google/wiki40b huggingface dataset:
Havajai

Geografinė padėtis ir geologija

Havajai yra vienintelė JAV valstija, kurios teritoriją sudaro tik salos ir kurios teritorija vis didėja (dėl lavos išsiveržimų).
Havajų salynas labai izoliuotas, t. y. nuo artimiausio žemyno labiau nutolusi tik Velykų sala.
Havajų salyną sudaro aštuoniolika salų ir atolų, nusidriekusių apie 2400 km iš šiaurės vakarų į pietryčius. Aštuonios salos vadinamos „pagrindinėmis“ arba „didžiosiomis“ salomis. Tai (š. v. – p. r. kryptimi) Niihau, Kauai, Oahu, Molokai, Lanai, Kahoolavė, Maui, Havajai (pastaroji, siekiant išvengti salos ir salyno sutapatinimo, vadinama Didžiąja sala).
Visas Havajų salas suformavo ugnikalniai, iškilę Ramiojo vandenyno tektoninėje plokštėje ties karštuoju tašku. Kadangi Ramiojo vandenyno plokštė slenka į šiaurės vakarus, o karštasis taškas lieka toje pačioje vietoje, labiau į šiaurės vakarus nutolusios salos yra „ramesnės“, t. y. jų ugnikalniai nebeaktyvūs. Paskutinis išsiveržimas už Didžiosios salos ribų vyko XVIII amžiuje (Haleakala Maui saloje). Užtat pietryčiuose esančioje Didžiojoje saloje veikia aktyvūs Mauna Loa, Kilauea ugnikalniai, o dar labiau į pietus vandenyno gelmėje kyla naujas Loihi ugnikalnis.
Didžioji sala, kurią suformavo penki ugnikalniai, yra antroji pagal aukštį sala planetoje (Mauna Kea – 4205 m; aukščiausias salų taškas – Puncak Jaya Papua Naujojoje Gvinėjoje, 4884 m.
Ultra

Apie albumą

Albumas pasirodė 1997 m. balandžio 15 d. Albume 12 dainų. Pirmasis singlas, pristatęs albumą – Barrel Of A Gun. Po Barrel Of A Gun grupė išleido dar tris singlus – It's No Good, Home ir Useless.
Visoms dainoms žodžius bei muziką sukūrė Martin'as Lee Gore'as.
Valstybinė medicininio audito inspekcija

Valstybinė medicininio audito inspekcija prie Sveikatos apsaugos ministerijos (VMAI) - viešojo administravimo biudžetinė įstaiga, kurios paskirtis - dalyvauti įgyvendinant Lietuvos Respublikos Vyriausybės politiką asmens sveikatos priežiūros paslaugų kokybės ir pacientų saugos srityje.
VMAI steigėjas - Lietuvos Respublikos sveikatos apsaugos ministerija.
Adresas: A. Smetonos g. 5, Vilnius (LT-01115).

Istorija

Nuo 2012 m. sausio 1 d. reorganizuota prijungiant prie Valstybinės akreditavimo sveikatos priežiūros veiklai tarnybos prie Sveikatos apsaugos ministerijos.
Lolita Zegerienė

Biografija

1983 m. baigė Lazdijų rajono Krosnos vidurinę mokyklą, 1988 m. – Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1987–1988 m. dirbo laikraščio „Tiesa“ redakcijoje. 1989–1991 m. laikraščio „Vakarinės naujienos“ atsakingoji sekretorė, 1991–1992 m. – „Respublikos vakarinio laikraščio“ atsakingoji sekretorė, 1992 m. – leidinio „Mažas laikraštis“ redaktorė, 1992–1995 m. laikraščio „Savanoris“, 1992–1995 m. – „Krašto apsauga“ vyr. redaktorė. 1992–1998 m. – Krašto apsaugos ministerijos atstovė spaudai. Daugiausia rašė karinėmis temomis. 
1998 m. ištekėjo už Australijoje gyvenančio lietuvių kilmės verslininko ir radijo laidos vedėjo Denio Kalėdos ir išvyko gyventi į Sidnėjų, aktyviai įsijungė į Australijos lietuvių bendruomenės veiklą, keletą metų buvo bendruomenės pirmininke.
Sangre Grandė

Istorija

Miesto pavadinimas (iš isp. „didysis kraujas“) kilo nuo upės, kurios vanduo rausvas, pavadinimo. XIX a. buvo kakavos auginimo centru, buvo nutiesti geležinkeliai (dabar nebeveikia).
Žaizdų balistika

Žaizdų balistika – sritis, tirianti žaizdų sudarymo mechaniką, kas svarbu gydant žaizdas ir kuriant šaunamuosius ginklus ir jų šaudmenis. Nagrinėja sviedinių poveikį pažeisto organizmo žmogaus ir kitų gyvūnų audiniams. Tai tarpdisciplininė sritis, jungianti galinę balistiką, audinių biomechaniką ir mediciną.
Makdonelo kalnagūbris

Makdonelo kalnagūbris (angl. MacDonnell Ranges) esantis centrinėje Australijoje, Šiaurinėje teritorijoje, yra apie 645 km ilgio grandinė. Atšakos eina į vakarus ir į rytus nuo Elis Springso. Kalnų sudėtyje yra įvairių uolienų, tačiau dažniausiai pasitaikantis – raudonasis smiltainis. Aukščiausios viršūnės – Zeilo kalnas (1531 m) ir Sonderio kalnas (1380 m).
Kalnai Džono Makdualo Stuarto pavadinti tuometinės Pietų Australijos gubernatoriaus Sero Ričardo Makdonelo garbei. Ekspedicijos, vykusios 1860 balandį, metu.
Lazdijų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Lazdijų rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Lazdijų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis savivaldybės tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Artūras Margelis. Mero pavaduotoju paskirtas Valdas Petras Mikelionis, savivaldybės administracijos direktoriumi trečiai kadencijai paskirtas Gintautas Salatka.
Stasys Jankauskas

Biografija

1927 m. baigė Miuncheno universitetą. 1928–1933 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos veterinarijos departamento inspektorius, 1933–1944 m. su 1940–1941 m. pertrauka departamento direktorius. Jo rūpesčiu įkurta Lietuvos veterinarijos akademija (LVA). 1936–1938 m. LVA tarybos pirmininkas, 1938–1940 m. pirmasis rektorius. 1941 m. LVA garbės daktaras.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. persikėlė į JAV. Ten iki 1969 m. dirbo mėsos veterinarijos kontrolės inspektoriumi. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Verėja

Istorija

Verėja rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1371 m., kai žygį į Maskvą surengė Algirdas. XIV a. sudaryta tvirtovė. 1408 m. Verėją nusiaubė totoriai, 1389–1432 m. pateko į Maskvos kunigaikštystę, o 1432–1486 m. buvo Verėjos kunigaikštystės sostinė. 1445 m. nuniokota Kazimiero Jogailaičio. XVIII a. buvo svarbus amatų ir prekybos centras. 1782 m. tapo apskrities miestu. XIX a. Verėjos reikšmė sumenko.
TKB-0134 Kozlik

TKB-0134 Kozlik (rus. ТКБ-0134 Козлик, kur kozlik 'ožiukas') – rusiškas 40 mm automatinis stovinis granatsvaidis, sukurtas konstruktoriaus V. Telešo ir naudojantis naują betūtį granatinį šovinį.
Pradedant kurti šį granatsvaidį buvo sumanyta sukurti granatsvaidį, kurio kovinės savybės būtų dukart geresnės už AGS-30. Projektavimo darbai pradėti 1980 m. Naujus šovinius kūrė įmonė Pribor.
Automatika pagrįsta dujų nukreipimu, vamzdis užrakinamas pasukama spyna. Šovinio kapsulę muša skiltuvas, kuris kartu yra dujų stūmoklis, nejudamai sujungtas su spynos rėmu.
Betūčiai šoviniai leido sukurti paprastą ir lengvą ginklą su geromis balistinėmis savybėmis. Granatsvaidžio ir naujo šovinio kompleksas buvo pabaigtas 9-ojo dešimtmečio pabaigoje. Ginkluotėn nepriimtas ir negaminamas.
Sigitas Leonavičius

Biografija

S. Leonavičius 1980 m. baigė Alytaus 1-ąją vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė studijas Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultete. 
Po studijų grįžo į Alytų. Dirbo  technologijų dėstytoju, meistru, prižiūrėjo dirbtuves. Atgimimo metais pradėjo verslą: nuomojosi videosalę, vėliau užsiėmė statybinių medžiagų prekyba, įsteigė pirmąją uždarąją akcinę bendrovę. 1996 m. įkūrė nuotekų valymo įrenginių, talpyklų gamybos bendrovę „Traidenis“, kuriai vadovauja iki šiol.
Vadovauja įvairioms visuomeninėms organizacijoms: yra Inžinerinės ekologijos asociacijos viceprezidentas, Oro turizmo asociacijos prezidentas, Lietuvos pramonininkų konfederacijos tarybos narys, Vilniaus prekybos, pramonės ir amatų rūmų prezidentas (nuo 2014 m.), Vilniaus Gedimino technikos universiteto Tarybos pirmininkas (nuo 2011 m.). 
Išrinktas 2015-2019 m. kadencijos Alytaus miesto savivaldybės tarybos nariu.
Boro teorija

Boro teorija (postulatai), kurią sukūrė N. Boras, paaiškina vandenilio atomo išspinduliuoto ar sugerto fotono dažnio priklausomybę, priklausomai nuo to, iš kokios kvantizuotos būsenos (orbitos) elektronas perėjo į kokią.
Jeigu vandenilio atomas sugeria fotoną, tai elektronas pereiną į tolimesnę orbitą, o jeigu - išspinduliuoja, tai elektronas pereiną iš tolimesnės orbitos į artimesnę. Arčiausioje (nesužadintoje orbitoje) elektronas gali būti labai ilgai ir į dar žemesnę pereiti negali.
Dovinės vingio parkas

Dovinės vingio parkas – dendrologinę vertę turintis parkas prie Dovinės upės Marijampolės savivaldybėje, Liudvinavo seniūnijoje, Netičkampio kaime. Valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas. Parkas plyti pietinėje kaimo dalyje, abipus Dovinės vingio, į rytus nuo kelio  182  Marijampolė–Liudvinavas–Krosna  iki užtvankos. Kelyje pastatytas masyvus metalinis ženklas – nuoroda link parko. Jo 10,74 ha plotą užimančios teritorijos ribos patvirtintos LR Aplinkos ministro 2007 m. 2014 m. duomenimis, dalis parko buvo apleista.
Viena iš lankytinų vietų Marijampolės savivaldybėje. Centrinėje parko dalyje yra šventinių renginių aikštė su scena, prie užtvankos – kavinė, krokodilo skulptūra, iš kurios bėga vanduo, „kabantis” tiltas per upę. Parke be paprastųjų eglių ir pušų, auga dygiosios eglės, europiniai maumedžiai.

Istorija

Dovinės vingis – buvusio kolūkio „Šešupė" iniciatyva prie Dovinės užtvankos įkurtas poilsio parkas, tuomet dar vadintas Miežlaiškio (kolūkio pirmininko) vardu. Netičkampis buvo laikomas prestižine kaimo gyvenviete. Iki šiol veikianti Netičkampio hidroelektrinė pastatyta 1956 m., buvusi viena pirmųjų jaunimo talkų statyba. Parke įrengtoje estradoje be vietos bendruomenės renginių vykdavo įvairūs rajono kultūros renginiai. Čia buvo rengiamas ir tarptautinis folkloro festivalis „Tai žiba žiburužiai", respublikinės bitininkų šventės.
Tadas Blinda. Pradžia

Filmas

Filmo premjera įvyko 2011 m. rugsėjo 20 d.
Filmo režisierius yra Donatas Ulvydas. Įvairių kino apdovanojimų pelnęs jaunosios kartos režisierius, populiarių lietuviškų muzikos klipų kūrėjas.
Vyriausiasis kino operatorius Ramūnas Greičius – laimėjęs daug Lietuvos ir užsienio apdovanojimų už nuopelnus kinui.
Scenarijaus autorius Jonas Banys – medija strategijų kūrėjas, jaunosios kartos filmų scenarijų autorius bei dėstytojas.
2012 m. vasario mėn. filmas pradėtas platinti DVD ir Blu-ray diskais.

Siužetas

Filmas vaizduoja legendinio „svieto lygintojo“ Tado Blindos jaunystę ir įvykius, sukrėtusius Žemaitiją 1863 m. sukilimo išvakarėse.
1861-ieji. Baudžiavos panaikinimą apraizgiusios politinės intrigos atokiame Žemaitijos kaime netikėtai virsta kautynėmis, kurioms vadovauja iš Sankt Peterburgo atsiųstas jaunas intrigantas, caro kariuomenės karininkas Janekas. Įsisukusios istorijos girnos įtraukia ir taikius baudžiauninkus, ir praeities vaiduoklių kankinamą dvarininką Bernardą Gruinių, ir jo gražiąją dukterį Kristiną.
Į veiksmų sūkurį netyčia patekusiam Tadui tenka atsisveikinti su nerūpestinga kasdienybe ir prisiimti atsakomybę ne tik už savo veiksmus, bet ir už mylimų žmonių gyvybes. Mėgindamas suvokti savo vietą žiaurioje tikrovėje, Tadas atranda vertybes, dėl kurių verta gyventi ir mirti. Kova už laisvę, teisingumą ir meilę prasideda. Taip gimsta legenda apie Tadą Blindą.

Muzika

Kompozitorius Linas Rimša – vienas žinomiausių populiariosios muzikos kūrėjų Lietuvoje.

Reklama

Filmo kūrėjai įvykdė didžiausią visų laikų reklaminę kino kampaniją Lietuvos kino istorijoje. Filmo kūrėjų grupė aktyviai naudojosi facebook tinklu skelbdama naujienas iš filmavimo aikštelės.
Kauno ir Šiaulių miestų prekybos centruose „Akropolis“ 2010 m. gegužės 7 d. „Facebook“ puslapyje buvo paskelbta apie eksponuojamas senąsias karietas, kurios buvo naudojamos šio filmo filmavime. Šios karietos buvo filmuotos ir mini seriale „Tadas Blinda“ bei filme „Velnio nuotaka“.

Finansavimas

„Tadas Blinda. Pradžia“ biudžetas siekė 3,5 mln. litų. Apie 70 % šios sumos finansavo Lietuvos Respublikos Kultūros ministerija.
2010 m. kovo mėnesį viena pagrindinių filmo rėmėjų tapo „Blindos“ alų gaminanti bendrovė AB „Švyturys-Utenos alus“. Prie filmo rėmimo taip pat prisidėjo AB „Lietuvos geležinkeliai“ ir daugelis kitų įmonių bei privačių asmenų neabejingų lietuviškam kinui.

Filmo įvertinimas

„Tadas Blinda. Pradžia“ tapo komerciškai sėkmingiausiu filmu nepriklausomos Lietuvos istorijoje. Kino teatruose filmas surinko virš 3 mln. 700 000 Lt pajamų, jį pamatė per 300 000 žiūrovų.
Filmas buvo kritikų giriamas už įspūdingus Lietuvos gamtos vaizdus, tačiau susilaukė kritikos dėl turinio: esą didžiausia dalimi valstybės finansuotas filmas neturėjo būti pramoginio pobūdžio komercinė istorija apie plėšiką.
Chibinai

Chibinai (rus. Хибины) – intruzinis kalnų masyvas Rusijoje, Murmansko srityje, Kolos pusiasalyje. Aukštis iki 1191 m (Časnačoro k.). Sudaryti iš nefelino sienitų, su kuriais susiję apatitų – nifelitų rūdos telkiniai (Kukisvumčoras, Juksporas ir kt.). Kalnai plokščiaviršūniai, šlaituose sniegynai ir ledynai. Vyrauja kalnų tundros. Kalnų šlaituose spygliuočių miškai ir beržų kreivamiškiai. Vudjervčoro kalne yra poliarinis – alpinis botanikos sodas. Chibinų kalnuose įsikūrę Apatitų ir Kirovsko miestai.
Jerzy Stelmach

Jerzy Stelmach (g. 1954 m. Krokuvoje, Lenkija) – lenkų teisininkas, filosofas, Krokuvos universiteto profesorius, Teisės ir etikos filosofijos katedros vedėjas, Heidelbergo universiteto garbės daktaras. Jerzy Stelmach yra kelių knygų, tokių kaip Šiuolaikinės teisės teorija ir filosofija Rytų Europoje (Współczesna teoria i filozofia prawa na zachodzie Europy), Kas yra hermeneutika? (Co to jest hermeneutyka?) ir kt., autorius.
Salina

Salina (it. Salina) – sala Lipario salyne, kuris yra šiauriau Sicilijos (Viduržemio jūra) ir priklauso Italijai. Ši sala yra antroji pagal dydį Lipario salose. Saloje dabar gyvena apie 4 tūkst. žmonių.
Salinoje yra trys komunos: Santa Marina rytiniame krante, Malfa šiauriniame, o Leni – pietvakarių. Nuo Leni einant link jūros yra Valdichiesa ir Rinella kaimai. Mažesni kaimai yra Capo Faro, Pollara ir Lingua.

Geografija

Salinos plotas yra 27 km². Sala įtraukta į Pasaulio paveldo sąrašą dėl savo reikšmės vulkanologijai. Salą sudaro 6 ugnikalniai: seniausi yra vietose Pizzo di Corvo, Monte Rivi ir netoli Capo Faro, bet jie morfologiškai sunkiai atpažįstami. O ugnikalniai Monte Fossa delle Felci (968 m, aukščiausia salyno viršūnė) ir Monte dei Porri (886 m) yra puikiai išlikę.
Paskutinis išsiveržimas Salinoje vyko prieš 13 tūkst. metų vakarinėje salos dalyje ir sudarė pusapvalį Polaros kraterį. Ugnikalnio aktyvumas buvo daugiausia sprogstamasis, išsiveržimo metu susidarė didžiuliai pemzos klodai.
Saloje išlikęs šioks toks endogeninis povulkaninis aktyvumas – „burbuliavimas“ ir karštieji šaltiniai Pertuse (Pertuso). Burbuliavimas būdingas vietovei ties Rinella, kur jį sukelia po vandeniu besiveržiančios dujos (sieros vandenilis) ir garai.
Karčiupio miško ąžuolas

Karčiupio miško ąžuolas – Kaišiadorių rajono savivaldybės gamtos paveldo objektas, esantis Karčiupio miške, apie 1 km į šiaurės rytus nuo Grabučiškių. Pasiekiamas nuo lauko keliuko, vedančio šalia aukštos įtampos elektros linijos, už 300 m.
Karčiupio ąžuolas iš kitų ąžuolų išsiskiria labai tiesiu kamienu, ženkliai išplatėjančiu prie pagrindo. Pastebimas iš tolo. Aplink medį veši buvusios kirtavietės krūmynai. Atskiru ženklu ar kelio rodykle vietoje nepažymėtas. Tame pačiame 329 kvartalo 25-ajame sklype medį supa dar keletas įspūdingų matmenų ąžuolų.
Ramutis Balčiūnas

Ramutis Balčiūnas (1934 m. kovo 24 d. Žemalėje – 2009 m. balandžio 12 d. Vilniuje) – lietuvių dirigentas.

Biografija

1955 m. baigė Klaipėdos S. Šimkaus muzikos mokyklą (violončelės klasę) ir Klaipėdos mokytojų institutą, 1960 m. baigė Lietuvos konservatoriją, Klemenso Griauzdės choro dirigavimo ir V. Šlėvio trimito klases.
Nuo 1964 m. pučiamųjų orkestro „Trimitas“ vyr. dirigentas. Gastroliavo Europoje. Pirmasis dirigavo daugumą lietuvių kompozitorių kūrinių pučiamųjų orkestrams. Nuo 1960 m. Lietuvos dainų švenčių vyr. dirigentas.
Vaikai Liutauras Balčiūnas, Linas Balčiūnas, Mindaugas Balčiūnas
Žana d'Ark

Biografija

Kilusi iš valstiečių šeimos Domrémy kaime (Lotaringijoje). Tuo metu vyko Šimtametis karas tarp Prancūzijos ir Anglijos, kurios sąjungininkė buvo Burgundija. Žana d’Ark regėjo mistines vizijas, ir, kaip ji teigė, jų paveikta nusprendė, kad jos misija yra išvaduoti Prancūziją iš anglų okupacijos. 
Jauna 16 metų mergina su draugais išvyko pas karalių. 1429 m. vasario 23 d. atvyko į Šinoną, kur tada buvo karalius. Sosto įpėdinis leidosi įtikinamas, bet nusiuntė ją išklausyti dvasingiems didikams. Gavusi teigiamą atsakymą Žana d’Ark pradėjo vadovauti nedideliems kariniams daliniams.
1429 m. balandžio 29 d. prancūzų kariniai daliniai išlaisvino anglų apgultą Orleaną, o vėliau perėmė keletą kitų miestų bei birželio 18 d. laimėjo mūšį prie Patė. Žana d’Ark 1429 m. liepos 17 d. padėjo karūnuoti Reimso katedroje Prancūzijos karalių Karolį VII.
Žana d’Ark planavo užimti Paryžių, bet jai nepavyko. Orleano mergelė tapo neparanki karališkajai tarybai, kuri nusprendė atsikratyti šios asmenybės. 1430 m. gegužės 24 d. mažas dalinys, vadovaujamas pačios Žanos, išjojo į susitikimą su burgundais, apgulusiais Kompjeną.
Dėl priešo persvaros prancūzai turėjo atsitraukti, o Žana d’Ark buvo paimta į nelaisvę ir parduota anglams už 10 000 auksinių skudų.
Vėliau Orleano mergelė buvo perduota bažnytinei inkvizicijai Ruane ir apkaltinta hipnoze, erezija, burtais, paleistuvyste ir puikybe. Inkvizicijos tribunolo vadovas buvo Petras Kušonas, bylos vadovas buvo generalinis vikaras Žanas d’Estivė. Per ilgą procesą Žana išsižadėjo savo įsitikinimų ir buvo nuteista kalėti. Netrukus šis sprendimas buvo atšauktas, Orleano mergelė perduota pasaulietiniam teismui, kuris ją už raganavimą nuteisė mirties bausme. 1431 m. gegužės 30 d. buvo gyva sudeginta Senajame turguje Ruane, o jos likučiai sugrąžinti į Sekvaną. Po penkerių metų Prancūzijoje pasklido gandas, kad buvo sudeginta kita moteris, o Žanai pavyko pabėgti. 1436 m. Orleane net pasirodė labai į ją panaši mergina, Žana d'Armoises. Žanos d’Ark broliai ją atpažino kaip seserį, bet apgaulė greitai buvo atskleista. Karalius Karolis VII liepė apsimetėlei pasakyti paslaptis, patikėtas Žanai d’Ark prieš kelerius metus, ir d’Armoises prisipažino.
1456 m. liepos 7 d. popiežius Kalikstas III reabilitavo Orleano mergelę. XX a. Žana d’Ark buvo beatifikuota (1909 m.), o 1920 m. kanonizuota.
Žana d’Ark yra Prancūzijos liaudies vienybės ir kovos už nepriklausomybę simbolis. Jos pavyzdys paskatino prancūzus pasipriešinti okupantams anglams. Pasipriešinimas baigėsi teisėtu karaliaus Karolio VII karūnavimu.
Ji paskelbta Prancūzijos, Ruano ir Orleano globėja.
Žanos d’Ark personažas tapo daugelio menininkų įkvėpimu, tarp jų – Viljamo Šekspyro, Žoržo Bernaro Šavi, Fridricho Šilerio, Žano Anuji, Bertoldo Brechto.
Arūnas Kiaušas

Biografija

1985 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą, įsigydamas statybos inžinieriaus specialybę, 1999 m. baigė Vilniaus universitetą, įsigydamas socialinio darbuotojo specialybę.
Anykščių rajono Svėdasų kolūkio statybos inžinierius, pirmininko pavaduotojas, nuo 1996 m. Aknystos pensionato direktorius.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys. 2003–2007 m. Anykščių rajono savivaldybės tarybos narys.
Naujoji žemė (filmas)

Siužetas

Veiksmas vyksta 2013 m. Pasaulyje panaikinta mirties bausmė, kalėjimai perpildyti. Iki gyvos galvos nuteistiesiems išlaikyti reikia vis daugiau lėšų. Tarptautinė organizacija nutaria atlikti eksperimentą. Rusija šiam eksperimentui šiaurėje išskiria nedidelę salą, kurioje įkurta nedidelė gyvenvietė. Čia ir atvežama pirmoji 206 kalinių grupė iš Rusijos. Jiems pasiūloma čia pradėti naują gyvenimą, patiems įkurti savo naują visuomenę. Bet naujieji gyventojai pradeda čia gyventi principu: „Paskutinis–miręs“, ir po trijų mėnesių lieka tik 87 žmonės…
Victor Turner

Biografija

Viktoras Terneris 1938–1941 m. studijavo poeziją ir klasikines kalbas, 1946–1949 m. – antropologiją Londono universiteto koledže, vėliau – Mančesterio universitete. 1955 m. apsigynė daktaro disertaciją. Dalyvavo Antrajame pasauliniame kare. 1955–1961 m. buvo antropologijos dėstytojas Mančesterio, 1964–1968 m. – Kornelio, 1968–1978 m. – Čikagos, nuo 1978 m. – Virdžinijos universitetuose; nuo 1968 m. – profesorius. 1961–1964 m. dirbo Stanfordo universiteto Pažangiųjų elgsenos mokslų centre.

Veikla

Viktoras Terneris atliko stebėjimus Šiaurės Rodezijoje (tarp ndembų), Ugandoje. Tyrė šių kraštų gyventojų socialinius konfliktus, kultūrinius simbolius, socialinius pokyčius, krizes, ritualus, religijas, apeigas, vėliau – piligrimystę, teatrą.
Pasak Ternerio, simboliai nebyloja tiesiogiai, neturi fiksuotos ir nedviprasmiškos reikšmės; jie veikia per ritualą, kaip socialinį procesą ir kultūrinę tvarką, sužadina, sukelia, perša prasmes neapibrėžtumu pasižyminčia maniera. Simbolis – smulkiausias ritualo elementas, tačiau toks, kuris turi konkretaus ritualinio elgesio savybių bei yra pagrindinė specifinės ritualinės struktūros grandis.
Nagrinėjo žmonių kasdienę socialinę praktiką ir sąveikas, jas prilygino vadinamosioms socialinėms dramoms, kylančioms iš socialinės santvarkos ir bendruomeninių egzistencinių prasmių susidūrimo. Teigė, kad žmonėms reikia laiko ir atsiriboti nuo savo socialinių įsipareigojimų, kad galėtų prisitaikyti prie pokyčių. Pasak Ternerio, sociokultūriškai svarbūs ne tik struktūriniai, statuso-vaidmens ryšiai visuomenėje, bet ir visada šalia esantis nestruktūruotumas, kurį jis pavadino communitas.
Ritualus laikė kultūrinės tapatybės perdavimo svarbiausia priemone. Socialinė tvarka priklausanti nuo ritualų ir ceremonijų. Teigė, kad socialinė drama kyla dėl bendruomenės paveldėtų konfliktų. Perėjimo ritualuose pereinantieji iš vieno statuso į kitą, atsidurdami ribinėje (liminalinėje) būsenoje (pvz., iniciacijų metu ir pan.), žmonės atsiduria tokiuose socialiniuose laukuose, lyg jie būtų išplaukę, beribiai, ir išgyvena tokius socialinius santykius, kurie yra praradę klasifikacinį ir vertybinį griežtumą, vietos ir laiko orientyrus ir veikiami vien tik mitų-ritualų-simbolių kuriamos kultūrinės tvarkos.
Baltoji jūra

Ekonomika

Pagrindinis Baltosios jūros uostas yra Archangelskas, nors uostas užšąlantis, bet veikia visus metus, nes žiemą uostą pasiekia ledlaužiai. Kiti uostai: Onega, Belomorskas, Kemė, Kandalakša. Baltoji jūra Baltosios–Baltijos jūrų kanalu sujungta su Baltijos jūros baseinu.
Pramoninė žvejyba (silkės, sykai, menkės), gaudomi ruoniai.
Rausvoji pintainė

Biologija ir ekologija

Saprotrofas, sukeliantis rudąjį medienos puvinį. Vaisiakūniai daugiamečiai, jų šviesiai rožinės spalvos porų paviršius sudaro ryškų kontrastą su tamsiu neišraiškingu kepurėlės paviršiumi. Panašūs į mažus raudonkraštės pintainės (Fomitopsis pinicola) vaisiakūnius, bet šiems nėra būdinga rožinė spalva.
Auga ant stambių, vidutinio suirimo stadijos eglių virtuolių, senuose eglynuose, kuriuose gausu negyvos medienos. Vaisiakūniai dažniausiai išauga virtuolio šoninėje dalyje. Kartais auga ir ant apdirbtos medienos: rastų ar pastolių. Augavietėje, kurioje gausu vaisiakūių, jų galima rasti ir ant kitų medžių – pušų, drebulių ar beržų virtuolių.

Paplitimas

Šiaurės spygliuočių miškuose iki rytinės Šiaurės Amerikos dalies. Europos žemyninėje dalyje paplitusi borealiniuose eglynuose, centrinėje Europoje – kalnuose.
Lietuvoje paplitusi vakarinėje, rytinėje, pietrytinėje ir pietinėje dalyse. Rūšis įrašyta į Lietuvos raudonąją knygą.

Šaltiniai

Rašomavičius Valerijus, Lietuvos raudonoji knyga, Kaunas: „Lututė“, 2007. psl. 701. ISBN 978-9955-692-71-3