google/wiki40b huggingface dataset:
Ullevi

Istorija

Stadionas buvo pastatytas 1958 m. VI pasaulio futbolo čempionatui. Taip pat vyko 1995 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatas, 2006 m. Europos lengvosios atletikos čempionatas, 1983 ir 1990 m. UEFA Taurių laimėtojų taurės finalai, 2004 m. UEFA taurės finalas.
Didžiausias žiūrovų skaičius (52 194) pasiektas 1959 m. birželio 3 d., futbolo rungtynėse tarp Örgryte IS ir IFK Göteborg.
Rekordiškai daug žiūrovų (60 099) susirinko 2009 m. rugpjūčio 1 d., į airių grupės U2 koncertą.
Beranė

Istorija

Viduramžiais Beranės apylinkės vadintos Budimlia ir buvo svarbus kultūrinis ir dvasinis Raškos regiono centras. 1219 m. įkurtas vienuolynas. 1455 m. miestas užkariautas osmanų. Jugoslavijos socialistinės respublikos laikais (1949–1992 m.) miestas vadintas Ivangradu (Ivano Milutinovičiaus garbei).
Visagino miesto savivaldybės taryba 1997–2000 m.

Visagino miesto savivaldybės taryba – Visagino miesto savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1997 m. kovo 23 d. vadovaujantis 1996 m. gruodžio 23 d. pakeistu Savivaldybių tarybų rinkimų įstatymu. Taip pat buvo pakeista Konstitucija, tarybų kadencija prailginta iki 3 metų.
Verdammt Wir Leben Noch

Priešistorė

Tai - kompiliacinis albumas, kurio dalį sudaro dainos, Falco kurtos nuo 1995 m., kurių jis neįdėjo į savo ruošiamą leidybai albumą „Egoisten“, kuris 1998 m. buvo išleistas „Out Of The Dark (Into The Light)“ pavadinimu. Kitos dainos - „Qué Pasa, Hombre?“ ir „Poison“ - yra iš albumo „Wiener Blut“ sesijos, vykusios 1987 m. Taip pat įtraukti ir dviejų dainų - vienos žinomiausių Falco dainų „Der Kommissar“ bei „Verdammt Wir Leben Noch“ - remiksai.
„Fascinating Man“, „We Live For The Night“ bei „From The North To The South“ prodiusavo olandų prodiuserių duetas - broliai Robas ir Ferdi Bollandai, likusias - senas Falco draugas, „Drahdiwaberl“ laikų kolega - prodiuseris Thomas Rabitsch.
Daina „Europa“, sukurta 1995 m., pašvęsta Austrijos įstojimui į Europos Sąjungą.
Albumo pavadinimui pasirinktas vienos iš ironiškų Falco dainų pavadinimas, kuris išleistas ir singlu.
Buklete albumas įvardintas „Susidorojimu su 10-ojo deš. laikmečio dvasia“.

Singlai

Išleisti singlai - titulinis „Verdammt Wir Leben Noch“ bei „Europa“, o „Die Königin Von Eschnapur“ - tik Austrijoje.
„Verdammt Wir Leben Noch“ videoklipe suvaidino daugybės praeities garsenybių - Freddie Mercury, Marlene Dietrich, Elvis Presley, Albert Einstein, Jimi Hendrix bei Humphrey Bogart - antrininkai. Tarpais videoklipe matomas ir pats Falco, vaidinantis klausykloje sėdintį kunigą - tai kadrai iš jo 1995 m. videoklipo „Mutter, Der Mann Mit Dem Koks Ist Da“.

Kiti faktai

Tokiu pat pavadinimu 2007 m. nufilmuotas biografinis filmas „Falco – Verdammt, wir leben noch!“, kino ekranuose pasirodęs 2008 m. vasario 7 d., t. y., per Falco 10-ąsias žūties metines.
KK200

Maršrutas

Kelias prasideda Kalvarijoje, sankryžoje (viadukas) su  A5  Kaunas–Marijampolė–Suvalkai  (E67 Helsinkis-Talinas-Ryga-Panevėžys-Kaunas-Varšuva-Vroclavas-Praha . Eina Kalvarijos savivaldybėje ir Vilkaviškio rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Jurgežeriai, Akmenynai, Gražiškiai, Skardupiai. Baigiasi Vištytyje. Gražiškiuose kelias kertasi su  185  Vilkaviškis–Gražiškiai , 7 km nuo Skardupių eina Vištyčio regioniniame parke.
Cemach Feldstein

Biografija

Gimė 1884 m. gruodžio 30 d. Kudirkos Naumiestyje, prekeivio Zvi Feldstein ir Malka Leah šeimoje. Vaikystėje mokėsi keliose mokyklose, kol baigė mokyklą Karaliaučiuje. Vėliau Berlyno universitete studijavo istoriją ir filosofiją. Vėliau studijavo doktorantūrą Berno universitete. 1910 m. vedė Elke Freida Buzhanski ir apsigyveno Varšuvoje, kur dirbo mokytoju. 1913 m. tapo Kališo žydų mokyklos direktoriumi. Prasidėjus I pasauliniam karui pasitraukė į Minską, kur įkūrė privačią mokyklą. Po karo grįžo į Lietuvą, kur 1921-1922 m. buvo Vilkaviškio žydų gimnazijos direktorius. 1922 m. tapo privačios Kauno hebrajų realinės gimnazijos direktoriumi. 1928 m. buvo išvykęs į JAV ieškoti paramos mokyklos rekonstrukcijai, tačiau surinko tiek pinigų, kad užteko naujos statybai. Gyvendamas Kaune priklausė vietos sionistų bendruomenei, rašė straipsnius apie literatūrą į vietos žydų laikraščius. 1935 m. keliavo po Palestiną.
1940 m. sovietams okupavus Lietuvą stipriai apribota mokyklos veikla, liepta mokyti jidiš kalba. C. Feldšteinas paliko direktoriaus postą ir išvyko gyventi į Vilnių, kur įsidarbino žydų realinėje mokykloje. Naciams okupavus Lietuvą buvo priverstas apsigyventi Vilniaus gete, kur dirbo pašto direktoriumi, priklausė geto tarybai, mokė istorijos ir filosofijos bei redagavo Geto naujienų laikraštį. Po kiek laiko išvežtas į darbų stovyklą Kivielyje, vėliau į Natzveiler–Struthofo koncentracijos stovyklą, kur ir mirė 1944 m. gruodžio 29 dieną.
Kvartnikas

Raida

Kvartnikas buvo pirmasis bandymas supaprastinti Lenkijoje tuo metu naudojamą atsiskaitymą smulkiais denarais ir naudoti stambesnę sidabrinę monetą. Jos pavadinimas kilo iš to, kad jis turėjo 1/4 skojco, (t. y. 1/94 grivinos) sidabro. Tuo tarpu denaras atitiko 1/240 grivinos sidabro.
Pirmieji kvartnikai XIII a. kaldinti Silezijoje ir Didžiojoje Lenkijoje, nuo 1337 m. vidurio – Mažojoje Lenkijoje. XIV a. pradžioje Lenkijoje pradėjus kursuoti Prahos grašiui, o vėliau – Krokuvos grašiui (kurie sudarė 1/48 grivinos sidabro), kvartnikas tapo lygus pusei grašio (dėl to kartais buvo vadinamas pusgrašiu). Oficialiai pusgrašio monetos pradėtos kaldinti pačioje XIV a. pabaigoje ir galutinai pakeitė kvartnikus.
Laima Bloznelytė-Plėšnienė

Biografija

1988 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1997 m. habilituota biomedicinos mokslų daktarė.
Nuo 1988 m. dirba Lietuvos onkologijos centre (LOC). 1993 m. jos iniciatyva LOC įkurta Lazerinės ir fotodinaminės terapijos laboratorija, nuo 1997 m. jos vadovė. Dar dirba 1995 m. įkurtoje savo Lazerių chirurgijos klinikoje Vilniuje. Nuo 1996 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 2011 m. profesorė Klaipėdos universitete.Nuo 2012 m. profesorė Lietuvos edukologijos universitete.
Nuo 2011 m. Vilniaus universiteto Onkologijos instituto (VUOI) III-o onkochirurgijos skyriaus Lazerinės ir fotodinaminės terapijos poskyrio vyr. ordinatorė (gydytoja chirurgė (onkologė)).
Tėvas Mindaugas Julius Bloznelis, motina Kamilė Laimutė Bloznelienė, brolis Mindaugas Petras Bloznelis.

Mokslinė veikla

Mokslinio darbo svarbiausia sritis – fotodinaminis gydymas, lazerinė chirurgija, onkodermatologija, galvos ir kaklo navikų chirurgija, sensibilizuotų navikų terapija, piktybinių navikų diagnostika. 1989 m. pirmoji Lietuvoje ir buvusioje TSRS klinikoje pritaikė fotodinaminę terapiją (FDT) ir sukūrė naujų jos metodikų: gamadinaminį gydymą, intraarterinę FDT, melanomos FDT, 1991 m. pritaikė selektyvią fototermolizę, naudodama metalo garų lazerius.
Laima Bloznelytė-Plėšnienė priklauso Europos onkologų chirurgų draugijai, (ESSO) narė. Yra Lazerių chirurgijos ir medicinos tarptautinės akademijos narė,Lietuvos onkologų draugijos narė, Lietuvos lazerinės medicinos draugijos (LLMD) narė.
Mišrieji ir plačialapiai miškai

Mišrieji ir plačialapiai miškai – miškų kategorija.

Mišrieji miškai

Europoje jie išplitę į pietus nuo spygliuočių miškų ir siaura juosta nusidriekia nuo Norvegijos iki Uralo kalnų. Šioje miškų juostoje yra ir Lietuva. Mišrieji miškai yra tarpinė juosta tarp spygliuočių ir plačialapių miškų, todėl juose drauge auga ir spygliuočiai, ir plačialapiai medžiai. Plačialapių medžių (ąžuolų, liepų ir kt.) čia yra gerokai mažiau nei smulkialapių (beržų, drebulių). Beržai ir drebulės išplito šioje zonoje po to, kai buvo iškirsti anksčiau augę plačialapiai medžiai. Šiuose miškuose, lyginant su taiga, vešlesnė bei įvairesnė žolinė augalija.
Mišrieji miškai gerokai daugiau nukentėję nuo žmonių ūkinės veiklos, nei spygliuočiai. Šių miškų pasikeitusi ne tik rūšinė sudėtis, bet ir daug jų yra iškirsta, jie nesudaro ištisinės dangos.

Plačialapiai miškai

Šis biomas užima didžiausius plotus Europoje. Vakarų ir Vidurio Europoje jie driekiasi plačia juosta, tačiau tolstant į žemyno gilumą ir keičiantis klimatui ji siaurėja. Plačialapiams miškams būdingi klevai, liepos, kaštonai ir kiti medžiai. Labiausiai paplitę ąžuolai, skroblai ir bukai.
Bukas – drėgmę ir šilumą mėgstantis medis, todėl auga ten, kur iškrinta pakankamai kritulių, t. y. jūrinio (arba tarpinio) klimato srityse (Europos rytuose bukai neauga). Bukai auga tankiai, todėl jų girios yra gana tamsios. Ąžuolas, atvirkščiai, labiau pakantus šalčiams, todėl paplitęs rytinėje Europos dalyje. Ąžuolai mėgsta šviesą, todėl ąžuolynai kiek retesni, šviesesni. Bukų ir ąžuolų mediena labai patvari, todėl nuo seno naudojama įvairiems dirbiniams gaminti.
Plačialapių miškų pomiškyje daug krūmų: lazdynų, gudobelių ir kt. Vešli žolinė augalija.
Plačialapiai Europos miškai labai paveikti žmogaus ūkinės veiklos. Dirvožemiai čia derlingi, todėl nuo seno žmonės kirto šiuos miškus, o jų vietoje, suarę dirvas, vertėsi žemės ūkiu. Dėl to plačialapių miškų plotai Europoje labai sumažėjo, o kai kur jų neliko visai. Dabar daugelis iškirstų miškų atsodinami (dažniausiai pušimis).

Gyvūnija

Mišriuosiuose ir plačialapių miškuose daug stambiųjų žvėrių ir kailinių žvėrelių būdavo sumedžiojama viduramžių riterių ir karalių medžioklėse. Nemažai jų išnaikinta per Pirmąjį ir Antrąjį pasaulinius karus. Šiuose miškuose paplitę daugelis taigos „gyventojų“: lūšys, lapės, vilkai, taurieji elniai, briedžiai, stirnos, barsukai, šeškai, kiaunės. Jų daugiau išliko Europos rytuose. Belovežo rezervate Lenkijoje ir Baltarusijoje, Lietuvos draustiniuose saugomi stumbrai.
Šioje juostoje gyvena dauguma taigos paukščių, be to, volungės, lakštingalos, kėkštai, gegutės, slankos, geniai ir daug kitų; pastaraisiais metais kai kuriose vietose įvežta fazanų.
Birštono slidinėjimo centras

Birštono slidinėjimo centre žiemos sezono metu veikia kalnų slidinėjimo trasa prie Vytauto kalno Birštone, dešiniajame Nemuno krante.

Aprašymas

Tai vienas iš kurorto traukos objektų šalia veikiančių sanatorijų ir gydyklų. Miesto savivaldybės lėšomis įrengta kalnų slidinėjimo trasa pradėjo veikti 2002-2003 metų žiemą.
Slidinėjimo kalno šlaitai pakankamai statūs. Paruošiamos dviejų sudėtingumo lygių, 160 m ir 300 metrų ilgio trasos, naudojamas dirbtinis sniegas. Į 40-ties metrų ilgio viršukalnes slidininkai pakeliami slovakų firmos „Tatrapoma“ keltuvu. Vienu metu jis kelia 15 žmonių, per 1 valandą – 700 žmonių. Keltuvas išvysto iki 2,3 m/sek. greitį. Teikiamos instruktorių konsultacijos. Vaikams įrengtas rogučių kalnelis. Šalia trasos veikia slidžių ir kito inventoriaus nuomos punktas, lauko kavinė. Tamsiuoju paros metu trasos apšviečiamos.
Birštone rengiamas slidinėjimo trasos išplėtimo projektas. Ruošiamasi įrengti antrą keltuvą, papildomą trasą slidininkams ir snieglentininkams. Vasaros sezono metu tikimasi 40 m aukščio kalną panaudoti vasaros rogučių ir kalnų dviračių sportui.
Arutua

Arutua – koralinis atolas Prancūzijos Polinezijoje, Tuamotu salyno šiaurės vakaruose, Paliserio grupėje, 406 km į šiaurės rytus nuo Taičio, 40 km į pietryčius nuo Rangiroa. Įeina į Arutua komuną. Sausumos plotas – 15 km². 654 gyventojai (2002 m.). Gyventojų tankumas – 44 žm./km². Svarbiausia gyvenvietė – Rautini.
Atolas žiedo formos, 29 km skersmens. Didžiausios salelės yra šiaurinėje pusėje (Motu Tae, Tenihinhi). Lagūnos plotas 484 km². Jos centre yra nedidelė salelė. Įrengtos žuvų fermos bei perlų veisyklos. Ties Rautini gyvenviete yra vienintelė laivuojama Manina protaka. Kopros gavyba, žvejyba, perlų rinkimas. Arutua garsėja savo muzikantais.
Arutua pavadinimas reiškia „aukštos jūros banga“. Salą 1722 m. atrado olandų jūrininkas Jakob Roggeveen. 1816 m. salą pasiekęs Otto von Kotzebue ją pavadino Ruriko vardu. 1983 m. atolas smarkiai nukentėjo nuo uragano.
Šilko kelias

Istorija

Nors nuo senų laikų atskiras šilko kelio teritorijos atkarpas kontroliavo skirtingos tautos (tocharai, baktrai, sogdai, dajuaniai ir kt.), kurios prekiavo tarp atskirų miestų, šilko kelio pradžia yra laikomas II a. pr. m. e. Tuo metu kinai intensyviai tyrinėjo teritorijas už Nefrito vartų. Zhang Čiano kelionės padėjo pagrindus Kinijos prekybai su Vakarais. Tada ėmė formuotis sausumos šilko kelio sistema.
Šilko tėvyne laikoma Kinija. Konfucijus teigia, kad jo gamybos procesas buvo sukurtas dar 2640 m. pr. m. e. (atradėja laikyta viena kinų princesė). Nuo kitų šalių šilko gamybos paslaptis buvo saugojama, todėl turėjo didžiulę paklausą ir kinų prekeiviai šilką gabendavo į kitas Azijos, Europos ir Viduržemio jūros baseino šalis. Tačiau 1993 m. mokslinis žurnalas „Nature“ paskelbė įrodymus, kad kinų pavyzdžio šilkas buvo gaminamas dar senovės Egipte, apie 1000 metų anksčiau nei Konfucijaus nurodytu metu. Kaip bebūtų, akivaizdu, kad šilkas senovėje turėjo didelę ekonominę vertę, panašiai kaip dabar nafta. Netgi romėnų filosofas ir moralistas Plinijus I amžiuje teigė, kad romėnės pernelyg myli šilką ir tai neigiamai atsiliepia visos Romos imperijos finansinei sistemai.

Sausumos kelių sistema ir atkarpos

Sausumos šilko kelias gali būti dalinamas į atskiras atkarpas. Be pagrindinių Šilko kelio magistralių buvo ir šalutiniai, mažiau žinomi keliai, taip pat įvairios atšakos.

Čanganas-Dunghuangas

Kelias tęsėsi nuo Čangano (tuometinė Han imperijos sostinė, dabartinis Sianas) link Landžou. Pastarasis, per kurį teka Huanghė buvo laikomas svarbiausiu Šilko kelio išeities tašku Kinijoje. Nuo jo į vakarus prasidėdavo ilga trasa palei Kunluno kalnus, iš šiaurės ribojama Gobio dykumos. Šis tūkstančio km. ruožas vadinamas Heši koridoriumi. Jis baigdavosi Anši mieste, prie Nefrito vartų perėjos, kuria būdavo patenkama į Taklamakano dykumą.

Kašgaras-Jezdas

Iš Kašgaro į Persiją kelias vedė Vidurio Azijos stepėmis ir dykumomis į vakarus. Čia jungėsi svarbūs miestai oazės, tokie, kaip Kokandas, Šachrisabzas, Taškentas, Samarkandas, Buchara, Urgenčas, Mervas. Svarbiausias kelio miestas Persijoje buvo Jezdas.

Kašgaras-Indija

Iš Kašgaro į Indiją buvo keliaujama Pamyro, Hindukušo ir kitais kalnais per Heratą, Bamianą, Kabulą. Galutinis kelio taškas būdavo perėjus ilgą ir pavojingą Chaidaro (Khydar) perėją, Pešavaro mieste. Nuo jo prasidėdavo didžiausias Indijoje, – GT kelias, kirtęs Indijos subkontinentą iki dab. Bangladešo (Bengalijos).
Grigorijus Pomerancas

Biografija

G. Pomerancas gimė 1918 m. kovo 13 d. Vilniuje, vos prieš mėnesį nepriklausomybę atgavusioje Lietuvoje. Šeimoje buvo bendraujama lenkų, jidiš ir rusų kalbomis. 1922 m. tėvas pasitraukė gyventi į Maskvą. 1925 m. ten pat persikėlė ir motina karrtu su Grigorijumi. 1940 m. baigė Maskvos N. G. Černyševskio filosofijos, literatūros ir istorijos institutą (МИФЛИ).
Dalyvavo Antrajame Pasauliniame kare savanoriu, buvo sužeistas, gavo karinių apdovanojimų. 1942 m. įstojo į TSKP, iš kurios, apkaltinus antitarybinėmis kalbomis, 1945 m. buvo pašalintas. 1949 m. buvo nuteistas už antisovietinę veiklą, 1953 m. išėjo į laisvę, o 1956 m. - reabilituotas. Įsidarbino Rusijos mokslų akademijos mokslinės informacijos instituto Azijos ir Afrikos šalių bibliografijos skyriuje.

Veikla

G. Pomeranco mokslinių interesų sfera buvo labai plati - pradedant rusų klasikine literatūra ir baigiant Indijos bei Kinijos dvasiniu gyvenimu.
Pirmąją disertaciją apie klasiką Fiodorą Dostojevskį filosofas parašė dar prieš karą, tačiau ji buvo sunaikinta, kai autorius buvo suimtas. Antrosios disertacijos (1968 m.) tema buvo „Kai kurios religinio nihilizmo kryptys“, joje buvo plačiai nagrinėjama dzenbudizmo teorija. Tačiau G. Pomerancui pasirašius atsišaukimą, palaikiusį aktyvistus, kurie tų pačių metų rugpjūčio 25 d. išėjo į Raudonąją aikštę protestuoti prieš SSRS invaziją į Čekoslovakiją, jam buvo neleista jos apsiginti motyvuojant, kad nesusirinko kvorumas. Vėliau šia disertacija aktyviai naudojosi rusų autorinio filmo klasikas Andrejus Tarkovskis, kurdamas savo filmą „Stalkeris“.
Perėjęs „nuo marksizmo prie idealizmo“, („Pradėjau komentuoti Dostojevskį pagal Marksą, o baigiau Markso aiškinimu pagal Dostojevskį“), G.Pomerancas žmogiškos būties pamatu ėmė laikyti religiją ir gelmių filosofiją. Anot jo, išeitis iš dabarties dvasinės ir politinės krizės yra atsisakymas nuo scientistinių ir mitologizuojančių ideologijų, asmens „nepriklausomumas“ religijoje bei kultūroje ir kelias į gylį, o ne ištirpimas masėje.
Operos vaiduoklis

Operos Fantomas - kompozitoriaus Andrew Lloyd Webber miuziklas, sukurtas pagal prancūzų rašytojo Gaston Leroux to paties pavadinimo novelę, išleistą 1911 metais. Miuziklas pasakoja apie nuostabaus grožio dainininkę Kristiną Daė (Christine Daaé), kurią įsimyli baisusis muzikos genijus, vadinamas Operos fantomu, kuris terorizuoja Paryžiaus operos teatrą.
Vienas pirmųjų reikšmingų bandymų adaptuoti istoriją - 1925 metų kino kompanijos Universal Pictures ekranizacija. Webber'io kūrinys didžiojoje Jos Didenybės teatro Londone scenoje debiutavo 1986 m. Pagrindinius vaidmenis atliko Michael Crawford (Operos Fantomas), Steve Barton (Raoulis) ir Sarah Brightman (Kristina Daė). Šis miuziklas yra ilgiausiai rodomas Brodvėjaus teatro spektaklis. 2004 metais miuziklas atnaujintas ir adaptuotas kinui. Aktoriai: Gerard Butler (Fantomas), Emmy Rossum (Kristina), Patrick Wilson (Roulis), Jennifer Ellison (Megė), Mirannda Richardson (ponia Giry), Minnie Driver (Karlota Guidičeli).
Habsburgų Nyderlandai

Raida

Iki 1482 m. šios teritorijos priklausė Burgundijos Nyderlandams. Kuomet 1477 m. Nansi mūšyje Burgundijos kunigaikštis Karolis Narsusis pralaimėjo Prancūzijos karaliui, Žemutines provincijas ir Flandriją paveldėjo Karolio Narsiojo žmona Marija Burgundė. Siekdama apsaugoti Žemutines Provincijas nuo Prancūzijos karaliaus, ji ištekėjo už Šventosios Romos imperatoriaus Maksimilijono I. Po jos mirties 1482 m. šios valdos perėjo Habsburgams ir toliau buvo vadinamos Habsburgų Nyderlandais.
Maksimilijonas paliko Nyderlandus savo sūnui Filipui, tačiau valdė už jį kaip regentas. Ankstyvuoju laikotarpiu Habsburgai regione susidūrė su augančia Prancūzijos įtaka. Jie neteko kai kurių Karolio Narsiojo valdytų žemių prie Prancūzijos, 1492 m. atsiskyrė šiauriausia regiono valstybėlė Gelderso kunigaikštystė, kur į valdžią sugrįžo Egmondų dinastija.
Maksimilijono anūkas Karolis II atkūrė buvusią galią. 1522 m. jis sujungė Habsburgų turimas žemes į Burgundijos apskritį. 1527 m. jis nupirko ir prijungė Utrechto vyskupiją (o su ja – ir jai priklausančius Overejselį, Drentę, Groningeną) ir 1529 m. Kambrė sutartimi su Prancūzija visiškai perėmė valdžią Flandrijoje ir Artua (iki tol šios nominaliai pripažino vasalitetą Prancūzijai). Galiausiai 1543 m. prie Habsburgų Nyderlandų naujai prijungtas Geldersas.
Kadangi Nyderlandų teritorija stipriai išaugo, 1548 m. Karolis II pertvarkė jos administraciją. Būtent tuo metu buvo nustatytas juos sudarančių provincijų skaičius (17), susisteminta valdymo sistema ir pan. 1549 m. Pragmatinė sankcija numatė, kad Nyderlandai nebeturėtų būti išskaidomi, o paveldimi kartu. Jau tuo metu buvo nusilpusi Briugės miesto įtaka ir pagrindiniu regiono centru tapo Briuselis bei Brabanto kunigaikštystės teritorijos.
1556 m. Karolis II atsisakė sosto ir paskelbė, kad visos Habsburgų valdos yra padalijamos į keletą dalių. Habsburgų Nyderlandai, kaip ir visa Burgundijos apskritis, turėjo pereiti Ispanijos Habsburgų atšakai, t. y. jo sūnui Filipui II. 1568 m. katalikiška Filipo politika ir didžiuliai mokesčiai inspiravo 1568 m. prasidėjusią Nyderlandų revoliuciją.
Revoliucijos metu 7 iš septyniolikos provincijų sudarė sąjungą ir 1581 m. atsiskyrė kaip nepriklausoma valstybė Nyderlandų Septynių Provincijų Respublika. Be 7 provincijų, ji taip pat valdė vadinamąsias generalines žemes: dalį Limburgo, Brabanto ir Flandrijos. Tuo tarpu Parmos hercogo Aleksandro Farnezės dėka pietinės Habsburgų Nyderlandų teritorijos buvo išlaikytos Ispanijos karūnai. Po 1581 m. jos žinomos kaip Pietiniai Nyderlandai, arba Ispanijos Nyderlandai.
Kybartiškės pilkapynas

Tyrimai

Išliko 5 pavieniai apardyti pilkapiai ir pilkapių grupė su vėliau joje įrengtomis kaimo kapinaitėmis. 1969 m. pilkapyno archeologinius tyrimus atliko Istorijos institutas (tyrimų vadovas Mykolas Michelbertas). Ištirti 4 pilkapiai. Jų sampilai 6–8 m skersmens ir 0,9-1,0 m aukščio. Tris pilkapius juosia apskriti ar ovalūs akmenų vainikai, viename pilkapyje buvo akmenų grindinys. Mirusieji laidoti nedeginti 0,3-0, 4 m gylio duobėse su įkapėmis. Rasta I a. – IV a. geležinių įmovinių kirvių, ietigalis, akinių segių, žalvarinė apyrankė. Kapinaitėse ištirtas 21 kapas, rasta XVI a. – XVII a. monetų, žalvarinių žiedų, geležinių peilių. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Partenonas

Partenonas (senovės graikų kalba: Παρθενών) – šventykla miesto deivei Atėnei, pastatyta V a. pr. m. e. Atėnų akropolyje. Buvo pradėta statyti 447 m. pr. m. e. Ją suprojektavo architektai Kalikratas ir Iktinas.
Pirminė šventyklos paskirtis – jos viduje laikyti 12 m aukščio skulptoriaus  Feidijo sukurtą Atėnės Partenės (Mergelės) statulą.
Statyba užtruko devynerius metus. Šventykla pastatyta kaip padėka deivei už atėniečių ir graikų išgelbėjimą per paskutinį karą su persais. Vėliau pastate buvo ir Delo sąjungos iždas. Partenonas yra žymiausias iš išlikusių Senovės Graikijos pastatų, plačiai laikomas Dorėninio orderio raidos kulminacija. Partenonas yra vienas didžiausių pasaulio kultūrinių paminklų.
Partenonas pakeitė senesnę Atėnės šventyklą, vadinamąjį Senąjį Partenoną, kuris buvo sugriautas persams užėmus Atėnus 480 m. pr. m. e. VI a. šventykla tapo bažnyčia, skirta Mergelei Marijai. Valdant Osmanams tapo mečete, kuri karo su Venecija metu tapo amunicijos sandėliu. 1687 m. šventykla buvo sugriauta į ją pataikius sviediniui. Didelė statinio apdailos dalis 1807 m. lordo Elgin buvo išvežta į Londoną. Ginčai dėl šių vertybių grąžinimo tebevyksta iki šiol.

Senasis Partenonas

Pirmoji Atėnės šventyklos statyba dabartinio Partenono vietoje pradėta netrukus po Maratono mūšio. Tuo tikslu Akropolio viršūnėje buvo padaryta plati aikštelė. Apie Senąjį Partenoną žinome iš Herodoto. Jo pamatus tarp 1885 ir 1890 m. archeologiškai ištyrė Wilhelm Dörpfeld. Senuoju Partenonu vadinama šventykla greičiausiai nebuvo užbaigta, kai 480 m. pr. m. e. persai užėmė Atėnus ir sugriovė Akropolio pastatus. Kita vertus, yra teoriją, kad Senasis Partenonas pradėtas projektuoti ir statyti jau po persų užpuolimo. Jei statinys buvo sugriautas 480 m. pr. m. e., lieka neaišku kodėl atėniečiai 30 metų nepradėjo atstatymo darbų. Tai paaiškinama Paltėjos priesaika, kuri draudė graikams atstatyti persų sugriautas šventyklas. Nuo šios priesaikos atėniečiai buvo atleisti tik Kaliaso taika 450 m. pr. m. e. Nevisiškai profesionaliai atlikti XIX a. kasinėjimai į šį klausimą neatsako. Didžioji dauguma Partenono tyrinėtojų mano, kad Senasis Partenonas buvo pastatytas po Maratono mūšio.
Akmenės rajono savivaldybės taryba 2003–2007 m.

Akmenės rajono savivaldybės taryba – Akmenės rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2002 m. gruodžio 22 d.
Tošikacu Macuoka

Biografija

Tošikacu Macuoka gimė ūkininkų šeimoje, kuriems priklausė ferma. Baigęs vidurinę, būsimas politikas įstojo į Tottori universitetą Tottori prefektūroje studijuoti agrokultūros mokslų. Universitetą baigė 1969 m., tuomet įsidarbino Japonijos Žemės ūkio ministerijoje, kur iki 1988 m. užėmė įvairias pareigas.

Politinė karjera

Priklausydamas Japonijos liberalų demokratų partijai, Tošikacu Macuoka buvo išrinktas į Žemuosius parlamento rūmus 6 kartus (pradedant 1990 m. ir baigiant paskutiniąja, 2005 metų kadencija).
2007 m. gegužės 28 d. jis bandė pasikarti parlamentarų gyvenamuosiuose apartamentuose, o išvežtas į ligonę, išgyventi nesugebėjo. Ministro savižudybė siejama su politine įtampa Vyriausybėje ir skandalu, kuomet buvo nemokamai išnuomotas biuras, nors buvo deklaruojamos didžiulės sumos lėšų (~28 mln. jenų). Dar prieš nusižudant, jis viešai apgailestavo už nuslėptą finansinę buhalteriją.