google/wiki40b huggingface dataset:
Gegužės revoliucija

Gegužės revoliucija (isp. La Revolución de Mayo) buvo pirmasis La Platos vicekaralystės, kuri užėmė dalį dabartinių Argentinos, Urugvajaus, Bolivijos ir Paragvajaus teritorijų, bandymas pasiekti nepriklausomybę.
1810 m. gegužės 13 d. britų fregata, atvykusi į Montevidėjo uostą, patvirtino Buenos Airėse sklandžiusius gandus: Napoleonas Bonapartas įsiveržė į Ispaniją, nuvertė karalių Ferdinandą VII ir vietoje jo į sostą pastatė savo vyresnįjį brolį Juozapą Bonapartą. Tai reiškė, kad Ispanija atsidūrė prancūzų rankose ir iškilo puiki galimybė atsiskirti nuo savo metropolijos.
1810 m. gegužės 25 d. Buenos Airėse sudaryta pirmoji karinė chunta (Primera Junta), vadovaujama Cornelio Saavedra, nuvertė iš sosto vicekaralių Baltasar Hidalgo de Cisneros, o 1816 m. liepos 9 d. Argentina paskelbė nepriklausomybę nuo Ispanijos Karalystės.
Gegužės 25-oji – Gegužės Revoliucijos diena (el Día de la Revolución de Mayo) – yra nacionalinė šventė ir nedarbo diena Argentinoje. Būtent ši diena pradeda Argentinos, kaip savarankiškos šalies istoriją.
Vėjas kyla

Siužetas

Filmas prasideda XX a. pradžios Japonijoje. Paauglys berniukas Džiro Horikoši, sergantis miopija, svajoja tapti lėktuvo pilotu. Tačiau regėjimo negalia nuo pat vaikystės jam užkerta kelią to siekti. Nepaisant to, Džiro aistringai domisi lėktuvais ir skaito užsienio žurnalus aviacijos tema. Vienoje vizijoje jam pasirodo vienas aviacijos pradininkų, italas Giovanni Battista Caproni, kuris sapne pakviečia berniuką į savo naująjį lėktuvą, kurį jis suprojektavo. Caproni atskleidžia Džiro, kad jis pats taip pat negali pilotuoti lėktuvo, užtat gali juos projektuoti. Atsibudęs Džiro pasiryžta tapti aviacijos inžinieriumi.
1923 metai. Jau suaugęs Džiro mokosi Tokijuje aviacijos institute. Kelionės traukiniu į Tokiją metu jis sutinka jauną merginą Naoko. Tuo metu įvyksta Didysis Kanto žemės drebėjimas. Džiro pagelbsti Naoko ir jos palydovei, kuriai lūžo koja, surasti šeimyniškius Tokijuje ir pats nuskuba prie degančio instituto, kur gelbsti turtą. Po mokslų Džiro palieką Tokiją, išyksta į Nagoją ir įsidarbina aviacijos kompanijoje, kurios inžinerinis padalinys dar labai atsilikęs nuo Vakarų Europos aviacijos pramonės lygio. Čia Džiro sutinka inžinierių bendramokslį Hondžo ir jo vadovu tampa Kurokava. Džiro iškart sėda dirbti ties jau projektuojamu lėktuvu, tačiau šis, bandymų metu, sudūžta ir kompanija praranda armijos užsakymą sukurti naikintuvą. Džiro turi praeiti inžinieriaus svajonių ir tobulėjimo kelią, tuo tarpu sunkia tuberkuliozės forma serganti Naoko svajoja sutikti jaunuolį, kuris padėjo jai ir jos palydovei žemės drebėjimo metu …
Jutonių pilkapynas

Pilkapynas

Jutonių (Dubingių) pilkapynas yra 0,5 km į pietvakarius nuo Jutonių kaimo, 0,45 km ta pačia kryptimi nuo Jutonių upės dešiniojo kranto, 0,15 km į šiaurės rytus nuo Baluošo ežero, į pietryčius nuo kelio Dubingiai-Joniškis, Utenos miškų urėdijos Dubingių meistrijos Dubingių miške, 36 kvartalo vidurinėje dalyje. Jutonių pilkapyną sudaro apie 120 pilkapių. Jų sampilai 6–12 m skersmens, iki 2 m aukščio. Daugelio pilkapių sampilus juosia grioviai. Keliolika pilkapių pilkapyno šiaurinėje dalyje buvo suardyti 1939 m., tiesiant kelią Dubingiai- Joniškis.

Tyrimai

Vytauto Didžiojo kultūros muziejaus (dab. Vytauto Didžiojo karo muziejus) darbuotojai ištyrė (tyrimų vadovas Pranas Baleniūnas) 3 pilkapius. Dviejuose pilkapiuose buvo palaidoti sudeginti mirusieji – rasta sudegintų žmogaus ir gyvulio kaulų. Viename pilkapyje rasta 2,5 m skersmens, 1,1 m gylio duobė su medienos ir degėsių liekanomis. Pilkapių forma, sampilai, laidosena būdingi IX a. – XII a. Pilkapyno žvalgomuosius tyrimus 1970 m. atliko Istorijos instituto, 1978 m. – Mokslinės metodinės paminklų apsaugos tarybos archeologai.
Viliočiai

Istorija

Nuo 1918 m. kaimas priklausė Šiaulių apskrities Šakynos valsčiui, nuo 1920 m. Kruopių valsčiui, nuo 1950 m. – Žarėnų apylinkės kaimas. 1950–1990 m. kaimas priklausė Žarėnų–Latvelių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Pagerviai – 5,5 km
Karniškės – 2,6 km
Mandeikiai (Šiauliai) – 3,3 km
Semeniškės (Šiauliai) – 3,7 km
Dauginčiai (Šiauliai) – 1,8 km
Žarėnai-Latveliai – 2,3 km  
 KURŠĖNAI – 25 km
Balsiai (Šakyna) – 2,8 km  
 ŠIAULIAI – 32 km
Šakyna – 3,5 km
Rimantas Čeponis (1951)

Biografija

1969 m. baigė Ignalinos 1-ąją vidurinę mokyklą. Tais pačiais metais įstojo į Vilniaus inžinerinio statybos instituto Statybos fakultetą. 1970 m. buvo komandiruotas toliau studijuoti Vokietijoje, Veimaro aukštojoje architektūros ir statybos mokykloje. 1974 m. ją baigė, įgydamas diplomuoto inžinieriaus statybininko specialybę.
1974 m. Alytaus eksperimentinio skydinių namų statybos kombinato Kapitalinės statybos skyriaus vyr. inžinierius. 1975 m. pašauktas į kariuomenę. 1976 m. paskirtas į Švenčionėlių Kilnojamąją mechanizuotą koloną vyriausiuoju inžinieriumi. 1978–1983 m. Švenčionių rajono komjaunimo organizacijos pirmasis sekretorius. 1983 m. Švenčionėlių statybinių medžiagų kombinato direktoriaus pavaduotojas. 1985 m. Švenčionių rajono Kretuonų kolūkio valdybos pirmininkas. 1992 m. Švenčionių gyvulininkystės įmonės „Vilija“ vyr. inžinierius, vėliau – tos pačios įmonės technikos ir technologijų direktorius.
1995 m. užsienio reikalų ministro patarėjas, Lietuvos Respublikos ambasados Kazachstano Respublikoje patarėjas ekonomikos klausimais. 1996–2001 m. Lietuvos taupomojo banko Švenčionių skyriaus valdytojas, 2001–2004 m. AB „Bankas Snoras“ Utenos filialo direktorius. 2004–2006 m. Lietuvos žemės ūkio ministerijos sekretorius.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 1996 m. Lietuvos liberalų sąjungos, 1999–2007 m. Naujosios sąjungos (socialliberalų) narys.
1978–1990 m. Švenčionių rajono Darbo žmonių deputatų tarybos deputatas. 1990–1995 m. Švenčionių rajono tarybos deputatas, 1995 m. iki liepos 20 d. (LDDP sąraše), 1997–2000 m. (LLS sąraše), 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir 2007–2011 m. Švenčionių rajono savivaldybės tarybos narys NS sąraše.
Žmona Marija, (g. 1956 m.), dukterys Lina (g. 1980 m.), Rasa (g. 1983 m.)
Valerijonas Baltrūnas

Biografija

1964 m. baigė Kauno medicinos institutą. 1966–1971 m. Kauno miesto LLKJS komiteto I-asis sekretorius. 1971–1973 m. LKP CK mokslo ir mokymų įstaigų skyriaus sektoriaus vedėjas. 1973–1982 m. LLKJS CK I-asis sekretorius. Nuo 1982 m. LKP CK mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjas.
1966–1971 m. ir 1973–1982 m. LLKJS CK biuro narys. 1978–1982 m. kandidatas į VLKJS CK biuro narius. Nuo 1976 m. LKP CK narys. 1976–1982 m. kandidatas į LKP CK biuro narius. Nuo 1975 m. LSSR AT deputatas.  1989 m. LKP CK ideologijos sekretorius. 
Po Lietuvos nepriklausomybės atkūrimo išvažiavo į Maskvą, 1991-1992 m. buvo TSRS ambasadorius Nigeryje, vėliau dirbo Rusijos URM Konsulinio departamento direktoriaus pavaduotoju, 1997–2001 m. – Rusijos nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Senegale, taip pat Gambijai.
Šiuo metu gyvena Vilniuje.
FK Fanai Šiauliai

Istorija

Komanda įkurta 1992 m. kaip „Sakalietis“ (tuometinio „Sakalo“ fanų komanda). Miesto pagrindinei komandai keičiant vardus, ilgainiui gerbėjai persivadino „Šiaulių Fanais“. 1994 m. prasidėjo Lietuvos futbolo fanų atvirieji čempionatai, komanda eilę metų dalyvaudavo šiose turnyruose įvairiais ir tapo daugkartiniais šių turnyrų nugalėtojais. Eilę metų komanda dalyvauja Šiaulių apskrities mažojo futbolo pirmenybėse, taip pat III lygos Šiaulių zonos  pirmenybėse, žaidė Lietuvos salės futbolo pirmenybėse.
Ilgą laiką komandai vadovavo Valentas Beleckas. Jis buvo ir Šiaulių futbolo „fanų“ prezidentas. Po kurio laiko vadovavimą perėmė Dainius Skaparas, kuris sėkmingai rungtyniavo ir kaip žaidėjas. 2008 m. vadovo D. Skaparo ir komandos keliai išsiskyrė, jis sukūrė futbolo fanų komandą FFK Šiaulių Fanai. Senosios komandos pavadinimas tapo FK „Fanai“. 
2010 m. komanda debiutavo Lietuvos taurės varžybose.
2017 m. tapo ŠAFF III lygos nugalėtojais.
2018 m. užimta kukli šeštoji vieta. Vytaras Bloškus, kuris pelnė 7 įvarčius, tapo rezultatyviausiu komandos žaidėju šiame sezone.
Marija Aušrinė Pavilionienė

Biografija

Gimė aktorių Vlado Fedoto-Sipavičiaus ir Jadvygos Ramanauskaitės šeimoje. 1962 m. baigė Vilniaus 23-iąją vidurinę mokyklą, 1967 m. baigė Vilniaus valstybinio universiteto Filologijos fakultete anglų kalbos ir literatūros studijas, jas tęsė aspirantūroje, gilinosi į amerikiečių literatūros problemas. 1977 m. Kijevo universitete apgynė filologijos mokslų daktarės disertaciją. 1999 m. apgynė habilituotos daktarės disertaciją.
1973–2004 m. Vilniaus universiteto anglų kalbos dėstytoja, Visuotinės literatūros katedros vyresnioji dėstytoja, docentė, 1995–2001 m. šios katedros vedėja. 2001 m. Vilniaus universiteto Literatūros istorijos ir teorijos katedros profesorė.
1991–1996 m. Lietuvos universitetų moterų asociacijos prezidentė, visuomeninio judėjimo „Šviesos lyga“ ir pilietinio judėjimo „Už teisingumą ir demokratinę Lietuvą“ tarybų narė.
2004–2008 m. Liberalų demokratų partijos narė, 2008-2017 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos narė. Išrinkta į 2004 - 2008 m. Seimą pagal Rolando Pakso koalicijos „Už tvarką ir teisingumą“ sąrašą. Nuo 2009 m. liepos 7 d. – 2008 - 2012 m. Seimo narė (Po Europos Parlamento rinkimų Seime atsiradus laisvai vietai, VRK pripažinta Seimo nare – ji pirmoji mandato negavusi kandidatė Lietuvos socialdemokratų partijos sąraše). 2016 m. Seimo rinkimuose į Seimą nepateko, 2017 m. išstojo iš partijos.
Vyras Rolandas Pavilionis, sūnūs Šarūnas ir Žygimantas.

Mokslinė veikla

Gilinosi į lyčių lygybės ir žmogaus teisių problematiką stažuotėse Vašingtono, Viskonsino, Medisono (JAV) ir Lundo (Švedija) universitetuose. 1994–2000 m. vadovavo Vilniaus universiteto Moterų studijų centrui, 1999–2002 m. žurnalo „Feminizmas, visuomenė, kultūra“ steigėja ir atsakinga redaktorė.
Žmogaus būties, žmogaus teisių, lyčių problemas literatūroje, filosofijoje ir psichologijoje gvildeno straipsniuose spaudoje, literatūros vadovėliuose.
Jurgis Pabrėža

Tėvas Jurgis Ambrozijus (Ambraziejus) Pabrėža  (1771 m. sausio 15 d. Večiuose, Skuodo raj. – 1849 m. spalio 30 d. Kretingoje, čia ir palaidotas) – kunigas, pranciškonas, gydytojas, botanikas, pirmasis Lietuvos floros tyrinėtojas, vienas iškiliausių XIX a. švietėjų.

Biografija

Mokyklą baigė Kretingoje, 1791–1794 m. studijavo Vilniaus universitete, kur mokėsi istorijos, medicinos, botanikos, chemijos, teisės ir teologijos dalykų. Buvo įsitraukęs į Tado Kosčiuškos vadovaujamą sukilimą. 1794 m. tapo Varnių kunigų seminarijos klieriku. 1796 m. įšventintas į kunigus. 1816 m. įstojo į Kretingos pranciškonų vienuolyną, kur gavo Ambroziejaus vardą.
Kunigavo Žemaitijos parapijose: Šiluvoje, Raudėnuose, Tveruose, Kretingoje, Kartenoje, Plungėje. Daug keliavo – rinko istorinę, etnografinę medžiagą, botanikos eksponatus. Visoje Žemaitijoje buvo pagarsėjęs kaip puikus pamokslininkas. Savo kalbas ruošdavo atsakingai, remdavosi Biblijos tekstais, mintis pagrįsdavo istoriniais, etnografiniais faktais.
Palaidotas senosiose Kretingos kapinėse, kurios yra Vilniaus gatvėje, priešais bažnyčią.

Palikimas

Rašė savotišką filosofinį veikalą „Ryžtai“, kuriame sistemindavo gyvenimo principus. Parengė apie 50 darbų botanikos tema, tarp jų didžiulį enciklopedinį leidinį „Taislius auguminis“, kur apibūdino 643 augalus. Pats autorius rinko pinigus jam išleisti, tačiau publikuotas jis buvo tik 1900 m. Amerikoje. Surinko herbariumą (~ 800 augalų rūšių), kurio didelė dalis XX a. pr. išvežta į Odensės universitetą, o likusioji dalis (238 lapai) 1930 m. perduota Vytauto Didžiojo universitetui. Pirmasis sukūrė žemaitišką botanikos terminologiją. Taip pat gydė žmones; iš viso yra išlikę 17 jo rankraščių, kuriuose aprašomos ligos, jų simptomai, gydymas.
Talkino leidžiant istorinius veikalus. Produktyvus bendradarbiavimas vyko su Simonu Daukantu ir vyskupu Motiejumi Valančiumi. Yra likęs negausus literatūrinių veikalų palikimas. Ypač liaudies buvo pamėgti jo eilėraščiai.

Atminimo įamžinimas

Daugelis Kretingos miesto gyventojų laiko tėvą Ambraziejų šventuoju, lanko jo kapą, meldžia jo užtarimo nuo ligų ir nelaimių. Broliai pranciškonai dar prieš karą ant kunigo kapo pastatė koplytėlę ir pradėjo rinkti medžiagą J. Pabrėžos beatifikacijai. 1993 m. išleista pranciškono Tėvo Viktoro Gidžiūno parašyta monografija „Jurgis Ambraziejus Pabrėža (1771–1849)“. Tais pačiais metais priešais vienuolyną ir bažnyčią iškilo paminklas, kurio autorius – skulptorius A. Bosas. Žymaus kunigo vardu pavadinta gimnazija Kretingoje, prie jos stovi medžio paminklas, mieste yra jo vardo gatvė.
Somalių regionas

Administracinis skirstymas

Somalių regionas padalintas į 9 administracines zonas. Regione yra 47 voredos.
Sakaliniai paukščiai

Apibūdinimas

Kūno ilgis tarp 14-65 cm. Būdingas tvirtas kūno sudėjimas ir plati krūtinė. Kojų ir krūtinės raumenys puikiai išvystyti, galva didelė ir apvali. Stipriai išvystytas regėjimas. Snapas trumpas, prie galvos padengtas oda, lenktas ir tvirtas.

Pasaulio sakaliniai paukščiai (Falconiformes)

Sakalinių paukščių (Falconiformes) būryje yra 1 sakalinių (Falconidae) šeima, kuri skirstoma į 2 pošeimius, 11 genčių ir maždaug 64 išlikusias rūšis.
Vytautas Lubauskas

Biografija

1998 m. Alytaus aukštesniosios verslo mokyklos, 2000 m. Alytaus kolegijos direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus rajono skyriaus narys.
1990–1995 m. Alytaus miesto tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–1999 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Keliautojų klubo narys.
Chitozanas

Natūrali biokontrolė

Žemės ūkyje chitozanas naudojamas kaip natūrali priemonė pagerinti augimą, kaip ekologiškas biopesticidas, kuris pagerina augalų sugebėjimą gintis nuo grybelių. Dirvoje ir vandenyje būn a daug chitino ir chitozano molekulių irimo produktų.

Vandens filtravimas

Chitozanas taip pat gali būti naudojamas vandeniui filtruoti. Chitozanas priverčia smulkias nuosėdas susijungti, taip padeda jas pašalinti iš filtruojamo vandens. Jis taip pat pašalina fosforą ir sunkiąsias druskas. Paprastas smėlio filtras pašalina iki 50% drumzlių, o su chitozanu – iki 99% drumzlių.

Naudojimas vyndarystėje

Chitozanas turi ilgametę istoriją vyndarystėje. Jis padidina nusėdimo aktyvumą, sumažina polifenolių oksidaciją ir vario surišimą.

Potencialas pramonėje

Mokslininkai sukūrė poliuretano dangą su chitozanu, kuri atsistato paveikus ją ultravioleto lempa. Procesas užtrunka mažiau nei valandą. Marek W. Urban, mokslininkas, dirbantis šiame projekte, teigia, jog polimeras gali atsistatyti tik vieną kartą toje pačioje vietoje.

Naudojimas biomedicinoje

Chitozano savybės padeda greitai sustabdyti kraujavimą. Chitozano hemostatiniai produktai padidina pacientų išgyvenamumą.
Chitozano savybės taip pat leidžia jį naudoti transderminiame vaistų pernešime; jis limpa prie gleivinių, reaktyvus, todėl gali būti pagamintas įvairių formų, ir svarbiausia – turi teigiamą krūvį rūgštinėje aplinkoje. Tad chitozanas gali būti naudojamas pernešti vaistą į rūgštinę aplinką, kur chitozano įpakavimas suyra atlaisvindamas vaistą. Vienas iš tokių pernešamų vaistų yra insulinas.
Rugpjūčio 2

Šventės

(kol kas neįvestos)

Vardadieniai

Euzebijus – Steponas – Tautvilas – Guoda – Gustavas – Alfonsas
Višnukundinų dinastija

Istorija

Pirmasis valdovas Indra Varma dar buvo traktuojamas kaip Vakatakų vasalas, tačiau įsitvirtinęs Indrapalanagaroje, jis tapo vis labiau nepriklausomas. Tuo metu toje vietoje susidarė vakuumas, kadangi čia nesiekė palavų galybė pietuose (ji buvo tik iki Krišnos upės) ir Vakatakų galybė pajūryje. Apie du vėlesnius dinastijos valdovus Madhav Varma I ir Govinda Varma žinoma nedaug, greičiausiai jie išlaikė Indra Varma turėtas teritorijas ir jas šiek tiek praplėtė.
V a. viduryje dinastija pradėjo savo ekspansiją valdant sėkmingiausiam dinastijos valdovui Madhav Varmai (461-508). Apie pusę amžiaus trukęs Madhav Varmos valdymas laikomas Višnukundinų dinastijos aukso amžiumi, mat šis valdovas susigiminiavo su Vakatakais, o vėliau nugalėjo priešus Anandagotrikus į pietus nuo Krišnos upės (jie buvo Palavų vasalai). Padaręs sostine Amaravatį, jis nugalėjo kaimynus šiaurėje Salankajanus ir taip įsitvirtino pajūrio ruože.
Valdant Vikramendra Varmai II (555–569), valstybė įsigalėjo Kalingoje ir apsigynė nuo Palavų. Stipri valstybė sugebėjo išsilaikyti iki VII a. I pusės, kol buvo nukariauta Badamio Čalukjų iš Karnatakos.

Kultūra

Višnukundinai buvo pirmieji valdovai, kurie Andhroje ėmė vartoti vietinę telugų kalbą, o ne sanskritą, nors šiam dar buvo skiriamas didžiulis dėmesys.
Nors pirmieji dinastijos valdovai buvo budistai, nuo Madhavvarmos laikų suklestėjo višnuizmas ir šivaizmas. Buvo įsteigta daugybė mokyklų vedų studijoms, pastatyta daug puikių šventyklų, tokių kaip Undavalio olos.
Maccabi Tel Aviv FC

Istorija

Klubas įkurtas 1906 m.
Benozzo Gozzoli

Benocas Gocolis (it. Benozzo Gozzoli, apie 1420–1497 m. spalio 4 d.) – italų XV a. ankstyvojo renesanso dailininkas, Fra Andželiko ir Giberčio mokinys. Svarbiausiu jo darbu laikomos freskos Trijų karalių tema Mediči-Rikardi rūmuose Florencijoje.

Biografija

Benocas Gocolis (piln. Benozzo di Lese di Sandro) gimė apie 1420 m. Florencijos apylinkių Santilario a Kolombano gyvenvietėje siuvėjo Lese di Sandro šeimoje. Apie 1428 m. šeima persikraustė į Florenciją. Minima, kad jis nuo jaunumės buvo Fra Andželiko mokiniu ir dirbo kartu su juo Šv. Morkaus vienuolyno celėse maždaug nuo 1438 m. Po to Gocolis 1444-47 m. dirbo pagal kontraktą pas skulptorių Gibertį, padėjo jam kurti Florencijos baptisterijos legendines antrąsias duris,  Mikelandželo pavadintas „Rojaus vartais“. Po to Gocolis vėl dirbo su Fra Andželiku. 1447 m. jis atvyko į Romą, kur padėjo Fra Andželikui darbuose Mikalojaus koplyčioje Vatikano rūmuose. 1449 m. jis dalyvavo kartu su Fra Andželiku paskutiniame jo projekte Orvjeto katedroje, Brizio koplyčioje. Romoje Gocolis atliko darbų Santa Maria sopra Minerva ir Santa Maria in Aracoeli bažnyčiose (yra po šiai dienai).
1450 m. Gocolis persikraustė į Umbriją, dirbo Montefalko miestelyje. Čia kūrė San Fortunato vienuolyne ir pranciškonų vienuolyno bažnyčioje, kur nutapė 19 epizodų freskų ciklą iš Šv. Pranciškaus gyvenimo. 1453 m. Gocolis trumpai dirbo Viterbo miestelyje, apie 1456 m. – Perudžoje. 1459 m. Gocolis grįžo į Florenciją, kur gavo kapitalinį užsakymą atlikti freskas Medičių rūmų koplyčioje. Čia Gocolis sukūrė patį žymiausią savo darbą – freskas Trijų karalių kelionės tema. Freskose vaizduojami Medičių giminės atstovai ir kiti realūs to meto asmenys. Freskas Gocolis sukomponavo aplink altorinį Fra Filipo Lipio paveikslą „Madona miške“ (dabar čia yra kopija). Gocolio kūryboje pasireiškė tiek Fra Andželiko, tiek Giberčio įtakos. Iš pirmojo jis paėmė pastelines spalvas ir šventišką lengvą scenų nuotaiką, o iš antrojo įtakos pasireiškia labai atidus smulkiausių detalių vaizdavimas (sąlygotas auksakalystės amato).
1460 m. dailininkas vedė Maddalena di Luca, su kuria susilaukė 9 vaikų. 1464 m. Gocolis persikraustė į San Džiminjaną, greičiausiai bėgdamas nuo Florenciją užklupusio maro. Čia jis atliko freskų ciklą Sant’Agostino (Šv. Augustino) bažnyčioje. Freskas sudaro 17 epizodų iš Šv. Augustino gyvenimo. 1469 m. Gocolis persikėlė i Pizą, kur vietos katakombose Campo Santo sukūrė didžiausią savo freskų ciklą, kurį sudaro 24 epizodai Biblijos istorijų temomis (labai pažeistos Antrojo pasaulinio karo metu). Šį ciklą dailininkas baigė maždaug iki 1484 m. Dar dirbo Pizos katedroje. Maždaug 1493 m. Gocolis buvo grįžęs į Florenciją, apie 1495 m. persikraustė į Pistoją, kur darbavosi jo sūnūs. Benocas Gocolis mirė 1497 m. spalio 4 d. Pistojoje. Palaidotas San Domenico (Šv. Dominyko) vienuolyno kluatre.
San Marino lira

Monetos

Pirmosios monetos nukaldintos 1864 m., tai buvo varinės 5 čentezimų monetos. 1875 m. taip pat iš vario buvo pristatytos 10 čentizimų monetos, tačiau jau 1894 m. visos ankstesnės monetos buvo nustotos naudoti. Jas pakeitė išleistos sidabrinės 50 čentizimų, 1, 2 ir 5 lirų vertės monetos.
1931 m. buvo išleistos 5, 10 ir 20 lirų monetos. 1935 m. prie jų buvo išleistos bronzinės 5 ir 10 čentezimų monetos, tačiau buvo kaldinti vos 3 metus.
1972 m. San Marinas vėl ėmėsi leisti savo pinigus, buvo išleistos 1, 2, 5, 10, 20, 50, 100 ir 500 lirų pinigai. Jie savo išvaizda ir kitomis savybėmis nesiskyrė nuo Italijoje naudotų lirų. 1978 m. šį sąrašą papildė 200 lirų moneta. Dar vėliau išleistos bimetalinės 500 ir 1000 lirų monetos. Pastarosios 1992 m. buvo sumažintos. Taip pat nuo to laiko kasmet buvo atnaujinamas monetų dizainas.
Nors San Marinas nėra oficialus Europos centrinio banko narys, nuo 2002 m., kai Italija įsivedė Eurą, nustojo kaldinti savo monetas. Šalies oficialia valiuta tapo euras, o šalis gavo teisę išleisti savo euro monetų emisiją.
Abraomas

Abraomas (hebr. אַבְרָהָם tar. Abraham) – biblinis personažas (dar Ibrahim), laikomas senovės žydų patriarchu, žydų tautos protėviu.
Abraomą gerbia ne tik judaistai, bet ir krikščionys bei musulmonai. Savo dorumu ir tikėjimo tvirtumu jis pralenkęs visus Senojo Testamento teisuolius.
Pasak Biblijos, Abraomas kilęs iš Ūro ir gyvenęs II tūkstantmetyje pr. m. e., apie 1800 m. pr. m. e. Jis buvo vienos vakarų semitų klajoklių genties, gyvenančios kažkur tarp Viduržemio jūros ir Mesopotamijos, vadovas.
Abraomui teko svarbus vaidmuo krikščionybės, judaizmo ir islamo religijose. Sudaręs sandorą su Dievu, Abraomas pasižadėjo jį garbinti ir praktikuoti apipjaustymą, o Dievas užtikrino, kad iš Abraomo giminės kils tautos, kurioms bus lemta apgyvendinti Kanaaną. Su Hagara Abraomas susilaukė sūnaus Izmaelio. Sarai gimė Izaokas.
Plačiai žinomas pasakojimas apie tai, kaip Dievas, norėdamas išbandyti Abraomo tikėjimą, liepė jam paaukoti sūnų Izaoką. Tačiau, kai Abraomas jau buvo bežudąs savo sūnų, angelas jį sustabdė. Krikščionys šiame pasakojime įžvelgia alegoriją su Jėzaus Kristaus mirtimi ant kryžiaus ir prisikėlimu.
Mirus žmonai Sarai, Abraomas vedė Keturą. Ji pagimdė Zimraną, Jokšaną, Medaną, Midjaną, Išbaką ir Šuahą.
Abraomas mirė sulaukęs 175 metų.
Mikalojus Lukinas

Biografija

1931 m. baigė Žemės ūkio akademijos miškininkystės skyrių. 1956 m. žemės ūkio mokslų kandidatas.
1931–1935 m. Jūrės miškų urėdijos Papilvio girininkas, 1935–1937 m. Varėnos miškų urėdo pavaduotojas, 1937–1939 m. Dzūkų miškų urėdo pavaduotojas, Alytaus aukštesniosios miškų mokyklos dėstytojas. 1939–1941 m. Biržų miškų urėdijos technikas.
1944–1950 m. Vilniaus miškų technikumo direktorius, 1945–1948 m. dar ir Vilniaus universiteto Miškų ūkio fakulteto dėstytojas. 1950–1980 m. dirbo Lietuvos miškų institute; 1961–1970 m. šio instituto direktorius. 1950–1961 m. dar ir Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio ekonomikos ir organizacijos katedros vedėjas; nuo 1958 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinio tyrimo sritys – Lietuvos ąžuolynų atkūrimas, jų auginimas, biogeocenozių klasifikacija, miškininkystės istorijos tyrimas, miškingumo kaita Upytės apskrityje. Paskelbė mokslinių straipsnių.
Citrinos rūgštis

Citrinos rūgštis – silpna organinė rūgštis, kurios cheminė formulė yra C₆H₈O₇.
Citrinų rūgštis – tai rūgštaus skonio balta biri kristalinė medžiaga (monohidratas).
Yra kiekvieno gyvo organizmo sudėtyje, kaip dalinis visų kūno ląstelių medžiagų apykaitos raktas. Didelės koncentracijos randamos cirtusiniuose vaisiuose: kivyje, braškėse ir kituose vaisiuose. 
Citrinų rūgštis padidina daugelio antioksidatorių aktyvumą, tačiau pati nėra antioksidatorius. 
Citrinos rūgštis naudojama kaip konservantas (E330). Naudojama ir kaip rūgštingumą reguliuojanti medžiaga, o taip pat kaip aromato stipriklis. Ji padidina gelio stiprumą marmeladuose ir sumažina vaisių bei daržovių fermentinį minkštimo patamsėjimą. Ji naudojama tiek maistui gaminti, tiek odos priežiūros produktuose (kosmetika). Jos antioksidacinis poveikis padeda maksimaliai sumažinti žalingą saulės ir aplinkos poveikį. Gerai balina ir drėkina odą.

Gamyba

Pramoniniu būdu gaminamas fermentuojant cukraus gamybos atlieką melasą Aspergillus niger pelėsiais.

Charakteristikos

Formulė: C₆H₈O₇
Molinė masė:192,124 g/mol
Lydymosi temperatūra: 153 °C
Tankis: 1,66 g/cm³