google/wiki40b huggingface dataset:
Laimė Baltrūnaitė

Laimė Baltrūnaitė (g. 1952 m. Ryliškiuose, Utenos rajonas) – teisininkė, Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo (LVAT) teisėja, buvusi tardytoja.

Biografija

1972 m. baigė Utenos rajono Tauragnų vidurinę mokyklą. 1977 m. – studijas Vilniaus universiteto Teisės fakultete.
Nuo 1977 m. rugpjūčio iki 1984 m. lapkričio Šiaulių miesto VRS tardytoja, nuo 1984 m. lapkričio iki 1985 m. rugpjūčio Šiaulių m. VRS Tardymo poskyrio viršininko pavaduotoja, nuo 1985 m. rugpjūčio iki 1988 m. balandžio mėn. Šiaulių m. VRS Tardymo poskyrio viršininkė, nuo 1988 m. balandžio mėn. iki 1989 m. birželio mėn. VRS Šiaulių miesto Šiaulių ir Joniškio tarprajoninio tardymo skyriaus viršininkė, nuo 1989 birželio mėn. iki 1991 m. birželio mėn. Šiaulių miesto Tardymo poskyrio viršininkė, nuo 1991 m. birželio mėn. iki 1993 m. balandžio mėn. Tardymo skyriaus prie Šiaulių miesto policijos komisariato viršininkė, nuo 1993 m. balandžio mėn. iki 1999 m. balandžio mėn. Tardymo departamento prie LR vidaus reikalų ministerijos direktoriaus pavaduotoja, nuo 1999-05–2007-12 Vilniaus apygardos administracinio teismo teisėja.
Nuo 2007 m. gruodžio mėn. Lietuvos vyriausiojo administracinio teismo teisėja.
Moka rusų, anglų kalbas.
Gynybos sutartis

Gynybos sutartis – sutarties arba karinės sąjungos tipas, kai pasirašiusios valstybės pasižada remti viena kitą karine jėga.
Paprastai sutarties šalys sutartyje numato grėsmes ir konkrečiai ruošiasi kartu ją atremti.
Ksamilo salos

Ksamilo salos (alb. Ishuj të Ksamilit or Ishuj të Tetranisit) – keturios mažos salos pietų Albanijoje. Salos yra nutolusios nuo žemyno ir pasiekiamos tik laivu. Ksamilo gyvenvietė, nuo kurios pavadintos salos, yra nutolusi į pietus. Bendras salų plotis yra 7,1 ha, jos priklauso Butrinto nacionaliniam parkui.
Sumner Welles

Samneris Velesas (Sumner Welles; 1892 m. spalio 14 d. Niujorke – 1961 m. rugsėjo 24 d. Naujajame Džersyje) – JAV diplomatas, ėjęs valstybės sekretoriaus pavaduotojo pareigas.
Welles laikomas vienu iš svarbiausiu Franklino Ruzvelto patarėju užsienio politikos klausimais. Ruzvelto administracijoje Welles'as buvo laikomas Lotynų Amerikos ekspertu, taip pat kaip vienas iš svarbiausių Sovietų Sąjungos įvykdytos Baltijos šalių okupacijos JAV nepripažinimo politikos architektu. 1940 m. liepos 23 d. Welles paskelbė žymiąją deklaraciją, kurioje buvo smerkiama Sovietų Sąjungos agresija . Tačiau laikui bėgant Sumner Welles'o pažiūros keitėsi, 1942-43 metais jau linko pripažinti Baltijos šalių inkorporaciją į Sovietų Sąjungą, o tie gyventojai "kurie nepanorės gyventi po Rusijos valdžia, turės teisę laisvai emigruoti". Nuo 1943 vasaros Welles jau galutinai pripažino Baltijos šalių priklausomybę Sovietų Sąjungai, dėl Baltijos šalių negyvybingumo būti valstybėmis.
Biznis (laikraštis)

Biznis – Lietuvos verslininkų laikraštis, leistas 1991–1992 m. Kaune.

Istorija

Rašė Lietuvos ekonominio, politinio ir kultūrinio gyvenimo klausimais. Tiražas 1991 m. – 19 300 egz., 1992 m. – 16 300 egz. Išėjo 12 numerių.
Redaktorius Žygintas Kačanauskas.
Jonas Labokas

Jonas Labokas (~1856 m. Rudgalvių kaime (dab. Klaipėdos rajonas) – 1921 m. spalio 4 d. Vilniuje) – Romos katalikų kunigas Lietuvoje ir Rusijoje, vienas garsiausių to meto pamokslininkų.

Biografija

Gimė ir augo valstiečių šeimoje. Mokėsi Liepojos gimnazijoje, 1876 m. įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. 1880 m. pasiųstas studijuoti į Sankt Peterburgo  katalikų dvasinę akademiją, kurią 1884 m. baigė teologijos magistro laipsniu.
Grįžęs į Lietuvą Vilniaus kunigų seminarijoje dėstė lotynų kalbą, bažnytines apeigas ir giedojimą, be to ėjo Vilniaus vyskupijos ekonomo pareigas. Už draudžiamos spaudos platinimą 1884 m. trumpam buvo ištremtas į Kobriną, o už vaikų auklėjimą lietuviška dvasia – į Slonimą. 1891 m. paskirtas klebonu į  Gelvonų Švč. Mergelės Marijos Apsilankymo bažnyčią, o 1893 m. – į Vilniaus Visų Šventųjų bažnyčią. Tuo pačiu metu Vilniuje dėstė tikybą keliose pradinėse mokyklose, garsėjo kaip vienas geriausių to meto pamokslininkų. Už pasakytą pamokslą Kražių skerdynių teismo procese Rusijos caro administracujos organų 1895 m. nuteistas ištremti į Tulos guberniją.   
1897 m. grįžo į Vilnių, buvo  paskirtas Šv. Onos bažnyčios klebonu. J.Laboko iniciatyva ši garsi Vilniaus šventovė buvo restauruota. Spėjama, kad po Spaudos draudimo panaikinimo jis buvo Vyskupijos aprobuojamų lietuviškų knygų cenzoriumi. 
1910–1919 metais su pertrauka gyveno Sankt Peterburge, tarnavo miesto Šv.Kotrynos bažnyčioje. Vėliau grįžo į Vilnių ir buvo paskirtas koplyčios rektoriumi tuometinėje Bobruisko gatvėje (dabar P.Vileišio g.). Palaidotas Rasų kapinėse. Švenčiant dvasininko 150–ąsias
gimimo ir 85–erių mirties metines, kapavietė buvo restauruota.
Francesco Hayez

Frančeskas Hajesas (it. Francesco Hayez, 1791 m. vasario 10 – 1882 m. gruodžio 21 d.) – italų romantizmo dailininkas. Tapė istorines scenas ir portretus. Žymiausi jo darbai yra žanrinės scenos, iš kurių tikriausiai garsiausia - „Bučinys“ (1859, Breros pinakoteka, Milanas).

Biografija

Frančeskas Hajesas gimė 1791 m. vasario 10 d. Venecijoje, neturtingoje prancūzo tėvo ir motinos italės šeimoje. Frančeskas pradėjo mokslus kaip restauratoriaus padėjėjas, vėliau pradėjo mokintis tapybos. 1809 m. jis laimėjo konkursą Venecijos akademijoje paramai gauti ir išvyko į Romą, kurioje mokėsi Kanovos priežiūroje. Romoje Frančeskas susipažino su Engru, kurio dailė jam padarė didelę įtaką. Vėliau neoklasikinis Engro stilius dominuos Frančesko kūryboje, o prie romantikų jis priskiriamas labiau dėl temų turinio, nei stilistikos.
1814 m. Hajesas lankėsi Florencijoje ir gavo mokytojo vietą Neapolyje. Tačiau jau 1815 m., žlugus Napoleono valdžiai Neapolyje, dailininkas grįžo į Romą. Čia 1817 m. jis gavo pirmą reikšmingą užsakymą freskoms Vatikane. 1820 ir 1821 m. Frančeskas lankėsi Milane. 1822 m. galutinai apsistojo Milane. Atliko freskas Milano karališkuosiuose rūmuose (sunaikintos 1843 m.). Nuo 1850 m. Hajesas pradėjo profesoriauti Breros Akademijoje, o 1860 m. tapo jos direktoriumi. Apsilankė Vienoje tam, kad nutapyti imperatorio Ferdinando I-ojo portretą. Breros pinakotekoje šiuo metu sukaupta stambiausia Hajeso darbų kolekcija.
Frančeskas Hajesas savo darbų paprastai nepasirašinėjo ir nedatavo. Jis laikomas pereinamos fazės iš neoklasicizmo į romantizmą Italijoje dailininku. Austrijos imperatorius pakėlė jo rangą į riterių. Dailininkas mirė 1882 m. gruodžio 21 d. Palaidotas Cimitero Monumentale prie Porta Volta vartų Milane. Kaip ir kitų Europos romantikų, Hajeso kūryba buvo siejama su nacionalinio išsivadavimo ir vienybės judėjimais. 1841 m. italų revoliucionierius Giuseppe Mazzini paskelbė Hajesą „nacionaliniu tapytoju“.
Birutė Galdikas

Birutė Marija Filomena Galdikas-Brindamour, Galdikaitė (1946 m. gegužės 10 d. Vysbadene, Vokietija) – lietuvių kilmės pasaulinio garso antropologė, gamtosaugininkė, žymiausia orangutanų tyrinėtoja, fizinės antropologijos daktarė (1969 m.) ir biologijos daktarė (1978 m.).

Biografija

1966 m. baigė psichologiją Britų Kolumbijos universitete Vankuveryje, 1969 m. antropologiją – Kalifornijos universitete Los Andžele. Nuo 1979 m. Džakartos nacionalinio universiteto, nuo 1989 m. – ir Simono Fraserio universiteto Kanadoje profesorė.
Tyrinėti primatus paskatino žymus antropologas profesorius Luisas Lykis. 1967–1979 m. dalyvavo archeologiniuose kasinėjimuose Pietų Kalifornijoje, Balkanų šalyse. 1971 m. atvyko į Indoneziją, Tandžungputingo nacionaliniame parke įkūrė orangutanų stebėjimo centrą. Sukūrė ir įgyvendino septynis orangutanų tyrimų ir išsaugojimo projektus. 1986 m. įkūrė Tarptautinį orangutanų fondą Los Andžele, jo skyriai yra Indonezijoje, Australijoje, Kanadoje, Didžiojoje Britanijoje, jų prezidentė, Taivane (garbės pirmininkė). 1998 m. dalyvavo Baltijos psichologų konferencijoje Vilniuje. Indonezijos, JAV ir kelių tarptautinių mokslo draugijų narė.
Jos gyvenimas ir darbai aprašyti 6 knygose, apie ją sukurta dokumentinių filmų Indonezijoje, Japonijoje, JAV, Prancūzijoje, Italijoje, Australijoje. Pelnė daug apdovanojimų.
Armin Müller-Stahl

Biografija

Nuo paauglystės grojo fleita, mokėsi Berlyno konservatorijoje, dramos mokykloje. Nuo šešto dešimtmečio vaidina kine. Iš pradžių gyveno Vokietijos Demokratinėje Respublikoje, vaidino teatre ir kine, 1977 m. komunistų režimo paskelbtas persona non grata, 1980 m. persikėlė į VFR. Vaidino įvairių užsienio šalių režisierių filmuose, karinėse, kriminalinėse, romantinėse dramose, komedijose, taip pat televizijos filmuose, devinto dešimtmečio pabaigoje debiutavo JAV. Vaidybai būdingas realizmas, subtili ironija.
Dukstyna (Ukmergė)

Istorija

Mikrorajonas pastatytas 1976 m.
Juozas Čeponis

Juozas Čeponis (kovos vardai Tauragis, Budrys; 1909 m. Kunkojai, Raseinių apskritis – 1948 m. sausio 16 d., Pagausantys, Ariogalos valsčius, Raseinių apskritis) – Lietuvos partizanas.

Biografija

1928 m. baigė Raseinių gimnaziją ir įstojo į Pirmojo Lietuvos Prezidento karo mokyklą, kurią baigė 1931 m. 1935 m. apdovanotas Nepriklausomybės medaliu. 1939 m. suteiktas kapitono laipsnis. 1940 m. Lietuvą okupavus sovietams su pulku perkeltas į Vilnių. 1941 m. prasidėjus TSRS-Vokietijos karui pabėgo iš buvusių Lietuvos kariuomenės dalinių, varomų į Rusiją, ir grįžo į tėviškę. Vokiečių okupacijos metais gyveno senelių sodyboje Slabadoje, netoli Raseinių. Ūkininkavo ir mokytojavo Slabados pradžios mokykloje. Įsitraukė į antinacinę veiklą, įstojo į Lietuvos laisvės armiją (LLA), tapo aktyviu jos nariu – Raseinių apskrityje kūrė šios karinės organizacijos grupes, LLA vado Kazio Veverskio buvo paskirtas Raseinių apskrities LLA karinių formuočių komendantu. 1944 m. įstojo į Vietinę rinktinę. Buvo paskirtas Seredžiuje formuojamo 309-ojo bataliono 1-osios kuopos vadu. Su ja Kaniavos kaime netoli Varėnos dalyvavo kautynėse su Armijos krajovos daliniais. Vokiečiams išformavus Vietinę rinktinę slapstėsi tėviškėje, tačiau dirbo LLA organizacinį darbą. Būdamas Raseinių apskrities LLA vadu išleido įsakymą, draudžiantį priesaiką Lietuvai davusiems karininkams su vokiečiais pasitraukti į Vakarus. 1944 m., sovietams antrą kartą okupavus Lietuvą, pasitraukė į pogrindį, suformavo partizanų Vėgėlės (nuo 1945 m. liepos mėn. – Žebenkšties) rinktinę ir tapo jos vadu. 1945 m. parengė ir sėkmingai įvykdė ltn. Juozo Kasperavičiaus (vėliau tapusio Kęstučio apygardos vadu) išlaisvinimo operaciją, kartu su Jonu Žemaičiu vadovavo partizanams Virtukų mūšyje, kuris įvyko 1945 m. liepos 19 d. Dažnai lankėsi partizanų junginiuose, rūpinosi, kad neliktų neorganizuotų partizanų būrių. 1946 m. subūrė Jungtinės Kęstučio apygardos Žalčio (nuo 1948 m. – Vaidoto) rinktinę, veikusią Girkalnio, Ariogalos, Šimkaičių, Seredžiaus, Raudonės ir Raseinių valsčiuose, ir jai vadovavo.

Mirtis

1948 m. pradžioje Vaidoto rinktinės štabas buvo Pagausantyje, Zenono Jokimo sodyboje įrengtame bunkeryje. 1948 m. sausio 16 d. bunkerį aptikus vietiniams stribams, žuvo J. Čeponis, Vaidoto rinktinės vado pavaduotojas Vincas Žitkauskas-Svajūnas ir rinktinės štabo ryšininkas Antanas Mileris-Drąsutis. Sodybos savininkai – Jokimų šeima – ištremti.
Vyras, žirgas ir ginklas

Turinys

Paslaptingas Nepažįstamasis susiduria su gauja plėšikų, ketinančių apiplėšti pašto karietą, kuria turi būti gabenamas vertingas krovinys. Jis leidžia įvykti užpuolimui, kad paskui pats, padedamas iškalbingo pamokslininko, tinkamu metu perimtų grobį...
Stulgių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje tarp Nemuno kairiojo kranto ir bevardžio upelio griovos. Aikštelė keturkampė, pailga rytų – vakarų kryptimi, 48x25 m dydžio. Jos vakariniame krašte supiltas 1 m aukščio, 17 m pločio pylimas, už kurio iškastas 4 m pločio, 1 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 25 m aukščio.
Piliakalnis apardytas arimų, aikštelės rytinėje dalyje iškasta didelė duobė. Piliakalnis apaugęs lapuočiais.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas dėl pripažinimo valstybės saugomu – 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 23000 m².
500 m į vakarus yra kapinynas.

Aplinkiniai piliakalniai

Kartupėnų piliakalnis 7,5 kmRaudonėnų piliakalnis 1 kmAntkalnės piliakalnis 8,5 kmMaštaičių piliakalnis 13 kmVeliuonos I piliakalnis 8 kmKlepų piliakalnis 26 kmViltrakių piliakalnis 36 kmPlokščių piliakalnis 4 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Ančia (kaimas)

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Vladas Litefskis

Biografija

1938 m. baigęs Vytauto Didžiojo universitetą 1940-1944 m. jame dirbo ir dėstė. 1944 m. emigravo į Vokietiją. 1946-1951 m. mokytojavo Greveno, Blombergo ir Augustdorfo lietuvių gimnazijose, buvo Greveno Vokietijos lietuvių bendruomenės apylinkės pirmininkas. 1948 m. gamtos mokslų daktaras. 1954-1957 m. Vasario 16-osios gimnazijos Vokietijoje direktorius. 1957 m. persikėlė į JAV, dirbo Ilinojaus universiteto Mikrobiologijos skyriuje.
Tikroji sora

Kilmė

Spėjama, kad tikroji sora buvo sukultūrinta prieš 7000 metų dviejuose atskiruose regionuose: Tolimuosiuose Rytuose ir Užkaukazėje.

Sudėtis

Sorų sėklose yra 12 % baltymų, 81 % krakmolo, 1 % ląstelienos, mineralinių medžiagų, 3,5 % riebalų, vitamino B. Sorose daugiau nei kitose kruopose yra kalio druskų.

Pritaikymas

Soros grūdai puikus kiaulių, paukščių, o šiaudai ir pelai – galvijų pašaras.

Mityba

Tolimųjų Rytų virtuvėje šio augalo kruopos nuo seno plačiai naudotos Pekino virtuvėje (kin. shuzi), o kartu su kitomis grūdinėmis kultūromis perduotas ir į japonų (jap. kibi) bei korėjiečių virtuves. Kinijoje ji dar vadinama geltonaisiais ryžiais.
Dėl gero kruopų skonio, greito suvirimo ir dabar soros yra viena svarbiausių kruopinių kultūrų. Iš jų verdamos košės ir sriubos, kepami įvairūs gaminiai.

Vaistinės augalo savybės

Dėl didelio kalio druskų kiekio, soros svarbios širdies veiklai. Kaip dietinis valgis birios košės rekomenduojamos sergant širdies, kraujagyslių ligomis, ateroskleroze, nuolatiniu vidurių užkietėjimu.
Juozas Stanišauskas

Biografija

1944–1950 m. dienraščio „Tarybų Lietuva“, nuo 1950 m. laikraščio „Kauno tiesa“ fotokorespondentas. Nuotraukas spausdino laikraščiuose „Tiesa“, „Komjaunimo tiesa“, žurnale „Švyturys“. Bendradarbiavo meno leidiniuose „Liaudies skulptūra“, „Medžio dirbiniai“, „Senoji liaudies tapyba“. Prisidėjo Kaune rengiant fotoparodas, ilgus metus vadovavo miesto fotomėgėjų sekcijai.
Mindaugiai

Istorija

Iki XX a. tarpukario žemės reformos kaimas vadinosi Satkauskai. Vėliau kurį laiką vadinosi Pavirčiuvė II.
Magdalena (Hondūras)

Istorija

Magdalena minima nuo XVIII a. vidurio. Oficialiai įkurta 1843 m.
Gagaūzų kalba

Alfabetas

Nuo 1996 m. vartojami lotynų rašmenys. Iki tol (1956–1996) buvo vartota kirilica. O iki 1956 m. buvo vartotas graikų raštas.
Užubalių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Skosos piliakalnis 15 km
Knavų piliakalnis 9 km 
 Ziemelių piliakalnis 3,5 km
Alksnių piliakalnis 2,5 km
Stupelių piliakalnis 3 km 
 Klausučių piliakalnis 48 km
Aknystos piliakalnis 14 km
Gudiškių piliakalnis 3,5 km 
 Bakšėnų piliakalnis 43 km
Moškėnų piliakalnis 19 km
Bryzgių piliakalnis 5 km 
 Sidabrinės piliakalnis 4 km
Garų jūra

Garų jūra (lot. Mare Vaporum, 13°N 4°E) – Mėnulio jūra, esanti centrinėje matomosios Mėnulio pusės dalyje.
Garų jūra tikriausiai užima seną smūginį baseiną ar didelį kraterį, jos medžiaga yra iš Erastoteno periodo (prieš 3,2−1,1 mlrd. metų), apylinkių medžiaga senesnė, iš vėlyvojo Imbrio (>3,2 mlrd. metų).
Garų jūra yra beveik Mėnulio matomosios pusės centre, šiek tiek į šiaurę ir į rytus. Skersmuo 245 km, plotas 55 000 km². Nuo Lietų jūros šiaurės vakaruose ją riboja Apeninų kalnai (6, žr. schemą), nuo Giedros jūros šiaurės rytuose − Hemo kalnai (9, Montes Haemus). Vakaruose jūra susisiekia su Kaitros įlanka (5, Sinus Aestuum). Jūros šiaurės vakarų pusėje yra maža Tikėjimo įlanka (7, Sinus Fidei). Jūros rytinėje pusėje ryškus krateris − Manilijus (8, 39 km skersmens).
Andrius Strupinskas

Andrius Strupinskas MIC (1829 m. vasario 4 d. – 1892 m. lapkričio 24 d. JAV) – Romos katalikų kunigas, vienuolis Lietuvoje ir JAV.

Biografija

Gyvendamas Lietuvoje įstojo į Marijonų vienuoliją. Matomai buvo prisidėjęs prie 1863 m. sukilimo, nes po numalšinimo suskubo išvažiuoti iš carinės Rusijos. Tuo metu civilinė valdžia skatino katalikų dvasininkus emigruoti iš Imperijos, siekdama taip sumažinti Katalikų bažnyčios įtaką gyventojų tarpe. A. Strupinskui buvo pažadėta mokėti metinę 150 rublių pensija, padengtos kelionės išlaidos iki valstybinės sienos bei suteiktos kt. išvykimo lengvatos. 1866 m. liepos 8 d. Virbalyje jis galutinai atsisveikino su Lietuva.
Kelionės tikslas – Bolivija, kurioje A. Strupinskas dirbo sielovados darbą septynerius metus. (Literatūroje kai kur nurodoma, kad 1866 m. kunigas iškart emigravo į JAV). Matyt Bolivijoje gyvenimo sąlygos nebuvo kun. A. Strupinsko sveikatai labai palankios, nes 1873 m. atvyko į Paryžių gydytis. Viešbutyje jį apvogė, dingo ne tik pinigai, bet ir kunigystę patvirtinantis dokumentas.
1873 m. Andrius Strupinskas laivu dar kartą perplaukė Atlantą ir apsigyveno JAV, neoficialia lietuvių emigrantu sostine vadinamame Šenandoa mieste. Išeiviams iš Lietuvos gausiai aukojant, čia 1874 m. buvo pastatyta medinė Šv. Kazimiero bažnyčia, kuri įregistruota kaip lenkų katalikų. Tarp tikinčiųjų dėl šios registracijos prasidėjo trintis, galiausiai teismas šventovę pripažino lenkų parapijiečiams. Nesėkmės kaltininku lietuvių emigrantai įvardijo kun. A. Strupinską ir 1877 m. jis iš Šenandoa buvo iškeltas. Net ir gyvendamas Bronkse ir vėliau pas gimines Nedzinskus Gilbertone, kunigas rūpinosi Pensilvanijos valstijos lietuvių kalnakasių sielovada, lankydavo išeivius Mount Karmelio, Mahanoi Sičio ir regiono kt. miestuose.
Andrius Strupinskas mėgo ir literatūrinę veiklą. Lietuvos nacionalinėje Martyno Mažvydo bibliotekoje saugomas jo 18 psl. rankraštis Iš praeities gyvenimo Tamošiaus Astrausko, gyvenusio Amerikoje nuo 1866 metų. Savo laiškuose į Suvalkiją kunigas palankiai aprašydavo gyvenimo JAV sąlygas, tuo pačiu skatindamas emigruoti. 1874 m. balandžio 30 d. Šenandoa mieste buvo išspausdinta giesmė Wieszpaties sawo szaukiuosi, pirmasis lietuviškas tipografinis tekstas Amerikoje. Šio kūrinio autorystė priskiriama A. Strupinskui arba Augustinui Zaicui.
Absoliuti dauguma tais laikais atvykusių iš Lietuvos buvo menkai sąmoningi, nedaug mokslo teragavę valstiečiai. Kun. A. Strupinskas jų tarpe vystė ne tik pastoracinę veiklą, bet ir patarinėjo medicininiais klausimais – propagavo tuo metu populiarėjančią kun. Sebastijono Kneipo (1821–1897) sukurtą sveikatinimo sistemą.
Palaidotas Šenandoa Šv. Jurgio parapijos lietuviškose kapinėse.
Aukštutinio Harco vandentvarkos sistema

Istorija

Aukštutinis Harcas buvo vienas svarbiausių kalnakasybos regionų Vokietijoje. Daugiausia buvo kasamas sidabras, varis, švinas, geležis, o nuo XIX a. – cinkas. Tačiau pagrindinis pajamų šaltinis buvo sidabras. Didėjantys mokesčių surinkimai ir pajamos stiprino vietinių monarchų galią ir įtaką Šventosios Romos imperijoje. Harco šachtos buvo vienos giliausių  pasaulyje – 1700–aisiais siekė 300 m gylį, apie 1800 m – per 600 m. Didėjo vandens poreikis, reikalingas sukti vandens ratams, iškelti ir transportuoti iškastai rūdai.
Praeityje statybų technologijos neleido statyti didelių užtvankų, kurių aukštis viršijo 15 m. Tai reiškė, kad reikėjo įrengti daug mažų tvenkinių vietoje kelių didesnių. Įrengiant kalnų šlaituose tvenkinių kaskadas, vanduo buvo kaupiamas reikiamame aukštyje, kad būtų galima aptarnauti kuo daugiau vandens ratų. Garo mašinos išradimas ir elektros energijos panaudojimas palaipsniui pakeitė vandens ratus. 1900 m. pasiektas 1000 metrų šachtų gylis. Tuo pačiu didėjo ir kasybos sąnaudos. Augo konkurencija su kitais metalų gavybos regionais šalyje ir užsienyje. Didžioji ekonominė krizė sukėlė didžiausią kasyklų uždarymo bangą. Apie 1930–uosius užtvankose įrengtos hidroelektrinės pradėjo naudoti vandenį elektros energijos gamybai. Nedideliais kiekiais Aukštutiniame Harce buvo dar kasama iki 1992 m.
Iš viso buvo pastatyti 143 tvenkiniai su užtvankomis, 500 km kanalų ir 30 km tunelių surinkti ir saugoti paviršinio nuotėkio vandenį Aukštutiniame Harce. Be to, įrengta apie 100 km požeminio drenažo galerijų (vok. Stollen). Tačiau šie įrenginiai tuo pačiu metu nebuvo naudojami. Per paskutinį šimtmetį intensyviai vystant regioną pastatyta naujų užtvankų ir kitų įrenginių. Šiandien įmonė „Harzwasserwerke“ regione eksploatuoja ir prižiūri 65 užtvankas ir tvenkinius, 70 km kanalų ir 20 km tunelių. Žemutinės Saksonijos miškininkystės departamentui priklauso keletas mažesnių užtvankų su tvenkiniais, dalis yra privačiose rankose.
Sniego kruopos

Sniego kruopos – atmosferiniai krituliai, 2–5 mm skersmens šarmos gabalėliai, dažnai krentantys drauge su sniegu, šlapdriba. Snego kruopos krenta temperatūrai vyraujant ~0 °C. Taip pat būna ir ledo kruopos – 1-3 mm skersmens permatomo ledo gabalėliai su nepermatomu branduoliu. Susidaro esant -5 – +10 °C temperatūrai.
2018 m. popiežiaus vizitas Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje

2018 m. popiežiaus vizitas Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje – apaštališkoji Popiežiaus Pranciškaus kelionė 2018 m. rugsėjo 22-25 dienomis į Baltijos šalis. Tai antrasis Šv. Tėvo apsilankymas šiose šalyse, praėjus 25 metams po 1993 m. Jono Pauliaus II vizito.
Pranciškaus viešnagė sutapo su trijose Baltijos šalyse švenčiamais nepriklausomybės 100–mečio jubiliejais.

Lietuvoje

Popiežius Lietuvoje lankėsi rugsėjo 22–23 d. Vilniuje ir Kaune. Pirmąją vizito dieną įvyko susitikimai su prezidente Dalia Grybauskaite, tikinčiųjų bendruomene, jaunimu, neįgaliaisiais, buvusiais tremtiniais ir politiniais kaliniais bei Holokaustą išgyvenusiais žydų tautos atstovais. Apsilankė Aušros Vartuose. 
Simono Daukanto aikštėje popiežius sveikino Lietuvos žmones, valdžios atstovus, užsienio diplomatus, mokslo ir kultūros atstovus. Katedros aikštėje vyko susitikimas su jaunimu.
Antrąją vizito dieną Kauno Santakos parke aukojo šv. mišias Lietuvos žmonėms. Grįžo į Vilnių ir lankėsi Genocido aukų muziejuje.

Latvijoje

Rugsėjo 24 d.  susitiko su prezidentu Raimondu Vėjuoniu, laikė šv. mišias Agluonos Dievo Motinos šventovėje, vyko ekumeninės pamaldos Rygos liuteronų katedroje, katalikiškoje Rygos Šv. Jokūbo katedroje.

Estijoje

Estijos katalikų bendruomenės apaštalinis administratorius vyskupas Philippe Jourdan kvietimą popiežiui atvykti pasirašė kartu su Talino liuteronų arkivyskupu Urmu Vilma. Vizitas Estijoje vyko rugsėjo 25 d. Popiežius susitiko su prezidente Kersti Kaljulaid, prezidentūros sode − su visuomenės, valdžios ir diplomatinio korpuso atstovais. 
Vienoje didžiausių Talino Karlo liuteronų bažnyčioje (est. Tallinna Kaarli kirik) buvo suorganizuotas Pranciškaus ekumeninis susitikimas su jaunimu. Taip pat jis lankėsi seserų brigitiečių vienuolyne (Pirita klooster), katalikiškoje Šv. apaštalų Petro ir Pauliaus katedroje Taline (Tallinna Peetri ja Pauli Toomkirik). Laikė šv. mišias centrinėje Laisvės aikštėje (Vabaduse väljak).
Changajaus kalnai

Changajaus kalnai (mong. Хангайн нуруу) – kalnynas centrinėje Mongolijoje. Ilgis ~700 km, plotis ~200 km. Vyraujantis aukštis 2000-3000 m, aukščiausia vieta – Otchon Tengri kalnas (3905 m). Changajaus kalnai sudaryti iš granito, skalūno, smiltainio, bazalto. Viršūnės daugiausia plokščios, šlaitai perskirti plačių slėnių. Vyrauja kalnų stepės, šiauriniuose šlaituose – maumedžių miškai. Changajuje prasideda Iderino, Orchono upės.