google/wiki40b huggingface dataset:
Tomo Klarksono memorialas

Aprašymas

Memorialas skirtas Visbiče gimusiam Tomui Klarksonui atminti, kuris buvo vienas iš pagrindinių aktyvistų šalyje už vergijos prekybos panaikinimą Britų imperijoje. Memorialą sudaro žmogaus ūgio statula ant aukšto pjedestalo. Virš statulos iškilęs smailėjantis stogas su kryžiumi viršūnėje. Paminklo aukštis - 20,6 m. Platformos šonuose įmontuoti dviejų žinomų aktyvistų prieš vergiją William Wilberforce ir Granville Sharp reljefai. Memorialas stovi pietiniame Nino upės krante šalia Visbičo tilto.

Istorija

1880 m. spalio 28 d. pradėta memorialo statyba. Projekto vertė tuometinėmis kainomis - 2035 £, kurių didžioji dalis buvo paaukota vietinių filantropų šeimos. 1881 m. lapkričio 11 d. Bendruomenių rūmų pirmininkas Henry Brand oficialiai atidarė memorialą. 2011 m. memorialas renovuotas.
1969 m. memorialui suteiktas II* lygio nacionalinio istorinio paminklo statusas. Memoriale tradiciškai vyksta atminimo dienos iškilmės.
Sulankstoma lova

Sulankstoma lova (angl. camp bed; cot; rus. раскладушка) – lengva lova, kuri nenaudojamas ar gabenimui sulankstoma, kad užimtų mažiau vietos. Paprastai gaminamos iš metalinių vamzdžių su tarp jų ištemptu brezentu ar pan. tvirtu audeklu.
Sulankstomų lovų privalumai yra lengvumas ir patogumas pergabenti.
Tokios lovos naudojamos kariuomenėje, kelionėse, namuose kaip papildoma lova netelpantiems svečiams, taip pat – ypatingais atvejais (gamtinė ar kitokia katastrofa, karas) pabėgėliams nakvynei įrengti.
Čandravanšiai

Čandravanšiai (Chandravanshi), Mėnulio dinastija (hindi चन्द्रवंशी  = Candravṃaśī) – pagal hinduistų mitologiją vienas iš 4 pagrindinių kšatrijų varnos valdančiųjų namų. Ši legendinė dinastija kildinama iš Mėnulio dievo Čandros (kitaip dar Soma).
Kitos legendinės dinastijos yra Saulės dinastija (Sūrjavanšiai), Ugnies dinastija (Agnivanšiai, kildinami iš ugnies dievo Agnio) ir Nagų dinastija (Nagavanšiai, kildinami iš nagų).
Legendinė Mėnulio dinastijos sostinė buvo Pratisthana, kurią, atseit, įkūrė Ila.

Čandravanšių pošakiai

Čandravanšių dinastijoje skiriami pošakiai – Bharatavanšiai, Jaduvanšiai, Puruvanšiai, Kuruvanšiai, Pandavanšiai ir kiti. Pošakiai pavadinti pagal garsius pradininkus. Įvairiais istoriniais laikotarpiais daug Pietų Azijos bendruomenių per šiuos ar kitus pošakius kildino save iš Čandros.
Radžputų klanai bhačiai, džadedžai (Jadeja), čarakai (Charak), čudasamai (Chudasama), čandelai ir džadaunai skelbiasi esantys čandravansiai.
JOWST

Biografija

JOWST gimė 1989 metais Trondheime. Nuo 15-ikos domisi pankroku ir dainų rašymu. Noroff institute įgijo išsilavinimą garso ir muzikos produkcijos srityje, kur vėliau liko dėstytojauti.
2017 m. JOWST kartu su vokalistu Aleksander Walmann išleido dainą „Grab the Moment“, su kuria laimėjo nacionalinę atranką ir atstovavo Norvegijai „Eurovizijos“ dainų konkurse Kijeve. Finale atstovai su 158 taškais užėmė 10-ą vietą.
Babeltuapas

Babeltuapas arba Babeldaobas – sala Ramiajame vandenyne, Karolinų salose, didžiausia Palau sala. Ji sudaro 70 % šalies ploto, čia gyvena 30 % Palau gyventojų. Plotas – 331 km². Paviršius kalnuotas, aukštis iki 242 m (Ngerčelčuso k., aukščiausias šalyje). Rytinėje salos pakrantėje būdingi smėlio paplūdimiai, tuo tarpu vakarinė apaugusi mangrovėmis.
Babeltuape gyvena ~6000 žmonių, čia įsikūrusi naujoji šalies sostinė Ngerulmudas. Taip pat yra pagrindinis šalyje Airajaus oro uostas, o į Kororo salą nutiestas Kororo-Babeltuapo tiltas. Babeltuape yra 10 iš 16 Palau valstijų: Aimelikas, Airajus, Melekeokas, Ngarardas, Ngarčelongas, Ngardmau, Ngatpangas, Ngčesaras, Ngaremlengujis, Ngivalas.
San Marino futbolo varžybos 1986–1987 m.

1986–1987 m. San Marino futbolo pirmenybės

Tai buvo antrasis San Marino futbolo čempionatas.
Robinzono Kruzo sala

Robinzono Kruzo sala (isp. Isla Robinsón Crusoe, anksčiau vadinosi Más a Tierra) yra Ramiojo vandenyno pietuose, 674 km į vakarus nuo P. Amerikos krantų. Priklauso Čilei, įeina į Chuano Fernandeso salyną. Gyvena apie 500 žmonių, vienintelė gyvenvietė – San Chuan Bautista. Pagrindinis gyventojų verslas – žvejyba. Su žemynu susisiekiama laivu ir lėktuvu.
Būtent šioje saloje buvo apsigyvenęs jūrininkas A. Selkerkas – rašytojo D. Defo romano „Robinzonas Kruzas“ prototipas. Dėl to 1966 Čilės valdžia ir pervadino salą.
Sala yra vulkaninės kilmės, izoliuota nuo žemyno, yra daug endeminių augalų ir gyvūnų, dėl to labai vertinga mokslo požiūriu.
Darsūniškio pagrindinė mokykla

Istorija

1777 m. įsteigta parapinė mokykla, 1897–1941 m. valdinė pradžios, 1941–1992 m. septynmetė, aštuonmetė, nepilna vidurinė, devynmetė, nuo 1992 m. Darsūniškio pagrindinė mokykla.
2008 m. prijungta prie Kaišiadorių rajono Kruonio vidurinės mokyklos.
Velykionys

Aplinkinės gyvenvietės

Skaistkalnė – 2 kmLeitiškiai – 3,7 km
Nemunėlio Radviliškis – 6,5 kmGermaniškis – 1,7 kmJasiškiai – 5,2 kmKukuliai – 1 kmBIRŽAI – 20 km
Svidžiai – 2,8 kmSpingučiai – 2,5 km
KK121

Istorija

Atkarpa tarp sankryžos su  174  Ukmergė–Raguva–Nevėžis  iki pat Panevėžio tarnavo kaip pagrindinis kelias, jungiantis Vilnių su Panevėžiu, kol nebuvo nutiesta  A2  Vilnius–Panevėžys  automagistralė.
Alfeldas

Alfeldas, Didžioji Vengrijos lyguma (veng. Alföld) – Dunojaus vidurupio lygumos dalis Vengrijoje, į rytus nuo Dunojaus upės. Plotas 52 000 km², apima 56 % Vengrijos teritorijos. Vyraujantis aukštis 85–120 m, didžiausias 183 m (Hoporčio kalva). Klimatas vidutinių platumų, žemyninis. Lygumą kerta Tisa ir jos intakai. Dirvožemiai derlingi liosiniai juodžemiai. Beveik visa lyguma išdirbta: verčiamasi žemdirbyste (kviečiai, kukurūzai, ryžiai, vilnamedžiai), daržininkystė (cukriniai runkeliai, paprikos, pomidorai, melionai), sodininkystė, vynuogininkystė. Gyvulininkystė. Yra naftos ir gamtinių dujų. Neliestų stepės (puštos) plotų yra Hortobadžio apylinkėse.
Liaudies konservatorija

Liaudies konservatorija – XX a. pirmosios pusės muzikos švietimo įstaigos tipas, būdingas Rusijai ir kai kurioms kitoms Rytų Europos šalims. Tikslas – skleisti muzikos žinias visuomenei, populiarinti akademinę muziką koncertų-paskaitų forma.

Istorija

Pirmosios liaudies konservatorijos buvo atidarytos Maskvoje 1906 m. kaip Liaudies universitetų draugijos muzikos sekcija ir Sankt Peterburge (1908 m.). Bendros mokymo programos jos neturėjo.
Prie liaudies konservatorijų organizavimo ir veiklos prisidėjo Sergejus Tanejevas, Aleksandras Grečianinovas, Aleksandras Goldenveizeris, Borislavas Javorskis ir kiti žymūs rusų muzikai. Po 1917 m. Spalio perversmo liaudies konservatorijos atsirado Kijeve, Vitebske, Taškente, Jaroslavlyje, Jaltoje, kur 1920 m. muzikos teorijos dalykus dėstė Juozas Gruodis, ir kitur.

Lietuvoje

1930–1940 m. liaudies konservatorija veikė Kaune, ją įsteigė, išlaikė ir joje dėstė Maskvos konservatorijos absolventė Elena Laumenskienė. Turėjo fortepijono ir solinio dainavimo klases, konservatorijoje kasmet mokėsi apie 50 mokinių, už nedidelį mokestį (neturtingieji veltui) jie buvo mokomi specialiųjų ir teorinių muzikos dalykų, rengiami stoti į Kauno konservatoriją. Be atlyginimo dėstė Jonas Bendorius, Jadvyga Čiurlionytė, Balys Dvarionas, Juozas Karosas, Konradas Kaveckas, Jonas Nabažas, Antanas Račiūnas.
Kitione Taliga

Biografija

2015 m. pakviestas į Fidžio nacionalinę rinktinę.
2016 m. vasaros olimpinėse žaidynėse kartu su Fidžio nacionaline regbio-7 komanda pasiekė finalą, kuriame rezultatu 43-7 nugalėjo Jungtinę Karalystę ir tapo olimpiniais čempionais. Tai pirmasis Fidžio olimpinis medalis.
Liūdoriai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė kolūkiui Gilvyčių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Liepkalnis – 3,8 km
Raupaičiai – 2,5 km
Smilgiai – 2,6 km
Bacaičiai – 3 km
Bitėnai – 2,5 km
 ŠIAULIAI – 21 km
Butkaičiai – 1,5 km
Pavėkiai – 1,7 km
Vidiškių dvaras

Istorija

Vietovės pirmasis paminėjimas rašytiniuose šaltiniuose – 1675 m. Pirmą kartą dvaras paminėtas XVIII a. antroje pusėje, 1782 metais. kai tuometinis dvaro savininkas N. Ragoža (lenk. N. Rogoża) iš Vilniaus vyskupijos gavo leidimą dvare statyti koplyčią.
1807 m. dvaro savininkas – grafas Liudvikas Pliateris – pastatė naują koplyčią. Nuo tada dvaras imtas vadinti Pšijazn (lenk. Przyjaźń). XIX a. 2-3 dešimtmetyje dvarą įsigijo Jonas Kaminskis, vėliau – Ignotas Kaminskis. Dvarui priklausė: Antakmenė, Ažušilė, Ažumiškė, Baltamiškė, Balininkai, Bajorai, Budriai, Buivyliškės, Dziediškės, Gaidžiai, Gaveikėnai, Kilatrakis, Kiryliškės, Kaneišiai, Kudrašiškės, Labučiai, Navikai, Petriškės, Pašvoginės, Poviliškės, Padvariai, Rumšėnai, Rimšaičiai, Strigailiškis.
1912–1913 m. dvaras atiteko Aristarchui Pimenovui (Vilniaus sentikių bendruomenės pirmininkui?). Šis dvarą 1915 m. paliko savo seserei Elenai Dorochovai, kuri 1924 m. dvaro valdymą perleido savo vyrui Joachimui Dorochovui, kuris čia tvarkėsi iki 1939 m.
1940 m. dvaras nacionalizuotas. Įsikūrė apylinkės tarybos raštinė, kultūros namai, biblioteka, telefonų stotis ir kt.
Titas Pomponijus Atikas

Titas Pomponijus Atikas (109–32 m. pr. m. e.) – romėnų didikas (raitelis – eques), geriausiai žinomas dėl savo draugystės su oratoriumi ir politiku Marku Tulijum Ciceronu. Jam dedikuotas Cicerono traktatas apie draugystę (De Amicitia), o jų susirašinėjimą Cicerono išlaisvintas vergas ir asmeninis sekretorius Markas Tulijus Tironas surinko į šešiolika knygų (Epistulae ad Atticum).
Kilęs iš raitelių klasės Pomponijus gimė ir užaugo Romoje. Jaunystėje mokėsi su Ciceronu, Liucijum Torkvantu, jaunesniuoju Marijum „su kuriais jis tapo toks artimas, kad nebuvo nieko brangesnio už juos per visą jo gyvenimą“[Neposas]. Jis buvo geras studentas ir 85 m. pr. m. e. jis išvyko lavintis į Atėnus, kur paniro į literatūrą ir filosofiją. Jis taip mylėjo Atėnus ir jų kultūrą, kad pasiėmė pravardę „Atticus“ t. y. „žmogus iš Atikos“. Apie tai užsimenama Cicerono penktoje knygoje De Finibus.
Atikas praturtėjo gavęs palikimą ir sumaniai tvarkydamasis dvare. Jis naudojo turtus savo pomėgiui laiškams ir išlaikė būrį vergų, treniruotų kopijuoti ir rišti knygas ir išleido, tarp kitų dalykų, savo draugo Cicerono kūrinius. Pats Atikas parašė vieną knygą (graikiškai) konsultuojamas Cicerono, ir šiek tiek poezijos. Niekas iš jo kūrinių neišliko.
65 m. pr. m. e. Atikas apsigyveno Romoje. Pagal epikūrines savo nuotaikas, jis nesikišo į politiką kiek tik buvo įmanoma, išskyrus kai Ciceronui iškildavo pavojus. Pvz.: kai Ciceronas buvo priverstas palikti šalį 49 m. pr. m. e., Atikas jam padovanojo 250 tūkst sestercijų. Bet iš esmės į politiką nesikišo, nors, kaip Ciceronas, buvo optimatų (aristokratų „partija“) narys ir laikėsi konservatyvių pažiūrų.
Prieš dėdęs mirtį, jis buvo dėdės įsūnytas ir pasivadino Titu Servilijum Pomponijanu. Vėliau jis vedė triumvirato nario Kraso proanūkę. Ji jam pagimdė sūnų, kuriam suteikė jo vardą (mažai apie jį žinoma), ir dukrą Ceciliją Atiką, kuri vėliau buvo pirmoji Marko Vipsanijaus Agripos žmona.
Jis likųsį gyvenimą praleido Romoj ir nusižudė nusimarindamas badu, po to kai kelis mėnesius nepagydomai sirgo. Kornelijus Neposas parašė jo biografiją.
San Antonio de los Banjosas

Istorija

San Antonio de los Banjosas pradėjo kurtis 1802 m. Miesto teisės suteiktos 1879 m.
Stasys Karazija

Biografija

1949 m. baigė Kupiškio gimnaziją, 1954 m. Lietuvos žemės ūkio akademijos Miškų ūkio fakultetą, miškų ūkio inžinierius. 1954–1956 m. Rokiškio miškų ūkio Šimonių girininkas, 1957–1960 m. Šakių miškų ūkio vyr. miškininkas.
Nuo 1960 m. Lietuvos miškų instituto (LMI) darbuotojas, 1973–1989 m. Miško dirvožemių ir miško tipologijos skyriaus vedėjas. 1980 m. biologijos mokslų daktaras.  1989–1992 m. LMI direktoriaus pavaduotojas. 1992–1994 m. LMI Tipologijos skyriaus vedėjas, 1994–1997 m. instituto direktorius, nuo 1993 m. profesorius. Nuo 1994 m. mokslinio žurnalo „Miškininkystė“ vyr. redaktorius. Nuo 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narys korespondentas. 1997–1999 m. LMI vyr. mokslinis bendradarbis. 1999–2008 m. LMI Senato pirmininkas.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys – miškotyra, geobotanika, aplinkotyra.
Heinrich Lübke

Biografija

1913 m. baigęs abitūrą Petrinumo gimnaziją Brilone studijavo geodeziją, žemės ūkį ir kultūros statybos techniką Bonos žemės ūkio akademijoje. 1921–1924 m. studijavo nacionalinę ekonomiją Miunsteryje ir Berlyne.
1921–1922 m. dirbo Westfälischen Pächter- und Siedlerbund Münsteryje. Nuo 1922 m. spalio mėn. agrarinių įmonių asociacijos direktorius (Reichsverbandes landwirtschaftlicher Kleinbetriebe, nuo 1925 m. taip pat Mittelbetriebe).
Baidaratos užutėkis

Baidaratos užutėkis (rus. Байдарацкая губа) – Karos jūros įlanka, įsiterpusi tarp Jamalo pusiasalio rytuose ir Jugros pusiasalio vakaruose. Ilgis 180 km, plotis ties žiotimis 78 km, gylis iki 20 m. Įteka Karos, Baidaratos, Juribėjaus ir kt. upės. Nuo spalio iki birželio užutėkis beveik ištisai padengtas ledu. Vasarą vanduo įšyla iki 5–6 °C. Pagrindinė pakrančių gyvenvietė – Ust Kara.
Vytenis Neverdauskas

Biografija

1965–1976 m. mokėsi Šiaulių 5-ojoje vidurinėje mokykloje.
1976–1981 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo istoriko, politologo ir visuomenės mokslų dėstytojo bei anglų kalbos vertėjo konsultanto specialybes. 1985–1988 m. studijavo Vilniaus universiteto aspirantūroje.
1981–1989 m. dėstė Lietuvos žemės ūkio akademijoje.
Nuo 1989 m. laikraščio „Ūkininko patarėjas“ vyriausiasis redaktorius ir UAB „Ūkininko patarėjas“ direktorius bei valdybos pirmininkas 1990 m. išleido „Ūkininko patarėjo“ priedą „Jaunasis ūkininkas“, nuo 1991 m. jis tapo atskiru leidiniu. 1990 m. atkūrė laikraštį „Šeimininkė“, vėliau tapusį savaitiniu žurnalu.
1991–1994 m. „Laisvosios Europos radijo“ žemės ūkio apžvalgininkas.
Nuo 1991 m. iki 2008 m. leido specializuotą leidinį vyrams „Meisteris“ (pradžioje – laikraštį, vėliau – žurnalą), 2008–2010 m. žurnalą „Meisteris ir Margarita“. 1997–2010 m. leido laikraštį „Kraitė“ – apie buitį ir rankdarbius; 1997–1998 m. leido laikraštį brandaus amžiaus moterims „Saulėgrąža“, 1997–1998 m. leido laikraštį „Vėjavaikė“ (vėliau pervadintas „Dražė“) – leidinys jaunimui. 1997 m. pradėjo leisti dvisavaitinį leidinį „Rasos“(pradžioje laikraštis, vėliau žurnalas), skirtą sodininkams, daržininkams ir gėlininkams. Nuo 2004 m. pradėjo leisti savaitraštį kaimui „Valstietis“, nuo 2009 m. jis tapo „Kaimo laikraščiu“.

Organizacinė veikla

Nuo 1989 m. Lietuvos žemdirbių sąjūdžio tarybos ir prezidiumo narys. Nuo 1990 m. Lietuvos ūkininkų sąjungos tarybos narys. 1991–1993 m. buvo Lietuvos Žemės ūkio rūmų atkūrimo organizatorius, tarybos narys ir atsakingasis sekretorius. Lietuvos žemės savininkų sąjungos kūrėjas.
Nuo 1991 m. Lietuvos žurnalistų draugijos atkūrimo organizacinio komiteto tarybos narys.
1992 m. buvo Ūkininkių draugijos atkūrimo organizacinės grupės narys. Nuo 1992 m. Respublikinės jaunųjų ūkininkų ratelių globos tarybos narys
Automobilininkų klubo „Autoviražas“ vienas įkūrėjų, 1993–1997 m buvo šio klubo viceprezidentu. Traktorių slalomo ir arimo arkliais varžybų Lietuvoje pradininkas. Respublikinės lenktyninių žirgų lygos ir Lietuvos ristūnų sporto sąjungos steigėjas. Nuo 2000 m. Respublikinių melžėjų varžytuvių organizacinio komiteto narys. Lietuvos traktorių sporto federacijos vienas steigėjų.
Nuo 2003 m. poezijos konkurso „Žydinčios vyšnios šakelė“ organizacinio komiteto narys. Nuo 2005 m. Sartų žirgų lenktynių organizacinio komiteto narys. 2006 m. išrinktas Raseinių r. Garbės piliečiu. Nacionalinės naminės degtinės gamintojų asociacijos steigėjas. Lietuvos agroverslo visuomenės 2010 m. išrinktas į 1990–2010 m. šalies žemės ūkio lyderių dvidešimtuką. UAB „Lietuvos totalizatorius“ steigėjas. Parodų: „Ką pasėsi“, „Agropanorama“, „Sprendimų ratas“ organizacinių komitetų narys.

Visuomeninė veikla

Nuo 2003 m. Lietuvos traktorių sporto federacijos viceprezidentas, nuo 2004 m. Nacionalinės naminės degtinės gamintojų asociacijos asamblėjos pirmininkas, nuo 2011 m. Lietuvos žirgų totalizatoriaus valdybos narys, nuo 1999 m. Amerikos biografijos instituto Patarėjų tarybos narys.
Vincas Būda

Biografija

1967 m. baigė Vilniaus A. Vienuolio vidurinę mokyklą, 1972 m. – Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą. 1981 m. Maskvoje, M. Lomonosovo universitete, apgynė biologijos mokslų kandidato disertaciją. 1993 m. nostrifikuotas daktaru (gamtos mokslai). 1997 m. apgynė habilituoto daktaro disertaciją apie drugių cheminę komunikaciją, jos biologinius, ekologinius ir cheminius aspektus.
1972–1989 m. dirbo Lietuvos MA Zoologijos ir parazitologijos instituto vyr. laborantu, moksliniu bendradarbiu, direktoriaus pavaduotoju mokslui, laboratorijos vedėju, nuo 1990 m. Ekologijos instituto (dabar - Gamtos tyrimų centras) Cheminės ekologijos ir elgsenos tyrimų laboratorijos vedėjas, nuo 2013 - valstybinio mokslinių tyrimų instituto Gamtos tyrimų centras direktorius.

Mokslinė veikla

Tiria vabzdžių feromonus, jų cheminę sudėtį bei organizmų sąveikas signalinėmis medžiagomis. Sukūrė feromoninio signalo erdvinės struktūros modelį bei originalių prietaisų elgesio reakcijoms kiekybiškai įvertinti. Ištyrė daugiau kaip 50-ties vabzdžių rūšių lytinių atraktantų ir jų inhibitorių cheminę sudėtį. Identifikavo keleto vabzdžių rūšių bei žinduolių feromonų cheminę sudėtį ir išaiškino kai kurių biosintezės organizme kelius.
Organizavo pirmuosius drugių monitoringo darbus Lietuvoje. Vykdė kai kurių retų vabzdžių rūšių ir žemės ūkio kultūrų kenkėjų monitoringą.
Paskelbė mokslinių darbų, populiarių straipsnių. Nemaža darbų išspausdino kartu su Rusijos, Švedijos, Vengrijos, Vokietijos, Australijos, Estijos mokslininkais.
1988 m. dirbo Humboltų universiteto Zoologijos muziejuje Berlyne, 1989 m. stažavosi Švedijoje Lundo universitete, 1995 ir 1997 m. jame dirbo, 1991 m. – Anglijoje Oksfordo universitete ir kt., 2002-2003 m. dirbo JAV Ajovos valstijos universitete.
Skaitė mokslinius pranešimus Vengrijoje, Vokietijoje, Brazilijoje, Bulgarijoje, Čekoslovakijoje, Izraelyje, Japonijoje, JAV, Švedijoje, Suomijoje, Rusijoje, o paskaitas – Anglijoje, Švedijoje, Estijoje ir kt. Dalyvavo mokslinėse ekspedicijose Tuvoje, Turkmėnijoje, Azerbaidžane, Kryme, Uzbekijoje.
Mokslinė veikla įvertinta Sorošo premija, Britų muziejaus Prof.Heringo premija, Lietuvos mokslo premija (2002, su bendraautoriais), Lietuvos Mokslų akademijos P.B. Šivickio vardine premija (2008).
NK Vitez

Istorija

Klubas įkurtas 1947 m.
Alexander Haig

Biografija

Gimė Respublikonų partijos teisininko trijų vaikų šeimoje Bala Cynwyd vietovėje Pensilvanijos valstijos pietryčiuose. 1942 m. baigė Ardmoro vidurinę mokyklą. 1947 m. baigė studijas JAV karo akademijoje. Karo tarnybą pradėjo Kanzase, vėliau tarnavo Kentukyje ir Japonijoje dislokuotuose JAV pajėgose.
Prasidėjus Korėjos karui, tarnavo JAV generolo D. Makarturo štabe. Vėliau tęsė tarnybą JAV sausumos pajėgų X-ojo korpuso štabe, dalyvavo keliuose karo mūšiuose. 1955 m. baigė verslo administravimo studijas Kolumbijos verslo mokykloje. Nuo 1958 m. iki 1959 m. tarnavo JAV pajėgose Europoje. 1961 m. baigė tarptautinių santykių studijas Džordžtauno universitete. Iki 1966 m. tarnavo įvairiuose JAV pajėgų štabuose. 1966 m. paskirtas vadovauti 1-osios pėstininkų divizijos, kovojusios Vietname, batalionui. Karo metu pakeltas į pulkininkus, pasižymėjo keliuose mūšiuose; vėliau buvo paskirtas 1-osios divizijos brigados vadu. 1969 m. pradėjo dirbti JAV nacionalinio saugumo patarėjo H. Kisindžerio kariniu padėjėju. 1969 m. jam suteiktas brigados generolo laipsnis. 1970 m. paskirtas JAV nacionalinio saugumo patarėjo pavaduotoju. 1972 m. pakeltas į generolus majorus. Nuo 1973 m. iki 1974 m. Baltųjų rūmų aparato vadovas. Votergeito skandalo metu atliko svarbų vaidmenį, leidusį tuo metu funkcionuoti JAV prezidento administracijai, taip pat derybose, kurių metu prezidentas R. Niksonas atsistatydino, o šias pareigas perėmė Dž. Fordas. Nuo 1974 m. iki 1979 m. NATO Jungtinių ginkluotųjų pajėgų Europoje vadas. 1979 m. birželio 25 d. Monse Vokietijos teroristinė grupuotė Raudonosios armijos frakcija įvykdė nesėkmingą pasikėsinimą prieš A. Heigą.
1981 m. naujasis JAV prezidentas R. Reiganas paskyrė A. Heigą Valstybės sekretoriumi. 1982 m. balandžio mėnesį, dar iki Folklandų karo, A. Heigas nesėkmingai bandė sutaikyti Argentiną ir Jungtinę Karalystę, o karo veiksmams prasidėjus, pareiškė, kad JAV uždraus parduoti Argentinai ginklus ir suteiks materialinę paramą Jungtinei Karalystei. Buvo Prezidento R. Reigano politikos, kuria siekta stabdyti SSRS ekspansionizmą, iniciatorius. Dėl nesutarimų su kitais Prezidento R. Reigano administracijos nariais, 1982 m. birželio 25 d. atsistatydino iš pareigų. Nesėkmingai bandė dalyvauti 1988 m. JAV Prezidento rinkimuose. 1992 m. išleido atsiminimų knygą. Mirė 2010 m. vasario 20 d.
Western Phnom Penh FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 2010 m. Ankstesniais metais žinomas Western Uni, Sparta Phnom Penh pavadinimais.
Patrick Ouchène

Patrick Ouchène (1966 m. gruodžio 5 d.) yra Belgijos dainininkas, rockabilly grupės Runnin' Wild vokalistas.
2009 m. vasario 17 d. jis buvo išrinktas atstovauti Belgijai 2009 m. Eurovizijos dainų konkurse Maskvoje, Rusijoje, su daina „Copycat“. Konkurso pusfinalyje užėmė priešpaskutinę vietą.
Karupanas

Istorija

Krikščionių misionieriai Karupaną įkūrė 1647 m. Pavadinimas vietinių indėnų kalba reiškia 'žemė su namu'. 1814 m. Karupane Simonas Bolivaras paskelbė apie vergovės panaikinimą. 1962 m. Karupane bandytas surengti valstybinis perversmas. 1997 m. miestas nukentėjo nuo žemės drebėjimo.
Irenijus Račkauskas

Biografija

1967 m. baigė Šiaulių 5-ąją vidurinę mokyklą, 1975 m. Kauno politechnikos institutą, 1993 m. Kauno vadybos ir kalbų koledžą.
1967–1969 m. Šiaulių televizorių gamyklos darbininkas, 1970–1973 m. Šiaulių elektros tinklų darbuotojas, 1974–1982 m. Šiaulių televizorių gamyklos specialistas, inžinierius, vyriausiasis inžinierius, 1983–1987 m. Šiaulių elektros tinklų vyriausiasis inžinierius, 1988 m. gamyklos „Nuklonas“ Skaičiavimo technikos laboratorijos viršininkas, 1990–1996 m. AB „Gliukozė“ darbininkas. 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, mero pavaduotojas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys, skyriaus pirmininko pavaduotojas, 1998–1999 m. pirmininkas, nuo 2001 m. revizijos komisijos pirmininkas. 1988–1990 m. Šiaulių Sąjūdžio tarybos narys.
Radijo mėgėjas, šaukinys LY3RI, daugkartinis Lietuvos UTB radijo ryšių čempionatų prizininkas Radijo mėgėjų draugijos iždininkas.
Po sunkios limfmazgių vėžio ligos mirė Šiaulių miesto respublikinėje ligoninėje 2010 m. sausio 19 d.
Tramdytojas Morantas

Turinys

1899 – 1902 m. Pietų Afrikos Respublikoje vyko Antrasis anglų – būrų karas. Trys australai karininkai (Morantas, Handkokas ir Vitonas), tarnaujantys Didžiosios Britanijos kariuomenėje, apkaltinami nužudę į kelis būrų belaisvius ir vokietį misionierių. Nors taktika neimti belaisvių taikoma ir kitų armijos dalinių, lordas Kičeneris nusprendžia surengti parodomąjį teismo procesą, kurio nuosprendis žinomas iš anksto, kai ginti australus paskiriamas tribunolo bylų niekada nenagrinėjęs majoras Tomas...