google/wiki40b huggingface dataset:
Apšė

Geografija

Prasideda į šiaurės rytus nuo Ylakių, teka į vakarus Vakarų Kuršo aukštuma ir Pajūrio žemuma. Įteka į Bartuvą šiaurės vakaruose nuo Skuodo. Apšės aukštupys vadinamas Vereta. Vidurupiu ir žemupiu eina Lietuvos valstybinė siena.
Ilgis 40 km, iš jų 20 km Lietuvoje, baseino plotas 357 km², iš jų 122 km² Lietuvoje. Žemupio slėnio šlai­tai statūs, iki 7 m aukščio. 9 km nuo ištakos vaga reguliuota. Didžiausias plotis 5–10 m, gylis 0,5–2 m. Srovės greitis 0,3–0,4 m/s. Vidutinis nuolydis 2,4 m/km. Vidutinis debitas 4,1 m³/s.

Pavadinimas

Upėvardis, viena vertus, kildinamas nuo medžio pavadinimo epušė, latv. apse („drebulė“), kita vertus, gali būti labai senas ir kilęs nuo ide. *āp- („tekantis vanduo, upė“); plg. skr. अप् = ap- („vandenys, upė“), av. āfš („vanduo“), prūs. ape („upė“), tarm. šved. afṣe („upelis“) ir kt.
Stasys Skalauskas

Biografija

1980 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Šilalės rajono žemėtvarkos skyriaus vyr. žemėtvarkininkas, 2003 m. Šilalės rajono savivaldybės administracijos Laukuvos seniūnijos seniūnas,
1995 m. Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Šilalės rajono skyriaus narys, 2010 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilalės rajono skyriaus narys.
2007 m. (atsisakė mandato) ir nuo 2011 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Alma.
Pranas Šemiotas

Biografija

Kalvis. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas V (Panevėžio) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialdemokratų partijos frakcijai.
1924 m. rugsėjo 19 d. ir 1925 m. sausio 24 d. rinkimuose išrinktas Šiaulių miesto tarybos nariu, joje dirbo iki iki 1931 m. liepos mėn.
Alfonsas Merkys

Biografija

1945 m. baigė Salų žemės ūkio mokyklą, 1945–1947 m. mokslus tęsė Vilniaus žemės ūkio technikume. 1947–1948 m. Lazdijų apskrities žemės ūkio skyriaus vyr. agronomas, vedėjas. 1948–1949 m. studijavo K. Timiriazevo žemės ūkio akademijoje Maskvoje. 1949 m. grįžo į Lietuvą ir tęsė studijas Vilniaus universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1953 m. baigė Vilniaus universitetą, įgijo augalų fiziologo specialybę. 1953–1956 m. studijavo aspirantūroje Maskvos M. Lomonosovo universiteto Biologijos-dirvožemio fakulteto Augalų fiziologijos katedroje.
1957–1959 m. Biologijos instituto, 1959–2000 m. Botanikos instituto mokslo darbuotojas, 1961–2001 m. Augalų fiziologijos laboratorijos vadovas, 1962–1981 m. dar ir instituto direktorius pavaduotojas mokslo reikalams, 1981–1989 m. direktorius. 1961–1970 m. ir 1990–2001 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1968 m. profesorius. 1967 m. biologijos mokslų daktaras.  Nuo 1976 m. Lietuvos mokslų akademijos tikrasis narys, 1976–1992 m. LMA prezidiumo narys.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausia sritis – augalų augimo fiziologija, tropizmų ir fitohormonų fiziolijos teorija. 1973 m. kartu su kitais ištyrė retardanto CCC panaudojimą nuo kviečių išgulimo. Pirmasis įrodė, kad augalai mikrosvarumo sąlygomis (kosminiuose laivuose) gali praeiti visą ontogenezės ciklą. Susintetino ir ištyrė daugiau kaip 20 žemės ūkio augalams svarbių fitohormonų fiziologinių analogų. Nuo 1988 m. Lietuvos augalų fiziologijos draugijos pirmininkas. 1988–1995 m. Lietuvos gamtos apsaugos draugijos pirmininkas. 1994–2001 m. Lietuvos mokslų akademijos žurnalo „Biologija“ vyr. redaktorius. Paskelbė daugiau kaip 350 mokslinių straipsnių. 8 išradimų autorius.
Panonijos lyguma

Panonijos lyguma, Dunojaus Vidurupio lyguma, Tisos-Dunojaus žemuma (veng. Kárpát - medence, serb. Панонска низија) – didelė lyguma Centrinėje Europoje, Dunojaus baseine, sutampanti su istoriniu Panonijos regionu.
Didžioji lygumos dalis yra Vengrijoje ir Serbijoje (Vojvodinoje), tačiau taip pat užima dalį Rumunijos (Krišana, Banatas), Kroatijos (Vidurio Kroatija, Slavonija), Bosnijos ir Hercegovinos (šiaurinė dalis), Austrijos, Slovakijos (Karintija, Štirija, Karintija), Ukrainos (Užkarpatė) teritorijų.

Geografija

Panonija yra didžiulė stepinga lyguma, kuri susidarė plioceno periode išdžiūvus Panonijos jūrai. Jos plotas apie 200 tūkst. km². Iš visų pusių Panoniją supa kalnai. Šiaurėje remiasi į Karpatų kalnus, rytuose – į Transilvanijos plynaukštę, pietuose – į Dinarų kalnus, vakaruose – į Alpes.
Paviršius lygus, vietomis šiek tiek kalvotas, su iškylančiais kalnų masyvais. Visas regionas priklauso Dunojaus baseinui. Prateka Dunojus, Tisa, Sava, Drava. Šiaurės vakaruose telkšo Balatono ežeras. Vyrauja miškastepės ir stepės (pušta). Intensyvi žemdirbystė (kviečiai, kukurūzai, ryžiai; sodai, vynuogynai).
Sudaryta iš Didžiosios Vengrijos lygumos (Alfeldo): Didžiojo Alfeldo (pietuose ir rytuose) ir Mažojo Alfeldo (šiaurės vakaruose); Dunantulio, Kišalfeldo.
Svarbiausi miestai: Budapeštas, Timišoara, Novi Sadas, Debrecenas, Pečas, Segedas.
Čekėnai

Istorija

1988 m. gegužės 30 d. Čekėnai prijungti prie Rudaminos, vėliau atskirti, bet apie 2010 m. balandį kaimas vėl prijungtas prie Rudaminos.
Adrastėja (palydovas)

Atradimas

Adrastėjos atradėjai yra David C. Jewitt ir G. Edward Danielson. Jie naudojosi Voyager 2 zondo 1979 liepos 8 dieną darytomis nuotraukomis. Nors nuotraukoje Adrastėja atrodė kaip paprastas taškas, tai buvo pirmasis palydovas atrastas tarpplanetinės misijos metu. Tuoj po šio atradimo kitu du Jupiterio mėnuliai (Tebė ir Metidė) buvo pastebėti pora savaičių anksčiau darytose Voyager 1 nuotraukose. Galileo misija 1998 sugebėjo nustatyti Adrastėjos dydį.

Fizinės savybės

Adrastėja yra netaisyklingos formos. Jos matmenys - 20×16×14 km. Tai - mažiausias iš vidinių Jupiterio mėnulių. Adrastėjos sandara ir masė nėra žinomos, tačiau tariant, kad jos tankis turėtų būti toks pat kaip Amaltėjos - apie 0,86 g/cm³, jos masė turėtų būti apie 2×10¹⁵ kg. Dėl žemos nuotraukų skyros apie palydovo paviršių nėra nieko žinoma.

Orbita

Adrastėja yra antras palydovas pagal nuotolį nuo Jupiterio. Nuo planetos ji yra nutolusi 129 000 km. Orbitos ekscentricitetas ir polinkis į Jupiterio pusiaujo plokštumą labai nedideli - atitinkamai 0,0015 ir 0,03°. Dėl potvyninių jėgų palydovas su planeta yra pilnai sinchronizavęsi - Adrastėjos apskriejimo aplink Jupiterį ir apsisukimo apie savo ašį periodai sutampa (ji visada atsisukusi į Jupiterį ta pačia puse). 
Deja, Adrastėjos, kaip ir Metidės, orbitos yra sinchroninės Jupiterio orbitos viduje, todėl palydovas palengva artėja prie planetos ir kada nors į ją nukris.
Vaisingumas

Vaisingumas – organizmo gebėjimas susilaukti sveikų palikuonių. Vaisingumu pasižymi iš esmės visos biologinės rūšys, išskyrus kai kuriuos hibridus (pvz., mulus). Laikotarpis, kurio metu organizmas gali turėti palikuonių, vadinamas reprodukciniu amžiumi.
Žmogaus reprodukcinis amžius prasideda lytine branda, mergaitėms – prasidėjus mėnesinėms, berniukams – poliucijoms; baigiasi moterims su menopauze, o vyrams konkrečios ribos nėra, nors bendrai vyrų vaisingumas nuo 50–55 metų pradeda mažėti (spermatozoidų pokyčiai, testosterono koncentracijos sumažėjimas). PSO, statistikos sumetimais, reprodukcinio amžiaus žmonėmis laiko 15–49 m. amžiaus grupę.
Pagrindinės sąlygos žmogaus vaisingumui pasireikšti: reguliarus seksas (ar bent jau seksas ovuliaciniu laikotarpiu), nėra naudojama kontracepcija, nėra dauginimosi sistemos sutrikimų, nėra lytinių organų susirgimų, alkoholio nevartojimas laikotarpyje kuomet ketinama pastoti, kitų kenksmingų fizinių ar cheminių medžiagų nebuvimas. Įtakos vaisingumui taip pat turi mityba, lytinis elgesys, lytiniai instinktai, sueities laikas, endokrininiai veiksniai, kultūra, gyvensena, emocijos, ligos ir kt.
Jeigu pora negali pastoti, nustatomas nevaisingumas (paprastai praėjus 2 metams nuo bandymų pastoti pradžios). Pastaraisiais dešimtmečiais stebimas bendras vaisingumo (ne tik gimstamumo) sumažėjimas pasaulyje.
Reketas (serialas)

Turinys

Teismas dėl įrodymų trūkumo paleidžia Vinčenzo Grumo, kuris laisvėje pradeda masinį verslininkų ir prekybininkų reketą. Pagrindiniu vykdytoju tampa iš kalėjimo pabėgęs Riko de Belis, o nusikaltėliai be gailesčio degina ir niokoja nepaklusnių verslininkų nuosavybę.
Gvido Džerosa – buvęs policininkas, atsikraustęs iš kito miesto ir atidaręs čia restoraną. Kartu su kitais jis taip pat tampa reketininkų taikiniu ir pradžioje nekreipia į juos dėmesio, vėliau pasipriešina jėga, tačiau sulaukia atsako: pagrobiamas, bet vėliau grąžinamas sūnus. Jo žmona Mara nusprendžia paslapčia sumokėti reketininkams, tačiau ai ramybės neatneša. Gvido pradeda bendradarbiauti su policija ir tuo pačiu užmezga ryšius su Grumo. Kai žūva komisaras Tonis, žinojęs tikrąjį Gvido vaidmenį, šis, kaip nusikaltėlių bendrininkas atsiduria už grotų. Buvę Grumo kompanionai, kurie taip pat sėdi kalėjime, nusprendžia kad šis bando perimti visą organizacijos kontrolę, todėl pakiša papildomų įrodymų policijai apie šio galimas sąsajas su narkotikų prekyba. Kuomet Gvido paleidžiamas iš kalėjimo, tarp jo ir Grumo prasideda atvira kova...
Antanas Rakauskas

Biografija

1910 m. išvyko į JAV. 1918 m. lankė Šv. Tomo karo akademiją, 1924-1929 m. Čikagos Šiaurės rytų universitete studijavo mediciną. 1929 m. gavo medicinos bakalauro, 1930 m. – medicinos daktaro laipsnį.
Vertėsi gydytojo praktika Čikagoje. 1933-1940 m. Amerikos lietuvių Romos katalikų federacijos pirmininkas, 1937-1940 m. – Amerikos lietuvių Romos katalikių moterų sąjungos vyr. gydytojas.
Lietuvių periodikoje pradėjo bendradarbiauti 1914 m. Rašė į leidinius „Moksleivis“, „Giedra“, „Garsas“ ir kt. 1919 m. laikraščio „Lietuva“ redaktoriaus pavaduotojas, 1921-1922 m. „Tėvynės balsas“, ėjusio Vilks Bare, redaktorius, 1923-1924 m. vienas iš dienraščio „Draugas“ redaktorių, 1932-1938 m. – sveikatos skyriaus redaktorius. 1946-1948 m. Pitsburge laikraščio „Lietuvių žinios“ redaktorius.
Elie Susman

Biografija

Gimė 1880 m. Rietave. 1890 m. kartu su broliu Harry Susman emigravo į Pietų Afrikos Frensistauno miestą, kuriame pradėjo verstis prekyba. 1901 m. kirtę Zambezės upę pradėjo supirkinėti galvijus iš Barotselando karaliaus Levanikos. Plėsdami savo verslą tarp 1916–1918 m. pradėjo verstis vario kasyba Nkanos mieste, kuri ilgainiui tapo pelningiausia vario kasykla visame pasaulyje.
Už gaunamas pajamas kartu su broliu pradėjo supirkinėti žemes aplink tiesiamus geležinkelius ir jose užsiimti gyvulininkyste ir auginti tabaką, tačiau 1928 m. nukritus tabako kainoms pardavė dalį žemių ir pradėjo verstis viešbučių ir maitinimo įstaigų verslu įvairiuose pramoniniuose miestuose, o labiausiai Livingstone ir Kitvėje. Apie 1930 m. E. Susman valdomuose ūkiuose vidutiniškai buvo laikoma apie 3000 galvijų. 1934 m. gruodžio mėnesį E. Susman kartu su verslo partneriu Max Sonnerberg įkūrė drabužių parduotuvių tinklą „Woolworths“, kurio pirmoji parduotuvė buvo atidaryta Keiptaune.
Mirus E. Susman, jo visus verslus perėmė sūnus David Susman, kuris vedė Anne Laski – „Marks & Spencer“ įkūrėjo Lordo Markso dukterėčią ir ilgainiui tapo vienu iš „M&S“ valdybos narių.
Vilsono teorema

Istorija

Pirmasis šią teoremą suformulavo arabų mokslininkas Abu Ali al-Hasan ibn al-Haytham (apie 1000 mūsų eros metus), o 18 amžiuje ją nepriklausomai atrado Džonas Vilsonas (John Wilson), Edvardo Varingo (Edward Waring) studentas. Nors Edvardas Varingas paskelbė apie tą teoremą 1770 metais, nei jis, nei jo studentas nesugebėjo jos įrodyti. Tai padarė 1771 metais Lagranžas. Yra tam tikrų įrodymų, kad Leibnicas ją žinojo beveik šimtmečiu anksčiau, tačiau jos nepublikavo, nes nesugebėjo įrodyti.
Amravatis

Istorija

Amravatis senovėje buvo Vidarbhos krašto sostine. 1833 m. miestą užėmė britai.
Viktoras Mamontovas

Biografija

Sūnus Andrius Mamontovas. 1965 m. baigė Archangelsko medicinos institutą. 1978 m. medicinos mokslų daktaras.
1968–1970 m. dirbo gydytoju Vilniaus geležinkelininkų ligoninėje. 1970–1979 m. Lietuvos onkologijos centro vyresnysis mokslo darbuotojas, 1979–1989 m. Specialiųjų rentgenologinių tyrimų skyriaus vedėjas, 1989–2004 m. Radiologijos klinikos (iki 2000 m. Diagnostinės radiologijos klinika) vadovas, nuo 2004 m. – vyriausiasis mokslo darbuotojas; nuo 1989 m. profesorius. 1982 m. Saragosos universiteto (Ispanija) garbės dėstytojas, 1986 m. La Platos onkologijos centro (Argentina) garbės profesorius.
Sukūrė plaučių elektrorentgenotomoskenografijos, krūtinės ląstos panoraminės, gerklų pozityvinės elektroradiografijos ir kiti metodų. Išradimo autorius.
Hayreddin Barbarossa

Hayreddin Barbarossa, arba Barbarossa Hayreddin Paša (turk. Barbaros Hayreddin (Hayrettin) Paşa, apie 1478 m. – 1546 . liepos 4 d., tikras vardas Hizir) – berberų piratas ir vėliau Osmanų laivyno admirolas. Jo pergalės jūrų mūšiuose padėjo užtikrinti Osmanų dominavimą Viduržemio jūroje iki XVI a. antros pusės. Hayreddin (nuo arab. Chair ad-Din, خير الدين) yra garbės vardas, Hizirui suteiktas sultono Suleimano Didžiojo. Barbarossa (it. Raudonbarzdis) yra europiečių jam duota pravardė.
Pasaulio lietuvių bendruomenė

Pasaulio lietuvių bendruomenė – lietuvius visame pasaulyje vienijanti visuomeninė nepolitinė organizacija.

Istorija

1949 m. birželio 14 d. Vyriausiojo Lietuvos Išlaisvinimo Komitetas (VLIKas) paskelbė Lietuvių chartą; įsipareigota, kad Pasaulio Lietuvių Bendruomenė (PLB) vienytų visus už Lietuvos ribų gyvenančius lietuvius; siektų išlaikyti, kurti bei ugdyti lietuvių tautos gyvastį: jos kalbą, kultūrą, papročius, tradicijas, ir remti Nepriklausomos Lietuvos valstybę.

Institucijos

Vyriausioji ir aukščiausioji PLB institucija – šaukiamas PLB Seimas, renkantis Bendruomenės veiklos programą ir uždavinius įgyvendinančias institucijas: PLB valdybą, PLB Garbės teismą, Kontrolės komisiją.
PLB Seimo narių skaičių nustato PLB valdyba. Juos renka atskirų kraštų Bendruomenės pagal savo įstatus bei nustatyta tvarka, laikydamosi PLB Konstitucijos.

PLB valdyba

PLB valdybą sudaro PLB Seimo išrinkti atstovai. Į valdybą ex officio įeina Pasaulio Lietuvių Jaunimo Sąjungos pirmininkas.
Martynas Gaubas

Biografija

Gimė 1980 m. kovo 7 d. Radviliškyje. 1999-2004 m. studijavo dailę - dizainą Šiaulių universitete. Nuo 2000 m. dalyvauja įvairiose parodose. Skulptorius jau sukūrė per 500 skulptūrų iš medžio, akmens, bronzos. Surengė jau apie 25 personalines parodas, dalyvavo daugiau kaip 70-yje grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje (Švedija, Danija, Suomija, Olandija, Vokietija, Lenkija, Latvija, Ukraina, Kinija). Užsienio galerijos "Gallery M" (Viena, Bratislava, Niujorkas), "Art gallery 21"(Ryga), "Gallery Salling" (Skive, Danija) menininką pristato pasaulinėse meno mugėse. 2006 m. gavo Šiaulių miesto savivaldybės stipendiją "Jaunajam menininkui".
Jan Steen

Janas Stenas (ol. Jan Steen, apie 1626 m. – 1679 m. vasario 3 d.) – olandų XVII a. tapytojas. Tapė pasakojamojo pobūdžio, gyvas, kasdienio gyvenimo scenas, dažnai su humoristine potekste.

Biografija

Janas Stenas gimė, spėjama, 1626 m. Leidene. Jo tėvas buvo aludės savininkas. Janas Stenas mokėsi lotynų mokykloje, po to daug keliavo. 1646 m. bandė nesėkmingai studijuoti Leideno universitete. Jis mokėsi dailės pas istorinį tapytoją Nicolaus Knüpfer Utrechte, pas Adriaen van Ostade Harleme ir pas peizažistą Jan van Goyen Hagoje. Pastarojo dailininko dukterį Margaritą jis vedė 1649 m. Su ja susilaukė 8 vaikų. 1648 m. Janas Stenas padėjo įsteigti Leideno dailininkų gildiją. Tėvas jam padėjo atidaryti aludę Delfte 1654 m., tačiau verslas nenusisekė. Tuo pat metu Janas Stenas nenutraukė aktyvios kūrybinės veiklos. Janas Stenas nebuvo labai pasiturintis. Tikriausiai tai lėmė nesibaigiantys karai tarp Olandijos ir Anglijos bei Prancūzijos jo gyvenimo metu, kurie nualino Olandijos ekonomiką. 1669 m. po žmonos mirties jam teko atsiskaityti su vaistininku už žmonos gydymą paveikslais. 1672 m. Stenas grįžo į Leideną, kur paveldėjo mirusio tėvo turtą. Kitą užeigą Janas Stenas atidarė 1672 m. prie gimtojo Leideno esančiame Langebrugės kaime. 1673 m. vedė antrą kartą ir susilaukė dar vieno vaiko. Po antros žmonos mirties minima, kad Janas Stenas turi didelę šeimą ir daug skolų. Dailininkas mirė Leidene, palaidotas 1679 m. vasario 3 d. Šv. Petro bažnyčioje.
Jano Steno verslas prisidėjo prie jo, kaip linksmo lėbautojo įvaizdžio, nes paveikslai, kuriais jis išgarsėjo, irgi dažniausiai vaizduodavo humoristines scenas tavernų aplinkoje. Nors Janas Stenas visų pirma žinomas, kaip žanrinių kasdienių gyvenimo scenų tapytojas, visgi jis yra nutapęs mitologinių, religinių, istorinių paveikslų ir portretų. Viso paliko apie 800 kūrinių. Religinę tapybą galima paaiškinti tuo, kad jis protestantiškoje Olandijoje buvo kataliku. Tarp Olandijos „aukso amžiaus“ tapytojų jis vertinamas ketvirtu populiariausiu po Rembranto, Jano Vermejerio ir Franso Halso. Jo žanriniai paveikslai dažnai iliustruoja kokią pamokomą mintį ar patarlę. Aiškumo dėlei kartais ši mintis paveiksle užrašyta žodžiais. Janas Stenas buvo išvystęs savitą, neutralų ir harmoningą spalvų valdymą, vertinamas talentingu koloristu. Vienu garsiausių jo darbų yra „Autoportretas su liutnia“.
Guptų imperija

Kultūra

Nepaisant nuolatinių karų, Guptų imperija laikoma visapusiško klestėjimo laikotarpiu Indijoje. Efektyvios administracijos pagalba užtikrinusi vidinį stabilumą ir gerbūvį, ji sukūrė sąlygas gimti įvairių meno rūšių šedevrams. Guptų periodas laikomas Indijos civilizacijos klasikiniu, arba aukso, amžiumi.
Aukšto lygio pasiekė literatūra (puranos, Kalidasos dramos sanskrito kalba), menai, architektūra, mokslai, ypač astronomija ir matematika. V a. astronomas ir matematikas Aryabhata nustatė, kad π=3,1416, saulės metai – 365,3586 dienų. Indijoje buvo išrastas žaidimas čaturanga (dabartiniai šachmatai), per Iraną ir arabus X a. pasiekęs Europą. Matematikos, astronomijos ir kitų mokslų atradimai, pasiekti šiuo laikotarpiu, padarė labai stiprią įtaką kitoms civilizacijoms, tarp jų ir Europai (pvz., Indiški skaitmenys, tarp jų nulis bei dešimtainė sistema, per arabus pasiekė Europą).
Visos indų religijos Guptų valdymo metu taip pat susilaukė aukso amžiaus. Vyravo tolerantiška atmosfera, kilo švetyklos (pvz., Elora, Adžanta, vienuolynai ir universitetai (Nalanda, Somapura).
Vyko aktyvi prekyba tiek su kaimynine Sasanidų imperija vakaruose, tiek su Pietryčių Azija, kuriai tai buvo kultūrinės Indijos įtakos pradžia. Egzistavo ir diplomatiniai ryšiai su Kinija.
Barbora Mačiulaitytė

Biografija

Nuo 2011 metų Kauno mokyklos-darželio "Rūtelė" mokinė. Vaikų ir jaunimo papildomojo ugdymo įstaigos Kauno „Jaunalietuvių sporto organizacijos“ auklėtinė. Treneris Laimutis Šolys.
Narkotizuojanti disfunkcija

Istorija

Tyrimai, skirti žiniasklaidos efekto suvokimui, dvidešimtajame amžiuje turėjo tris pagrindinius tarpsnius. Nuo 1920-ųjų iki 1940-ųjų, tyrėjai manė, jog žiniasklaida daro stiprų poveikį savo auditorijai. Šį tarpsnį geriausiai apibūdina Poodinės adatos modelis arba Kulkos teorija. Ši teorija buvo skirta išaiškinti, kaip Antrojo pasaulinio karo propaganda keitė žmonių elgesį – nuo vyrų įtikinimo prisijungti prie kariuomenės, iki namų šeimininkių maisto ruošimo manierų.
Nuo 1940-ųjų iki 1960-ųjų tyrėjų akiratyje buvo Minimalaus efekto teorija, kuri atsirado tiriant amerikiečių balsavimo įpročius. Ši teorija teigė, jog politikų kampanijos rinkėjų veiksmams nedarė žymios įtakos, nes jie gana gerai žinojo, kokios yra kandidatų pozicijos tam tikrais klausimais, todėl rinkėjai turėjo iš anksto nusistatytą nuomonę. Būtent čia ir atsiranda narkotizuojančios disfunkcijos sąvoka, nes auditorija apatiškai reagavo į rinkimų kampanijas.
Nuo pat 1960-ųjų iki dabar tyrėjai dirbo su daug įvairių teorijų, tačiau jas visas vienija manymas, jog žiniasklaida gali turėti tiek stiprų, tiek silpną poveikį auditorijai, kuris priklauso nuo įvairių aplinkybių.
Giedrius Dusevičius

Giedrius Dusevičius – lietuvių finansininkas, „Hansabanko“ valdybos pirmininkas.
G. Dusevičius trejus metus dirbo bendrovės „ECOFIN Baltic Counsulting Ltd“ filialo Lietuvoje finansų ekspertu ir konsultantu. „Hansabank“ grupėje pradėjo dirbti 1996 m., vadovavo tuo metu įkurtai bendrovei „Hanza lizingas“.
Nuo 2001 m. G. Dusevičius taip pat paskirtas ir tuometinio „Hansa-LTB“ (dabar AB „Hansabankas)“ valdybos nariu, o nuo 2003 m. lapkričio mėn. – valdybos pirmininko pavaduotoju. Atsistatydinus D. Nedzinskui, G. Dusevičius pradėjo eiti valdybos pirmininko pareigas.
2001 m. Giedrius Dusevičius tapo „Verslo šlovės galerijos“ laureatu.
2018 m. pasaulio futbolo čempionato atranka/Afrika

Straipsnyje pateikiami atrankos į 2018 m. pasaulio futbolo čempionatą Afrikos zonos rezultatai.

Tvarka

Atranką sudaro trys etapai. Pirmame etape tarpusavyje susitinka silpniausios žemyno komandos. Porų nugalėtojai patenka į antrą etapą, kuriame iš viso dalyvauja 40 komandų. Ten komandos paskirstomos į poras. Šių porų nugalėtojai patenka į trečią etapą, kur 20 komandų padalintų į 5 grupes susikauna tarpusavyje dėl 5 kelialapių į pasaulio čempionatą.
Alisa Stebuklų šalyje

Siužetas

Kūrinį sudaro 12 pasakojimų. Knygos pagrindinė veikėja – septynerių metų mergaitė Alisa, sėdėdama su seserimi ant upės kranto, pastebi baltą triušį ir nuseka jį iki olos. Įlindusi iš paskos į olą, Alisa atsiduria stebuklų šalyje. Ten mergaitė stebuklingu būdu įgija galimybę keisti savo kūno proporcijas bei susiduria su keistais šios šalies gyventojais.
Kūrinyje gausu žodžių žaismo, to meto viktorijietiškos kultūros parodijų.

Sukūrimo aplinkybės

Oksfordo koledžo matematikos dėstytojas Čarlzas Liutvidžas Dodžsonas 1862 m. vasarą valtele irstėsi su koledžo rektoriaus Lidelio dukterimis – Alisa, Edita ir Lorina. Į kompaniją įsijungė ir matematikas Robinsonas Dakvortas. Beplaukiojant Temzės upe, Dodžsonas ėmė sekti pasakas, kurių pagrindinę veikėją padarė Alisą Lidel. Šmaikščios istorijos, kurias Dodžsonas kūrė parodijuodamas tuometę mergaičių studijuojamą mokyklinę literatūrą bei pašiepdamas įvairius pažįstamus asmenis, labai sužavėjo klausytojas. Paragintas Dakvorto, Dodžsonas surašė pasakas į sąsiuvinį.
Po poros metų pas Dodžsoną viešėję žymūs rašytojai Henris Kingslis ir Džordžas Makdonaldas pamatė sąsiuvinį su istorijomis apie Alisą ir ėmė raginti autorių jas išleisti. 1865 m. pasirodė knyga su Džono Tenielo iliustracijomis. Vėliau autorius sukūrė tęsinį – „Alisa Veidrodžio karalystėje“.
Knyga išvesta į daugelį didesnių pasaulio kalbų, susilaukė daugybės adaptacijų – vaidybinių, animacinių filmų, teatro pastatymų. Kūrinio herojai tapo plačiai pasaulyje atpažįstamais archetipais.
Feliksas Žalnierius

Biografija

1961 m. baigė Tauragnų vidurinę mokyklą. Sportavo, Lietuvos lengvosios atletikos jaunimo čempionas. Tais pačiais metais paskirtas Utenos rajono Bajorų aštuonmetės mokyklos mokytoju.
1967 m. pradėjo dirbti „Utenos elektros tinkluose“ inžinieriumi. 1969 m. baigė Kauno Politechnikos instituto Radioelektronikos fakultetą, įgydamas diplomuoto radijo inžinieriaus kvalifikaciją. 1977 m. dalyvo Maskvos liaudies ūkio pasiekimų parodoje, kur už darbus elektros pastočių valdyme radijo bangomis apdovanotas bronzos medaliu.
1990–1995 m. Utenos miesto tarybos pirmininkas. 1992–1995 m. atkurtos Lietuvos Miestų ir miestelių sąjungos valdybos narys. 1995–1997 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys, privatizavimo komisijos pirmininkas. 1997–2000 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
Rokų herbas

Aprašas

Sidabriniame lauke raudonas stulpas iš plytų, kurio abiejuose šonuose rangosi žali vijokliniai gebenių stiebai.

Istorija

Herbo etalono autorius – dailininkas Rolandas Rimkūnas. 2013 m. gegužės 21 d. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą patvirtino dekretu Nr. 1K-1473.
Rokų seniūnija buvo 21-oji įgijusi savo herbą ir vėliavą seniūnija (iš 25) Kauno rajone.
Taš Kumyras

Istorija

1933 m. Taš Kumyro apylinkėse pradėtos kasti akmens anglys, aplink kūrėsi gyvenvietė. 1943 m. jai suteiktas miesto statusas. Nutiestas geležinkelis, veikė cigarečių gamykla, Naryno upė patvenkta keliomis užtvankomis. Po TSRS žlugimo miesto ekonomika patyrė nuosmukį.