google/wiki40b huggingface dataset:
Čilojės salynas

Čilojės salynas (isp. Archipiélago de Chiloé) – salų grupė Ramiajame vandenyne, prie Čilės krantų (Čilės salynas). Priklauso Los Lagoso regionui, nuo žemyno atskirtas Korkovado įlanka ir Čakao sąsiauriu. Pagrindinė sala – Čilojė (vad. Isla Grande); kitos salos kur kas mažesnės – Kinčao, Gvafas, Lemujis, Čaukeso salos, Trankis, Desertoreso salos.
Edmundas Adomynas

Edmundas Adomynas (g. 1958 m. vasario 19 d. Palangoje) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1980 m. baigė Vilniaus priešlėktuvinės gynybos vadų radioelektronikos karinę mokyklą. 1980–1992 m. tarnavo TSRS ginkluotųjų pajėgų priešlėktuvinės gynybos daliniuose.
1992–1993 m. Lietuvos Respublikos aviacijos tarnybos Radiolokacinio aprūpinimo skyriaus vyr. operatorius. 1993–1995 m. karinių oro pajėgų (KOP) vadavietės vyr. specialistas, 1995–1999 m. vadavietės viršininkas. 1999–2000 m. KOP Nacionalinės oro erdvės kontrolės ir gynybos centro, 2000–2002 m. KOP Oro erdvės stebėjimo ir kontrolės valdybos vadas. Nuo 2002 m. rugsėjo mėn. štabo viršininkas, laikinasis KOP vadas, nuo 2003 m. rugpjūčio mėn. KOP štabo viršininkas. 2003 m. pulkininkas
Margėnai

Istorija

Kaimas minimas XVIII a. Astravo vardu. Tuo metu kaimas priklausė Kriaunų parapijai.

Žymūs žmonės

Kaimas yra poeto ir dvasininko A. Strazdo (1763–1833) gimtinė.

Aplinkinės gyvenvietės

Lašai – 2 kmKriaunos – 3,5 kmBobriškis – 2,5 kmPetrešiūnai – 3 kmRupetos – 3 kmKriugiškis – 2,5 km
Nepatogus kinas

Kino festivalis „Nepatogus kinas“ – nuo 2007 m. Lietuvos žmogaus teisių centro kasmet Lietuvoje organizuojamas tarptautinis dokumentinių filmų festivalis. Filmuose gvildenamos temos – diskriminacija, tolerancija, korupcija, ekologija ir kitos globalios problemos bei socialiniai iššūkiai. Festivalio metu rengiamos diskusijos pilietinėmis, socialinėmis temomis, susitikimai su žmogaus teisių aktyvistais, ekspertais, filmų herojais.
Įėjimo kaina nefiksuota, festivalis apokestinamas aukojimo principu – taip, anot organizatorių, skatinamas festivalio lankytojų pilietiškumas. Idėją rengti žmogaus teisių kino festivalį organizatorius paskatino Watch Docs, panašaus pobūdžio festivalis Suvalkuose, Lenkijoje.
2014 m. festivalis vyko 8 Lietuvos miestuose – Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Šiauliuose, Panevėžyje, Marijampolėje, Alytuje ir Anykščiuose.
David Wilkins

Biografija

Gimė 1685 m. Klaipėdoje, kaip David Wilke arba Wilkius. Prieš apsigyvendamas Anglijoje lankėsi Berlyne, Romoje, Vienoje, Paryžiuje, Amsterdame. Nuo 1715 m. padedamas dvasininko William Wake dirbo Lambetų rūmų bibliotekoje. 1719 m. tapo dvasininku Bokingo miestelyje Esekse, vėliau dirbo Kenterberio katedroje. 1724 m. tapo arabistikos profesoriumi Kembridžo universitete bei Safolko arkidiakonu. Be arabų kalbos, mokėjo hebrajų, koptų, armėnų. Mirė 1745 m. Hadlėjuje. 
1716 m. išvertė Naująjį testamentą iš koptų į lotynų kalbą ir atspausdino 500 egzempliorių, ši knyga įrašyta į Gineso rekordų knygą, kaip ilgiausiai buvusi parduodama knyga, nes paskutinis egzempliorius nupirktas tik 1907 metais.
Prizreno lyga

Prizreno lyga (alb. Besëlidhja e Prizrenit), dar žinoma kaip Albanijos lyga – 1878–1881 m. veikusi albanų tautinio išsivadavimo organizacija, įkurta Prizrene, pradėjusi albanų nacionalizmo judėjimą.
Prizreno lyga buvo įkurta albanų klanų vadų, dvasininkų ir kitų įtakingų žmonių, kurie nesutiko su San Stefano taikos sąlyga perduoti dalį albanų gyvenamų žemių Serbijai, Juodkalnijai ir Bulgarijai. Kilus grėsmei, kad Epyras bus perduotas Graikijai, buvo suorganizuotos ginkluotosios pajėgos.  Vėliau Prizreno lyga pareikalavo autonomijos, o 1881 m. sausio mėn. organizacijos vadovybė pasiskelbė laikinąja Albanijos vyriausybe. 1881 m. kovo mėn. Osmanų imperijos kariuomenė įveikė Albanijos ginkluotąsias pajėgas, vadovai buvo suimti.
Sekykla

Sekykla – laikina ar nuolatinė vieta, iš kurios stebimas priešas, savi padaliniai ir artilerijos ugnis.
Skiriamos pagrindinės, atsarginės ir pagalbinės sekyklos.
Nuolatinės sekyklos paprastai yra įtvirtintos, kad stebėtojai būtų apsaugoti nuo priešo ugnies, todėl jos yra įtvirtinimų rūšis. Tokios sekyklos gali turėti šarvuotuosius gaubtus. Tuo tarpu laikinosios sekyklos gali būti visiškai neįrengtos (tiesiog patogūs krūmai ar kraštinis gyvenvietės namas, iš kurių patogu stebėti) ar įrengtos minimaliai (pvz., apkasas ir nutiesta telefoninio ryšio linija; platforma medyje ir ryšio linija). Gali būti naudojamos ir mobilios sekyklos – patogioje vietoje stovintis šarvuotis, anksčiau naudoti stebėjimo aerostatas, o šiais laikais – baražuojantis lėktuvas.
Puolime, kai daliniai juda pirmyn, stebyklomis būna tam skirtos kovos mašinos, žvalgybiniai šarvuočiai, bet gali būti ir paprasti tankai, savaeigės ar kt.
Parenkant vietą sekyklai vengiama pasirinkti pirmiausiai priešo stebimas vietas – kalvų viršūnes, vandentiekio ar bažnyčių bokštus, pavienius medžius. Sekykla turi turėti patogų priėjimą, kas kareiviai galėtų nepastebėti priešo patekti į sekyklą ar ją palikti. Tai svarbu, kadangi kareivius stebėtojus rekomenduojama dažnai keisti, kadangi po 20-30 minučių nuolatinio stebėjimo gebėjimas pastebėti gerokai sumažėja. Sekykloje paprastai būna bent du kareiviai. Dėl stebėtojų keitimo ir poreikio apsiginti sekyklai gali reikėti daugiau kareivių. Sekyklai svarbi įranga – ryšio įranga (geriau laidinė, kad sunkiau būtų susekti), stebėjimo įranga (binoklis, stereoskopinis ar lazerinis tolimatis, periskopas ir kt.).
Aluotos

Dvaras

Aluotų dvaras minimas nuo 1555 m. (XVI a. minimi bajorai Skopai ir Lvovičiai). 1597 m. Aluotas testamentu dukrai Ievai užrašė Ukmergės stalininkas Danielius Lvovičius. Vėliau dvaras buvo nuolatos perpardavinėjamas, savininkais buvo Jonas Stanislovaitis, bajorė Polonija Levanienė (nuo 1600 m.), Dobrogorstas Pristanovskis, Antanas Mafonas (nuo 1614 m.), Čapskiai (nuo 1615 m.), kurie bylinėjosi dėl likusių žemių su Kosakovskiais. 1662 m. dalis Aluotų atiteko Elzbietai Tyzenhauzaitei-Pliaterienei. 1667 m. savininku minimas Andrius Pliateris.
XVIII a. Aluotų ir Aluotėlių dvarus valdė Jonas Liudvikas Pliateris, vedęs Liudviką Pliaterytę, o nuo 1775 m. valdos priklausė Emerencijai Pliaterienei. 1783 m. Pliateriams pasidalinus valdas, Aluotos ir Aluotėlės atiteko Daukūnų ir Sriūbiškių seniūnui Tadui Pliateriui. Aluotų dvaras, ir toliau priklausęs Pliateriam, buvo nuolat nuomojamas ar įkeičiamas.
1831 m. rusų valdžia valdas sekvestravo, kai buvo nuteisti Emilijos Pliaterienės pusbroliai Vladislovas ir Cezaris, aktyviai dalyvavę tų metų sukilime. Sekvestras greitai buvo panaikintas.
1845 m. dvaras atiteko iždui. Vėliau sujungtas su Svėdasų ir Sliepsiškio dvarais. Po liustracijos valstybinio dvaro centras perkeltas į Kunigiškius. 1866 m. panaikinus valstybinį dvarą, senajame dvaro centre buvę statiniai perduoti Aluotų kaimo bendruomenei, kurie XX a. pradžioje visiškai sunyko.
Evangelikų balsas

Evangelikų balsas – mėnesinis lietuvių evangelikų liuteronų tautinės minties laikraštis, leistas 1933 m. Kaune.

Istorija

Pirmasis numeris išėjo balandžio mėn. 16 puslapių. Spausdino „Typolit“ spaustuvė Kaune. Išleisti 3 numeriai.
Bandė užmegzti ryšį su Klaipėdos krašto lietuviais per bažnyčią ir mokyklą, polemizavo su „Srovės“ laikraščio leidėjais ir skaitytojais.
Redaktorius ir leidėjas M. I. Brazauskas, redaktorius K. Nauzneris.
Edward Towgin

Biografija

Gimė 1923 m. sausio 26 d. Pagiriuose. 1943 m. rugpjūtį suimtas vokiečių ir pasodintas į Panevėžio kalėjimą, iš kur pabėgo tų pačių metų spalį. 1944 m. rugpjūčio 17 d. prisijungė prie naujai suformuotos Lenkijos Liaudies Respublikos kariuomenės, mokymai vyko šalia Maskvos. Kovojo mūšiuose prieš vokiečius prie Varšuvos ir kitose vietovėse iki pat 1945 m. gegužės. Po karo tarnavo Torunėje, Elbinge, Kvidzyne ir Ščecino Stargarde. 1975 m. baigė tarnybą ir apsigyveno Torunėje. Apdovanotas įvairiais medaliais ir apdovanojimais už karinius nuopelnus Antrojo pasaulinio karo metu. Mirė 2012 m. gruodžio 26 d. Torunėje.
Naujamiestis (Kaunas)

Istorija

Šis Kauno regionas ėmė vystytis XIX a. viduryje, miestui tapus Kauno gubernijos centru ir 1847 m. suformavus carinio laikų tipo stačiakampę struktūrą (dabartinė Laisvės alėja ir jai lygiagrečios Kęstučio ir K. Donelaičio gatvės). Alėja atsirado 1871 m. miesto statymo plane.
XX a. tarpukariu vadintas Naujuoju miestu. Maždaug iki amžiaus vidurio pietrytinė dalis buvo vadinama Karmelitais pagal ten stovinčią Karmelitų bažnyčią.
1923 m. buvo 16898 gyventojai.
1982 m. Laisvės alėja rekonstruota ir paversta pėsčiųjų bulvaru (viena pirmųjų pėsčiųjų zonų visoje TSRS). 1983 m. atidaryta universalinė parduotuvė „Merkurijus“ (architektas A. Sprindys; nugriauta 2009 m.).
Kanados lietuvių sporto apygarda

Kanados lietuvių sporto apygarda – Kanados lietuvių sportą koordinuojanti organizacija.

Veikla

Kanados lietuvių sporto apygarda veikia nuo 1965 m. kaip Šiaurės Amerikos lietuvių fizinio lavinimo ir sporto sąjungos padalinys. 1978 m. Toronte surengė pirmąsias Pasaulio lietuvių sporto žaidynes, 1980 m. – Laisvės olimpiadą. Kanados sportininkų delegacija 1991 m. dalyvavo IV Pasaulio lietuvių sporto žaidynėse Kaune ir Vilniuje. Apygarda kasmet organizuoja Kanados lietuvių visų sporto šakų žaidynes. 1997 m. kartu su Kanados lietuvių bendruomene globojo iš Lietuvos į Kanados VI specialią pasaulinę žiemos olimpiadą atvykusius neįgaliuosius sportininkus.
Antanas Makarevičius

Biografija

1986 m. baigė Kauno 24-ąją vidurinę mokyklą. 1987–1989 m. tarnavo armijoje. 1993 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinierius.
1995 m. įkūrė A. Makarevičiaus firmą „Algitėja“. Nuo 2003 m. UAB „Sanservisas“ vadybininkas. 2003–2004 m. Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos Kauno rajono filialo direktorius. Nuo 2004 m. UAB „Ilmarinas“ direktorius, UAB „Toirenta“ direktorius.
2004 m. Darbo partijos narys, Kauno rajono skyriaus pirmininkas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Stripiniai

Istorija

1931 m. Stripiniuose pastatyti mūriniai baptistų maldos namai.
Naugarduko Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Švento Arkangelo Mykolo bažnyčia (brus. Касцёл Святога Міхала Арханёла) – Romos katalikų bažnyčia Baltarusijos Naugarduko mieste. Ilgą laiką priklausė dominikonų vienuolynui. XVIII a. vėlyvojo baroko su klasicizmo elementais architektūros paminklas, 1857–1922 m. buvo Naugarduko parapijine bažnyčia. Dabar priklauso Gardino vyskupijos Naugarduko dekanatui.

Istorija

Dominikonai Naugarduke įsikūrė XVIII a., LDK žirgininko Kristupo Chodkevičiaus kvietimu. 1623 m. jis suteikė vienuoliams gyvenamą būstą ir žemes, šimtmečio pabaigoje kiti mecenatai padovanojo Korico ir Perekopo palivarkus. Dominikonų vienuolynui K. Chodkevičius pastatė medinę, o vėliau ir mūrinę Šv. Hiacinto bažnyčią. Šventovė nukentėjo per krašto neramumus, o 1751 m. visai sudegė. Buvo atstatyta ir konsekruota Šv. arkangelo Mykolo vardu, bet 1831 m. gaisras ją vėl apnaikino. Atremontuota O. Mečkovskio lėšomis. Bažnyčioje buvo vertingi paveikslai: dailininko Tenčinskio Šv. Teresės, prof. Pavlovičiaus tapytas Šv.Dominyko atvaizdas (Ticiano paveikslo kopija). Altoriuje kabojo Šv. arkangelo Mykolo paveikslas su sidabriniais apdarais, kuriuos nukalė sugrįžę iš tremties Rusijoje 1831 m. sukilimo dalyviai. Dvi marmurinės atminimo lentos: Teresei Narkevič-Jodko ir Adomui Mickevičiui, vėliau perkeltas į poeto muziejų mieste.

Dominikonų vienuolynai

Bažnyčią aptarnavo dominikonų vienuoliai, prie vienuolyno veikė šešiametė mokykla–kolegija, kurioje mokėsi ir Adomas Mickevičius, Jonas Čečiotas bei kt. apylinkių kilmingieji. 1832 m. carinė administracija mokyklą uždarė, o 1850 m. tokio pat likimo sulaukė ir vienuolynas. Per Pirmąjį pasaulinį karą besitraukianti Rusijos kariuomenė išsivežė tris varpus, vieną vėliau grąžino, bet bevežant jis buvo įskeltas.
Mieste veikė dar viena Dominikonų ordinui priklausiusi Švč. Marijos bažnyčia (pastatyta 1690 m.) su moterų vienuolynu (veikė 1654–1864 m.). Buvusio vienuolyno patalpose buvo įsikūrę caro kareiviai ir neprižiūrima bažnyčia sunyko.

Architektūra

Pastatas – trinavė bazilika su pusiapvalia apside, prie kurios iš šiaurės pristatyta zakristija. Plokščio fasado viršuje įrengtas trikampis frontonas su bokšteliu, vidų puošia gipso lipdiniai. Šalia bažnyčios stovėjusi mūrinė varpinė neišliko.
Zofka Kveder

Zofka Kvedrova (slovėn. Zofka Kveder, išt. Jelovška (slovėn. Jelovšek), vėliau – Demetrović, 1878 m. balandžio 22 d. Liubliana, Slovėnija – 1926 m. lapkričio 21 d. Zagrebas, Kroatija) – slovėnų rašytoja ir žurnalistė.
Zofka Kvedrova yra viena pirmųjų slovėnių rašytojų. Į slovėnų literatūros istoriją ji įsirašė ne vien dėl savo aukštos kūrinių meninės vertės, bet ypač dėl nagrinėjamų aktualių temų apie beteises moteris. Kvedrovos darbai priskiriami antrajai slovėnų natūralistų kartai, kuriai yra būdingos natūralistinis aplinkos aprašymas, paveldimumo ir erotikos temos.

Gyvenimas

Užaugo Škofjos Lokos prie Potokos, Notranjanskoje, kuri tuo metu buvo viena nuošaliausių, neturtingiausių ir labiausiai atsiliekančių Slovėnija žemių dalis. Tos dienos buvo pačios blogiausios jos gyvenime. Tėvas buvo linkęs į girtuoklystę, kuri pavertė žmonos ir jų trijų vaikų gyvenimą dar labiau nepakenčiamu Dėl nepakeliamų gyvenimo sąlygų namuose bei žinių ir nepriklausomo gyvenimo troškimo, ji paliko tėvus ir įsikūrė Liublianoje. Ten kurį laiką buvo įsidarbinusi politiko Ivano Šusteršičiaus teisininkų kontoroje. Po kurio laiko persikėlė į Triestą ir įsidarbino laikraščiuose „Vienybė“ („Edinost“), „Slovėnė“ („Slovenka“). Taip pat kurį laiką gyveno Berne, Šveicarijoje, kurioje klausė paskaitų universitete. 1900 metais persikraustė į Prahą ir joje gyveno 1900-1907 metais. 1904 metais pradėjo rūpintis mėnesinio žurnalo „Namų draugas“ („Domači prijatelj“) ruošimu, kuris pasiekdavo beveik kiekvienos slovėnų šeimos namų slenkstį. Tuo pačiu metu Kvedrova dar buvo Prežihovo Voranco grožinės literatūros redaktorė. Prahoje jai gimė pirmoji dukra Vlada ir čia kiek vėliau ištekėjo už savo dukters tėvo Vladimiro Jelovškos, kroatų modernizmo poeto. Kartu jiedu persikėlė į Zagrebą, kuriame jiems gimė dar dvi dukros – Maša ir Mira. Zagrebe įsidarbino sostinės dienraščio „Agramer Tagblatt“ redakcijoje ir redagavo jo priedą „Frauen Zeitung“. Po to, kai išsiskyrė su savo pirmuoju vyru, susižadėjo antrą sykį ir ištekėjo už socialdemokrato Juros Demetrovičiaus. 1917 metais pradėjo leisti „Ženski svijet“, kurį vėliau pervadino į „Jugoslavansko žena“. 1920 metais jis nustojo eiti, todėl 1921 metais Z. Kvedrova išleido „Almanah jugoslavenskih žena“, kuriame sudėjo savo elegijas. Po Pirmojo pasaulinio karo jo vyras Demetrovičius tapo Kroatijos provincijos pavaduotoju, taip iš esmės Z. Kvedrova tapo pirmąja Kroatijos ponia.
Dandongas

Istorija

Miestas pradėjo kurtis VII amžiuje. 1931–1945 m. buvo užimtas Japonijos. Iki 1964 m. vadinosi Andongu (kin. 安东, pinyin: Āndōng). Dabartinis pavadinimas reiškia „raudonieji rytai“.
Jan Tur

Biografija

Gimė 1875 m. rugpjūčio 25 d. Radviliškyje. 1895-1899 m. studijavo fiziką-matematiką Varšuvos universitete. Studijas baigė aukso medaliu ir nuo 1899 m. iki 1915 m. buvo biologo Pavel Mitrofanov asistentu Varšuvos universitete. Stažavosi įvairiuose Prancūzijos miestuose, taip pat Saratove ir Helgolando saloje. 1907 m. tapo fiziologijos daktaru. Nuo 1919 m. iki II pasaulinio karo dirbo Lvovo universitete. Mirė 1942 m. gegužės 8 d. Varšuvoje. Palaidotas Varšuvos evangelikų reformatų kapinėse.
Kučurgano limanas

Hidrografija

Limanas ištįsęs iš šiaurės į pietus, jo ilgis apie 17 km. Šiaurinės dalies plotis – 1,5 km, pietinės – 3 km. Vidutinis limano gylis – 3,5 m, didžiausias (pietinėje pusėje) – 4,2 m. Plotas – 2730 ha, iš kurių šiaurinė dalis užima 580 ha, vidurinė – 800 ha, pietinė – 1350 ha. Vandens telkinio tūris – 78 mln m³ (1990 m.). Limaną maitina juo pratekanti Kučurgano upė, taip pat Dniestro atšaka – Turunčukas. 80 % dugno padengta molingu dumblu su 0,5-1 m storio detrito sluoksniu. Pakrančių dugnas padengtas uždumblėjusio smėlio sluoksniu (15 % dugno ploto). Vandens skaidrumas 170–210 cm.
Žiemą limanas užšąla, vidutinis užšalimo laikas – 70-80 dienų. Ledo storis tuo metu siekia 10-25 cm.

Gyvūnija

Limane gausu žuvies, todėl jis mėgstamas žvejų. 2002 m. duomenimis, jame plaukiojo daugiau nei 30 rūšių žuvų, kurių didžiausią dalį sudarė karpinės, ešerinės ir grundalinės žuvys. Dažniausiai sutinkami karšiai, kuojos, ešeriai, plakiai, raudės, starkiai, sidabriniai karosai, margasis ir baltasis plačiakakčiai, baltieji amūrai, aukšlės.
Kučurgano limanas taip pat naudojamas pramoniniam žuvų veisimui. XX a. pabaigoje žuvivaisos produktyvumas ženkliai sumažėjo: 1985 m. buvo pagaunama 160 t (58,7 kg/ha) žuvies, o 1998 m. – 16 t (5,9 kg/ha).
Pikeliai (Kėdainiai)

Istorija

Iki XX a. vid. buvo Pikelevičių dvaras.
Soliteris (stalo žaidimas)

Soliteris – vienam žaidėjui skirtas stalo žaidimas, kurį sudaro žaidimo lenta su duobutėmis ir figūros, esančios jose. Žaidimas vyksta vertikaliai arba horizontaliai perkelinėjant vienas figūras per kitas į tuščius laukelius, o tas, per kurias buvo peršokta – nuimti nuo lentos. Laimima tada, kai belieka tik viena figūra pačiame lentos centre. Žaidimas turi du skirtingus variantus: anglišką (kryžiaus formos) ir europietišką (skritulio formos):

  Angliškas       Europietiškas
    * * *             * * *    * * *           * * * * ** * * * * * *     * * * * * * ** * * · * * *     * * * · * * ** * * * * * *     * * * * * * *    * * *           * * * * *    * * *             * * *
Žvaigždutėmis (*) pažymėtos žaidimo figūros, o taškais (·) – tušti laukeliai.
Žaidime galimi keturi juodesiai:

buvo: * * ·, tampa: · · *  (kertama iš kairės į dešinę)
buvo: · * *, tampa: * · ·  (kertama iš dešinės į kairę)
        *             ·
buvo:   *  , tampa:   ·    (kertama iš viršaus į apačią)
        ·             * 
        ·             *
buvo:   *  , tampa:   ·    (kertama iš apačios į viršų)
        *             ·
Manihi

Manihi – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Karaliaus Jurgio salų grupėje, 500 km nuo Taičio. Įeina į Manihi komuną. Sausumos plotas – 13 km². 789 gyventojai (2002 m.). Gyventojų tankumas – 61 gyv./km². Svarbiausia gyvenvietė – Paeua.
Manihi atolas gulsčio ovalo formos, 27 km pločio ir 8 km ilgio. Šiaurinė žiedo dalis platesnė, pietinė sudaryta iš mažų salelių, atskirtų protakomis. Vienintėlė laivuojama protaka (Tairapa) yra atolo pietvakariuose. Salos aukštis iki 9 m. Lagūnos plotas 160 km². Joje randami perlai. Manihi – viena iš pagrindinių juodųjų perlų radimviečių Tuamotu salyne. Yra nedidelis aerodromas. Turizmas (povandeninis nardymas).
Atolas apgyvendintas apie 600 metus. Yra išlikusios 2 senovės polineziečių ceremonijų platformos, pagamintos iš koralų. Salą 1616 m. atrado olandų jūrininkai Willem Schouten ir Jacob Le Maire. Manihi buvo pirmoji atrasta Ramiojo vandenyno vieta, kur buvo galima gauti geriamo vandens, todėl pavadinta Waterlandt.
Kownaer Zeitung

Kownaer zeitung (Kauno laikraštis) – dienraštis vokiečių kalba, ėjęs 1916–1918 m. Kaune.

Istorija

Leido Vokietijos imperijos karinė okupacinė administracija. Ėjo savaitinis iliustruotas priedas.
Laima Rudienė

Biografija

1981 m. baigė Kauno medicinos institutą, gydytoja. VĮ Kaišiadorių ligoninės direktorės pavaduotoja medicinai.
LKP, nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kaišiadorių rajono skyriaus narė. Nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Gintautas, vaikai Aurelija, Laurynas.
Alfonsas Bargaila

Biografija

1962 m. baigė Paprūdžių aštuonmetę mokyklą, 1964 m. baigė Klaipėdos amatų mokyklą, įgijo suvirintojo elektra ir dujomis specialybę. 1972 m. baigė Klaipėdos 5-ąją vakarinę mokyklą, 1978 m. baigė Kauno A. Sniečkaus politechnikos institutą, įgijo laivų mašinų ir mechanizmų specialybę, suteikta inžinieriaus laivų mechaniko kvalifikacija.
1964 m. Klaipėdos tralinio laivyno darbininkas, 1966–1969 m. tarnavo Šiaurės jūros povandeniniame laivyne. Baigęs tarnybą grįžo dirbti į laivyną, 1978 m. laivyno laivų remonto vyr. meistras, laivų mechaninio aptarnavimo cecho viršininko pavaduotojas, 1981–1984 m. Klaipėdos tralinio laivyno Materialinio techninio skyriaus viršininkas. 1984–1988 m. Klaipėdos naftos produktų tiekimo įmonės vyr. inžinierius, 1988 m. sausio 27 d. Klaipėdos naftos produktų tiekimo įmonės kolektyvo išrinktas šios įmonės Klaipėdos filialo direktoriumi. Vėliau įmonė reorganizuota į AB „Lietuvos kuras“ Klaipėdos filialą.
1999 m. įsteigė A. Bargailos žvejybinę įmonę, 2001 m. Baltijos jūroje žvejojantys žvejai jį išrinko Klaipėdos žvejų asociacijos „Klaipėdos žvejas“ pirmininku. Asociacija sujungė Baltijos jūros priekrantės žvejybines įmones „Pajūrio kraštas“ ir Šventosios žvejų asociaciją – apie du trečdalius Baltijos jūroje žvejojančių žvejų, ir pavadinta Lietuvos žuvininkystės produktų gamintojų asociacija.
Darbo partijos Klaipėdos skyriaus narys.
Nuo 2007 m. Klaipėdos miesto savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Natalija, vaikai Vilija, Kristina.
1981 m. apdovanotas „Garbės ženklo“ ordinu.
Vilniaus Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė

Istorija

Cerkvė pastatyta 1908 m. Naujosios Vilnios mieste. Cerkvės statymo komitetui nuo 1903 m. vadovavo Vilniaus gubernatoriaus žmona Sofja Veriovkina, kuri rinko aukas ir pati prisidėjo savo įnašu. Kadangi pinigų neužteko akmeniniam statiniui, nuspręsta statyti medinę šventyklą. 1908 m. kovo 30 d. ji pašventinta.
1910 m. gautas Šv. sinodo leidimas statyti akmeninę cerkvę, 1914 m. buvo pašventinti jos pamatai, tačiau dėl karo perėjus prie taupymo politikos cerkvė nevisiškai pastatyta, o plytas išnešiojo vokiečiai parako gamyklai statyti. Nuo 1918 m. parapija priskirta Šv. Eufrosinijos cerkvei, o 1923–1933 m. – Skaisčiausios Dievo motinos cerkvei. XX a. 4-ajame dešimtmetyje F. Šipicos iniciatyva šventykla atgaivinta, pastatyta varpinė.
1947 m. sovietai įregistravo parapiją, joje buvo 350 tikinčiųjų. 1955 m. atliktas kapitalinis remontas, pastatyta nauja varpinė. Dabar prie cerkvės veikia sekmadienio suaugusiųjų mokykla.
V amžius pr. m. e.

Penktasis amžius prieš mūsų erą – šimto metų laikotarpis, prasidėjęs 500 m. pr. m. e. sausio 1 dieną ir pasibaigęs 401 m. pr. m. e. gruodžio 31 dieną.
Tūkstantmečiai: 2 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis pr. m. e. – 1 tūkstantmetis
Amžiai: VI amžius pr. m. e. – V amžius pr. m. e. – IV amžius pr. m. e.
Lietuvių godos

Lietuvių Godos – mėnraštis, skirtas Baltarusijos etninių žemių lietuviams, leidžiamas nuo 1993 m. gruodžio mėn. Vilniuje.
Leidinys atspindi Gervėčių, Apso, Brėslaujos, Rodūnės, Pelesos, Lydos, Gardino bei kitų etninių žemių lietuvių kultūros, švietimo, lietuvybės saugojimo bei puoselėjimo problemas, kasdienybę.

Istorija

Kurti laikraštį Bernardas Šaknys sugalvojo, kai Bronius Krokys pasiūlė leisti sienlaikraštį Baltarusijos lietuviams. Laikraščio steigėju ir leidėju tapo „Gervėčių klubas“. B. Šaknio žmona Marija Šaknienė nuo 1994 m. perėmė laikraščio redaktorės pareigas. Duodama interviu portalui bernardinai.lt ji pasakojo, kad dėl leidinio pavadinimo buvo tariamasi ilgai. „Kilo mintis laikraštį pavadinti „Lietuvių godos“. Tai tarsi atspindi tų lietuvių, esančių už sienos, gyvenimą: jie godoja, mąsto apie Lietuvą, tėvynę, nuo kurios yra atskirti valstybinės sienos, bet kurios dalimi vis tiek jaučiasi esą.“
Laikraštis nuo pat pradžių buvo dalinamas nemokamai, atsižvelgiant į finansines Baltarusijoje gyvenančių skaitytojų galimybes. Laikraščio leidimas ir platinimas apmokamas įvairių paramos fondų, privačių asmenų, ypač išeivijos lietuvių, aukojamomis lėšomis.
Tiražas 1993 m. – 5000 egz., 1996 m. – 2000 egz.
Žukuvas (Vlodavos apskritis)

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose kaimas paminėtas 1514 metais. Iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei.