google/wiki40b huggingface dataset:
Paplūdimio ultimeito mylėtojų asociacija

Paplūdimio ultimeito mylėtojų asociacija (BULA), tai pagrindinė paplūdimio ultimeito organizacijas vienijanti tarptautinė asociacija. BULA misija yra populiariarinti paplūdimio ultimeitą visame pasaulyje, kelti  paplūdimio ultimeito žaidimo lygmenį, organizuoti paplūdimio ultimeito turnyrus visame pasaulyje.

Istorija

Paplūdimio ultimeito mylėtojų asociacija (BULA), gimė 1999 metais Rimini, Italijoje, kaip judėjimas siekiantis populiarinti paplūdimio ultimeitą. 2001 balandį įvyko pirmasis BULA narių susitikimas Rimini paplūdimyje, į kurį susirinko pasaulio ultimeito legendos diskusijai ant smėlio  apie BULA ir paplūdimio ultimeito ateitį. Buvo iškelti ilgalaikiai tikslai, kuriuos patvirtino 20 paplūdimio ultimeito turnyrų organizatorių. 2001 liepą Patrick van der Valk buvo išrinktas BULA koordinatoriumi, kuris greitai surinko grupę savanorių iš 12 valstybių: Brazilijos, Danijos, Didžiosios Britanijos, Estijos, Ispanijos, Italijos, JAV, Kanados, Latvijos, Portugalijos, Pietų Afrikos ir Vokietijos.
BULA savo veikla padėjo sparčiai vystytis paplūdimio ultimeitui visame pasaulyje. 2002 vasarį tapo laikinąja pasaulinės skraidančiojo disko federacijos (WFDF) nare. Savo veikla asociacija padėjo turnyrų organizatoriams siūlydami įsigyti diskų, aikščių ir padėdami su renginių viešinimu.

Paplūdimio ultimeito čempionatų rezultatai

Europos ultimeito, Europos jaunimo, Europos klubų, Europos ištęstasis, ir Europos atvirojo ultimeito čempionatų rezultatai.
Kvarkas

Kvarkas – viena iš dviejų fundamentaliųjų medžiagos sudedamųjų dalių pagal standartinį modelį (kita dalis – leptonai). Kvarkų antidalelės vadinamos antikvarkais. Kvarkai ir antikvarkai – vienintelės elementariosios dalelės, veikiamos visų keturių fundamentaliųjų sąveikų rūšių.
Sunkiausio iš žinomų kvarkų – viršūninio – masė yra beveik lygi aukso atomo masei, tačiau jis gyvuoja tik apie 10⁻²⁵ s. Tai vienintelis kvarkas, kurį pavyko stebėti laisvą, visi kiti randami tik kitų dalelių sudėtyje. Gelminis kvarkas irgi yra gana sunkus – maždaug kaip helio atomo branduolys. Žavusis kvarkas yra maždaug protono masės, kiti kvarkai lengvesni.
Visi kvarkai (išskyrus viršūninį) būdami laisvi tuojau pat suformuoja hadronus (šis procesas vadinamas hadronizacija). Pagal vieną hipotezių, tam reikalingos papildomos dalelės (kiti kvarkai ir antikvarkai), kurios spontaniškai atsiranda iš vakuumo. Antroji šį procesą paaiškinanti hipotezė yra Lundo stygos hipotezė.
Hadronizacijos procesas šiuo metu dar nėra visiškai aiškus.
Emancipacijos aktas

Emancipacijos aktas (angl. Emancipation proclamaton), kitaip dar Išlaisvinimo aktas, Išlaisvinimo deklaracija, Išlaisvinimo proklamacija, Emancipacijos proklamacija - du JAV prezidento Abraomo Linkolno išleisti vykdomieji įsakymai, pasirodę JAV pilietinio karo metu. Pirmasis įsakymas buvo išleistas 1862 metų rugsėjo 22 dieną. Jis skelbė laisvę visiems vergams, gyvenantiems Amerikos Valstijų Konfederacijos valstijose, jei šios negrįš į Sąjungą iki 1863 metų sausio 1 dienos. Antrasis įsakymas, išleistas 1863 metų sausio 1 dieną, įvardijo 10 tam tikrų valstijų, kuriose įsigaliojo pirmasis įsakymas. Abraomas Linkolnas išleido šiuos įstatymus remdamasis JAV konstitucijos 2-ojo straipsnio 2-uoju skirsniu, kaip vyriausias JAV ginkluotųjų pajėgų vadas.
Emancipacijos deklaracija buvo kritikuojama dėl to, kad pagal ją buvo išlaisvinami tik vergai, kurių negalėjo kontroliuoti Sąjunga. Nors visi vergai nebuvo išlaisvinti tą pačią dieną, kai įsigaliojo Emancipacijos aktas, 1863 metų sausio pirmą dieną devyniose iš dešimties valstijų (išskyrus Teksasą) buvo išlaisvinti tūkstančiai vergų.
Be to, Išlaisvinimo aktas davė teisinį pagrindą visų keturių milijonų vergų išlaisvinimui tose teritorijose, kurias JAV pilietinio karo metu užėmė Sąjungos kariuomenė. Deklaracija taip pat įpareigojo Sąjungą užbaigti vergiją. Toks sprendimas buvo prieštaringas net šiaurėje. Išlaisvinimo akte neminimos šiaurinės Kentukio, Misūrio, Merilendo ir Delavero valstijos, kurios niekada nebuvo prisijungusios prie Amerikos Valstijų Konfederacijos, tačiau ir neišlaisvino nei vieno vergo. Kadangi Tenesio valstija jau beveik buvo grįžusi į Sąjungos kontrolę, tai ji Emancipacijos akte nebuvo minima. Virdžinija akte buvo minima, tačiau 48 Virdžinijos apygardos, kurios buvo susiję su Vakarų Virdžinijos formavimosi procesu, taip pat kitos dvi apygardos ir du miestai buvo atleisti nuo šio įsakymo vykdymo. Nuo įsakymo vykdymo buvo atleistas Naujasis Orleanas ir trylika Luizianos parapijų, kurias federalinė valdžia jau kontroliavo Emancipacijos akto paskelbimo metu.
Tačiau kitose Sąjungos okupuotose Amerikos Valstijų Konfederacijos teritorijose, išskyrus Tenesį, Išlaisvinimo aktas įsigaliojo iš karto, o jose nedelsiant buvo išlaisvinta mažiausiai 20 000 vergų.  Sąjungos armijai pamažu perimant konfederatų pozicijas, dar daugiau vergų pabėgo į šiaurę. Federacinei armijai galutinai nugalėjus Konfederaciją, kasdien buvo išlaisvinami tūkstančiai vergų. Galiausiai iki 1865 metų liepos buvo išlaisvinti beveik visi 4 milijonai (pagal 1860 metų surašymą ) juodaodžių vergų.
Besibaigiant karui, abolicionistai buvo įsitikinę, kad Emancipacijos deklaracija buvo viena karo priemonių, nes dokumentas iškart neužbaigė vergijos. Nors kelios vergvaldinės valstijos išleido įstatymus, draudžiančius vergiją, tačiau kai kuriose vietose vergija legaliai egzistavo ir toliau, iki tol, kol ši institucija galutinai buvo uždrausta 1865 metų gruodžio 18 dieną, ratifikavus 13-ąją JAV konstitucijos pataisą.
Arvydas Juodis

Arvydas Juodis (g. 1945 m. balandžio 4 d. Panevėžyje) – Lietuvos statybos inžinierius, socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1969 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1976 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
1969–1972 m. dirbo Kaimo statybos organizavimo ir technologijos treste, 1972–1978 m. Lietuvos architektūros ir statybos mokslinio tyrimo institute. Nuo 1978 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1993–1999 m. Statybos, 1999–2005 m. Statybos technologijų katedros vedėjas, nuo 2003 m. profesorius. Nuo 2002 m. dar ir Techninės priežiūros tarnybos „Problematika“ viršininkas.

Mokslinė veikla

Svarbiausios mokslinių tyrimų sritys – statybos tarptautinis konkurencingumas, statybos procesų sistemotyra, valdymo sprendimų optimizavimo teorijos taikymas.
Quảng Nam FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1997 m.
Povilas Januševičius

Biografija

Antras sūnus septynių vaikų miestiečių Magdalenos ir Kazimiero Januševičių šeimoje. Baigė Rygos gimnaziją. 1886 m. įstojo į Kauno kunigų seminariją, kurią baigus 1890 m. įšventintas į kunigus ir paskirtas vikaru į Linkuvą. 1894 m. savo lėšomis pradėjo studijas Sankt Peterburgo dvasinėje akademijoje, kurią baigė 1898 m.
1898–1919 m. Kauno kunigų seminarijos lietuvių kalbos, homiletikos dėstytojas. Nuo 1918 m. Kauno vyskupijos cenzorius, oficiolas. 1919 m. senamiesčio Švč. Trejybės parapijinės bažnyčios klebonas, iki pat atsistatydinimo 1938 m. globojo našlaičius, stengėsi suteikti jiems tinkamą išsilavinimą. Jo iniciatyva arba jam dalyvaujant įkurtos Šv. Kazimiero draugija, Lietuvių katalikių moterų draugija, Vaikelio Jėzaus draugija, Šv. Zitos draugija. Iš klebono pareigų atsistatydino dėl to kad užkliuvo jo tolerancija lenkų kalbai ir parapijiečiams lenkams. Jam atsisakius išguiti lenkų kalbą iš savo parapijos apkaltintas prolenkiškumu.
Padėjo J. Jablonskiui redaguoti A. Juškos lietuvių kalbos žodyną. Išleido rašybos vadovėlių („Trįs lekcijos geram išsimokinimui puikjai rašyti“ 1900 m.) Sekdamas K. Jauniaus gramatika parašė vadovėlius „Naujas lietuviškas kalbamokslis“ 1903 m., „Senasis lietuviškas kalbomokslys“, „Santaika (sintaxis) lietuviškoje kalboje“, abu 1905 m. Bendradarbiavo periodinėje spaudoje („Lietuvių laikraštis“, „Viltis“, „Vilniaus žinios“, „Draugija“ ir kt.) Daug prisidėjo redaguodamas pirmąjį moterų laikraštį „Lietuvaitė“ (1910–1914). Periodikoje iki pirmo pasaulinio karo daug rašęs apie verslumą, kooperaciją; realiame gyvenime buvo aktyvus vartotojų draugijų šalininkas. Parašė dienoraštį „Visokių atsitikimų sąrašas: 1895–1898“, išleistas 2004 m.
Palaidotas Kauno arkikatedros šventoriuje.
Jonas Danauskas

Jonas Danauskas (1861 m. Utėnai, Rozalimo valsčius – 1937 m. spalio 29 d. Rozalimas) – Lietuvos tautodailininkas medžio drožėjas, tapytojas.

Biografija

Mokėsi iš dievdirbio tėvo Ksavero, sekė bažnytinės dailės pavyzdžiais. 1907 m. dalyvavo Pirmojoje lietuvių dailės parodoje Vilniuje. Išdrožė šventųjų skulptūrų (kai kurios su 1892 m. data) Klovainių Švč. Trejybės, Pušaloto Šv. apaštalų Petro ir Povilo, Rozalimo Švč. Mergelės Marijos Vardo bažnyčioms. Pastarosios apsidėje – monumentalią skulptūrinę grupę „Nukryžiuotasis“ (1917 m.). Išliko jo drožtų altorių, smulkiosios architektūros statinių (kryžių, koplytstulpių su skulptūromis). Skulptūros realistinės, turi savitai suvokto baroko bruožų. Nutapė religinių paveikslų („Stacijos“, „Nukryžiuotasis“, 1888 m.) .
Alfredas Guščius

Biografija

1955 m. baigė Plungės vidurinės mokyklos 8 klases. 1955–1957 m. mokėsi Klaipėdos amatų mokykloje Nr. 12, įsigijo metalo frezuotojo specialybę. 1957–1961 m. dirbo Kauno „Pergalės“ turbinų gamykloje. Dirbdamas mokėsi Kauno 8-ojoje darbo jaunimo vidurinėje mokykloje. 1961–1968 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą.
Dirbo VU Sociologinių tyrimų laboratorijoje, leidiniuose „Literatūra ir menas“, „Komjaunimo tiesa“, „Logos“, „Pozicija“, LSSR rašytojų sąjungoje literatūriniu konsultantu, 1973–1975 m. vadovavo Vilniaus jaunųjų rašytojų sekcijai. Nuo 1977 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
1993 m. priimtas į Europos katalikų ekumeninį forumą. Nuo 1997 m. visuomeninio judėjimo „Stabdyk nusikalstamumą“ narys. 1998 m. priimtas į Lietuvių katalikų mokslo akademiją. Aktyvus Lazdynų bendruomenės narys, Šv. Jono Bosko parapijos, Lazdynų „Bočių“ bei klubo „Lazdynų senjorai“ mišraus choro tenoras ir solistas, nuo 1996 m. leidžiamo periodinio informacinio-kultūrinio leidinio „Lazdynų žiedas“ redaktorius. 
2015 m. tapo penktuoju literatūrinės Jurgio Buitkaus premijos laureatu.
Henrikas Markevičius

Biografija

Futbolą žaidė Neries pakrantėje buvusioje žydų sporto organizacijos „Makabi“ aikštėje. Pradėjo žaisti „Mokslo“ komandoje, suburtoje kone vien iš moksleivių. Daug žaidė krepšinį, kol dilema „krepšinis ar futbolas“ buvo išsispręsta 1954 m. vėlyvą rudenį, kai Stepas Martyšius įtikino žaisti jo treniruojamoje „Limos“ jaunių komandoje. Žiemą H. Markevičius jau treniravosi su vyrais, o kitų metų rudenį buvo apdovanotas Lietuvos čempionų medaliu. H. Markevičiui, jauniausiam ir mažiausią žaidimo patirtį turinčiam žaidėjui, treneris patikėjo atsakingą vidurio gynėjo postą. Šis trenerio nenuvylė – komanda praleido mažiausiai įvarčių.
Kai 1959 m. sezono pradžioje Vilniaus „Spartako“ komandos du gynėjai vienas po kito susilaužė kojas, atsiradusiai spragai užpildyti pakvietė H. Markevičių. Prieš savo valią ir gebėjimus jis tapo kairiuoju gynėju. 1961 m. H. Markevičius kartu su dar keliais žaidėjais atsidūrė Kauno „Bangos“ meistrų komandoje.
H. Markevičius netrukus tapo Kėdainių „Nevėžio“ žaidžiančiuoju treneriu. „Nevėžį“ šefavęs Elektros aparatūros gamyklos direktorius Stasys Sakalys iškėlė komandai reikalavimą: kovoti dėl aukščiausių pozicijų, kartu pažadėdamas geras darbo ir treniruočių sąlygas. H.Markevičius į talką pasikvietė KKI absolventą A. Špoką, ir šis tapo pirmuoju Respublikoje futbolininkų atrankos specialistu. „Nevėžį“ papildė tauragiškis Šalkauskas, marijampoliečiai Rudžianskas ir Dambrauskas, Kauno politechnikos instituto absolventas Staniulis. H. Markevičiaus vadovaujamas „Nevėžis“ pateisino gamyklos direktoriaus viltis – per 11 futbolo sezonų komanda 3 kartus tapo Lietuvos pirmenybių nugalėtoju, 4 kartus – prizininku. 1966 m. antrą kartą čempionu tapo ir H. Markevičius. Jis buvo išrinktas geriausiu Respublikos pirmenybių gynėju.
H. Markevičių galima vadinti vienu geriausiu taurės varžybų specialistu. Jo vadovaujamas „Nevėžis“ net 5 kartus tapo „Tiesos“ taurės varžybų nugalėtoju, 1970 m. per SSRS kūno kultūros kolektyvų taurės varžybas pateko į pusfinalį. Tokiais laimėjimais, išskyrus Fiodorą Finkelį, kurio vadovaujamos komandos penkis kartus kopė ant čempionų pakylos, negali pasigirti joks kitas Lietuvos futbolo treneris. Kėdainiai – vienintelis rajono centras, galintis didžiuotis tokiais skambiais futbolo laimėjimais.
1975 m. rudenį H. Markevičių perviliojo Klaipėdos futbolo vadovai į „Atlanto“ komandą, kurią paliko 1980 m.
Kontržvalgyba

Kontržvalgyba (t. p. kontražvalgyba) – veikla, kuria siekiama sustabdyti, apsunkinti sąlygas ar eliminuoti svetimų, priešiškų organizacijų žvalgybinę veiklą ar ją neutralizuoti.
Kontržvalgyba apima svetimų tarnybų agentų (per)verbavimą, jų veiklos tyrimą, sekimą, ketinimų tyrimą.
Pagal rūšis gali būti išskiriama karinė, ekonominė, ideologinė, mokslinė, techninė, atominė kontržvalgyba.
Asmuo, vykdantis tokią veiklą, – kontržvalgybininkas.
Jokūbavo Švč. Mergelės Marijos bažnyčia

Istorija

1789 m. (vyskupo M. Valančiaus duomenimis – 1778 m.) Jokūbavo dvaro įkūrėjas Jokūbas Ignotas Nagurskis pastatė medinę bažnytėlę (koplyčią), kurios kunigo išlaikymui paskyrė 600 auksinų iš Mišučių dvaro gaunamų kasmetinių pajamų. Ji buvo pašventinta Šv. Kajetono titulu ir tapo Kretingos parapinės bažnyčios filija, kurioje paprastai buvo aukojamos Šv. Mišios, bet neteikiami Krikšto, Santuokos sakramentai bei kiti patarnavimai. Šalia bažnyčios 1793 m. prisiglaudė medinė prieglauda (špitolė), o netoliese buvo įsteigtos kapinės.
1830 m. kunigas kanauninkas Stanislovas Čerskis rašė, kad Jokūbavo bažnytėlė ir kunigo gyvenamasis namas jau pasenę, neremontuojami, o bažnyčios ir kunigo išlaikymui skiriamos lėšos yra labai negausios. Kretingos parapijos klebono ir bernardinų vienuolyno gvardijono tėvo Felikso Rimkevičiaus prašymu vietoje baigiančios sunykti bažnytėlės Jokūbavo dvarininkas Konstantinas Parčevskis 1864 m. pastatė naują bažnyčią, kuri buvo konsekruota Švč. Mergelės Marijos titulu.
XX a. 3-4 dešimtmetyje prie Jokūbavo Švč. Mergelės Marijos bažnyčios veikė negausi tretininkų kongregacija, katalikiško jaunimo sąjungos „Pavasaris“, Blaivybės draugijos ir vaikų Angelo Sargo sąjungos kuopos. Pavasarininkai susibūrė 1930 m, o Angelo Sargo vaikų organizacija buvo įkurta 1928 m. Blaivybės draugijos kuopa ruošė antialkoholinius renginius ir propagavo blaivybę.
1945 m. sausio mėn. baigiantis Antrajam pasauliniam karui bažnyčia sudegė. Jokūbavo gyventojai teisę atstatyti bažnyčią išsikovojo tik prasidėjus Atgimimui. Jos atstatymo projektą parengė kretingiškis architektas Edmundas Giedrimas. 1991 m. gegužės 15 d. Telšių vyskupas Antanas Vaičius pašventino pamatus, ant kurių 1991-1996 m. buvo pastatyta nauja bažnyčia. Ji tinkuoto mūro, vienbokštė, vienanavė.
Šventorių juosia atnaujinta tinkuoto mūro tvora, kurioje priešais bažnyčią įrengti metaliniai, ažūriniai vartai. Priešais bažnyčią dešinėje pusėje stovi 1991 m. pastatytas kryžius Telšių vyskupo A. Vaičiaus apsilankymui atminti, o priešingoje tako pusėje – kryžius Jokūbave 1948 m. žuvusiems partizanams atminti. Už bažnyčios pastatyta baublinė koplytėlė ir 2 kryžiai.
KF Vllaznia Shkodër (moterys)

UEFA moterų čempionų lyga

2015–16 m. UEFA moterų čempionų lygos kvalifikacinėse rungtynėse FC Gintra nugalėjo varžoves 5–0.
2019 m. rugpjūčio 13 d. klubas žaidė su FC Gintra. Tai buvo 2019–20 m. UEFA moterų čempionų lygos kvalifikacinės rungtynės, kurios baigėsi lygiosiomis 1-1. Šis rezultatas reiškė, kad lietuvaitės galutinėje rikiuotėje liko trečioje pozicijoje ir iš tolimesnių kovų iškrito. 10 grupės nugalėtojomis tapo albanės, kurios pateko į kitą turnyro etapą.

Sudėtis

Atnaujinta: 2018 m. rugpjūčio 13 d. 
<...>
Osmusaras

Osmusaras (est. Osmussaar, šved. Odensholm) – Estijai priklausanti sala Baltijos jūros Suomijos įlankoje, už 7,5 km nuo žemyninės šalies dalies. Priklauso Lenės–Nigulos valsčiui Lenės apskrityje. Salos dydis yra 4,6x1,3 km, plotas siekia 4,8 km².

Istorija

Iki Antrojo pasaulinio karo saloje gyveno apie 130 žmonių, daugiausiai – Estijos švedų, kurių gyvenvietės čia buvo įkurtos prieš keletą šimtmečių. Po sovietų okupacijos gyventojai salą paliko, buvo įkurta karinė bazė. Salos švediškas pavadinimas siejamas su vikingų dievu Odinu, kuris, pasak legendos, palaidotas saloje. 
1996 m. visa sala paskelbta gamtos draustiniu. Paskutiniais metais Osmusare likę 2 nuolatiniai gyventojai.

Transportas, turizmas

Nuolatinio susisiekimo su žemynu nėra. Artimiausias uostas yra už 9 km į pietryčius, Dirhamio kaime, iš kurio motorlaiviu dažniausiai pasiekiamas Osmusaras. Per metus salą vasaromis aplanko apie 3 tūkst. žmonių.
Lietuvos futbolo taurė 2006 m.

Lietuvos futbolo taurė 2006 m. – 18-asis nepriklausomos Lietuvos futbolo taurės turnyras, vykęs nuo kovo iki spalio.
Jūratė Juozaitienė

Biografija

1971 m. su pagyrimu baigė Vilniaus 16-ąją vidurinę mokyklą. 1976 m. baigė Vilniaus inžinerinį statybos institutą ir įgijo architektės specialybę.
1976–1979 m. Statybos projektavimo instituto architektė, dalyvavo daugelyje konkursų. 1979–1997 m. Lietuvos statybos ir architektūros mokslinio tyrimų instituto Perspektyvinių problemų sektoriaus mokslinė bendradarbė. Tuo pat metu rašė mokslinį darbą „Lietuvos pramoninės architektūros raida“.
1991 m. įkūrė individualią projektavimo įmonę „Vila“, kurioje rengė architektūros projektus, atliko autorinę ir techninę priežiūrą. 1991–1994 m. vadovavo Dizainerių sąjungos salonui. Jį 1994 m. reorganizavus į uždarąją akcinę benrovę „Kauno dizaino salonas“, salono direktorė iki 2000 m. 1993 m. kartu su Vokietijos verslininkais įkūrė bendrą Lietuvos ir Vokietijos įmonę „Kariatidė“, iki išrinkimo į Seimą dirbo šios įmonės reklamos ir pardavimo direktorė.
2000–2004 m. Seimo narė, 2001–2002 m. Ministro Pirmininko patarėja statybos ir urbanistikos klausimais, Seimo Technologijų ir oro erdvės komiteto pirmininkė. 2005 m. Aplinkos ministerijos sekretorė, 2006 m. Ministro Pirmininko patarėja aplinkosaugos ir investicijų klausimams.
Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė, nuo 2003 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narė. Lietuvos architektų sąjungos narė.
Vyras Virginijus, sūnūs Martynas, Jonas.

Projektai

Žymiausi suprojektuoti ir pastatyti objektai: Jonavos sporto kompleksas, Pasvalio taupomasis bankas. „Audronės“ madų salonas pripažintas geriausiu metų interjero projektu. Viešbutis „Kaunas“ pripažintas geriausiu metų rekonstrukcijos projektu. Daugelio Kauno Laisvės alėjos parduotuvių rekonstrukcijų, prekybos centro Kaune, gyvenamųjų namų Kaune, Tauragėje, Vilniuje, viešbučių „Minotel“, „Kaunas“ projektų autorė.
Naminė žąsis

Kilusios iš pilkųjų žąsų

Dauguma naminių žąsų veislių yra kilę iš pilkųjų žąsų (Anser anser), įskaitant ir lietuvišką vištinių žąsų veislę. Naminės žąsys kilusios iš pilkųjų žąsų, mokslinėje klasifikacijoje užrašomos Anser anser domesticus.

Kilusios iš gulbinių žąsų

Kininės ir Afrikinės naminių žąsų veislės yra kilusios iš gulbinių žąsų (Anser cygnoides) ir mokslinėje klasifikacijoje užrašomos Anser cygnoides domesticus. Jos pasižymi stambiu kūnu, būna balto, gelsvai balkšvo arba rudo plunksnų apdaro. Nuo kitų naminių žąsų jas galima lengvai atskirti iš kaktoje ir antsnapyje labai išsiskiriančio didelio gumbo.

Kilusios iš kitų tikrųjų žąsų

Manoma, galimai naminių žąsų kilmėje yra dalyvavusios ir kitos laukinių, tikrųjų žąsų (Anser) genties rūšys, tokios kaip baltakaktės žąsys (Anser albifrons), mažosios žąsys (Anser erythropus), želmeninės žąsys (Anser fabalis), kalninės žąsys (Anser indicus).

Kūno matmenys

Priklausomai nuo veislės, naminės žąsys sveria nuo 4 kg iki 15 kg. Patinai yra sunkesni už pateles. Lengviausios yra čekų žąsys, sunkiausios – emdeno žąsys.

Auginimas Lietuvoje

Lietuvoje labiausiai auginamos pulkinių bei vištinių žąsų veislės. Vištinės žąsys yra lietuviškoji veislė kilusi iš pilkųjų žąsų.

Nauda

Naminės žąsys auginamos dėl mėsos ir kiaušinių. Kitos veislės auginamos pramogai - žąsų peštynėms. Yra veislių, kurias naudoja apsaugai.
Alsėdžių Rainių kankinių kapas

Kapas

Kapą žymi betoninis, monolitinis, gulsčio stačiakampio pavidalo, šiaurės – pietų kryptimi pailgas antkapinis paminklas, pastatytas ant platesnio betoninio cokolio. Ties rytinio, vakarinio ir pietinio fasado viduriu įmontuota po betoninį kryžmišką kryžių, iškylantį virš paminklo.
Priekinio (šiaurinio) fasado sienoje metaliniais laikikliais įtvirtinta statmeno stačiakampio formato juodo šlifuoto akmens memorialinė lenta. Jos viršutinėje dalyje iškaltos trys rankos, laikančios už koto iškeltą trispalvę vėliavą. Žemiau iškaltas epitafija: „A†A / 1941 M. BIRŽELIO 24•25 D. / ŽVĖRIŠKAI NUKANKINTI / RAINIŲ MIŠKELYJE UŽ / TAUTINĖS VĖLIAVOS IŠKĖLIMĄ / ALSĖDŽIUOSE 1941 M. VASARIO 16 D. / JONAS MILIUS, LEONAS KUSA, / STEPONAS BUBELĖ“.
Matmenys: antkapinio paminklo aukštis – 1,67 m, plotis – 1,18 m, ilgis – 2,11 m.

Istorija

Per 1940–1941 m. sovietų okupaciją Alsėdžių valsčiaus ir miestelio gyventojai buvo persekiojami sovietų valdžios. Už 1941 m. vasario 16 d. Alsėdžiuose iškeltą Lietuvos tautinę vėliavą buvo suimti buvęs policininkas Leonas Kusa, batsiuvys Jonas Milius ir ūkininkas Steponas Bubelė. Jie įkalinti Telšių apskrities kalėjime, o prasidėjus Sovietų sąjungos – Vokietijos karui, 1941 m. birželio 24–25 d. naktį sadistiškai nužudyti Rainių miškelyje netoli Telšių. Nužudytųjų kalinių palaikus 1941 m. birželio 28 d. ekshumavus, visų trijų alsėdiškių kankinių kūnai buvo atpažinti, parvežti į Alsėdžius ir liepos 1 d. palaidoti bendrame kape parapijos kapinėse. Ant kapo pastatytas monumentalus betoninis paminklas su trimis kryžiais.
Muslimas Magomajevas

Biografija

Tėvas kompozitorius Abdula Muslimas Magomajevas. 1968 m. baigė Azerbaidžano konservatoriją. Nuo 1963 m. Azerbaidžano operos ir baleto teatro solistas, koncertavo kaip estrados dainininkas. 1964–1965 m. stažavo Milano teatre „La Scala“. 1975–1989 m. Azerbaidžano valstybinio estrados ir simfoninio orkestro meno vadovas.
Repertuarą sudarė klasikos, estrados kūriniai, rusų romansai, neapolietiškos dainos. Sukūrė dainų, muzikos kino filmams. Gastroliavo, Lietuvoje pirmą kartą 1964 m. 1969 m. tarptautiniame dainų festivalyje Sopote (Lenkija) laimėjo 5 vietą.