis, liudijantis Nemuno slėnio šlaitų sandarą, retą geomorfologinio paveldimumo reiškinį, sudėtingą ledyno atslinkimo ir pasitraukimo mechanizmą. Atodanga taip pat liudija vėlyvojo ledynmečio prieledyninių marių raidos ir klimato kaitos paleogeografiją šiame regione.
Atodangoje atsidengia paskutiniojo apledėjimo pirmosios (Brandenburgo) stadijos ledyno rusvai pilko ir pilkšvai rudo moreninio priemolio klodas ir antrosios (Pomeranijos) stadijos rudas moreninis priemolis. Šios atodangos papėdėje yra smiltainių klodų, o viršutinėje dalyje tarytum nosys kyšo moreniniai stulpai – tai moreniniame priemolyje išlikę vertikalūs molio dariniai.
Plutongas

Plutongas (rus. плутонг, плутон, iš lenk. pluton, iš pranc. peloton 'būrys') – smulkus padalinys Rusijos imperijos ginkluotosiose pajėgose.

Laivynas

XVIII a. - XX a. pradžios Rusijos laivyne plutongu vadindavo vieno kalibro pabūklų grupę, paprastai esančią vienoje patalpoje. Plutongas atitiko dabartinę bateriją.

Plutongo pabūklai būdavo taip išdėstomi, kad visiems pabūklams būtų galima vadovauti balsu. Plutongo pabūklai visi šaudydavo į vieną taikinį vienu metu.
Pvz., 1916 m. kreiseris „Aurora“ turėjo penkis pabūklų plutongus: 1-4 plutongai iš viso turėjo 14 152 mm patrankų, o penktasis plutongas - 4 76,2 mm F. Lenderio sistemos priešlėktuvines patrankas (vėliau jų buvo 6).
M1 Abrams

Sukūrimo istorija

Pirmasis bandymas pakeisti M60 tankų seriją buvo neišsiplėtojęs MBT-70 tanko projektas, kuris buvo kurtas kartu su Vakarų Vokietija. Tačiau dėl daugybės kilusių problemų projektas buvo atšauktas, bet pradėta dirbti ties žymiai sėkmingesniu M1 Abrams projektu.

Kūrimas

Prototipinio tanko „XM1 Abrams“ dizainas buvo sukurtas „Chrysler Defense“ kompanijoje, o dabar tankas kuriamas „General Dynamics“ kompanijos padalinyje Limos mieste, Ohajo valstijoje. Pradinė tanko versiją M1 teturėjo 105 mm „Royal Ordinance L7“ patranką.
Patobulintos M1 ir M1A1 versijos buvo sukurtos 1985 metais. M1A1 versija jau turėjo 120 mm M256 patranką, pagaminta Vokietijoje ir skirtą Leopard 2 tankui. Pabūklas taip pat turi CBRB (Cheminė, Biologinė, Radiologinė, Branduolinė) apsaugą. M1A2 tanko versija buvo papildyta nepriklausoma šilumine sensorine kamera ir ginklų sistema tanko vadui, vietovės navigacijos sistema, skaitmeninės laikmenos ir radijo signalo sąsajos terpė. O M1A2 SEP tanko versija buvo papildyta skaitmeniniais žemėlapiais, XXI amžiaus mūšio lauko komandos vadovavimo galimybėmis dėl į M1A2 versiją įmontuotų papildomų kompiuterių ir pagerinta vėdinimo sistema.
Fjölnir Reykjavík

Istorija

Ungmennafélagið Fjölnir, žinoma trumpesniu pavadinimu kaip Fjölnir, yra sporto klubas iš Grafarvoguro dalies, Reikjavíke. 
Įkurtas 1988 m. kaip Ungmennafélagið Grafarvogur, tačiau kitas klubas jau vadinosi UMFG, todėl persivadino ir tapo Ungmennafélagið Fjölnir.
Klubas užsiima futbolu, krepšiniu, rankiniu, tekvondo, karate, tenisu, plaukimu, atletika bei gimnastika. O taip pat žaidžiama šachmatais.
Futbolo komanda aukštais pasiekimais pasigirti negali. Tiesa, du kartus jie iškopė į 2007 ir 2008 m. pateko į futbolo taurės turnyro finalus, bet abu kartus taurės iškovoti nepavyko.
Debeikių Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia minima 1760 m. Debeikių koplyčioje 1769 m. leista laikyti pamaldas. Steigiamai parapijai dvaras paskyrė 1,5 valako žemės, 1785 m. dovanojo 2 400 sidabrinių rublių. 1799 m. pastatyta medinė bažnyčia (pašventinta 1801 m.). Joje buvo 3 altoriai. Nuo 1804 m. veikė parapinė mokykla. Debeikių bažnyčios metrikų knygos rašytos nuo 1789 m.
Dabartinė mūrinė bažnyčia pastatyta 1906–1913 m. klebono Povilo Šimkevičiaus, vėliau klebono Domininko Mikšio rūpesčiu (už 61410 rb) 1912–1913 m. pastatyta parapijos salė. Į Rusiją 1915 m. išvežti 3 varpai ir negrąžinti. 1918 m. įsisteigė pavasarininkų kuopa. Vyskupas Pranciškus Karevičius 1921 m. bažnyčią konsekravo. 1924 m. Kaune nuliedinti 2 varpai, 1926 m. nupirktas trečias. 1928 m. įrengtos reljefinės Kryžiaus kelio stotys (dail. Vladas Čižauskas), pastatyti vargonai. 1938 m. bažnyčia išdažyta.
Debeikiuose 1920–1947 m. klebonavo Kazimieras Mikelinskas (1889–1957). Jis 1947 m. ištremtas į Sibirą. Į Lietuvą grįžo 1957 m.; palaidotas bažnyčios šventoriuje. Kunigaudamas Debeikiuose K. Mikelinskas rūpinosi naujai pastatytos bažnyčios įrengimu: pastatyti Karaliaučiaus meistro Bruno Goebelio 22 balsų pneumatiniai vargonai, nupirktos kryžiaus kelio stotys, padirbtos šešios klausyklos, nupirkti varpai, išdekoruotas bažnyčios vidus ir kt. Didelis kunigo darbas – su istoriko kruopštumu 1947 m. parašyta parapijos istorija (rankraštyje). 2003 m. bažnyčios 90-metų jubiliejui šis darbas išleistas atskira knyga.
1950 m. suimtas ir nuteistas 10 m. klebonas Jurgis Šimonėlis. 1973–1992 m. klebonavo Alfonsas Gražys (1923–1992).

Architektūra

Bažnyčia neogotikinė, stačiakampio plano (42,5 × 25 m), dvibokštė, su apside ir bokšteliu. Šventoriaus (84 × 52 m) tvora 1921 m. sumūryta iš akmenų ir raudonų plytų. Garsėja vargonais.
Černiachovsko rajonas

Geografija

Ribojasi šiaurėje su Slavsko ir Nemano, rytuose su Gusevo, pietuose su Ozersko ir pietvakariuose su Gvardeisko bei Pravdinsko rajonais.
Rajono plotas 1286 km², iš jų 79 000 ha žemės ūkio paskirties žemė, 30 700 ha miškas, 780 ha vandens telkinių. Rajono teritorijoje yra nemažai naudingų iškasenų – keramzitinis molis, durpės, smėlis, žvyras.
Rajoną kerta dvi transporto ir planavimo ašys – „Vakarai – Rytai“ (Kaliningradas – Černiachovskas – Vilnius) ir „Šiaurė – Pietūs“ (Ryga – Šiauliai – Sovetskas – Bolšakovas – Černiachovskas – Krylovas – Olštynas). Geografinė padėtis rajonui suteikia daug galimybių geležinkelio ir automobilių transporto bei pramonės plėtrai. Priegliaus upe rajonas susisiekia su Baltijos jūra.

Istorija

1946 m. balandžio 7 d. įkurtas Insterburgo rajonas, kuris apėmė šiaurinę buvusios Rytų Prūsijos provincijos Įsruties apskrities dalį, bet 1946 m. rugsėjo 7 d. TSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo įsaku „Dėl Kaliningrado srities administracinio teritorinio sutvarkymo“ pakeitus rajono centro pavadinimą, pavadintas Černiachovsko rajonu. Vykdant municipalinę reformą, nuo 2008 m. oficialus pavadinimas – Černiachovsko municipalinis rajonas.
Rajono ribos koreguotos 1993 m. ir 2005–2008 m. atliekant administracines reformas.
Rajono 83 istorijos ir kultūros paminklai pripažinti valstybinės reikšmės vertybėmis. Tarp jų XX a. architekto Heitmano statyta katalikų parapijos bažnyčia, XIX a. liuteronų bažnyčia, XIV a. gotikinė Instenburgo pilis, kurios nesugriautoje dalyje veikia istorijos ir meno muziejus, XIV a. Jurbarko (vok. Georgenburg) vyskupo pilis.

Gyventojai

Buvusioje Įsruties apskrityje 1939 m. buvo 202 gyvenvietės su 43 028 gyventojais;  Černiachovsko rajone 2003 m. buvo 57 600 gyventojų, iš jų 43 200 gyveno miestuose, 2010 m. surašymo duomenimis buvo 97 gyvenvietės su 51 178 gyventojais arba 6% visų srities gyventojų.
Kafo sąsiauris

Kafo sąsiauris (angl. Calf Sound; men. Yn Cheyllys) – sąsiauris, skiriantis Kaf of Meno salą nuo Meno salos. Sąsiauris yra apie 630 m pločio, jame yra mažytė Kiterlando sala, kurioje yra didelė ruonių kolonija (kartais stebima iki 30 ruonių grupė).
Turistų centras, iš kurio matomas Kafo sąsiauris, turi multimedinę ekspoziciją, teikiančią informaciją apie apylinkių laukinę gamtą ir istoriją. Centre, priklausančiame Manx National Heritage, taip pat yra kavinė su vidaus ir lauko sėdimomis vietomis. Turistų centro pastatas pastatytas taip, kad žiūrint iš salos gilumos link sąsiaurio kuo mažiau matytųsi. Pvz., pastato stogas padengtas velėna.

Prie centro yra mašinų stovėjimo aikštelė bei autobusų maršruto iš Port Irino (Port Erin) galinė stotelė.
100th window (2003 albumas)

100th window yra ketvirtasis Bristolio trip - hopo grupės Massive Attack albumas. Išleistas 2003 metais, jis buvo parašytas ir prodiusuotas Del Naja ir Neil Davidge. Albume girdimi ir vokalo talentų Horace Andy ir Sinéad O'Connor balsai. Iš pirminio grupės pagrindą sudariusio trio, kuriant albumą, dalyvavo tik Robertas Del Naja (3D).
Katalonijos nepriklausomybės paskelbimas

Katalonijos nepriklausomybė paskelbta balsavimu Katalonijos parlamente 2017 m. spalio 27 d., po Katalonijos referendumo dėl nepriklausomybės sukeltos Ispanijos konstitucinės krizės.

Paskelbimas

2017 m. spalio 26–27 dienomis, Katalonijos parlamente vyko diskusija dėl visiško atsiskyrimo nuo Ispanijos Karalystės. Rezoliuciją dėl nepriklausomybės paskelbimo pasiūlė už nepriklausomybę pasisakančios partijos JxSí (Kartu už Taip) ir CUP (Tautos Vienybės Kandidatūra). Po įtemptos diskusijos, Katalonijos parlamentas vienašališkai balsavo už Katalonijos nepriklausomybės paskelbimą, už kurį balsavo 70 deputatų ir 10 prieš, 2 paliekant tuščią biuletenį iš 135 vietų parlamento. Prieš nepriklausomybę nusistačiusių opozicinių partijų atstovai protestuodami balsavime nedalyvavo, išskyrus kairuolišką prieš nepriklausomybę pasisakančią Catalunya Sí Que Es Pot.

Reakcija

Šios nepriklausomybės deklaracijos nepripažino nei Ispanija, nuo kurios ši valstybės turėjo atsiskirti, nei kitos pasaulio šalys. Nepriklausomybės paskelbimas buvo tik deklaratyvus, faktiškai tokia valstybė nesusikūrė, nes nepriklausomos Katalonijos institucijos nekontroliuoja šios šalies teritorijos. Dėl to Katalonijos respublika negali būti laikoma ir nepripažinta valstybe. De jure paskelbta Katalonijos respublika yra Ispanijos administracinis-teritorinis vienetas (Katalonija).
Jau kitą dieną po nepriklausomybės deklaracijos paskelbimo jos galiojimą sustabdė Ispanijos Konstitucinis Teismas. Netrukus po to Ispanijos Senatas ir Ispanijos premjerministras Mariano Rachojus (Mariano Rajoy) pasinaudojo Ispanijos Konstitucijos 155 straipsniu numatyta galimybe pritaikyti specialias priemones prieš autonominių regionų vyriausybes. Buvo paleista Katalonijos vyriausybė ir Katalonijos parlamentas, atleistas Katalonijos policijos vadovas, nurodyta uždaryti Katalonijos atstovybes užsienyje bei paskelbti išankstiniai rinkimai 2017 m. gruodžio 21 d. Atsakydamas į tai Katalonijos vyriausybės vadovas Carles Puigdemont paskelbė, kad demokratinėse šalyse vyriausybes rinkti ir paleisti gali tik parlamentai ir paragino katalonus priešintis 155 Ispanijos konstitucijos straipsnio įgyvendinimui.
Europos Vadovų Tarybos prezidentas D. Tusk pareiškė, kad nepriklausomybės deklaracija „nieko nepakeitė“ ir kad ES tarsis tik su Ispanijos vyriausybe, taip pat ragindamas Ispaniją naudoti „argumentų jėga, o ne jėgos argumentą“.

Užsienio ryšiai

Iki šiol Katalonija nėra sulaukusi nė vienos valstybės oficialaus pripažinimo, tačiau Abchazija ir Pietų Osetija pranešė, kad gali pripažinti Katalonijos suverenitetą, jei ji atsilygins tuo pačiu.
Plungės žydai

Plungės žydai – Plungėje gyvenę žydai ir jų palikuonys, jųjų bendruomenė (Plungian, Plungiany).
1928 m. Plungėje gyveno 1815 žydų. Tai sudarė 44% visų gyventojų.
Plungėje gimė įžymūs rabinai Reb Yosef Yoizel Hurwitz (1850-1919), Chaim Yitzchak Bloch Hacohen (1865-1948), rašytojas-vertėjas Lazarus Goldschmidt (1871-1950) ir skulptorius-dailininkas Lippy Lipshitz (1903-1980).

Švietimas

Kunigaikščio Mykolo Oginskio iniciatyva pastatyta Plungės žydų gimnazija. Žydai juo nemokamai naudojosi keturis dešimtmečius. Po karo žydų gimnazijoje įrengti butai.

Sinagogos

1719 m. Plungės žydai gavo teisę mieste pasistatyti sinagogą. Su laiku atsirado 5 sinagogų kompleksas.
Lietuvai atgavus nepriklausomybę sinagoga atiteko žydų bendruomenei. Užtrukus grąžinimo procedūrai, ji labai aptriušo - suremontuoti reikėjo didžiulių lėšų, todėl žydų bendruomenė ją pardavė „Plungės kooperatinei prekybai", kuriai vėliau leista ją nugriauti. 2007 m. trys likusios sinagogos - viena medinė, dvi barokinio stiliaus - buvo nugriautos. Išliko senovinių raudonų plytų pastatas - buvusi žydų gimnazija ir žydų biblioteka, pavadinta garsaus rašytojo Ischoko Pereco vardu. Joks ženklas nežymi šio pastato istorijos.

Atminimas

Plungėje gyvenantis tautodailininkas ir Plungės žydų bendruomenės „MOGEN - DOVID“ vadovas Jakovas Bunka, save vadinantis paskutiniu Plungės žydu, kartu su kitais menininkais 1986 m. - 1989 m. sukūrė Kaušėnų memorialą atminti Holokausto aukas.
Stanfordo verslo mokykla

Studijų programos

Šis universitetas siūlo prestižinę „Sloan“ draugijos (angl. Sloan Fellowship) programą – 10 mėnesių verslo vadybos studijas vyresnio amžiaus specialistams, turintiems ne mažesnę kaip 10 metų vadovavimo patirtį. Kaip ir kitos panašios įstaigos, be to, ji dar siūlo verslo vadybos magistro (angl. Master of Business Administration, MBA) ir doktorontūros (angl. PhD in Business Administration) studijų programas.

Reputacija

2011 m. ši mokykla išrinkta, kaip ketvirta geriausia pasaulyje, vertinant MBA studijų programą. Baigusieji Stanfordo verslo mokykla vidutiniškai uždirba daugiausiai – 183 260 JAV dolerių per metus.
Krišpinas Kiršenšteinas

Biografija

Kilęs iš Prūsijos kunigaikštystės, į LDK atvyko XVI a. 7-ame dešimtmetyje. Žygimantas Augustas jam, kaip svetimšaliui, suteikė indigenatą (šalies pilietybę, bajorystę, prisiekus ištikimybę valstybei). Remiamas Vilniaus kašteliono ir Žemaičių seniūno Jono Chodkevičiaus, gavo išskirtines teises medienos ir miško produktų gamybai ir jų realizavimui Prūsijoje bei tapo vienu stipriausių miško verslininkų Lietuvoje. Istorinėje tradicijoje nurodoma, kad Žygimantas Augustas šiam pirkliui davė Raudonės valdą bei Blagoslavenstvą (Plokščius) prie Nemuno. Praturtėjęs iš prekybos, prie svarbiausios miško prekybos arterijos – Nemuno – XVI a. pabaigoje pasistatė Raudonės pilį.

Šeima

Buvo vedęs Lauderbachaitę, su ja turėjo du pilnametystės sulaukusius vaikus: dukrą Aną, kuri 1614 m. ištekėjo už Kauno vėliavininko Jono Deltuviškio, ir sūnų Pajūrio tijūną Krišpiną (Kristupą) Kiršenšteiną. Pastarojo sūnus Pajūrio tijūnas, Kauno maršalka, LDK didysis prievaizas, LDK iždininkas Jeronimas Krišpinas-Kiršenšteinas tapo Krišpinų-Kiršenšteinų giminės galios kūrėju: jo dėka Krišpinai-Kiršenšteinai XVII a. pab. pateko į įtakingiausių LDK giminių penketuką (po Sapiegų, Oginskių, Pacų ir Radvilų).
Daudytė

Daudytė – tradicinis, pučiamasis lietuvių liaudies muzikos instrumentas, pūstukinis aerofonas.

Konstrukcija

Tradicinės daudytės daromos iš tiesaus uosio, blindės, klevo, guobos, beržo medelio liemens, yra apie 1250–1670 mm ilgio. Medelio nuopjova perskeliama paliekant plongalyje 50-70 mm ilgio, 20-35 mm skersmens neperpjautos medienos pūstukui. Perskeltose pusėse išskobiamas laipsniškai platėjantis kanalas, abi pusės suvožiamos ir, plyšius užtepus derva ar degutu, apvyniojamos išvirinta karšta beržo tošimi.
Rekonstruotų daudyčių gamybos būdas ir konstrukcija panaši kaip ir tradicinių, tik iš dviejų dalių sumautas vamzdis apvyniojamas storo popieriaus juosta, kuri nudažoma beržo tošies spalva. Įstatomi pūstukai – mediniai, variniai ir ebonitiniai. Daudytės – iš principo netobulinti instrumentai. Nuo 1940 m. paprastinama jų gamybos technologija.

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose daudytės minimos nuo XVIII a. (Lepner, 1744; Stanewicz, 1829; Sabaliauskas, 1904; 1911; Paliulis, 1959). Instrumentas vietinės kilmės, kaip ir ragai, išplitę šiaurės rytų Aukštaitijoje, buvusios sėlių teritorijos dalyje (Zinkevičius, 1984). Daudytės naudotos kaip ir ragai, bet išnyko anksčiau už ragus ir skudučius, kartu su vokalinėmis sutartinėmis, sudariusiomis jų repertuarą. Manoma, kad daudytės, kaip natūralaus garsyno archajiški instrumentai, galėjo turėti įtakos vokalinių sutartinių genezei.

Grojimas

Daudytės garsas susidaro kaip atviros švilpynės. Garsas stiprus, skardus, tačiau neaštrus, panašus į varinių pučiamųjų instrumentų – trimito, valtornos ir trombono skambesį. Daudytėmis grojama pūstuką laikant prie lūpų kampo, garsas išgaunamas lūpų virpesiais. Tradicinis repertuaras – vokalinės sutartinės: „Gegutė“, „Sadūto tūto“, „Obelyt gražuolyt“, „Apynėlis“, „Dagilėlis“ ir kt. Rekonstruotų daudyčių muzikavimo galimybės panašios į tradicinių daudyčių, tik palyginti lengviau išgaunami aukštesni tonai, todėl jomis galima pūsti ir sudėtingesnes fanfarines melodijas. Dažnai daudytėmis pradedami iškilmingi liaudies muzikos koncertai, dainų šventės, kiti masiniai renginiai.

Atlikėjai

Muziejuose esančios daudytės pagamintos nežinomų meistrų, tačiau žinoma, kad jas pūtė A. Bičiūnas, P. Kunčius, M. Paliulis, V. Pašakarnis. Rekonstruotų daudyčių meistrai – P. Kupčikas ir P. Serva. Nuo 1941 m. daudytes naudoja profesionalus ansamblis „Lietuva“, nuo 1946–1950 m. saviveikliniai dainų ir šokių ansambliai, o nuo 1967–1970 m. ir folkloriniai ansambliai.
Choremšehras

Istorija

Senovėje dabartinio miesto vietoje telkšojo Persijos įlanka. Vėliau ji nuseko ir vietovė virto pelkyne. Pirmoji gyvenvietė čia įkurta maždaug I a. Dabartinis miestas įkurtas 1812 m. Iki 1920 m. vadintas Mohamerahu. Per 1980–1988 m. Irano-Irako karą buvo sugriautas.
Pumpėnų valsčius

Pumpėnų valsčius buvo šiaurės Lietuvoje. Centras – Pumpėnai.
Dvylika Vilniaus apaštalų

Dvylika Vilniaus apaštalų – 1895–1904 m. Vilniuje veikusi slapta lietuvių inteligentų kultūrinė draugija.
Įkurta J. Ambraziejaus, D. Malinausko ir P. Matulionio iniciatyva. Iš pradžių buvo 12 narių, vien vyrų (iš to kilo ir pavadinimas), vėliau buvo priimamos ir moterys. Draugija vienijo įvairių pažiūrų, skirtingos socialinės padėties lietuvius. Kai kurie jų nemokėjo lietuvių kalbos, tačiau laikė save lietuviais.
Draugija siekė žadinti lietuvių tautinę sąmonę, įvesti lietuvių kalbą į viešąjį gyvenimą, ypač bažnyčiose. 1898 m. Varšuvoje minint Adomo Mickevičiaus gimimo 100 metines, prie atidengto jo paminklo draugijos nariai pasirodė viešai ir padėjo vainiką su lietuvišku užrašu, o Elijas Nonevičius pasakė kalbą apie lietuvių tautinį pabudimą - tai buvo pirmoji vieša „Dvylikos apaštalų“ akcija.

Draugijos darbai

Draugijos nariai rėmė ir platino draudžiamąją lietuvišką spaudą. 1900 m. įkūrė „Daukanto mantos draugiją“ lietuvių raštijai, mokslui ir menui remti, knygoms leisti.
Daugiausia dėl draugijos narių atkaklių prašymų nuo 1898 m. Vilniaus vyskupas S. A. Zvierovičius 1901 m. perdavė lietuviams Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią. „Dvylika Vilniaus apaštalų“ 1901 m. gruodžio 8 dieną Šv. Mikalojaus bažnyčioje organizavo lietuvių pamaldas.
Po spaudos atgavimo 1904 m. draugija savo lėšomis pradėjo leisti pirmąjį lietuvišką dienraštį „Vilniaus žinios“. 1904 m. nutarta veikti viešai ir draugija tapo legalia Vilniaus lietuvių savišalpos draugija.

Draugijos darbų įamžinimas

2013 metų spalį Vilniaus Universiteto Studentų Istorikų korporacija Tilia drauge su Vilniaus Klubu kultūros paveldo dienoms surengė teatralizuotą ekskursiją po sostinę, kurioje buvo vaizduojami Dvylikos Vilniaus apaštalų darbai bei sunkumai siekiant atgauti Vilniaus Šv. Mikalojaus bažnyčią lietuviakalbiams.
Gaižiūnai (Utena)

Istorija

Pirmasis žinomas paminėjimas 1663 m. Alantos bažnyčios metrikų knygoje (1656–1665) de uilla Gayzuny, 16 p.
1866 m. Gaižiūnų dvarą nupirko rusų kariuomenės kapitonas Čižikovas. Nuo 1926 m. Gaižiūnai priskirti Suginčių parapijai.
Gaižiūnuose buvo metropolito Eleuterijaus poilsio rezidencija.
XIX a. filosofija

Trumpas istorinis kontekstas

XVIII a. didžiausią poveikį turėjo Švietimo filosofija, o amžiaus pabaigoje prasidėjo Romantizmo sąjūdis.
1789-1815 m. laikotarpiu Europos kultūra patyrė stiprų revoliucijos, karo ir neramumų poveikį. Šis etapas, užbaigęs daugelį praėjusio šimtmečio socialinių ir kultūrinių transformacijų sukėlė daugelį ekonominių ir politinių pasikeitimų. Šiuose pasikeitimuose dalyvavo ir juos skatino tuometinė Europos filosofija.