google/wiki40b huggingface dataset:
Pėčo zoologijos sodas

Rekonstrukcija

2014–2016 m. sodas rekonstruotas, išplėstos jo patalpos, pagerintos gyvūnų laikymo sąlygos. Čia iš miesto perkeltas akvariumas–terariumas. 2014 m. pabaigoje terariume apsigyveno Naujosios Gvinėjos varanas „Varanus salvadorii“, iš Atėnų atvyko puma, o nuo 2016 m. įrengtas naujas 100 000 litrų akvariumas. Numatyta gauti naujų gyvūnų: ruonių, tigrų, rudųjų lokių, leopardą, zebrinį ryklį, pilkųjų ryklių.
Potsdamo konferencija

Potsdamo konferencija – 1945 m. liepos 17 d. – rugpjūčio 2 d. karą pralaimėjusios Vokietijos Potsdamo mieste vyko nugalėtojų – Tarybų Sąjungos, JAV, ir Didžiosios Britanijos vadovų konferencija. Svarstyti pokario Europos ir Vokietijos ateities klausimai.
Numatyta, kad Vokietiją okupuos Tarybų Sąjungos, JAV, Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos kariuomenės, o jų kariuomenės vadai sudarys atskirą administraciją, kuri demilitarizuos parklupdytąją Vokietiją. Numatyta nustatyti naują Vokietijos – Lenkijos sieną palei Oderį ir Neisę. Tarybų Sąjungai pavesta administruoti buvusią Rytų Prūsijos teritoriją tarp Nemuno žemupio ir Priegliaus su Karaliaučiumi (nuo 1946 m. pavadintas Kaliningradu). Svarstytos taip pat Rytų Europos šalių ateities problemos ir kiti klausimai.
Potsdamo konferencija, kartu su Jaltos (1945 m.) ir Teherano (1943 m.) konferencijomis, buvo vieni iš svarbiausių Antrojo Pasaulinio karo metų ir XX a. įvykių iš esmės lėmusių ir dabartinį Europos žemėlapį. Potsdamo konferencijos įtaką galima įžvelgti ir XX a. pabaigoje vykusių tautų išsivadavimo procesuose.
Anicetas Jonutis

Biografija

1955 m. baigė Telšių taikomosios dailės vidurinę mokyklą, 1961 m. LSSR dailės institutą, mokytojai Juozas Balčikonis, Leonas Katinas, Leonas Žuklys. 1961–1984 m. Lentvario kilimų fabriko dailininkas. Per 23 darbo fabrike metus sukūrė 155 kilimų projektus, penkiasdešimčiai jų suteikti autoriniai liudijimai.
1971–1999 m. dėstė Vilniaus Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje-internate (dab. Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykla), 1984–1988 m. Vilniaus dailės instituto Tekstilės katedroje, nuo 1987 m. docentas.
Nuo 1966 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 150 kilimų projektų masinei gamybai, scenos uždangų (Lietuvos nacionaliniam dramos teatrui, Alytaus medvilnės kombinato kultūros rūmams). Išaudė daugiau kaip 60 unikalių gobelenų: „Audėjos“ (1968 m.), „Akmenys“ (1976 m.), „Saulė“ (1979 m.), „Smaragdas“ (1991 m.); „Kilimą su LSSR herbu“ (1983 m.), 12 m² herbinį kilimą LR Prezidentūros posėdžių salei (bendraautoriai Žilvinas Jonutis, Jūratė Jonutytė-Morkuvienė, Danutė Jonutienė, 1998 m.). Kūriniams būdinga ritmiška kompozicija, sodrios spalvos. Nuo 2000 m. atsidėjo daugiausia tapybai, nuliejo akvarelių.
Nuo 1959 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje, individualios parodos surengtos Vilniuje – 1986 m., 1995 m., 1998 m., 1999 m., 2002 m., Druskininkuose – 2000 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Municipalinis darinys

Municipalinis darinys (rus. муниципальное образование) – viena iš Rusijos Federacijos administracinių vienetų kategorijų. Tai teritorija, kurioje veikia ne tik valstybinis valdymas, bet ir vietinius klausimus sprendžianti vietinė savivalda. Vietinė savivalda vykdoma tiesiogiai ir/ar per renkamus ar kitokius vietinio valdymo organus.
Lietuvių rašytojų draugija

Lietuvių rašytojų draugija – pirmoji savarankiška lietuviškai rašančių rašytojų, vertėjų, literatūros tyrėjų ir kritikų organizacija, 1932–1944 m. veikusi Lietuvoje, 1946–1949 m. Vokietijoje, nuo 1950 m. JAV.

Istorija

Įsteigta 1932 m. vasario 21 d. Vytauto Didžiojo universiteto Humanitarinių mokslų fakultete. Tęsė Lietuvių meno kūrėjų draugijos Literatų sekcijos, veikusios 1920–1934 m., Lietuvių rašytojų ir žurnalistų sąjungos, veikusios 1922–1932 m., veiklą. Turėjo nuo 1934 m. Dramaturgų ir nuo 1935 m. Kritikų sekcijas. 1935–1938 m. leido laikraštį „Literatūros naujienos“. 1936 m. įsteigė Literatūros fondą, iš jo rašytojams buvo duodamos pašalpos ir paskolos. 1940 m. birželio 28 d. tarybinės valdžios nurodymu draugijos veikla nutraukta, 1941–1944 m. vėl tęsta, Vokietijos okupacijos sąlygomis draugija veikė pogrindyje.
1946 m. sausio 25-26 Tiubingene įkurta Lietuvių rašytojų tremtinių draugija (pirmininkas Stasys Santvaras), 1948 m. vasario 27 d. – Šiaurės Amerikos lietuvių rašytojų draugija (pirmininkas Jonas Aistis). 1950 m. gegužės 6 d. Bostone abi šios draugijos bendrame susirinkime susijungė į Lietuvių rašytojų draugiją. Draugijos būstinė buvo Bostone, Čikagoje, Los Andžele, Niujorke ir kitur. Draugija rūpinosi reikalais, kuriais dėl okupacijos negalėjo rūpintis Lietuvoje gyvenantys rašytojai – tautiškumo išsaugojimu, daug dėmesio skyrė lietuvių tautos kovai su TSRS okupacija.

Veikla

Kartu su laikraščių, žurnalų redakcijomis, leidyklomis, draugijomis skelbia literatūrinius konkursus, kasmet skiriama Lietuvių rašytojų draugijos premija. Lietuvių rašytojų draugija skatina JAV lietuvių bendruomenės fondus steigti literatūrines premijas, rengia literatūrinius vakarus, minėjimus, rūpinasi savo narių knygų leidyba, lietuvių periodika („Aidai“, „Metmenys“, „Lietuvių dienos“) literatūrinei kūrybai skelbti.
2007 m. draugija vienijo apie 90 narių. Dalis jų po 1990 m. yra ir Lietuvių PEN centro, Lietuvos rašytojų sąjungos nariai.
Visuotinis atšalimas

Visuotinis atšalimas (arba globalinis atšalimas) buvo spėjimas aštuntajame XX amžiaus dešimtmetyje, kad Žemės paviršius ir atmosfera šaltės ir prasidės apledėjimas. Hipotezė niekada nesusilaukė didelio mokslininkų pritarimo, bet pritraukė daug visuomenės dėmesio dėl nežymaus temperatūrų kritimo maždaug 1945-1975 m. ir žiniasklaidos pranešimų, kurie netiksliai, o kartais ir visai neteisingai atspindėjo mokslininkų supratimą apie ledynmečių ciklus bei temperatūros kitimą. Daugelis mokslininkų tuo metu suprato, kad ši sritis dar yra nepakankamai ištirta, kad būtų galima daryti tikslias prognozes. Buvo žinoma, kad šiltnamio dujos, kaip anglies dioksidas, skatina visuotinį atšilimą, o aerozoliai - atšalimą. Nors buvo abejojama, kurių medžiagų efektas bus dominuojantis, kiek didesnė dalis mokslininkų manė, kad vyks atšalimas. Šiuo metu ryški mokslininkų dauguma mano, kad apskritai XX amžiuje Žemės klimatas atšilo, o ne atšalo. Trumpo ir nežymaus globalinio atšalimo pagrindine priežastimi yra laikomi aerozoliai.
Subačiaus gimnazija

Istorija

1875 m. nutiesus geležinkelį Daugpilis-Radviliškis pradėjo kurtis Subačiaus geležinkelio stoties gyvenvietė. 1918 m. atidaryta pradinė mokykla. 1944 m. tapo progimnazija, vėliau – gimnazija, 1949 m. vidurinė mokykla. Joje mokėsi 317 mokinių. 1950 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida.
2000 m. mokykla išleido 51-ąją laidą, įteikė 1300-ąjį brandos atestatą. 2000–2001 m. įgyvendintas profilinis mokymas. Nuo 2003 m. Subačiaus vidurinė mokykla su dviem vidurinės mokyklos skyriais: Lukonių ir Subačiaus Vincės Jonuškaitės.
V-Varen Nagasaki

Istorija

Klubo ištakos siekia 2005 m.
Bilšiai

Istorija

Kaimo vardas minimas 1584 m. Ambraziškių dvaro inventoriuje. Taip pat 1654 m. minimas Videniškių krikšto metrikų knygoje.
LPDA

Asociacijos veikla

Asociacija savo jėgomis ar bendradarbiaujant su kitomis organizacijomis organizuoja ir rengia tarptautines mokslines konferencijas, forumus ar kitokius kultūrinius renginius, kurių tikslas – kultūros paveldo išsaugojimas, informacijos dalijimasis tarp asociacijos narių ir suinteresuotų asmenų, sklaida plačiajai visuomenei.
Asociacija inicijuoja ir visomis įmanomomis priemonėmis remia pilių ir dvarų – kaip kultūros paveldo – studijas ir mokslinius tyrimus.
Asociacija, bendradarbiaudama su mokslo, meno ir švietimo institucijomis, inicijuoja ir visomis įmanomomis priemonėmis remia senųjų amatų ir tradicinių verslo šakų, puoselėtų Lietuvos dvarų ir pilių sodybų aplinkoje, tyrimus, atkūrimą ir puoselėjimą.
Asociacija, gavusi narių pritarimą, paruošia, pasirašo ir vykdo bendradarbiavimo sutartis su Lietuvos bei užsienio aukštojo mokslo įstaigomis, institutais, siekiant maksimaliai atkurti dvarų ir pilių sodybas, jų kultūrinį palikimą.
Asociacija parengia ir teikia LR valstybinėms institucijoms dvarų ir pilių atkūrimo strateginį planą, kuriame būtų numatyta aiški ir motyvuota kultūros paveldo priežiūros bei kontrolės procedūra, užtikrinanti privačių investicijų į kultūros paveldo atkūrimą apsaugą.
Įstatuose numatytiems tikslams pasiekti Asociacija turi teisę užsiimti ir kitokia veikla, neprieštaraujančia Lietuvos Respublikos įstatymams.
Napoleonas Petrulis

Biografija

1925–1931 m. mokėsi Kauno meno mokykloje. Lankė Justino Vienožinskio vadovaujamą tapybos studiją, akvarelės mokėsi pas Kajetoną Sklėrių, baigė Juozo Zikaro vadovaujamą skulptūros studiją. Nuo 1935 m. dalyvavo parodose.
1935–1937 m. dirbo Karo muziejuje. 1937–1940 m. mokytojavo Jurbarko, 1941–1944 m. Rokiškio gimnazijoje. 1944–1951 m. Vilniaus dailės instituto (dab. Vilniaus dailės akademija), 1951–1985 m. LSSR dailės instituto dėstytojas, 1958 m. profesorius.
Amri kultūra

Kultūra

Amri kultūra plito IV – III tūkstantmetyje pr. m. e. Sinde ir Pietų Beludžistane. 1934–1935 m. ją tyrė indų archeologas M. Madžumdaras. Būdinga tapyta, gludintu paviršiumi keramika, puošta geometriniai ornamentais. Artima Vidurinės Azijos Anau kultūrai.
Tulnas

Istorija

859 m. pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose paminėtas Tullina pavadinimu.
Vytautas Matulionis

Biografija

1967–1971 m. studijavo Telšių taikomosios dailės technikume, 1971–1976 m. – Estijos dailės institute Taline. 1985–1995 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate. 2000 m. įkūrė „Užupio galeriją“.

Kūryba

Kuria daugiausia juvelyriką, smulkiąją metalo plastiką, gintaro, kaulo dirbinius. Sukūrė medalių triptiką „Vilniaus universitetui – 400 metų“ (1976 m.), papuošalų iš kaulo (1980–1982 m.), plastinių objektų („Vaisius“, „Matau ir girdžiu jūrą“, abu 1987 m., „Rasos-Joninės“, „Labirintas“, abu 2007 m.), gintarinių papuošalų kolekciją (1989–1991 m.), istorijos tematikos smulkiosios metalo plastikos kūrinių („Katedra“, „Barbora ir Žygimantas“, abu 1989 m., „Sergantis Vilnius“ 1991 m.), 5 abstrakčias plaketes „Karieta, sustojusi naktį“ (1995 m., pagal O. Milašiaus eilėraštį), kompozicijų ciklą „Septynios tuščios dienos“ (2007 m.). Jo juvelyrika, smulkioji metalo plastika turi vaizduojamosios dailės bruožų. Kūriniai reljefiški, būdinga formų, medžiagų, technologijų (galvanoplastika, raižyba), faktūrų įvairovė ir originalumas, metalą derina su emaliu. Polinkis į mistiką reiškiasi figūrų, senųjų kultūros simbolių ir ženklų transformacija, binarinių opozicinių (gyvybė – mirtis) vaizdinių interpretavimu. Nuo 1974 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individualios parodos surengtos Nidoje 1996 m., 2001 m., Vilniuje 2000 m., 2002 m.
Paviljonas

Paviljonas (pranc. pavillon<lot. papilio, kilm. papilionis, 'palapinė') – būdingas statinys XVI–XIX a. barokiškuosiuose parkuose, buvęs vienaukštis pramogų, poilsio statinys, taip pat rūmų dalis arba priestatas su atskiru stogu, dažnai – ir įėjimu.

Klasikiniai paviljonai

Paviljonas kaip didelių rūmų priestatas buvo pastatomas greta pagrindinio pastato iš šonų ar prie jo atskirų kampų, arba užimantis centrą. Išoriškai klasikiniai paviljonai pasižymi įvairiais aukščiais, skirtingais  profilio deriniais, kai plokščias rūmų fasadas gali baigtis apvaliais paviljonais arba plokščiais išsikišančiais paviljono fasadais. Būdinga fasadų spalvų, medžiagų ir ornamentų įvairovė. Jie gali būti pagrindinių rūmų stačiakampių erdvių tęsiniai arba prie pagrindinio pastato prijungti siaurais įėjimais.
Atskiri paviljonai buvo plačiai pasklidę parkų teritorijose, pasižymėjo įvairia stilistine architektūra. Jie buvo pastatomi kaip oranžerijos, arbatos nameliai ar su įrengtais kitų tautų egzotiškais interjerais šeimininko ir svečių pramogoms.

Šiuolaikinėje architektūroje

Šiandien paviljonas – tai pastatų komplekso dalis arba atskiras, dažniausiai vienaukštis, lengvų konstrukcijų pastatas. Jame įrengiamos įvairios paskirties patalpos. Mugėse ir šventėse pastatomi laikinų lengvų konstrukcijų (medžio, aliuminio) paviljonai, kurie geriau atrodo ir yra tvirtesni  už palapines. Priklausomai nuo renginio specifikos, tai progai pastatomą paviljoną galima naudoti kaip  parodų, sporto salę, prekybinę patalpą, sanatorijos gydyklą, orkestrui ir šokiams skirtą salę, priėmimų salę arba kaip meno galeriją. Paviljono patalpos laisvai transformuojamos į verslo prezentacijų ar korporatyvinių renginių salę, prestižinę konferencijų salę, erdvią parodų ar sporto varžybų salę, salę kameriniams koncertams, privatiems banketams, jubiliejams, šventėms.
Etihad Airways

Istorija

Etihad Airways įkurta 2003 m. liepą emiro šeicho Chalifos bin Zajedo al Najanos įsakymu kaip nacionalinė Jungtinių Arabų Emyratų aviakompanija. 2003 m. lapkričio 5 d. aviakompanija atliko pirmajį demonstracinį reisą. 2003 m. lapkričio 12 d. Etihad pradėjo reguliaraus susisiekimo reisus į Beirutą ir tapo sparčiausiai besivystančia aviakompanija per visą komercinės aviacijos istoriją.
2004 m. birželio mėn. aviakompanija užsakė naujų lėktuvų gamybai už 8 mlrd. JAV dolerių. Buvo užsakyti penki Boeing 777-300ER ir 24 Airbus lėktuvai, įskaitant keturis A380. 2008 m. tarptautiniame Farnborough aviasalone buvo paskelbta apie didžiausią komercinės aviacijos istorijoje 205 lėktuvų užsakymą, tame tarpe 100 tvirtų užsakymų, 55 opcionai ir 50 teisių į pirkimą.
2008 m. Etihad pervežė daugiau nei 6 mln. keleivių (2007 m. – 4,6 mln.). 2008 m. ir 2009 m. vidutinis reisų užpildymas buvo 74 %. 2010 m. liepą aviakompanija aptarnavo 64 maršrutus visame pasaulyje.
2007 m. lapkričio mėn. priimant naują lėktuvą Tulūzos aviacijos gamyklos aerodrome įvyko avarija, kurios metu naujas Airbus 340–600 buvo visiškai sugadintas. Avarijos kaltininku buvo pripažintas mažai patirties turėjęs ekipažas iš Abu Dabio.
2014 m. rugpjūčio 1 d. kompanija sutiko išpirkti 49 % pagrindinės Italijos aviakompanijos Alitalia akcijų už 560 mln. €, o po savaitės šis sandėris įvyko.
Violeta Tarasovienė

Biografija

Mokėsi Vilniaus Baltupių vidurinėje mokykloje.
Buvo ištekėjusi už muzikanto Roberto Meržvinsko, su kuriuo susilaukė dukters Elingos. Išsiskyrė 1999 m.
2007 m. rugpjūčio 31 d. ištekėjo už dainininko Viliaus Tarasovo, o 2008 m. kovo 5 d. susilaukė antros dukters Gabrielės.
Šiuo metu gyvena Klaipėdoje.

TV veikla

Kartu su Edmundu Kučinsku vedė TV laidą „Penktadienio muzikos šou“. Taip pat kartu su savo vyru Viliumi Tarasovu vedė laidą „Padainuokim!“. 2010 m. sausio – vasario mėn. kartu su aktoriumi Gintaru Mikalausku dalyvavo LNK muzikiniame projekte „Žvaigždžių duetai 4“ bei yra LNK laidos „2 minutės šlovės“ komisijos narė.

Belmondo ‎– „Ačiū“ (1997)

Vokalas - Violeta Riaubiškytė. Solinę karjerą pradėjo būdama 17-os. Vienas iš grupės įkurėjų Aušrys Kriščiūnas - Tynta.
Domantas Sabonis

Šeima

Tėvas – Arvydas Sabonis (g. 1964 m.), krepšininkas (olimpinis ir pasaulio čempionas), nuo 2011 m. Lietuvos krepšinio federacijos prezidentas. Motina – Ingrida Mikelionytė-Sabonienė, 1988 m. grožio konkurso „Gražioji vilnietė – 88“ (dabar – Mis Lietuva) nugalėtoja. Broliai Tautvydas ir Žygimantas. Sesuo Aušrinė.

Karjera

2012–2013 m. D. Sabonis žaidė už Malagos „Clinicas Rincon“ (Ispanijos III divizionas). Kitame, 2013–2014 m. sezone, atstovavo Malagos „Unicaja“ (Ispanija) ekipą. 2014 m. lapkričio 14 d., Domantas Sabonis tvirtai debiutavo NCAA lygoje, žaisdamas 20 minučių, įmetęs 14 taškų, atkovojęs 8 kamuolius, atlikęs du rezultatyvius perdavimus, perėmęs vieną kamuolį ir atlikęs bloką.
D. Sabonį 2016 m. NBA naujokų biržoje 11 šaukimu pasirinko Orlando „Magic“ klubas, tačiau čia pat jį išmainė Oklahoma Sičio „Thunder“. Prieš tai D. Sabonis žaidė NCAA, Gonzagos „Bulldogs“ klube.
2017 m. liepos 6 d. buvo iškeistas į Indianos ekipą.
Poliarinis klimatas

Poliarinis klimatas (arktinis klimatas ir antarktinis klimatas) – klimatas būdingas Žemės poliarinėms sritims: Arkčiai ir Antarkčiai. Būdinga ilga, žvarbi žiema, kurios metu Saulė iš viso nepateka (būna poliarinė naktis) bei trumpa, šalta vasara, kurios metu būna poliarinė diena.
Žiemą oro temperatūra dažnai nukrenta žemiau -40 °C, o vietomis Antarktidoje – beveik iki -90 °C. Arti ašigalių esančiose vietose vasarą išsilaiko neigiama temperatūra, o toliau nuo ašigalių, jūrų pakrantėse pakyla iki 2-3 °C. Žiemą dėl anticiklonų vyrauja giedri, ramūs orai. Vasara būna debesuota, vėjuota, dažnai tvyro rūkas. Metinis kritulių kiekis mažas (200–300 mm).
Ties poliarinio klimato juosta daugiausia laikosi amžini ledynai (tiek sausumos, tiek jūrų), o ledynų nedengiamose vietose – arktinės dykumos.
Į pietus ar į šiaurę (priklausomai nuo pusrutulio) nuo poliarinės klimato juostos eina subpoliarinė juosta, kuri yra veikiama vidutinių platumų klimato.
Birutė Kasperavičienė (1926)

Birutė Kasperavičienė (1926 m. gegužės 16 d. Liudvinavas – 1976 m. rugpjūčio 16 d. Vilnius) – Lietuvos urbanistė.

Biografija

1950 m. baigė miestų planavimą Kauno universitete. 1950–1961 m. Respublikinio planavimo ir projektavimo tresto architektė, 1961–1976 m. Miestų statybos projektavimo instituto projektų vyr. architektė.
Borgmanas

Turinys

Filmo pradžioje kunigas su dviem ginkluotais pagalbininkais miško slėptuvėje ieško pasislėpusio Borgmano ir šio pagalbininkų. 
Jiems pavyksta pabėgti ir Borgmanas atsiduria priemiesčio rajone, kur pasibeldžia į namus, prašydamas leisti jam nusimaudyti. Čia gyvena televizijos prodiuseris Ričardas su Marina, 3 vaikais ir tarnaite. Ričardas jo neįsileidžia, o kuomet Borgmanas pareiškia pažįstantis jo žmoną – šį dar ir sumuša. Gailėdama jo, Marina priima Borgmaną į vasarnamį ir pradeda juo rūpintis. Jos santykiai su vyru vis prastėja, o namuose pradeda dėtis keisti dalykai: Borgmanas atsikrato sodininko ir pats gauna jo darbą. Vėliau pasirodo ir jo pagalbininkai, kurie pradeda darbuotis sode, Ričardas netenka darbo, o vaikų auklės  Stinės vaikinas pasirodo esantis jį atleidusio viršininko sūnus. Gyvenimas šeimoje tampa nepakenčiamas ir Marina paprašo Borgmano, kad šis atsikratytų jos vyru...
Robert Capa

Karjera

Gimęs Austrijoje – Vengrijoje 1913 m. , R. Kapa turėjo palikti šalį 1932 m. kai buvo areštuotas už dalyvavimą protesto akcijose, nukreiptose prieš valdžios sprendimus. Ilgą laiką norėjęs būti rašytoju, atvykęs į Berlyną įsidarbino fotografu ir pamėgo menus. 1933 m. persikėlė iš Vokietijos į Prancūziją, nes į valdžią atėjus naciams išaugo žydų persekiojimas (Kapa buvo žydų kilmės). Prancūzijoje pasikeitė vardą iš Andrė Frydmano į Roberto Kapos tikėdamasis, kad toks vardas bus geriau įsimenamas bei skambės kaip amerikietiškas.

Ispanijos pilietinis karas

1936 m. išvykęs į Ispaniją, ten praleido trejus metus, fotografuodamas Ispanijos pilietinio karo baisumus. 1936 m. , publikavęs ką tik pašauto mirštančio kario Federico Borrell García nuotrauką, tapo žinomas visame pasaulyje. Ši nuotrauka dar ir šiandien vadinama kontroversiška, nes kilo nemažai ginčų dėl nušauto kario tapatybės. Didelė dalis Roberto Kapos nuotraukų buvo laikomos dingusiomis, tačiau buvo rastos Meksike 1990 m. Dingusi, o vėliau rasta kolekcija buvo perkelta į Nacionalinį fotografijos centrą, kurį Manhatene įkūrė jaunesnis R. Kapos brolis Kornelis Kapa.

Antrasis pasaulinis karas

Prieš pat Antrojo pasaulinio karo pradžią R. Kapa persikėlė iš Paryžiaus į Niujorką, tikėdamasis susirasti kitą darbą ir pabėgti nuo nacių persekiojimo. Iš pradžių bendradarbiavo su Collier‘s Weekly, tačiau buvo atleistas ir pradėjo darbą žurnale Life. 1943 m. fotografavo Neapolio bombardavimą. Žinomiausias R. Kapos darbas pasirodė 1944 m. birželio 6 d. (D – Day). Su savo dviem Contax II fotoaparatais jis padarė 106 fotografijas per pirmąsias invazijos valandas. Iš jų išliko tik 11 prastos kokybės nuotraukų, nes kitos buvo sugadintos ryškinant. Nors už nuotraukų kokybę buvo sugadintas jas ryškinęs Life darbuotojas, išspausdinus nuotraukas jų neryškumas buvo paaiškintas kaip autoriaus rankų drebėjimo rezultatas. 1947 m. keliavo į Sovietų Sąjungą su savo draugu rašytoju Džonu Šteinbeku (John Steinbeck). Fotografavo Maskvą, Kijevą, Tbilisį, Staliningrado griuvėsius. Šteinbeko reportažas buvo iliustruotas Kapos fotografijomis ir išspausdintas A Russian Journal. Tais pačiais metais Kapa kartu su kolegomis David "Chim" Seymour, William Vandivert, Henri Cartier-Bresson, and George Rodger įkūrė fotoagentūrą Magnum Photos, o 1951 m. tapo jos prezidentu.

Pirmasis Indokinijos karas

1950 m. Kapa keliavo į Japoniją, kur buvo organizuojama paroda. Life žurnalo vadovybės paprašytas jis keliavo į Rytų Aziją, kur Prancūzija aštuonerius metus kariavo Indokinijos kare. Nors buvo pasižadėjęs daugiau karų nebefotografuoti, Kapa pasiūlymo neatsakė. 1954 m. karo lauke užlipo ant minos ir mirė.

Palikimas

Užjūrio spaudos fotografijos klubas yra įsteigęs Roberto Kapos vardo auksinį medalį, kuris yra suteikiamas už geriausią nuotrauką, darytą užsienyje. Roberto Kapos nuotraukų negatyvai saugomi brolio įsteigtame muziejuje Manhatane.
Nekilnojamojo turto fondas

Nekilnojamojo turto fondai (angl. Real estate investment trust, REIT) – alternatyva tiesioginėms investicijoms į nekilnojamąjį turtą. Šių fondų valdytojai gali investuoti į nekilnojamojo turto objektus ir į hipotekos obligacijas. Nekilnojamojo turto fondų paskirtis yra tokia pati kaip kad ir investicinių fondų – suteikti smulkiesiems investuotojams priėjimą prie plataus pasirinkimo vertybinių popierių, pasinaudoti kompetetingų fondų valdytojų patirtimi ir investicinio portfelio diversifikacijos teikiama nauda.
Elnias vapitis

Biologija

Vapičiai kadaise gyveno beveik visoje Šiaurės Amerikoje ir rytinėje Eurazijos dalyje (į Ameriką pateko pleistocene, per Beringijos „tiltą“). Dabar dėl medžioklės, urbanizacijos, žmonių ūkinės veiklos jų gyvenamoji erdvė susitraukusi. Šiaurės Amerikoje vapičiai dabar sutinkami Uolinių kalnų pašlaitėse, Vakarų pakrantėje, pietinėje Kanados taigos dalyje, Didžiųjų ežerų baseine. Azijoje jie tebegyvena Mandžiūrijoje, centrinėje Kinijoje, šiaurės Mongolijoje, Užbaikalėje, Daūrijoje, Amūro baseine, rytų Kirgizijoje ir Kazachstane, vietomis Himalajų pašlaitėse. Įveisti Argentinoje, Čilėje, Australijoje, Naujojoje Zelandijoje.
Vapičio ūgis ties pečiais yra apie 150 cm (patelių – 130 cm) sveria priklausomai nuo porūšio tarp 170 iki 544 kg (suaugęs patinas ~40 % masyvesnis už patelę). Ragai auga tik patinams – jie užauga kiekvieną pavasarį, o žiemą numetami. Didžiausi ragai gali būti 1,2 m pločio ir sverti iki 18 kg. Kailis – įvairių atspalvių rudas, pauodegys ir papilvė balti.
Suaugę vapičiai laikosi tos pačios lyties gyvūnų bandomis, o poruojasi rujos metu. Tada patinai dėl patelių stoja į dvikovas ragais, kartais gali patirti sunkių sužalojimų. Rujos metu patinai skleidžia garsų, toli sklindantį baubimą.
Vapičiai gyvena miškų pakraščiuose, kalnuotose vietovėse, stepėse, prerijose. Kalnuose gyvenantys elniai pavasarį traukia į aukštikalnes, o rudenį į papėdes. Žiemą linkę laikytis labiau miškingose vietose.
Maitinasi daugiausia žole, kartais – lapais, ypač mėgsta tuopų ūglius. Vapičius medžioja kojotų gaujos, vilkai, pumos, rudieji ir juodieji lokiai, raudonieji vilkai, amūriniai tigrai, snieginiai leopardai, jauniklius kartais puola lūšys, šernai.

Kultūroje

Vietiniai Šiaurės Amerikos ir Azijos gyventojai nuo seno medžiojo vapičius, jų medžioklė tebevykdoma iki šiol. Vapičių mėsos gaminių siūloma kai kuriose parduotuvėse. Ragai naudojami įvairiems kaulo dirbiniams. Iš šių gyvūnų kailių būdavo gaminami indėnų būstai tipi, taip pat kailis naudotas drabužių, apavo, papuošalų gamybai. Indėnams, Azijos tautoms elnias buvo svarbus mitologinis, dvasinis simbolis, nuo seno vaizduotas uolų piešiniuose, raižiniuose.
Pavadinimas „vapitis“ kilęs iš indėnų šaunių wapiti bei kri waapiti, reiškiančių „baltas pasturgalis“. Amerikiečiai ir kanadiečiai šį gyvūną paprastai vadina elk – žodžiu, kuriuo senovės anglai vadindavo briedį. Rusijoje, kitur Azijoje šis elnias vadinamas maralu (nors rus. марал gali reikšti ir taurųjį elnią). Kašmyre šis elnias vadinamas hangulu (hindi हंगुल  = hangul), Tibete – šou.
Manangas

Gyventojai

Slėnio gyventojai yra manangbai, kurių kalba (manangų) priklauso tamanginėms kalboms. Dauguma jų išpažįsta Tibeto budizmą, Boną, vietinį šamanizmą. Kultūriškai artimi tibetiečiams ir kitoms gretimoms Aukštųjų Himalajų tautoms.