google/wiki40b huggingface dataset:
Raudonplaukė (filmas)

Turinys

Dortmunde gyvenanti vertėja Franciska, kurios santuoka su Herbertu pradeda irti ir po eilinio ginčo ji spontaniškai sėda į traukinį bei atsiduria Venecijoje. Ji turi mažai pinigų, o rasti darbą žiemą čia beveik neįmanoma, todėl moteris tiesiog leidžia čia dienas, tikėdamasi, kad jai tiesiog pasiseks. Taip ji susipažįsta su rašytoju Fabio bei buvusiu D. Britanijos žvalgybos karininku Patriku O‘Meiliu, pasiturinčio Liverpulio aludario sūnumi. Šis papasakoja istoriją, kad karo metais pateko į vokiečių nelaisvę, kur, gelbėdamas savo gyvybę, sutiko dirbti priešams. Dabar Venecijoje jis aptiko savo pagrindinio kankintojo Kramerio pėdsakus ir ketina atkeršyti žmogui, sugriovusiam jo gyvenimą.
Susitikę pavakarieniauti, Franciska ir Patrikas susiduria su Krameriu, kurio airis, pasirodo, paniškai bijo. Krameris mėgaujasi savo nebaudžiamumu ir sukelia Franciskai pasibjaurėjimą. Moteris pabėga ir mėgina apie jį pranešti policijai, tačiau šie žinia visiškai nesusidomi. Patrikas prisipažįsta greičiausiai nepajėgsiantis įvykdyti savo ketinimų ir pasiūlo Franciskai kartu su juo išvykti jachta.
Krameris taip pat supranta, kad Italijoje jam niekas negresia, tačiau jei Franciska grįš į Vokietiją, gali jį įduoti, todėl pradeda ją bauginti. Matydama, kad nėra kitų galimybių pasprukti iš Venecijos, ji priima Patriko pasiūlymą išplaukti jachta, tačiau paskutinę akimirką čia pasirodo iš Krameris. Patrikas pasiūlo jam užnuodyto alaus ir šis miršta, o Franciska supranta, kad šis visą laiką ja naudojosi, kad galėtų jį įvilioti į savo jachtą. Ji palieka Patriką, geležinkelio stotyje atsisveikina su Fabio ir išvyksta iš Venecijos...
Tija (karalienė)

Tija (taip pat Tei, Ti ir kt., apie 1400–1340 m. pr. m. e.) – Senovės Egipto karalienė, Amenhotepo III žmona, Echnatono motina.

Atradimas

1898 m. prancūzų archeologas V. Lorė aptiko tris mumijas Amenhotepo II kape Karalių slėnyje. Tarp jų buvo moters su labai gerai išsilaikiusiu veidu. Tuo metu mumija nebuvo identifikuota. 1922 m. atradus Tutanchamono kapą, jame buvo rastas miniatiūrinis sarkofagas su plaukų sruoga. Tik 1976 m. bandant identifikuoti mumiją jos plaukai buvo palyginti su Tutanchamono kape rastais ir įsitikinta, kad jie priklauso vienai ir tai pačiai asmenybei, Tijai. Jos kapas nebuvo rastas (jei buvo pastatytas), sarkofagas neišlikęs. Mumijos krūtinė ir pilvas buvo išdraskyti. Tai galėjo padaryti tiek politiniai priešai po Echnatono mirties, tiek kapų vagys. Po šių įvykių Tijos mumija, kartu su dviem kitomis buvo perlaidota Amenhotepo II kape, kas buvo įprasta Egipte − po kapų išplėšimų perlaidoti kūnus kitur. Tija iš pat pradžių tikriausiai buvo palaidota Amarnoje.
Karalienės Tijos mumija yra Kairo Egipto muziejuje. Vienas iš garsiausių Sen. Egipto meno kūrinių − iš medžio drožta jos skulptūrinė galva − Berlyno Naujajame muziejuje. Ši galva (22,5 cm aukščio su karūna) buvo sukurta Amenhotepo III valdymo pabaigoje, nes Tija vaizduojama gana pagyvenusi. Skulptūra buvo šiek tiek pakoreguota atėjus į valdžią Echnatonui ir Tijai suteiktas papildomas dieviškumo simbolis − plunksnų karūna su saulės disku ir karvės ragais.
Autogeninė treniruotė

Autogeninė treniruotė (AT) – saviįtaiga besiremianti atsipalaidavimo technika. Ją pagrindė Berlyno psichiatras Johanas Hainrichas Šulcas, remdamasis hipnozės teorija.

Istorija

Šulcas AT pristatė 1927 m. balandžio 30 d. ir 1932 m. publikavo savo knygoje Autogeninė treniruotė („Das autogene Training“). Šulcas pastebėjo, kad dauguma žmonių gali savo vaizduotės pagalba giliai atsipalaiduoti. Įsivaizduodami šilumos pojūtį, pavyzdžiui, rankose, jie iš tikrųjų junta odos paviršiaus temperatūros padidėjimą. Pasirodo, tai galima faktiškai užfiksuoti, kadangi aukštesnę kūno temperatūrą tam tikrose kūno dalyse skatina suaktyvėjusi kraujotaka (dėl sąmonės dėmesio koncentravimo į vieną objektą).

Pratimai

AT mokoma tiek grupiniuose, tiek ir pavieniuose užsiėmimuose, vadovaujant psichologui, gydytojui arba tiesiog puikiai AT įvaldžiusiam asmeniui. Jos išmokstama per kelias savaites. Pratimų metu reikalinga patogiai atsisėsti ar atsigulti. Svarbu būti visiškai atpalaidavus raumenis. Pratimai apima trumpas formules. Būtina mintyse koncentruoti dėmesį į sakomus žodžius ir kuo ryškiau įsivaizduoti tai, kas sakoma afirmacijomis.
Raumenų atpalaidavimas sukelia sunkumo bei šilumos jausmą, aktyvina kraujotaką.

Taikymas

AT naudinga įvairiais atvejais:
padidėjęs nervų sistemos jautrumas, jos sutrikimai, nemiga, stresas, nerimas, baimė, padidėjęs kraujospūdis, galvos skausmai, nepasitikėjimas savimi. AT medicinoje šiuo metu naudojama gydant psichosomatinius sutrikimus bei streso prevencijai.
Aleksandrija (Virdžinija)

Istorija

Aleksandrija įkurta 1749 m, pavadinta žemės savininko Džono Aleksanderio garbei. 1791 m. dalis miesto valdų įtraukta į Kolumbijos apygardą, bet 1846 m. vėl grąžinta Virdžinijai. Iki vergovės uždraudimo Aleksandrijoje veikė svarbus vergų turgus.
Kazimieras Čartoriskis

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Čartoriskių giminės Klevanės šakos. Tėvas Mykolas Jurgis Čartoriskis, motina Joana Veronika Olendzka.

Valstybės tarnyba

1699 m. LDK pataurininkis, 1707–1709 m. Lietuvos didysis iždininkas, 1712–1724 m. Lietuvos pakancleris, nuo 1724 m. Vilniaus kaštelionas. Taip pat Kremeneco, Veližo, Usviato seniūnas.
1730 m. apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Šventasis Urbonas I

Potifikatas

Urbonas I tęsė priešišką Kaliksto I politiką antipopiežiaus šv. Hipolito atžvilgiu. Tais laikais Bažnyčia Romoje augo ir vystėsi. Urbonui I yra priskiriama dekretas dėl tikinčiųjų aukų Šv. Mišių metu, kuriame teigiama, kad tikinčiųjų aukos gali būti skirtos bažnytiniams tikslams, krikščioniškos bendrovės gerovės užtikinimui bei varguoliams.
Šventojo Urbono I liturginis minėjimas – gegužės 25 d.  Į jį kreipiamasi pagalbos audrų bei žaibų metu. Dažniausiai vaizduojamas su vynu ir vynuogėmis; prie sulaužytos kolonos ir nuo jos nukritusio stabo; rykšte; stulpu ir jo nukirsta galva.

Palaidojimo vieta

Buvo manyta, kad Urbonas I palaidotas Coemetarium Praetextati, kur buvo kapas su jo užrašytu vardu. Tačiau kasinėjimų Kaliksto katakombose metu italų archeologas Giovanni de Rossi atidengė sarkofago viršų, kuris leidžia manyti, kad būtent ten yra palaidotas popiežius. De Rossi taip pat surado palaidotų šiose katakombose kankinių ir išpažinėjų sąrašą, kuriame buvo minimas ir Urbono vardas. Archeologas padarė išvadą, kad Urbonas, palaidotas Coemetarium Praetextati tai vyskupas, o popiežius palaidotas Šv. Kaliksto katakombose. Tačiau daugelis istorikų su tuo nesutinka, remdamiesi popiežiaus Siksto III šventųjų, palaidotų Šv. Kataliksto katakombose, sąrašu. Ten minimas Urbonas priskiriamas ne Romos popiežiams, o užsienio vyskupams. Todėl visgi galima manyti, kad popiežius Urbonas I yra palaidotas Coemetarium Praetextati.
Būkite sveiki

Būkite sveiki – sveikatos laida, 2009 - 2010 m. transliuota LNK, TV1 ir Info TV televizijos kanalais. Kūrėjai - Dainius Gucevičius, Daiva Ausėnaitė, Vaidotas Reivytis. Laidos vedėja Angelė Kiliuvienė.
Laidą sudarė kūrėjų paruošti vaizdo siužetai, kuriuos studijoje pristatydavo A. Kiliuvienė. 
Pagrindinės siužetų temos - naujausi Lietuvos medikų pasiekimai, medicinos pasaulio naujovės, sveikos gyvensenos patarimai.
Izidorius Kisinas

Izidorius Kisinas (1904 m. liepos 30 d. Panevėžys – 1958 m. liepos 28 d. Palanga, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos bibliotekininkas, bibliografas.

Biografija

1924 m. baigęs Ukmergės gimnaziją dėstė lietuvių kalbą Jurbarko, Ukmergės ir Vilkaviškio žydų gimnazijose. 1935–1944 m. Vytauto Didžiojo universiteto ir Vilniaus universiteto bibliotekų bibliografas. 1940 m. baigė istoriją Vilniaus universiteto Humanitarinių mokslų fakultete, 1954 m. – Leningrado N. Krupskajos bibliotekinį institutą.
1944 m. išvežtas į Vokietiją priverčiamiesiems darbams. 1946–1951 m. Lietuvos TSR knygų rūmų direktoriaus pavaduotojas. 1949–1954 m. Vilniaus universiteto, 1949–1958 m. Kultūros švietimo technikumo dėstytojas.

Mokslinė veikla

Nuo 1926 m. dirbo bibliografijos darbą. Sudarė lietuvių literatūros antologiją hebrajų kalba (1932 m.), Antano Smetonos bibliografiją ir biobibliografiją, 1874–1934 m. (1935 m.), lietuvių kultūros veikėjų E. Volterio, Mykolo ir Vaclovo Biržiškų, M. K. Čiurlionio, Lietuvos ir užsienio lietuvių 1935 periodikos rodykles („Bibliografijos žiniose“ ir atskirai). 1936–1939 m. siuntė medžiagą Paryžiuje leidžiamam žurnalui „Bibliographie pédagogique internationale“, parengė Lietuvos žemės ūkio bibliografinį veikalą (apie 25 000 įrašų, rankraštis), Lietuviškų knygų sisteminį katalogą (1938 m.). Išvertė ir papildė L. Tropovskio „Dešimtainę klasifikaciją“ (1947 m.), Bendrines spaudinių aprašo taisykles masinių bibliotekų katalogams ir bibliografinėms rodyklėms (1955 m.). Turėjo 10 000 tomų asmeninę biblioteką ir 2000 ekslibrisų kolekciją, kurią jam mirus žmona V. Kisinienė perdavė Vilniaus universiteto bibliotekai.
Bankininkystė Vokietijoje

Bankininkystės sektorius Vokietijoje yra mažiau išvystytas nei JAV ar Jungtinės Karalystės, nes jose finansų rinkos yra pagrįstos anglosaksiškąja sistema. Vakarų Europoje – Vokietijoje, Prancūzijoje bei Japonijoje visas reikalingas funkcijas atlieka bankai. Pastarosioms šalims būdinga bankinė sistema. Vokietijoje bankai užsiima finansų maklerio ir draudimo įmonių veikla bei teikia investicinių fondų valdymo paslaugas. Jie taip pat aprūpina įmones finansiniais ištekliais, tarpininkauja rinkoje atliekant operacijas ir dalyvauja stambiais akcininkais įmonių veikloje, o anglosaksiška sistema paremta atvira finansinių priemonių apyvarta ir rinka, per kurią pritraukiama didesnė dalis finansavimo. Pastaroji sistema likvidesnė, skaidresnė ir labiau išvystyta nei žemyninė, kuri yra pagrįsta bankais. Kadangi JAV ir JK paplitusi anglosaksiškoji sistema, tai joje į vertybinius popierius investuoja paskiros investicinių fondų valdymo bendrovės, draudimo bendrovės bei privataus kapitalo bendrovės.  Vokietijos bankininkystės pramonės turto ir grynos vertės santykio (finansinio sverto) vidurkis 2008 m. siekė 52 prieš 1, o trumpalaikių įsipareigojimų suma sudarė 60 % Vokietijos bendro vidaus produkto arba 167 % valstybės skolos.
Dantų atspaudas

Atspaudas odontologijoje yra negatyvus burnos kietųjų ir minkštųjų audinių atvaizdas. Atspaudas – informacija dantų technikui apie paciento burnos audinių būklę. Pagal atspaudą dantų technikas, atpylęs gipsinį modelį, gamina reikiamus dantų protezus.

Atspaudinės medžiagos

Ideali atspaudinė medžiaga turėtų pasižymėti mažais deformacijos koeficientais, nebūti alergizuojanti ar toksiška, lengvai panaudojama, gerai dezinfekuojama, nereaguoti su modelio gamybai skirtomis medžiagomis.
Dažniausiai atspaudams naudojamos alginatinės, polieterinės ir silikoninės A ir C atspaudinės medžiagos. Šios medžiagos geriausiai atitinka reikalavimus, keliamus gaminant atspaudus.
Basiai

Istorija

Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Iki 1976 m. liepos 1 d. kaimas priklausė Suvalkų vaivadijos Berznyko valsčiui.  1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
MAN AG Buses

Man AG Buses- vienas žinomiausių autobusų gamintojų Europoje. „Man AG Buses“ yra viena iš „MAN SE“, vienos žinomiausių pasaulyje sunkvežimių, autobusų bei variklių gamintojų kompanijos dalių.
Ricinulėjos

Sandara

Ricinulėjos – nedideli, 5-10 mm ilgio voragyviai. Kūnas padengtas tvirta danga. Neįprasta jų savybė – paslanki galvakrūtinės skydo priekinė dalis, paprastai dengianti burną ir cheliceras. Pats galvakrūtinės dangalas vientisas. Cheliceros trumpos, dviejų segmentų, gale turi savotišką nagelį. Pedipalpai ilgesni, palyginti su skorpionais ir pseudoskorpionais, turintys mažas žnyples. Ricinulėjos neturi akių. Pilvelis trumpas, baigiasi labai trumpa metasoma. Pilvelyje yra trys segmentai, gali būti matomas vienas nepilnas, dar du nepastebimi ir nėra iki galo išsivystę. Patinų trečioji kojų pora virtusi kopuliacijos organais. Ricinulėjos neturi plaučių, kvėpuoja gerai išvystytomis trachėjomis. Šalinimo organai susideda iš Malpigijaus vamzdelių ir šalinimo liaukų.

Elgesys

Ricinulėjos – plėšrūnai, mintantys kitais nariuotakojais. Jos labai lėtai juda, analizuodamos aplinką priekinėmis kojomis. Paliestos ilgam apmiršta.

Dauginimasis

Nedaug žinoma apie jų dauginimosi ypatumus. Patinai perneša spermatoforą savo modifikuotomis trečiosios poros kojomis patelei. Kiaušinius motina nešioja su savimi. Iš kiaušinių išsirita šešiakojės lervos, vėliau atsiranda ir ketvirtoji pora (tuo ricinulėjos panašios į erkes).

Geografinis paplitimas

Ricinulėjos randamos Pietų ir Šiaurės Amerikoje, Afrikoje. Jos mėgsta drėgmę, gyvena po lapais, miško paklote, žieve, o kai kurios rūšys randamos olose.
Gilano provincija

Geografija

Provincija įsikūrusi Kaspijos jūros pakrantėje, šiaurinėje Elburso kalnų papėdėje. Šie kalnai sulaiko drėgnas oro mases, todėl Gilane būdingas drėgnas ir šiltas klimatas, kalnų šlaitai apaugę džiunglėmis (vad. Šomaliu). Svarbiausia upė – Sefidrudas.

Gyventojai

Dauguma krašto gyventojų yra gilekiai. Taip pat yra persų, šiaurėje – talyšų, taip pat gyvena kurdai, tatai.
Didžiausi miestai: Reštas, Astara, Astane Ašrafija, Lahidžanas, Lengerudas, Masulė, Mandžilas, Rudbaras.
Gustav Fenkohl

Biografija

Gimė 1872 m. kovo 1 d. Barškiuose. Jaunystę praleido Juodkrantėje. Nuo 1895 m. pradėjo gyventi Berlyne, tapyti mokėsi pas W. Müller-Schönefeld ir Max Uth. Nuo 1913 m. pradėjo dalyvauti įvairiose parodose. 1914 m. susituokė su dailininke Erna Fenkohl-Herzer. Iki Antrojo pasaulinio karo priklausė Berlyno dailininkų asociacijai. 1943 m. britų aviacijai subombardavus Berlyną sudegė didelė dalis dailininko kūrinių. Netekęs namų išvyko gyventi į Kiulungsborną, vėliau grįžo į Berlyną, kur ir mirė 1950 m.
Argau

Istorija

Seniausi gyventojai - keltai, kuriuos II a. nukariavo romėnai. V a. Argau teritoriją užėmė frankai. 861 metais padalytas į Aukštutinį Argau (priklausė Bernui) ir Žemutinį Argau (grafų Lenzburgų, Kyburgų, nuo 1264 ir Habsburgų valdų dalis). 1415 m. Argau pasidalijo į Berną ir Liucerną. 1798 Bernui priklausanti dalis paskelbta Argau kantonu Helvetijos Respublikos sudėtyje, nuo 1803 m. sujungus su Badeno kantonu tapo Šveicarijos konfederacijos dalimi.
Deimantai amžiams

Priešistorė

Prodiuseriai norėjo sukurti filmą, daugiau skirtą Amerikos žiūrovams, kad juos iš naujo sudominti Bondo nuotykiais. Tikintis pakartoti „Auksapirščio“ komercinę sėkmę, režisieriumi buvo pakviestas jo kūrėjas Guy Hamiltonas.
Po filmo „Jos Didenybės slaptojoje tarnyboje“ naujojo Bondo George Lazenby dalyvavimas toliau kuriant filmus tapo problematiškas dėl pastarojo agento. Prodiuseriai svarstė Johno Gavino, Michaelo Gambono ir Adamo Westo kandidatūras, tačiau tam pasipriešino kino studijos „United Artist“ vadovas Davidas Pickeris, pareiškęs, kad būtina susigrąžinti Seaną Connery ir pinigai nėra svarbu. Gavęs pasiūlymą vėl vaidinti Bondą, Connery paprašė tuo metu astronominio 1,2 milijono svarų (20 milijonų dolerių 2005 metų lygiu) honoraro ir galimybės dar du kartus įkūnyti agentą 007 savo paties pasirinktuose filmuose. Pasiekus susitarimą, Connery įkūrė organizaciją „Scottish International Education Trust“, finansuojančią Škotijos aktorius, nenorinčius palikti savo šalies dėl karjeros, o Johnui Gavinui kino studija „United Artists“ sumokėjo planuotą honorarą už Bondo vaidmenį.

Filmavimas

Filmavimas vyko 1971 metų balandžio–rugpjūčio mėnesiais. Didelė dalis scenų, tarp jų ir vykstančios Pietų Afrikoje, buvo nufilmuotos JAV, Las Vegase. Darbai taip pat vyko Los Andželo tarptautiniame oro uoste, Kalifornijoje, Prancūzijoje, Amsterdame, „Lufthansa“ angaruose Vokietijoje bei Anglijoje: Doveryje, Southamptone bei „Pinewood Studios“ studijoje. Viešbučiai Las Vegase, kuriuose vyko filmavimas, priklausė prodiuserio Alberto R. Broccoli draugui Howardui Hughesui, o aktoriaus Kirko Douglaso namas filme tapo Tiffany Case namais. Filmuojant sceną, kurioje Plenty O‘Toole randama nuskendusi Tiffany baseine, aktorė Lana Wood iš tiesų vos nenuskendo.

Muzika

Kompozitorius John Barry jau šeštąjį kartą kūrė muziką filmui apie Bondą. Titulinę dainą pavadinimu „Diamonds Are Forever“ atliko Shirley Bassey ir tai buvo antroji atlikėjos daina Bondo serijoje (pirmoji – filmui „Auksapirštis“). 1979-aisiais ji trečią kartą atliko dainą apie agentą 007 filmui „Munreikeris“.
Prodiuseris Harry Saltzmanas pareiškė, kad daina jam nepatinka, ypač seksualinės užuominos tekste. Nepaisant to, kito prodiuserio Alberto R. Broccoli dėka daina liko filme.
Okupacijų ir laisvės kovų muziejus

Okupacijų ir laisvės kovų muziejus – muziejus Vilniuje, įrengtas tame pačiame pastate, kur nuo 1940 m. antrosios pusės iki pat 1991 m. rugpjūčio sovietinės represinės institucijos NKVD ir NKGB – MGB – KGB kūrė Lietuvos gyventojų trėmimų, suėmimų, kitaminčių persekiojimo, tautos siekio atkurti nepriklausomybę gniuždymo planus.

Istorija

Genocido aukų muziejus įsteigtas Lietuvos Respublikos kultūros ir švietimo ministro bei Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos prezidento 1992 m. spalio 14 d. įsakymu.
1997 m. muziejus reorganizuotas. Jo steigėjo teises perėmė Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centras. Dabar muziejus yra šio Centro Memorialinio departamento dalis. Jo uždavinys – rinkti, saugoti, tyrinėti ir propaguoti istorinę – dokumentinę medžiagą, atspindinčią sovietinio okupacinio režimo vykdyto Lietuvos gyventojų fizinio ir dvasinio naikinimo formas, metodus, pasipriešinimo okupaciniam režimui būdus ir mastą, įamžinti sovietinio genocido aukų ir laisvės kovotojų atminimą.
2016 m. prijungtas Druskininkų rezistencijos ir tremties muziejus.

Ekspozicijos

Pastato pusrūsyje išlikęs vidaus kalėjimas – tardymo izoliatorius, kuriame nuo 1940 m. rudens iki pat 1987 m. buvo kalinami okupacinei valdžiai neįtikę Lietuvos gyventojai. Lankytojai gali susipažinti su ekspozicija, įrengta buvusioje mirties nuosprendžių vykdymo patalpoje. 2011 m. vienoje iš buvusio KGB vidaus kalėjimo kamerų, kurioje ant sienos išlikę nacių okupacijos metais gestapo kalintų žmonių įrašai, atidaryta ekspozicija, skirta nacių okupacijai ir holokaustui Lietuvoje.  
Pirmajame muziejaus aukšte, buvusiame MGB (KGB) vidaus kalėjimo viršininko pavaduotojo kabinete, galima pamatyti dokumentus, nuotraukas, žemėlapius ir kitus daiktus, pasakojančius apie krašto sovietizaciją 1940–1941 m. Ekspozicija, skirta 1944–1953 m. partizaniniam karui, supažindina su partizanų junginių teritorine struktūra ir karine organizacija, laisvės kovotojų siekiais, kasdiene veikla ir buitimi. NKVD-NKGB kovą su ginkluotu pasipriešinimu atskleidžia ekspozicija „Nelygi kova“.
Antrajame muziejaus aukšte lankytojai gali apžiūrėti ekspozicijas, skirtas Lietuvos gyventojų kalinimui gulage 1944–1956 metais, trėmimams 1944–1953 metais, neginkluotam pilietiniam pasipriešinimui ir KGB veiklai 1954–1991 metais. Čia taip pat galima išvysti atkurtą telefoninių pokalbių klausymosi kabinetą – eksponuojama išlikusi klausymosi įranga, baldai, atkurtos kai kurios interjero detalės.
Nuo 2000 m. muziejuje naudojami audiogidai anglų kalba.
Plungės rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Plungės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Plungės rajono savivaldybės administracija.
Nemunas (žurnalas)

Nemunas – kultūros ir meno žurnalas, leidžiamas Kaune nuo 1967 m. balandžio mėn.

Bendradarbiai

Zenonas Baltrušis, Gintaras Beresnevičius, Kristina Civinskienė, Aleksas Dabulskis, Erika Drungytė, Narcizas Freimanas, Romualdas Granauskas, Leonas Gudaitis, Leonidas Jacinevičius, Algirdas Kadžiulis, Donaldas Kajokas, Rūta Kanopkaitė, Robertas Keturakis, Valdemaras Kukulas, Jurgis Kunčinas, Giedrius Kuprevičius, Stasys Lipskis, Algimantas Mikuta, Romualdas Norkus, Romualdas Rakauskas, Aldona Ruseckaitė, Paulius Širvys, Violeta Šoblinskaitė, Vytautas Tamoliūnas, Vidmantas Valiušaitis, Eugenija Žakienė.
Abraham Maslow

Savęs realizavimas

Daugiausia dėmesio Maslou skyrė paskutiniam ir aukščiausiam poreikiui iš jo sukurtos piramidės – savęs realizavimo poreikiui. Maslou manė, kad poreikis save realizuoti yra toks pats stiprus kaip ir poreikis valgyti arba kvėpuoti. Jeigu žmogus šio poreikio netenkina, jis nesijaučia laimingas. Skirtingi žmonės pagal savo stiprybes gali save realizuoti labai skirtingais būdais – tapti verslininkais, menininkais, daktarais – tačiau, anot Maslou, jeigu žmogus nori būti laimingas, save realizuoti būtina.
Maslou argumentuoja, kad kaskart žmogus darydamas sprendimą gali rinktis tarp mažiausiai dviejų pasirinkimo galimybių – žengti žingsnį pirmyn link savęs realizavimo arba žengti žingsnį atgal į saugumo zoną. Kuo dažniau žmogus žengia atgal ir praleidžia galimybę žengti pirmyn, tuo didesnis skirtumas tarp to, kuo žmogus yra ir kuo galėjo tapti. Šis skirtumas pasireiškia neigiamomis emocijomis, ypač liūdesio ir graužaties jausmu, depresija, nerimu. Siekdami išvengti šių nemalonių jausmų, siekdami kuo mažiau galvoti apie šią nemalonią praleistų galimybių tiesą, žmonės dažnai žengia dar daugiau žingsnių atgal į saugumo zoną, kas dažnai pasireiškia pernelyg ilgu televizijos žiūrėjimu, alkoholio ir narkotikų vartojimu – viskuom, kas leidžia pabėgti nuo minčių apie savo nerealizuotas galimybes. Visgi, Maslou argumentuoja, žmonės yra pajėgūs sumažinti minėtą skirtumą ir realizuojant save tapti laimingu.
Vėliau nemažai Maslou ir kitų humanistinių pischologų idėjų buvo patvirtinta moksliniais tyrimais pozityviosios psichologijos atstovų ir kitų mokslininkų. Vienas tokių atradimų buvo Maslou propaguotas sąmoningas ir dažnas dėkingumo praktikavimas.
Užubaliai (Biržai)

Aplinkinės gyvenvietės

Peleniškiai (Pačeriaukštė) – 2,4 km
Kirkilai – 3,3 km
Šeškinė (Biržai) – 2,3 km
Šlepščiai – 2,8 km
Pabiržė – 3,6 km
Latveliškis – 2 km
BIRŽAI – 5,5 km
Petras Ožarovskis

Biografija

Kilo iš smulkios Mazovijos bajorijos. Karūnos didžiojo stalininko ir Karūnos didžiojo stovyklininko Jurgio Martyno Ožarovskio (apie 1690–1742) ir Konstancijos Bobrovnickos (apie 1700–1737) sūnus. Pasirinko karinę karjerą, iš pradžių tarnavo Prūsijos armijoje, po to perėjo į Lenkijos (Karūnos) armiją.
1767 metais tapo Švento Stanislovo ordino kavalieriumi. Užėmė Vojnicos kašteliono nuo 1781 metų ir Karūnos didžiojo etmono (1793–1794 m.) pareigas. 1773 metais buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu.
Buvo Lenkijos karaliaus Stanislovo Augusto šalininkas. 1792 metais prisijungė prie Targovicos konfederacijos. 1793 m. lapkričio 19 d. buvo paskirtas Karūnos didžiuoju etmonu. 1794 m. gegužę, Kosciuškos sukilimo metu, už prorusišką požiūrį (Jekaterina II mokėjo jam išlaikymą 2000 dukatų) apkaltintas valstybės išdavimu ir pakartas Varšuvoje.
Lietuvos gynėjas

Lietuvos gynėjas – Lietuvių fronto kovotojų laikraštis, ėjęs 1944 m. rugpjūčio 18 – rugsėjo 29 d. Telšiuose.

Istorija

Leido Tėvynės apsaugos rinktinė. Tai buvo vienintelis tada likęs laikraštis Raudonosios armijos dar neužimtoje Lietuvos dalyje. Išėjo 5 numeriai.
Redaktorius Simas Miglinas.