google/wiki40b huggingface dataset:
Bendraašis kabelis

Bendraašis kabelis (anksčiau vadintas koaksialiniu kabeliu) – elektros kabelis, susidedantis iš laidžios vielos, kurią supa izoliacinis tarpiklis (paprastas dielektrinis izoliatorius) ir ekranuojantis metalinis cilindrinis tinklelis. Galiausiai visa tai apjuosta plastikiniu izoliuojančiu apvalkalu.
Bendraašis kabelis naudojamas aukšto dažnio signalams perduoti (transliacijai). Signalą nešantis elektromagnetinis laukas sukuriamas tarp vidinio ir išorinio laidininko. Tiksliau – elektromagnetinis laukas esti tarp centrinės vielos ir išorinio metalinio tinklelio. Ir visa tai apjuosta papildoma plastikine, stora, izoliacine medžiaga. Taigi šis elektromagnetinis laukas nesikerta ir nesąveikauja su išoriniais elektromagnetiniais laukais. Interferencijos nebūna.

Paaiškinimas

Bendraašiai kabeliai yra dviejų rūšių – standūs ir lankstieji.
Standieji turi kietą apdangalą, o lanksčiųjų apdangalas plonas ir susuktas į kasą, kuri esti iš plonos vielos. Vidinis izoliatorius, vadinamas dielektriku, yra itin svarbus viso kabelio savybėms. Šis dielektrikas turi savitąją varžą ir slopinimą. Dielektrikas gali būti vientisas arba su išmuštais oro tarpais. Bendraašio kabelio galas dažniausiai daromas su RF jungtimi.
Turizmas Šiaurės Korėjoje

Turizmas Šiaurės Korėjoje kontroliuojamas valstybės. Turistai turi keliauti tik pagal išanksto suderintus maršrutus ir būtinai su gidais – palydovais. Fotografuoti galima tik nurodytose vietose, o bendrauti su vietiniais gyventojais draudžiama.
Pietų Korėjos piliečiams, norintiems aplankyti Šiaurės Korėją reikalingi abiejų valstybių leidimai.
2002 m. kalnų regionas Kŭmgangsan (Deimantiniai kalnai), esantys netoli nuo Pietų Korėjos sienos buvo paskelbtas turistinių regionu į kuri gali atvažiuoti Pietų Korėjos turistai be specialių leidimų. Kiekvienais metais Kŭmgangsaną aplanko tūkstančiai turistų.
Pietų Korėjos kompanija Hyundai 2005 m. birželio mėn. pasirašė su Šiaurės Korėjos vyriausybe sutartį apie papildomų turistinių maršrutų Pėktusan kalno rajone ir Kėsone atidarymą.
Inžinerinės geologinės sąlygos

Inžinerinės geologinės sąlygos – gamtinių geologinių sąlygų visuma, sąlygojanti teritorijų planavimą tarp jų ir įvairios paskirties statinių vietos parinkimą, jų projektavimą, statyba, pastovumą bei eksploataciją, kitokį teritorijos ūkinį panaudojimą. Geologinės sąlygos vadinamos inžinerinėmis geologinėmis, nes jos tiriamos, vertinamos ir prognozuojamos statybos reikmėms. Inžinerinės geologinės sąlygos yra įvairių geologinės aplinkos elementų – žemės paviršiaus reljefo, uolienų, požeminio vandens, geologinių procesų ir reiškinių sąveikos rezultatas.
Deimantė Zlatkauskienė-Uselytė

Deimantė Zlatkauskienė-Uselytė (g. 1962 m. gegužės 26 d. Vilniuje) – choro dirigentė ir muzikos mokytoja.

Biografija

Mokėsi Vilniaus 15-ojoje vidurinėje mokykloje ir 3-ojoje vaikų muzikos mokykloje (A. Pociaus smuiko klasė).
Nuo pat pirmos klasės dainavo mergaičių chore „Liepaitės“. 1977–1981 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. V. Ūsevičius). 1981 m. respublikinio jaunųjų atlikėjų konkurso Panevėžyje laureatė. 1981–1986 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. A. Krogerto ir prof. K. Kavecko klasės). 1980–1986 m. vadovavo „Liepaičių" II–III klasių mergaičių chorui.
1986–1991 m. Ignalinos vaikų muzikos mokyklos mokytoja, nuo 1986 m. Ignalinos rajoninių kultūros namų mišriojo choro, vokalinio ansamblio ir vaikų populiariosios muzikos choro vadovė. Mišrusis choras buvo parengtas 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, 1994 m. I ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventėms Vilniuje (talkino B. Jasiulionis). Koncertų choras surengė savo ir kituose rajonuose, dalyvavo Ignalinos, Zarasų, Švenčionių rajonų ir Visagino miesto dainų šventėse, chorų konkursuose pelnė pirmųjų ir kitų prizinių vietų.
D. Zlatkauskienė – Ignalinos rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė. Yra Lietuvos chorų sąjungos narė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
EA Canada

Sukurti žaidimai

Kompiuterinių žaidimų sąrašas, kuriuos sukūrė „EA Canada“ ir „EA Black Box“.
Nosis

Nosis (lot. nasus) – pradinė viršutinių kvėpavimo takų dalis, taip pat uoslės analizatorius periferinė dalis. Nosies ertmėje oras yra sušildomas, sudrėkinamas, mechaniškai sulaikomas smulkios dalelės (dulkės), nosies gleivinėje yra išsidėstę uoslės receptoriai. Skiriama išorinė nosis, nasus externus ir nosies ertmė, cavitas nasi.
Nosies gleivinėje esantys plaukeliai sulaiko įkvepiamame ore esančias dulkes, o kraujagyslės sušildo orą. Dulkės pašalinamos lauk čiaudant.

Išorinė žmogaus nosis, nasus externus

Nosies ertmės priekinė dalis yra veide atsikišusioje išorinėje nosyje, nasus externus. Išorinė nosis yra netaisyklingos trisienės piramidės formos. Vidurinė jos dalis vadinama nosies nugara, dorsum nasi, ją sudaro nosikauliai, iš dalies ir viršutinių žandikaulių kaktinės ataugos, pertvaros kremzlės ir šoninių nosies kremzlių priekiniai viršutiniai kraštai.
Nugaros forma yra individualiai įvairuojanti – gali būti tiesi, išlenkta ir įdubusi. Nosies nugaros perėjimas viršuje į kaktą vadinamas nosies šaknimi, radix nasi. Labiausiai į priekį atsikišusi apatinė išorinės nosies dalis vadinama nosies viršūne, apex nasi. Apačioje išorinės nosies pamate yra dvi žemyn nukreiptos ataugos, vadinamos šnervėmis, nares, kurias šonuose riboja nosies sparnai, alae nasi. Sparnai yra judresni, paslankesni, labiau atsikišę į šonus. Šnervės gali būti aiškiai asimetriškos. Didžiąją dalį išorinės nosies skeleto sudaro hialinės kremzlės, judrios viena kitos atžvilgiu. Kremzles tarpusavyje jungia skaidula jungiamasis audinys. Kaulinį–kremzlinį išorinės nosies skeletą dengia plonas neištisinis sluoksnis raumenų, priklausančių mimikos raumenų grupei (raumenys prasideda nuo viršutinio žandikaulio). Išorėje nosį dengia plona oda, paslankesnė nugarėlės srityje, joje yra gana daug prakaito ir didokų riebalinių liaukų, kurios jau naujagimių esti ryškios. Sparnelių oda storesnė, tankesniu audiniu tvirčiau priaugusi prie nosies kremzlinio skeleto. Poodyje riebalinio audinio paprastai yra nedaug.

Nosies kremzlės, cartilages nasi

Nosį sudaro trys pagrindinės kremzlės: nosies pertvaros kremzlė, cartilago septi nasi, šoninės nosies kremzlė, cartilago nasi lateralis, didžioji sparno kremzlė, cartilago alaris major. Be šių kremzlių dar gali būti įvairus skaičius mažesnių netaisyklingos formos kremzlių: mažosios sparno kremzlės, cartilages alares minores, priedinės nosies kremzlės, cartilages nasi accessoriae, nosinė norago kremzlė, cartilago vomeronasalis.
Rusvasis skiautenis

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 193 psl.
Muzikos asociacijos metų apdovanojimai 2013

Nominacijos

Laimėtojai pažymėti paryškintu šriftu.
Darbo žemaitis

Darbo žemaitis – savaitinis laikraštis, ėjęs 1934 m. rugsėjo 1 d. – 1936 m. kovo 21 d. Telšiuose.

Istorija

Leido oficialiai „Kultūros“ būrelis, faktiškai Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Telšių apygardos komitetas. Legalus socialistinės krypties leidinys, skirtas Žemaitijos krašto gyventojams. Išėjo vietoje LVLS savaitraščio „Žemaitis“. Ne kartą konfiskuotas. Spausdino „Inkaro“ spaustuvė Kretingoje, V. Gramalio spaustuvė. Tiražas 2000–3000 egz.
Svarstė ekonominio, kultūrinio ir politinio gyvenimo problemas, informavo apie šalies ir regiono įvykius.
Bendradarbiavo L. Daukša, J. Mikulskis, V. Mockus, Jonas Šliūpas, V. Tamošaitis, Aleksandras Tornau.
Oficiali redaktorė A. Žilytė, faktiškai redagavo kolegija: Domas Rocius, Mečislovas Gedvilas, Danielius Petryla.
Jakovlev Jak-11

Istorija

Dviviečio patobulinto mokomojo treniruočių lėktuvo Jak-11 prototipas (su žvaigždišku varikliu AŠ-82) pirmą kartą pakilo 1945 m. lapkričio 10 d., tada jis buvo žinomas kaip Jak-3UTI (rus. Як-3УТИ). Šis lėktuvas imtas kurti 1944 m. viduryje perdirbant Jakovlev Jak-3 naikintuvą, nors karo metu mokomųjų lėktuvų kūrimo prioritetas buvo žemas. Lėktuvas buvo ginkluotas sinchronizuotu 12,7 mm kulkosvaidžiu UB, po sparnais buvo pakabos dviems 100 kg aviabomboms.
Po to buvo atlikti bandymai su žvaigždišku varikliu AŠ-21 (АШ-21), ir 1946 m. spalį pasirodė antras prototipas, jau pavadintas Jak-11. Šis prototipas turėjo patobulintas kabinas, variklis buvo įrengtas ant amortizuojančių laikiklių. Šio varianto bandymai buvo sėkmingai atlikti 1946 m. spalį, 1947 m. jį ėmė gaminti gamyklos Saratove ir Leningrade.
TSRS 1947-1955 m. pagamino 3859 Jak-11, o vėliau juos pagal licenciją gamino (707 vnt., vadinti C-11) Čekoslovakijos kompanija „Let Kunovice“.

Naudojimo istorija

Jak-11 imtas naudoti 1947 m. TSRS KOP ir DOSAAF kaip standartinis pažengusiųjų mokomasis lėktuvas. Tiek Jak-11, tiek C-11 buvo naudojami visose Varšuvos sutarties valstybėse, eksportuojami į 18 šalių (pvz., į Afriką, Vidurinius Rytus, Aziją).
Šiaurės Korėjos Jak-11 kovėsi ir Korėjos karo oro mūšiuose. Jak-11 buvo pirmasis Š.Korėjos lėktuvas, kurį numušė JAV aviacija (North American F-82 Twin Mustang virš Kimpo aerodromo, 1950 m. birželio 27 d.). VDR aviacija naikintuvais Jak-11 naikino JAV žvalgybinius oro balionus.

Konstrukcija

Lėktuvo sparnai metaliniai, fiuzeliažas mišrios konstrukcijos. Važiuoklė visiškai įtraukiama, su uodegos ratu. Instruktoriaus ir kursanto vietos buvo bendroje kabinoje, bet kiekviena jų turėjo savo slankiojamą gaubtą.
Variklis — AŠ-21 (570 AG), 7 cilindrų, žvaigždiškas, oro aušinimo. Propeleris — VIŠ 111-D-15 (ВИШ 111-Д-15), dviejų menčių, metalinis.
Variklio valdymo, darbo stebėjimo ir aeronavigacijos įtaisai įrengti priekinės kabinos (kursanto vieta) priekinėse ir šoninėse prietaisų skydeliuose. Užpakalinėje (instruktoriaus) kabinoje dubliuoti lėktuvo ir variklio valdymo prietaisai. Ryšiui su žeme ir kitais lėktuvais palaikyti naudojamas ultratrumpųjų bangų radijo stotis RSIU-3M (РСИУ-ЗМ), kuria galima naudotis iš abiejų kabinų.
Serijinės gamybos Jak-11 buvo sunkesni nei prototipai. Vėlesnių serijų Jak-11 turėjo neįtraukiamus uodegos ratus, pakeistus propelerius. Kartais vietoje UBS kulkosvaidžio buvo įmontuojamas 7,62 mm ŠKAS. Kai kuriuose lėktuvuose virš priekinio stiklo buvo įmontuoti galinio vaizdo periskopai.
Joniškis

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas kilęs nuo Vilniaus vyskupo Jono (vienas iš Joniškio įkūrėjų), pridėjus priesagą -iškis. Vyskupas įkūrė parapiją ir pastatydino pirmąją bažnyčią ir pats parinko tokį gyvenvietės vardą.

Kultūra

1526 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. 1895–1901 m. ji buvo perstatyta ir suteiktas Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į Dangų titulas. Bažnyčia mūrinė, neobarokinė, jos bokšto aukštis 65 metrai.
Joniškio centrinė dalis – urbanistikos paminklas (nuo 1969 m.). Išlikęs XVI–XVII a. susiformavęs gatvių tinklas (radialinė miesto struktūra) – į netaisyklingos formos buvusią miestelio turgaus aikštę sueina penki keliai. Prie kelių sankirtos yra miesto centras – bažnyčia, paštas (LT-84001), Istorijos ir kultūros muziejus, miesto merija, Joniškio rajono apylinkės teismas.
Miestą puošia atstatytas Lietuvos nepriklausomybės paminklas, pastatytas 1928 m. (archit. Vladimiras Dubeneckis), nugriautas 1969 m., atkurtas 1989 m. Yra Joniškio sinagogų kompleksas: Baltoji sinagoga (pastatyta 1823 m. klasicizmo stiliumi, dar žinoma kaip Vasaros sinagoga) ir Raudonoji sinagoga (pastatyta 1865 m.).
Pandėlio Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčia

Istorija

Pandėlio bažnyčiai 1591 m. dovanota turto kunigui išlaikyti. 1674–1677 m. nurodoma maža mūrinė bažnyčia. Manoma, kad ji per Šiaurės karą (XVIII a.) sugriauta. 1720 m. minima medinė bažnyčia. 1761 m. įsteigtos Švč. Mergelės Marijos Rožančinės, 1765 m. – Šv. Onos brolijos. 1777 m. įsteigta parapinė mokykla.
Ignotas Koscialkovskis 1801 m. pastatė dabartinę plytų mūro bažnyčią. Pandėlyje 1812 m. kunigavo poetas Antanas Strazdas. Bažnyčiai 1832 m. priklausė Luokiškio palivarkas su Stanikūnų kaimu. 1863 m. areštuotas klebonas Adomas Jeselskis ir vikaras Petras Sinkevičius. 1864 m. paleisti, bet iš Pandėlio iškelti. Šiaudinis bažnyčios stogas 1869 m. perdengtas skarda, padarytos išgaubtos lubos. Klebono Alb. Rubavičiaus rūpesčiu 1867 m. įrengti 13 registrų vargonai, 1872 m. perdažyti altoriai, 1880 m. pastatyta klebonija. Klebonas Pr. Viksva 1881 m. įdėjo medines grindis. 1886 m. įrengtos gipsinės Kryžiaus kelio stotys.
XIX a. pabaigoje bažnyčios bokštas buvo medinis. Parapijiečiai 1910 m. nutarė bažnyčią pailginti, pristatyti mūrinį bokštą. 1915 m. bokštas nugriautas ir neatstatytas. 1909–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą į Rusiją išvežti 3 varpai (1921 m. atgautas tik vienas). Klebono M. Šeižio pastangomis 1922 m. suremontuota bažnyčia, perdengtas stogas.
1922 m. įsikūrė pavasarininkų kuopa. Klebono J. Mėlio rūpesčiu 1934–1936 m. bažnyčia vėl suremontuota, 1938 m. nudažyta. Per Antrąjį pasaulinį karą bažnyčia ir ūkiniai pastatai gerokai nukentėjo. Po karo klebonas Jurgis Šimonėlis pastatus suremontavo. Klebonas profesorius Fabijonas Kemėšis (1879–1954) 1946 m. suimtas ir įkalintas, mirė tremtyje.
2007 m. liepos mėnesį, Albino Jasiūno iniciatyva, atstatyti per Pirmąjį pasaulinį karą nugriauti Pandėlio bažnyčios bokštai.

Architektūra

Bažnyčia klasicistinė, halinė (43 × 17 m), su siauresne apside, bokšteliu. Vienanavė. Turi 5 altorius. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Šventoriuje palaidotas altarista Alfonsas Strielčiūnas (1920–1988), klebonas Jonas Morkvėnas (1907–1981), kunigas Titas Vinkšnelis (1904–1982), 1949–1956 m. tremtinys.
Nešatelis

Geografija

Miestas įsikūręs šiaurės vakariniame ežero krante. Šalia – Juros Alpės.

Istorija

1011 m. Burgundijos valdovas Rudolfas III pastatė naują pilį ežero pakrantėje, pavadintą Neuchâtel (išvertus iš prancūzų kalbos, Neuchâtel ir reiškia naują pilį) savo žmonai Irmengardei.
Neušatelio grafystė klestėjo, o 1530 m. priėmė Reformaciją. Su didėjančia valdžia ir prestižu, Neuchâtel tapo kunigaikštyste XVII amžiaus pradžioje. Kai 1707 m. mirė Nešatelio princesė Orleano kunigaikštienė Mary, žmonės iš 15 pretendentų turėjo pasirinkti naująjį valdovą. Jie norėjo, kad jų naujas valdovas būtų protestantas, ir taip pat būtų gana stiprus, kad apsaugotų jų teritoriją. Liudvikas XIV aktyviai skatino daug prancūzų pretendentų į pavadinimą, bet Nešatelio žmonės pasirinko Prūsijos Frydrichą I.
Tais laikais Nešatelis gyveno aukso amžių, klestėjo komercija ir pramonė (laikrodininkystė ir nėriniai), bankininkystė.
XVIII ir XIX amžių sandūroje Prūsijos karalių įveikė Napoleonas. Frydrichas I buvo priverstas palikti Nešatelį, kad išlaikytų Hanoverį. Napoleono maršalas Berthier tapo Neušatelio princu. Jo valdymo metu buvo nutiesti keliai ir atkurta infrastruktūra, tačiau pats Berthier teritorijoje nesilankė. Įveikus Napoleoną, Prūsijos karalius Frydrichas III pakartotinai patvirtino savo teises, teigdamas, kad Neušatelis turi būti prijungtas prie kitų Šveicarijos kantonų. 1814 m. rugsėjo 12 d., Nešatelis tapo 21-uoju kantonu, bet taip pat ir liko prūsų valdžioje. Tai išprovokavo bekrauję revoliuciją. Nešatelis atsikratė karališkos praeities ir 1848 m. pasiskelbė respublika Šveicarijos Konfederacijos sudėtyje.
Dramblių svajonė

Dramblių svajonė (angl. Elephants Dream) yra trumpametražis kompiuterinės 3D grafikos filmas, sukurtas naudojant tik atviro kodo programinę įranga ir pristatytas 2006 metų kovo 24 dieną, po aštuonių mėnesių darbo. Pradėjus filmo kūrimą 2005 m. rugsėjį jis vadintas Orange vardu, vėliau jo pavadinimas pakeistas į Machina, kol galop priimtas paskutinis pavadinimas Elephants Dream. Projektą sumanė ir jam vadovavo kompiuterinės grafikos kūrimo programos Blender vadovai ir dar keletas žmonių iš viso pasaulio.
Lietuvos futbolo taurė 1992–1993 m.

Lietuvos futbolo taurė 1992–1993 m. – ketvirtasis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo 1992 m. rugpjūčio iki 1993 m. birželio. Turnyre dalyvavo pirmųjų dviejų divizionų komandos ir kelios trečiojo diviziono komandos.
Zeitschrift für Wirtschaft und Recht in Osteuropa

Zeitschrift für Wirtschaft und Recht in Osteuropa (WiRO; liet. Ūkio ir teisės Rytų Europoje žurnalas) - dalykinis verslo teisės žurnalas Vokietijoje. Išeina 1 kartą per mėnesį vokiečių kalba. Žurnalą WiRO leidžia leidykla Verlag C. H. Beck (Miunchenas, Bavarija).

Turinys

Skelbiamos publikacijos ūkio teisės temomis (renginiai, teisės aktualijos, pasikeitimai teisėkūroje). Aprašoma Rytų Europos teisė (tokių valstybių kaip Čekija, Slovakija, Vengrija, Rumunija, Lietuva, Latvija, Estija), taip pat Pietų Europos teisė (Kroatija, Kosovas, Albanija), Vokietijos teisinio bendradarbiavimo fondo (IRZ-Stiftung) veikla. Rašiniai bei straipsniai apima įvairius teisinius aspektus (tokių sričių kaip ekonomika, viešasis administravimas, teisėkūra, teismų praktika ir jų veikla).
Lietuvos teisės temomis rašo Vokietijos advokatas Lietuvoje Frank Heemann, teisininkė Jolanta Župkauskaitė ir kiti.
Šingmunas

Shing Mun (城門河, kantoniško tarimo IPA: [sɪŋ11 mʊn11 hɔ11], jyutping: sing4 mun4 ho4, standartinio tarimo pinyin transkripcija: Chéng Mén Hé) – upė Honkonge (Kinijoje), Shatin vietovėje.

Istorija

Shing Mun upė išteka iš Needle Hill, įteka į įlanką Sha Tin Hoi. XX a. 8 dešimtmetyje Sha Tin Hoi buvo nusausinta ir paversta Sha Tin miestu. Upę pratesė 7 km ilgio, 200 m pločio dirbtinis kanalas, pasibaigiantis Tolo uoste. Kitos upės, tekėjusios į įlanką, tapo Shing Mun intakais.
Shing Mun upės kanalas eina per Tai Wai vietovę, Sha Tin miesto centrą, į Tolo uostą. Didžiausi intakai – Tai Wai Nullah, Fo Tan Nullah, Siu Lek Yuen Nullah. Shing Mun apstatyta gyvenamaisiais ir komercinės paskirties dangoraižiais bei smulkesnėmis gyvenvietėmis. Yra keletas tiltų.

Užterštumas

Anksčiau Shing Mun buvo labai užteršta industriniais ir kitais teršalais. Tuo metu upėje beveik nebuvo jokios gyvūnijos. Nuo 1993 m. padėtis pagerėjo, atsirado žuvų ir bestuburių.
250 m ilgio ruože prie Man Lai teismo suformuota dirbtinė pakrantė. Toje vietoje yra problemų dėl nuosėdų ir blogo kvapo.

Nauda

Nors pagrindinė upės paskirtis yra drenažas, ja taip pat naudojasi irkluotojai, žvejai, pakrantės populiarios tarp pasivaikščiojimų ir dviračių sporto mėgėjų. Shing Mun upėje užsiimama irklavimu, kanojų sportu, plaukiojama kajakais. Yra 2000 m trasa regatoms.
Trasa Caesars Palace

Istorija

Trasa padaryta Caesars Palace viešbučio ir kazino komplekso automobilių stovėjimo aikštelėje.

Adresas

Caesars Palace

Las Vegas

USA
Echinokokozė

Simptomai

Liga dažnai prasideda be simptomų, toks periodas gali trukti ne vienus metus. Pasireiškiantys simptomai ir požymiai priklauso nuo cistų vietos ir dydžio. Alveolinės formos liga paprastai prasideda kepenyse, bet gali išsisėti ir į kitas kūno dalis, kaip antai plaučius arba galvos smegenis. Parazitui pažeidus kepenis, sergančiajam gali skaudėti pilvą, kristi kūno masė ir išsivystyti gelta. Parazitui įsitvirtinus plaučiuose, gali skaudėti krūtinės ląstą, trūkti oro, kamuoti kosulys. Retais atvejais, ypač trūkus cistai gali kilti anafilaksinis šokas, kuris dažnai baigiasi mirtimi.

Priežastis ir diagnozavimas

Liga plinta suvartojus parazito kiaušinėliais užkrėsto maisto arba vandens arba per artimą kontaktą su užsikrėtusiu gyvūnu. Kiaušinėliai į aplinką patenka su parazitu užsikrėtusių mėsėdžių gyvūnų (galutinių šeimininkų) išmatomis. Dažniausiai parazitu gali būti užsikrėtę šunys, lapės ir vilkai. Šie gyvūnai užsikrečia suėdę tarpinių šeimininkų (pvz., avių arba graužikų) organus, kuriuose yra echinokoko cistų. Ligõs, kuria užsikrečia žmogus, tipas priklauso nuo infekciją sukėlusio echinokoko rūšies. Paprastai liga diagnozuojama ultragarsu, tačiau galima naudoti ir kompiuterinę tomografiją (KT) arba magnetinio rezonanso vaizdavimą (MRV). Vertingos informacijos gali suteikti kraujo tyrimai, kuriais nustatomi antikūnai prieš parazitą, arba biopsija.

Profilaktika ir gydymas

Cistinės formos (hidatidozės) galima išvengti gydant šunis, galinčius platinti užkratą, ir skiepijant avis. Gyvūnus augintinius patartina reguliariai dehelmintizuoti ir vengti kontakto su benamiais gyvūnais. Po sąlyčio su šunimi ar kitu gyvūnu, gyvūnų išmatomis ar dirvožemiu reikia gerai nusiplauti rankas. Taip pat svarbu gerti tik švarų vandenį.
Gydyti ligą dažnai sudėtinga. Sergant cistine echinokokoze cistas galima išsiurbti per odą ir paskui taikyti medikamentinį gydymą. Kartais šio tipo liga tik stebima. Alveolinio tipo liga dažniausiai gydoma chirurgine operacija, po kurios skiriami vaistai. Veiklioji vaistų medžiaga – albendazolas; vaistą gali reikėti vartoti ne vienus metus. Alveolinė echinokokozė gali būti mirtina.

Epidemiologija

Liga paplitusi praktiškai visame pasaulyje, šiuo metu ja serga apie milijoną žmonių. Tam tikruose Pietų Amerikos, Afrikos ir Azijos regionuose parazitu apsikrėtę beveik 10 % vietos gyventojų. 2010 m. duomenimis nuo echinokokozės mirė apie 1 200 žmonių; šis skaičius mažesnis, palyginti su 2 000 mirčių 1990 m. Manoma, kad ekonominiai ligos kaštai siekia apie 3 milijardus JAV dolerių per metus. Tokių formų liga gali paveikti ir kitus gyvūnus (tarpinius šeimininkus), pvz., kiaules, karves ir arklius.
Valentinas Jeriomenka

Karjera

Profesionalo karjeros pradžioje buvo „Utenio“ ekipoje nuo 2016 m. 
Nuo 2017 m. vasaros atstovauja FK Riteriai.
Šėtijų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje, Nemuno ir Liekės kairiajame krante. Aikštelė beveik keturkampė, orientuota rytų – vakarų kryptimi, 25 m ilgio, 38 m pločio. Jos vakariniame krašte ir supiltas 25 m ilgio, 1 m aukščio, 12 m pločio pylimas, kurio 2 m aukščio išorinis šlaitas leidžiasi į 8 m pločio, 0,8 m gylio griovį. Šlaitai statūs, 35 m aukščio.
Piliakalnis apaugęs mišku.
Piliakalnis datuojamas I tūkst. – II tūkst. pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 22 000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Žemosios Panemunės piliakalnis 10 kmMikytų piliakalnis 2 kmJaučakių piliakalnis 3,5 kmViltrakių piliakalnis 41 kmAltoniškių piliakalnis 5 kmJadagonių piliakalnis 1 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Lindau klasės minų traleris

Lindau (Fulda) klasės minų traleris (projektas 331) – minų traleris suprojektuotas Vokietijoje, 1956–1959 m. Šie minų traleriai iki 2000 m. buvo Vokietijos karinio jūrų laivyno sudėtyje. Dabar Vokietija šios klasės laivų neturi. 
2000 m. du laivai buvo perduoti Estijos ginkluotosioms pajėgoms (laivai „Vambola“ ir „Sulev“), 1997 m. Gruzijai (laivas „Aieti“), 1999 m. Latvijai (laivas „Nemeis“), 1999–2000 m. Lietuvos kariniam jūrų laivynui (laivai „Kuršis“ ir „Sūduvis“).
Titanas (palydovas)

Atmosfera ir paviršius

Titanas turi atmosferą, kurioje yra daug azoto. Atmosfera 1000 kartų masyvesnė už Marso. Nors vyrauja žema temperatūra, dujos iš palydovo atmosferos lengvai patenka į išorinę erdvę, o atmosfera atsinaujina. Gali būti, kad skriedamas aplink Saturną, Titanas surenka nutekėjusias dujas, todėl jo atmosferos tankis beveik nesikeičia. Atmosfera nepermatoma.
Astronomai mano, jog Titane gali būti skysto metalo ežerų ir jūrų,taip pat gali būti sausuma padengta užšąlusiu metanu ir sniegu.
Petras Nevulis

Biografija

1983 m. baigė Panevėžio 5-ąją VPTM, elektromontuotojas. 2008 m. baigė Lietuvos žemės ūkio universitetą, agronomas.
Žemės ūkio kooperatyvo „Šilauogė“ valdybos pirmininkas, ūkininkas.
Lietuvos valstiečių partijos, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2003–2016 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Nuo 2016 m. Seimo narys.
Lietuvos ūkininkų sąjungos Panevėžio skyriaus tarybos narys, jaunųjų ūkininkų ratelių sąjungos narys. Sutuoktinė Lida, vaikai Lukas, Rugilė.