google/wiki40b huggingface dataset:
Manuilas I Komninas

Biografija

Kilęs iš Komninų dinastijos. Tėvas Jonas II Komninas, motina Irena Vengrė, jų ketvirtas sūnus.

Šeima

Žmonos Berta Zulcbach, Marija Antiochietė, vaikai Marija Komnina, Aleksijus II Komninas.

Valdymas

Pasižymėjo kovose su tiurkais seldžiukais, todėl 1143 m. tėvo pasirinktas įpėdiniu. Siekdamas atkurti imperijos didybę valdymo pradžioje labiau domėjosi Vakarų politika: sudaręs sąjungą su Venecija 1147–1149 m. kovojo su normanų vadu Sicilijos karaliumi Rodžeriu II, atsiėmė jo užimtą Kerkyros salą. 1155 m. įsiveržė į Sicilijos karalystę, bet 1156 m. prie Brindizio buvo sumuštas Rodžerio II įpėdinio Vilhelmo I. 1159 m. privertė kryžininkų įkurtos Jeruzalės karalystės karalių Balduiną III pripažinti Bizantijos viršenybę. 1167 m. prisijungė Dalmatiją, Kroatiją ir Bosniją, motinos gimtinėje Vengrijoje 1173 m. pasodino į sostą savo kandidatą. Aktyvi Manuilo I Komnino politika įvairiomis kryptimis atitraukė jo dėmesį nuo didėjančio tiurkų seldžiukų pavojaus. 1176 m. prie Miriokefalono (prie dab. Denizlis, Turkija) Manuilas I Komninas pralaimėjo seldžiukams; baigėsi Bizantijos pastangos atgauti visą Mažąją Aziją, imperija galutinai perėjo į gynybą.
Antanas Gimžauskas

Antanas Gimžauskas (1915 m. liepos 10 d. Kirdeikių k., Utenos raj. – 1979 m. balandžio 23 d. Vilniuje) – vargonininkas ir choro dirigentas.

Biografija

Muzikos pramoko iš kaimo muzikantų – senelio ir tėvo, vėliau mokėsi pas Salako vargonininką J. Stasiūną. Keletą metų vargonininkavo Kyburiuose. 1936 m. Kaune baigė vargonininkų kursus (dėst. Konradas Kaveckas, Aleksandras Kačanauskas, Jonas Bendorius). 1938–1940 m. vargonų ir dirigavimo mokėsi Kauno konservatorijoje pas Nikodemą Martinonį, dirbo „Dainos“ draugijos mišriojo choro chormeisteriu, dainavo vyrų kvartete. 1940–1941 m. Vilniaus muzikos mokykloje pas Juozą Bieliūną mokėsi dainuoti, buvo Lietuvos valstybinės filharmonijos ir Vilniaus operos trupės chorų artistas, M. K. Čiurliono meno ansamblio chormeisteris.
1944 m. kartu su Eduardu Pilypaičiu, Konradu Kavecku ir Jonu Bendoriumi atgaivino Lietuvos valstybinės filharmonijos mišrųjį chorą ir kurį laiką jam vadovavo. 1945 m. Vilniaus valstybiniame universitete suorganizavo studentų dainų ir šokių liaudies ansamblį. 1948–1951 m. buvo Lietuvos valstybinės konservatorijos choro studijos chormeisteris. 1950 m. eksternu išlaikė choro dirigavimo valstybinius egzaminus iš konservatorijos kurso.
1946–1959 m. – Lietuvos valstybinio radijo komiteto mišriojo vokalinio ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. 1959–1962 m. – Valstybinio radijo ir televizijos mišriojo vokalinio ansamblio Kaune meno vadovas ir vyr. dirigentas. Kaune subūrė chorvedžių vyrų chorą „Draugystė“, buvo Kauno Politechnikos instituto dainų ir šokių liaudies ansamblio „Nemunas“ chormeisteris.
1962–1975 m. – Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos komiteto mišriojo choro dirigentas ir chormeisteris. Konsultavo Ukmergės, Ignalinos, Tauragės rajonų ir Šiaulių miesto mėgėjų chorus, dalyvavo chorų ir vokalinių ansamblių apžiūrų bei konkursų vertinimo komisijose, buvo Kauno ir Vilniaus miestų dainų švenčių dirigentas, respublikinių (1955, 1960 m.) dainų švenčių vyr. dirigentas.
Parašė „Choristo bloknotą“ (1957 m.), spaudoje paskelbė keletą straipsnių ir chorų koncertų recenzijų, sudarė daugiau kaip 20 dainų rinkinių chorams: „Klasikų kūriniai chorams“ (1951 m., 1958 m., 1959 m.), „Iš rytų šalelės“ (1957 m.), „Ežerai toli“ (1959 m.), „Kur lygūs laukai“ (1959 m.), „Mūs Kauno marios“ (1960 m.), „Rinktinės dainos chorui“ (1964 m.), „O ant kalno, ant aukštojo“ (1968 m.) ir kt. Sukūrė originalių ir harmonizavo lietuvių liaudies dainų. 1954 m. suteiktas nusipelniusio artisto garbės vardas.
Šilutės Martyno Jankaus pagrindinė mokykla

Istorija

Šilutės 3-ioji vidurinė mokykla įsteigta 1974 m. 1994 m. mokyklai suteiktas Martyno Jankaus (1858–1946) vardas. Nuo 2001 m. pagrindinė mokykla.
Taro Aso

Biografija

Taro Aso gimė Iidzukoje, Fukuokoje. Jo tėvas, Takakichi Aso, buvo Aso Cemento kompanijos viršininkas ir artimas ekspremjero Kakuei Tanakos kolega, o motina – taip pat ekspremjero Šigeru Jošidos dukra. Aso taip pat yra Okubo Toshimichi proproanūkis, jo žmona yra ekspremjero Zenko Suzuki dukra, jaunesnioji sesuo Nobuko yra Mikasos princo Tomohito, imperatoriaus Akihito pusbrolio, žmona.
Aso baigė Politikos ir Ekonomikos fakultetą Gakušiuino universitete, tada studijavo Stanfordo universitete JAV, tačiau jas nutraukė tėvai, baimindamiesi, kad „jų sūnus gali tapti per daug amerikanizuotas“. Vėliau studijavo London School of Economics.
Aso praleido 2 metus dirbdamas deimantų kasykloje Siera Leonėje, kol, kilus pilietiniam karui, buvo priverstas grįžti į Japoniją. 1966 m. Aso įstojo į savo tėvo kompaniją, 1973–1979 m. buvo jos viršininku.
Dalyvavo 1976 m. vasaros olimpinėse žaidynėse šaudymo rungtyje, 1978 m. buvo Japonijos Jaunimo rūmų prezidentas.

Politinė karjera

Taro Aso 1979 m. buvo išrinktas į Atstovų rūmus ir nuo tada perrinktas 8 kartus.
Dėl kai kurių savo pasisakymų Taro Aso susilaukė daug kritikos iš Japonijos komunistų partijos, kuri 2008 m. rugsėjo 23 d. juos išspausdino savo laikraštyje Shimbun Akahata.

Asmeninis gyvenimas

Aso prisipažino esąs manga fanas nuo vaikystės. Būdamas Užsienio reikalų ministru 2007 m. įsteigė Tarptautinį manga apdovanojimą ne japonams manga dailininkams.
Ilmaras Blumbergas

Biografija

1958–1963 m. mokėsi Ruygos taikomųjų menų vidurinėje mokykloje. 1972 m. baigė Latvijos dailės akademiją. 1969–1985 m. Janio Rainio dailės teatro Rygoje dailininkas. Bendradarbiauja su Rygos pantomimos, Jaunimo, Rusų dramos, Nacionaliniu operos teatrais.

Kūryba

Grafikos („Pradžia“ 1978 m., ciklas „Tai tu esi“ 1982 m., „Susitikimų kelias“ I–IV 1985 m., miniatiūrų ciklas „Visi ir vienas“ 1986–199 m.), tapybos kūriniai daugiareikšmės semantikos, apibendrintų formų, gausu mistikos elementų, aliuzijų į literatūros tekstus. Iliustravo knygų (Imantas Zieduonis. Epifanijos, UNESCO prizas „Gražiausių pasaulio knygų“ konkurse 1996 m.). Parodose dalyvauja nuo 1962 m. Nuo 1974 m. surengė daugiau, kaip 40 individualių parodų, tarp jų Lietuvoje 1982 m. Pelnė daug tarptautinių apdovanojimų parodose.
Sukūrė novatoriškų, sąlygiškų scenovaizdžių. Jiems būdinga filos. simboliai, lakoniškos raiškos priemonės.
Jacques Pills

Jacques Pills (tikrasis vardas René Ducos; g. 1906 m. sausio 7 d. Tiulyje – m. 1970 m. rugsėjo 12 d. Paryžiuje) buvo prancūzų dainininkas ir aktorius.
1959 metais atlikėjas atstovavo Monakui 1959 m. „Eurovizijos“ konkurse su daina „Mon ami Pierrot“ (liet. Mano draugas Piero). Gavęs tik 1 tašką, šalies atstovas tarp 11 dalyvių užėmė paskutinę vietą. Beje, įdomus faktas, kad Jacques Pills dukra Jacqueline Boyer 1960 m. Eurovizijoje atstovavo Prancūzijai ir nugalėjo.
Jacques Pills buvo du kartus vedęs, tačiau abi santuokos baigėsi skyrybomis.
Opluango nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 553,00 km² plotą ir apima Amfoečomthongo (Amphoe Chom Thong), Amfoehoto (Amphoe Hot) ir Amfoemaečaemo (Amphoe Mae Chaem) apylinkėse, Thanonthongčajo (Thanon Thong Chai) kalnuose. Parko teritorijoje teka Maečamo (Mae Cham) upė.
Eurovizijos dainų konkursas 1976

Formatas

Dabartinė vertinimo sistema įdiegta nuo 1975 metų konkurso. Ta pati sistema buvo naudojama ir 1976 metais. Kiekvienai šaliai atstovaujantys komisijos nariai skiria 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ir 1 taškus dešimčiai geriausių dainų. Skirtingai nei šiandien, taškai nebuvo pateikti eilės tvarka (nuo 1 iki 12).

Dalyvaujančios šalys

Švedija, Malta ir Turkija pasitraukė iš konkurso sumažinant dalyvaujančių šalių skaičių iki aštuoniolikos. Austrija ir Graikija grįžo į konkursą.
Lichtenšteinas bandė debiutuoti konkurse, tačiau jie neturėjo savo transliavimo paslaugų, todėl šaliai nebuvo leista dalyvauti.

Sugrįžtantys atlikėjai

Keturi atlikėjai grįžo į 1976 m. konkursą. Fredi, kuris atstovavo Suomijai 1967 m., Sandra Reemer 1972 metais atstovavusi Nyderlandams, Šveicarijos atstovai Peter, Sue & Marc paskutinį kartą dalyvavo 1971 m. ir Norvegijos atstovė Anne-Karine Strøm, dalyvavusi 1974 metais.
Rūta (Tilžė)

Istorija

Įsteigta Vydūno ir L. Smalakytės iniciatyva. Išleido per 50 Vydūno knygų, leido žurnalus Jaunimas (1911–1914 m.), Naujovė (1915 m.) „Darbymetis“ (1921–1925 m.)
Balėstas

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. kaimas priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį kaimas buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. 1975-1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.
Zobielų senosios kapinės

Kapinės

Įrengtos Notės kairiajame krante, aukštumos viršūnėje, netaisyklingo stačiakampio plano, pailgos šiaurės vakarų–pietvakarių kryptimi, 33 x 20 m dydžio, apjuostos žemių pylimu, palei kurį auga lapuočiai medžiai.
Centrinėje dalyje stūkso nedidelė mūrinė, stačiakampė stačiasienė koplytėlė su dvišlaičiu mediniu stogeliu. Jos viduje pastatyta Švč. Mergelės Marijos skulptūra, sudėtos nuo kryžių nuimtos lieto metalo Nukryžiuotojo figūros.
Į vakarus ir rytus nuo koplytėlės guli trejetas išvirtusių medinių kryžių. 
Rytiniame pakraštyje pastatytas tipinis Plungės rajono kapinių anotacinis ženklas su užrašu: „ZOBIELŲ KAIMO / KAPINĖS“.
Teritorijos plotas – 0,06 ha.

Istorija

Kapinės veikė XVI a. – XX a. pr. Jose laidoti Zobielų gyventojai, daugiausia maro aukos, savižudžiai, nekrikštyti mirę kūdikiai, nuo užkrečiamų ligų mirę vaikai. 1948 m. palaidotas kaimynystėje, Rusiškėse per susišaudymą su MGB Platelių valsčiaus poskyrio stribais ir kareiviais žuvęs Žemaičių apygardos Kardo rinktinės Žygimanto (Platelių) kuopos partizanas Kazys Valinskas–Sultonas.
Mirusiems atminti buvo pastatyta medinė koplytėlė su šventųjų skulptūromis ir trejetas monumentalių kryžių. Mediniai kryžiai sunyko ir išvirto, o vietoje medinės koplytėlės XX a. II pusėje pastatyta mūrinė.
Seniau kaimo gyventojai kapinėse rinkdavosi per gegužines pamaldas pagerbti mirusiųjų.
Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis memorialinį vertingųjų savybių pobūdį.
XII pasaulio futbolo čempionatas

Atrankos varžybos

Atrankinėse varžybose dalyvavo 105 rinktinės.

Čempionai

Italija
Linas Šiukšta

Linas Šiukšta (g. 1963 m. Alytuje) – teisininkas, teisėjas.

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus m. 9-ąją vidurinę mokyklą, 1986 m. – Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultetą, įgijo teisininko kvalifikaciją.
Nuo 1986 m. liepos Vilniaus m. 3-ojo policijos komisariato VRM tardymo valdybos tardytojas, nuo 1989 m. gruodžio iki 1994 m. gruodžio Vilniaus miesto 1-ojo apylinkės teismo, nuo 1995 m. iki 1995 m. gegužės Vilniaus apygardos teismo, nuo 1995 m. birželio Lietuvos apeliacinio teismo teisėjas.
Moka lietuvių, rusų kalbas.
Betmidrašas

Betmidrašas (hebr. בית מדרש – mokymo namai) – Toros, Talmudo ir potalmudinės rabinistinės literatūros studijavimo vieta. Terminas pirmą kartą paminėtas Ben Siros Siracido knygoje (170 pr. m. e.).
Kaip manoma, betmidrašas egzistavo Antrosios šventyklos laikotarpiu, kai buvo plėtojamas žydų raštas ir kultūra. Tada betmidrašas dar nepriklausė sinagogai, o viduramžiais jau buvo sinagogoje ar šalia jos. Nuo tada pradėtas laikyti ir mokymo vieta, ir maldos namais.
Lietuvoje turėjo rabinistinės literatūros biblioteką. Betmidraše nakvodavo ješivos studentai bei vargingi keliauninkai. Vieni betmidrašai buvo išlaikomi bendruomenės, kiti – filantropų.
XXI amžiaus 1-as dešimtmetis

XXI amžiaus pirmasis dešimtmetis prasidėjo 2001 metais ir baigėsi 2010 metais.
Tūkstantmečiai: 1 tūkstantmetis – 2 tūkstantmetis – 3 tūkstantmetis
Amžiai: XIX amžius – XX amžius – XXI amžius
Dešimtmečiai: 6-as 7-as 8-as 9-as 10-as – 1-as – 2-as 3-as 4-as 5-as 6-as
Metai: 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010
Diskriminacija dėl amžiaus

Asmeninis gyvenimas

Paprastais diskriminacijos dėl amžiaus pavyzdžiais galėtų būti seno žmogaus nepriėmimas žaisti sporto žaidimų vien dėl amžiaus ar pasakymas paaugliui, kad jis negali vienas eiti į vakarėlį, nes yra per jaunas. Pasak Jungtinėje Karalystėje vykdytos apklausos, į senus žmones dažnai žiūrima kaip į draugiškus, bet ne negalinčius atlikti daugelio veiksmų, nekompetetingus. Tiek su senais, tiek su jaunais žmonėmis dažnai yra kalbama globėjiškai, labai garsiai ir/arba lėtai, naudojant paprastus ir trumpus sakinius, perdedant intonacijas. Tai gali sumenkinti jaunesnių bei vyresnių žmonių įnašą į visuomenę ir sustiprinti neigiamą stereotipą, kad tai yra priklausomi žmonės su mažesniu intelektu ir prastesniais fiziniais bei kognityviniais gebėjimais, nors taip yra ne visais atvejais.

Įdarbinimas

Diskriminaciją dėl amžiaus įdarbinant gali patirti bet kokio amžiaus žmogus. Dėl eidžizmo, kaip ir dėl rasizmo bei seksizmo, žmonėms gali būti mokama mažiau pinigų už tą patį darbą. Bet, priešingai seksizmui ir rasizmui, nelygius atlyginimus dėl amžiaus dažnai remia įstatymai. Pavyzdžiui, Jungtinėje Karalystėje ir JAV minimalus darbo užmokestis jauniems žmonėms yra mažesnis nei vyresniems. Be to, įstatymai dažnai nustato amžiaus ribą, nuo kurio yra leidžiama dirbti ir jauniems žmonėms gali būti taikomi didesni darbo apribojimai nei suaugusiems.
Diskriminacija dėl amžiaus įdarbinant gali būti ir subtilesnė. Darbdaviai gali būti mažiau linkę į darbą priimti jaunus žmones dėl jauniems žmonėms priskiriamų stereotipų. Jaunoms moterims gali būti sunkiau įsidarbinti dėl galimybės, kad jos turės periodiškai palikti darbą dėl gimsiančių vaikų. Vyresniems žmonėms gali būti sunkiau įsidarbinti dėl artėjančios pensijos: darbdaviai gali nenorėti priimti į darbą ir apmokyti žmogaus, kuris po kelerių metų išeis į pensiją. Pasak JAV ekonomikos profesorės Joanos Lehej (angl. Joanna Lahey), įmonės yra daugiau nei keturiasdešimčia procentų labiau linkusios imti interviu iš jaunesnio į darbą pasisiūliusio žmogaus, negu iš vyresnio.

Sveikatos apsauga

Yra nemažai požymių, kad seni žmonės yra diskriminuojami sveikatos apsaugos reikaluose. Pasak tyrimų, gydytojai dažnai mažiau rūpinasi senesnių žmonių sveikatos problemomis. Tai pasireiškia ir bendravime su pacientais. Seni žmonės yra rečiau tikrinami, ar neserga vėžiu, todėl yra mažiau tikėtina, kad jiems ši arba kitos ligos bus nustatytos ankstyvoje stadijoje. Diagnozavus ligą, seniems žmonėms yra rečiau atliekamos visos reikiamos procedūros nei jauniems. Manoma, jog taip yra dėl stereotipo, kad su amžiumi sveikata turi blogėti ir todėl nėra prasmės stengtis užkirsti tam kelio. Tiesa, kai kuriais atvejais sprendimas negydyti seno žmogaus ligos yra teisinamas gydytojų baime, kad senesni žmonės nėra pakankamai fiziškai stiprūs, kad išgyventų gydymą arba operaciją.
Vincas Jasiukevičius (1915)

Vincas Jasiukevičius (1915 m. rugsėjo 20 d. Jurgežeriai, Kalvarijos valsčius – 1991 m. sausio 7 d. Kaunas) – Lietuvos statybinių medžiagų technologas, technikos mokslų kandidatas.

Biografija

1946 m. baigęs Kauno universitetą jame (nuo 1950 m. Kauno politechnikos institutas, nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) iki mirties dėstė. 1958 m. technikos mokslų kandidatas, nuo 1961 m. docentas. 1946–1955 m. dar ir Geologijos ir geografijos instituto Mineralinių žaliavų sektoriaus vadovas. 1972 m. išradimo autorius.
Šišapangma

Šišapangma - keturiolikas pagal aukštį pasaulio kalnas. Kalnas yra Tibete, priklauso Himalajų kalnynui. Kalno aukštis - 8027 m.
Nors Šišapangma yra žemiausias iš keturiolikos aukštesnių nei 8000 m kalnų, į jį pirmą kartą įkopta vėliau nei į bet kurią kitą šios grupės viršūnę. Pirmieji tai 1964 m. gegužės 2 d. padarė Kinijos alpinistai. Pirmuoju lietuviu įkopusiu į Šišapangmą 2004 m. tapo Mindaugas Leskauskas.
Puerto Chimenesas

Istorija

Seniau Puerto Chimenesas buvo svarbus kalnakasybos ir miškų kirtimo centras, bet vėliau pradėtas vystyti turizmas.
AB Sparta

1918–1940 m.

Tarpukario metais, 1918–1940 m., Lietuvoje plėtėsi tekstilės ir trikotažo pramonė. Šiuo laikotarpiu buvo įkurtas dar ir dabar veikiantis kojinių mezgimo fabrikas.
1918 m. viduryje atidarytos privačios kojinių dirbtuvės pavadinimu „Vilniaus karūna“. Vilniaus pakraštyje įsikūrusiame ceche kojines mezgė ir kitus darbus atlikdavo vienuolika moterų ir paauglių. Darbai buvo atliekami rankinėmis mezgimo mašinomis.

1940–1990 m.

1940 m. Lietuvą okupavus TSRS, fabrikas „Vilniaus karūna“ nacionalizuotas.
1945 m. rugpjūčio mėnesį prijungtas trikotažo fabrikas „Avangardas“. Įmonė pavadinta „Sparta“ pagal lietuvišką daiktavardį, reiškiantį tempą. Tais metais „Sparta“ pagamino 71 tūkstantį porų kojinių ir 101 tūkstantį vienetų trikotažo.
1955 m. pastatytas naujas dažymo cechas ir „Spartos“ gamybiniai plotai išaugo iki 6100 kvadratinių metrų.
1963 m. fabrikas pagamino 10 milijonų porų kojinių.
1965 m. pradėtas eksploatuoti naujas gamybos korpusas, kuris per metus pagamino 20 milijonų porų kojinių. 3,5 karto padidėjo automatinių kojinių mezgimo mašinų.
1968 m. „Spartoje“ pradėjo dirbti dabartinis generalinis direktorius Zenonas Janavičius.
1985 m. Šalčininkų rajone pastatytas trikotažo siuvimo cecho filialas. 1989 m. šis cechas pasiuvo 1830 tūkstančių vienetų apatinio trikotažo. Dirbančiųjų skaičius 118 žmonių. 1989 m. fabrikas „Sparta“ pagamino 31,76 milijonų porų kojinių. Naudojo apie 70 skirtingų dizainų. Fabrike dirbo apie 2000 žmonių.
1990 m. kojinių gamybos rodikliai išliko panašūs: virš 31 milijono porų kojinių per metus. Vidutinis darbo užmokestis buvo 210 rublių.

Nuo 1990 m.

1991 m. pripažinus Lietuvos nepriklausomybę ir prasidėjus privatizacijai buvo išrinkta stebėtojų taryba, o toliau ir generalinis direktorius – Zenonas Janavičius, kuris vadovauja iki šiol. Fabrikas pradėjo dirbti su naujais mechaniniais čekiškais įrengimais.
1992–1997 m. „Sparta“ pradėjo dirbti kartu su švedų ir danų kompanijomis, kurios prisidėjo prie gamybos technologijų tobulinimo. Kompiuterizuoti gamybiniai procesai, pradėta dirbti su itališkais ir japoniškais įrengimais.
1996 m. „Sparta“ tapo olimpinės komandos rėmėjais, komandai numegzti sportiniai kostiumai.
1998 m. sumažėjo eksportas į Rusiją, padidėjo eksportas į Vakarų šalis.
2013 m. pakeistas įmonės logotipas.
2015 m. pagaminta 3,4 milijonų porų kojinių, iš jų eksportuota 55 % kojinių, o Lietuvoje parduota 1,6 milijonų porų. Trikotažo ceche pasiūta 139 tūkst. vienetai trikotažo gaminių. 2015 m. gruodžio 31 d. įmonėje dirbo 161 žmogus.
2016 m. „Sparta“ buvo viena iš lyderiaujančių ir didžiausių kojinių gamintojų Baltijos šalyse. Kojinių mezgimo ceche veikė apie 140 kojinių mezgimo automatų. Iš viso bendrovės patalpų plotas apie 18000 kvadratinių metrų, gamyboje naudojama apie 11000 kvadratinių metrų.
Sidabrinė gervė 2015

Nominacijos

Aštuntuosiuose apdovanojimuose į daugiausiai nominacijų pretendavo režisierės Alantės Kavaitės filmas „Sangailės vasara“. Jis buvo nominuotas šešiose kategorijose. Nežymiai atsiliko ir režisierės Giedrės Žickytės filmas „Meistras ir Tatjana“ – nominuotas penkiose nominacijose. Trečioje vietoje pagal nominacijų skaičių – trijose kategorijose kovojęs Simono Aškelavičiaus ir Ričardo Marcinkaus filmas „Traukinio apiplėšimas, kurį įvykdė Saulius ir Paulius“.

Nominantų pusryčiai

2015 m. apdovanojimus „Sidabrinė gervė“ rengianti Lietuvių kino akademija (LiKA) nusprendė dėmesio skirti visiems nominuotiems kino kūrėjams. Todėl ir buvo sumanyti pirmieji šalyje „Nominantų pusryčiai“. Jų metu pagerbti visi, pretenduojantys gauti statulėlę, nes ir būti nominuotu tai – kino bendruomenės pripažinimas ir didelė garbė. Į pirmuosius nominantų pusryčius pakviesti visi aštuntiesiems apdovanojimams „Sidabrinė gervė“ nominuoti kūrėjai, Vertinimo ir atrankos komisijos išskirti iš 49 šiais metais pateiktų paraiškų.
Dombrova Šatankai

Istorija

Nuo XIX a. pabaigos kaimas priklausė Dombrovos bajorkaimiui, Šepetovo valsčiui, Dombrova Vielkos parapijai. 1827 m. kaime buvo 98 namai ir 60 gyventojų. 1921 m. kaime buvo 7 namai ir 63 gyventojai, iš kurių 31 vyrai ir 32 moterys.
Sadistų sindikatas

Turinys

Buvęs policininkas Rembo po keleto metų pertraukos vėl pasirodo mieste. Jo draugas, taip pat policininkas, tiriantis vaiko pagrobimo bylą, mėgina jį įkalbinti vėl grįžti į tarnybą, bet Rembo atsisako. Po kurio laiko, pasikėsinimo metu, draugas žūna ir Rembo, peržengdamas leistinus policijos metodus, pradeda savo tyrimą. Jis išsiaiškina, kad pagrobtasis berniukas tapo dviejų konkuruojančių šeimų įkaitu ir pirmiausia Rembo nusprendžia rasti jį, o tada – susidoroti su draugo žudikais...
Šiaurės pašvaistė (knyga)

Siužetas

Knygoje pasakojama Oksforde augančios vienuolikametės našlaitės Lairos istorija. Pasaulis, kuriame gyvena Laira, labai panašus į mūsų – ir vis dėlto tai kitas pasaulis, kuriame žmogaus siela turi pavidalą ir gyvena greta, kuriame nėra automobilių ir kompiuterių, kuriame apstu fantastinių būtybių ir stebuklų. Mergaitės gyvenimas nelauktai pasikeičia, kai ji netyčia tampa pasikėsinimo į savo dėdę, galingąjį lordą Asrielį liudininke. Tuo pat metu mieste paslaptingai pradeda dingti vaikai, ir Laira, norėdama atskleisti šią kraupią paslaptį, leidžiasi į pilną nuotykių ir pavojų kelionę. Visi ženklai rodo į šiaurę, kur ledynuose karaliauja šarvuotieji lokiai, padangę valdo skraidančios raganos, o grupelė mokslininkų slapčiomis vykdo kraupius eksperimentus.
Kęstutis Jakštas

Kęstutis Jakštas (g. 1965 m. Kaune) – Lietuvos aktorius ir režisierius.

Biografija

1980 m. baigė Kauno J. Naujalio vidurinę meno mokyklą. Įstojo į Kauno J. Gruodžio muzikos technikumą ir 1985 m. baigė dvi specialybes – triūbą ir operinį dainavimą.
1985–1986 m. dainavo Kauno valstybinės filharmonijos chore (vad. Petras Bingelis). Tais pačiais metais įstojo į Valstybinę konservatoriją, solinio dainavimo specialybę pas profesorių E. Kaniavą. Šios studijos truko vienerius metus, nes 1987 m. pasirinko kitą tos pačios konservatorijos fakultetą ir pradėjo studijuoti aktoriaus meistriškumo specialybę pas režisierę D. Tamulevičiūtę (kurso pedagogai buvo ir kiti žinomi teatro veikėjai – A. Latėnas, Remigijus Vilkaitis). 1991 m. įgijo aktoriaus diplomą.
1990 m. stažavosi Džiuliardo menų akademijoje Niujorke, JAV. Grįžęs į Lietuvą, pradėjo dirbti „Šiaurės Atėnų“ teatre. Nuo 1996 m. dirba Valstybiniame jaunimo teatre ir „Meno forte“. Nuo 2010 m. – Kauno muzikinio teatro vyriausiasis režisierius.
2003–2005 m. studijavo Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje teatro ir kino fakultete, teatro režisūros magistratūroje. Kurso vadovas prof. Jonas Vaitkus.
Antroji žmona (filmas)

Turinys

Šeštojo dešimtmečio Italija. Ana, vieniša motina, auginanti mažametę dukterį Santiną, išteka už vyresnio sunkvežimio vairuotojo Fosko, turinčio 16-metį sūnų Livijų. Mokykloje besimokantis vaikinas netrunka įsimylėti savo pamotės, nekreipdamas dėmesio į aplink besisukančią bendraamžes.
Po kurio laiko Fosko suimamas, apkaltinus jį su draugais plėšiant apleistus kapus. Tėvui atsidūrus kalėjime, tarp Livijo ir Anos užsimezga laimingos pabaigos negalintis turėti romanas, apie kurį jis sužino atsidūręs laisvėje. Filmo pabaigoje, praėjus keliolikai metų, Livijus veda Santiną...
Krišjānis Zviedris

Karjera

2019 m. buvo paskolintas FK Atlantas Klaipėda. 
Sužaidė pirmą sezono pusę ir A lygoje pasirodė šešis kartus. Per tą laiką praleido 11 įvarčių. Kartą vartus išlaikė sausus.
Netikroji garstytė

Literatūra

Lietuvos dieniniai drugiai, Povilas Ivinskis, Jonas Augustauskas, Kaunas, LUTUTĖ, 2004, ISBN 9955-575-41-7, p. 86
Andrėjus Michailovičius Kurbskis

Biografija

Kilęs iš Jaroslavlio kunigaikščių šakos, pagal giminės legendą siejamos su Kurbos kaimu. Livonijos karo metu buvo paskirtas kariuomenės vadu. Prasidėjus caro susidorojimams su garsiomis giminėmis, kartu su artimais rėmėjais (pavyzdžiui, Petras Kozlovas, Kozielų-Poklevskių giminės pradininkas) perėjo į LDK pusę.
Garganas

Lankytini objektai

Gargano pajūryje daug gerų paplūdimių ir kurortų. Vieste, Peskiči ir Matinata yra pasaulyje garsūs kurortai. Lesinos ir Varano drūskingi ežerai yra šiaurinėje Gargano dalyje. Gargano kalne yra seniausia Vakarų Europoje šventovė, skirta Arkangelui Mykolui, Monte Sant’Angelo sul Gargano.

Literatūroje

Frederic Lenoir ir Violette Cabesos romane „Angelo pažadas“ pagrindinė veikėja Žoana apsilanko Gargano kalno šventovėje.