google/wiki40b huggingface dataset:
Mosėdžio pilkapiai

Pilkapiai

Įrengti pakilesnėje slėnio  vietoje, kurios šiaurės pusėje stūkso 5 rekonstruotų pilkapių sampilai. Jų skersmuo 7–10 m, aukštis iki 1 metro. Aplinkui pilkapius auga jauni medeliai, o į rytus stovi anotacinis ženklas. 
1988 m. pilkapiai paskelbti vietinės reikšmės archeologijos paminklu, 1997 m. įrašyti į nekilnojamųjų kultūros vertybių registro archeologinių vietų sąrašą, 2005 m. pripažinti valstybės saugoma kultūros vertybe.
Teritorijos plotas 17 880 m².

Tyrimai

1959 m. išaiškino, o 1960 m. topografinę nuotrauką darė Ignas Jablonskis. 1987 m. žvalgė Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (vadovas Bronius Dakanis), 2016 m. – Kultūros paveldo centras (Arūnas Strazdas, Jonas Balčiūnas, Algirdas Skrupskelis).
1960 m. užfiksuoti 8 pilkapiai, kurių skersmuo 7–18 m, aukštis – 80 cm. 1972 m. Mosėdžio kolūkis 3 pilkapius sunaikino, o kitų sampilus nuardė. Jų vietoje I. Jablonskis rado lipdytos keramikos ir degintinių kaulų. Padedant gydytojui Vaclovui Intui pilkapyno ardymas buvo sustabdytas, o 1973 m. Kretingos kraštotyros muziejus atliko tyrimus (vadovas I. Jablonskis). 
1973 m. ištirtas 120 m² plotas, kuriame aptikti 6 degintiniai žmonių kapai, surinkta lipdytų puodų šukių lygiu bei brūkšniuotu paviršiumi. Nustatyta, kad pilkapių pagrindai ir tarpai tarp pilkapių buvo išgrįsti akmenimis, o sudegintų mirusiųjų palaikai laidoti ant grindinio arba po juo iškastose duobelėse, suberiant juos į krūveles arba lipdytas urnas. Kapas aplinkui buvo apdedamas gulsčiais arba statmenais akmenimis, o virš jo sukraunamas akmenų sampilas.
Ištirti kapai datuojami V–IV a. prieš m. e. Suardytoje dalyje rasta I tūkstantmečio pr. m. e. degintinių kapų liekanų. 
Po tyrimų penki pilkapiai rekonstruoti.
Rusnė (upė)

Pavadinimo kilmė

Upėvardį bandoma kildinti iš žodžio rusnoti („lėtai tekėti, sruventi“).

Legenda

Pasakojama, kad kadaise Rusnė buvo mylimiausia Nemuno dukra. Bet ją įsimylėjo Bangpūčio sūnus Vakaris. Vieną tylų vakarą jis atskriejo prie Nemuno ir ėmė pasakoti apie savo meilę jo dukrai, prašė jos rankos. Tačiau Nemunas tylėjo – jį apėmė gėla vien pamanius, kad teks skirtis su mylima dukrele. Tada pirmą audringą naktį Vakaris slapta išsivežė Rusnę į savo tėvo Bangpūčio namus. Nemunas ilgai neatleido Vakariui, pyko ir ant dukters. Tačiau tik sulaukęs anūkų – Atmatos, Skirvytės, Pakalnės, Vorusnės, Vytinės – vėl nušvito džiaugsmu. Taip aiškinami Nemuno deltos upelių vardai.
Trasa Long Beach

Istorija

Trasa sudaryta iš miesto galtvių. Joje nuo 1976 iki 1983 vyko F1 lenktynės. Įdomus faktas – nei vienam lenktynininkui nepavyko joje laimėti daugiau nei vieną kartą.

Adresas

Long Beach

USA
Galaktikos kovos

Siužetas

„Galaktikos kovos“ pasakoja apie Dvylikos Kobolo kolonijų gyventojų kelionę ieškant Žemės po branduolinės sailonų atakos. Išgyvenusiems žmonėms vadovauja kolonijų prezidentė Laura Roslin ir kovinio erdvėlaivio „Galaktika“ kapitonas Viljamas Adamas. Vis patirdami juos persekiojančių priešų užpuolimus, paskutiniai išlikę gyvi Dvylikos kolonijų atstovai keliauja po galaktikas, bandydami surasti prieš daugybę metų atsiskyrusią tryliktą koloniją - Žemę.
2-oji raitelių armija

Kovinė veikla

1920 m. liepos 26 d. 2-oji raitelių armija, nežiūrint į arklių, ginkluotės ir įrangos stygių (joje tada buvo apie 4800 kardų, 600 durtuvų, 55 pabūklai, 16 šarvuotųjų automobilių), susikovė su Vrangelio kariuomene ir, palaikydama viena kitą su 13-ąja armija, atstūmė ją nuo Aleksandrovsko miesto. Rugpjūčio mėnesį kovėsi Šiaurės Taurijoje, o rugpjūčio pabaigoje prasiveržė į priešo užnugarį ir atliko 220 km reidą iki Kachovkos placdarmo.
Rugsėjo mėnesį išvesta į rezervą ir papildyta. Spalio mėnesį kovėsi dešiniajame Dniepro krante su Vrangelio kariuomene ir kartu su 6-ąja armija smogė smūgį generolo I. Barbovičiaus raitelių korpusui.
Naktį į spalio 26 d. (2 dienos prieš Pietų frontui pradedant puolimą Šiaurės Taurijoje) armija forsavo Dnieprą piečiau Nikopolio ir užėmė placdarmą, kurį gynė, o po to smogė link Didžiosios ir Mažosios Belozerkų, kas padėjo sutriuškinti Vrangelio kariuomenę. Dalyvavo Perekopo-Čongaro operacijoje – lapkričio 11 d. buvo įvesta į pralaužą baltųjų gynyboje, sumušė Barbovičiaus kavaleriją ir persekiojo su mūšiais besitraukiančius baltųjų dalinius. Lapkričio 12 užėmė Džankojų, o 13 d. – Simferopolį.
1920 m. gruodžio 6 d. 2-oji raitelių armija buvo performuota į 2-ąjį raitelių korpusą.
Life On the Murder Scene (albumas)

„Life On the Murder Scene“ – My Chemical Romance gyvo garso albumas. Jį sudaro vienas CD ir du DVD diskai. Išleistas 2006-ųjų kovo 21 d. Albume atspindėta grupės muzikinė istorija nuo sūsikūrimo 2002-aisiais iki šių dienų.
Algimantas Merkevičius (1933)

Biografija

1954 m. baigė Vilkaviškio rajono Pilviškių vidurinę mokyklą. 1955 m. įstojo ir 1960 m. baigė istorijos specialybę Vilniaus universiteto Istorijos fakultete.
1959–1960 m. dirbo Vilniaus miesto kraštotyros muziejuje. 1960–1993 m. Lietuvos Mokslų akademijos Istorijos instituto jaunesnysis mokslinis bendradarbiu. 1993–1996 m. Pilių tyrimo centro „Lietuvos pilys“ archeologas–specialistas. Nuo 1997 m. pensijoje.  Lietuvos archeologijos draugijos narys.
Leniniečių balsas

Leniniečių balsas – Skaudvilės rajono laikraštis, leistas nuo 1951 m. vasario 13 d. iki 1962 m. balandžio 21 d. Skaudvilėje.

Istorija

LKP Skaudvilės rajono komiteto ir Darbo žmonių deputatų tarybos leidinys, ėjęs du kartus per savaitę, 1951–1952 m. – vienąkart-dukart per savaitę. Spausdino laikraščio spaustuvė, kuri 1960 m. prijungta prie Tauragės spaustuvės. Tiražas 1951 m. – 1000 egz., 1962 m. – 4234 egz. 
Laikraštis uždarytas Skaudvilės rajono teritoriją priskyrus Tauragės rajonui. Teritorijoje platintas Tauragės rajono laikraštis „Tarybinis žodis“, nuo 1962 m. – „Leniniečių balsas“.
Strelniekai

Aplinkinės gyvenvietės

Nemunėlio Radviliškis – 12 km
Ruobežiai – 4,8 km
BIRŽAI – 21 km
Gerkiai – 0,8 km
Slimaniškiai – 1,5 km
Pročiūnai (Šiauliai)

Istorija

1941–1944 m. hitlerininkai kaimo pietvakariniame pakraštyje esančiame Pročiūnų miškelyje laidojo Šiaulių kalėjime sušaudytus pasipriešinimo dalyvius. Kaimo dalį 1950 m. užėmė rusų kariuomenė, kai buvo statomas naujasis Zoknių aerodromas. Vėliau iškeldinti ir kiti gyventojai. 1950–1991 m. kaimo žemė priklausė kolūkiui „Didysis spalis“. Grąžinus žemę buvusiems savininkams kaimas atsigauna. Kaimo šiauriniu pakraščiu tiesiamas magistralinis kelias A9 Panevėžys–Šiauliai.

Aplinkinės gyvenvietės

Bertužiai – 2 km 
ŠIAULIAI – 8 km
KAIRIAI – 2 km
Zoknių aerodromas – 0,5 km
Vėgėliai – 2 km
Kirbaičiai – 2 km
Gudeliai – 2,5 km
Pjavė

Mūšiai prie Pjavės

Napoleono karų metu 1809 m. prie Pjavės upės įvyko mūšis tarp prancūzų-italų ir austrų kariuomenių.
Šešiasdešimt šeši (kortų žaidimas)

„Šešiasdešimt šeši“ – kortų žaidimas.

Eiga

Dalijantysis padalija kiekvienam žaidėjui po 6 kortas (tris kartus po dvi). Iš likusių kortų viena padedama atversta ant stalo, o kitos, kurios vadinamos uždaruoju fondu, užverstos padedamos ant jos taip, kad atverstoji būtų šiek tiek išlindusi, t. y. matoma. Atverstoji korta rodo kozirių spalvą (rūšį). Žaidimą pradeda dalijusiojo kairėje sėdintis žaidėjas. Jis deda ant stalo bet kokią kortą pasirinktinai (dar sakoma „puola“). Kiti žaidėjai (iš eilės pagal laikrodžio rodyklę arba, kitaip sakant, iš kairės paskutiniam ėjusiam) irgi deda po bet kokią norimą kortą, tikėdamiesi nukirsti. Kirtį paima ir už jį taškus gauna stipriausią kortą padėjęs žaidėjas. Bet kokią kortą, išskyrus kozirį, galima nukirsti koziriu. Kozirį galima nukirsti tik didesniu koziriu. Žaidėjas, kuris paima kirtį, pasiima apatine kortą nuo uždarojo fondo, o po jo – paeiliui ir kiti du (ar vienas, jei žaidžiama dviese)žaidėjai. Paėmęs kirtį žaidėjas daro naują ėjimą ir t. t.
Kai kortų fonde nebelieka kortų, žaidėjai privalo dėti tokios pat rūšies kortas, kaip padėjo puolantysis. Jei tokios rūšies kortos žaidėjas neturi, jis privalo dėti kozirį, jeigu ir jo neturi – bet kokią kortą.
Jeigu puolantysis turi kozirių devynakę (žemiausią kozirį), o kortų fonde dar likę kortų, jis turi išskirtinę teisę pasikeisti kozirių devynakę korta, esančia kortų fondo apačioje ir žyminčia kozirių rūšį. Šiuo atveju devynakė padedama vietoje paimtos kortos. keisti galima tik tada, kai žaidėjas yra paėmęs bent vieną kirtį.

Pabaiga

paprastai nukirstosios kortos dedamos užverstos ant stalo, ir jų žiūrėti iki padalijimo pabaigos negalima. Kiekvienas žaidėjas privalo mintyse skaičiuoti surinktus taškus. Žaidimą laimi žaidėjas, pirmas surinkęs 66 taškus. Tokiu atveju jis skelbia „Gana!“ ir žaidimas baigiamas. jeigu paaiškėja, kad žaidėjas apsiriko, ir 66 taškų dar nesurinko, jis pralaimi.
Jei žaidėjams išmetus visas kortas, niekas nesurenka 66 taškų, laimi žaidėjas, paėmęs paskutinį kirtį.
Paprastai žaidėjų laimėjimams skaičiuoti naudojamos aštuonakės. Kiekvienas žaidėjas pasiima po aštuonakę ir bet kokią kitą kortą aštuonakės akims uždengti. Laimėjęs žaidėjas savo aštuonakėje užsidengia vieną akį. Jei kiti žaidėjai, susumavus jų visų taškus, nesurinko 33 taškų (pusės nuo 66), tai laimėjęs žaidėjas užsidengia dvi akis ant savo aštuonakės. Ir jeigu pralaimėję žaidėjai nepaėmė nei vieno kirčio, tada lamėjusysis užsidengia tris akis ant savo aštuonakės. Pirmas užsidengęs visas akis ant savo aštuonakės laimi žaidimo partiją. Tuo atveju, kai žaidėjas skelbia žaidimo pabaigą, bet paaiškėja, kad jis 66 taškų nesurinko, abu varžovai (žaidžiant trise) užsidengia po vieną akį ant savo aštuonakių.
Jeigu žaidėjas, kurio eilė daryti ėjimą, mano, kad jis turimomis rankoje kortomis gali paimti visus likusius kirčius, jis turi teisę užversti kozirius rodančiąją kortą. Tokiu atveju jis privalo paimti likusius kirčius, o kortos iš uždarojo fondo neimamos, žaidžiama taip, kaip tuo atveju, kai šis fondas baigiasi, t. y. privaloma į kirtį dėti paeitos spalvos kortą arba koziriuoti neturint.
Nišitokijas

Istorija

Miestas įkurtas 2001 m. sausio 21 d., sujungus Hojos ir Tanašio miestus.

Geografija

Nišitokijas ribojasi su Nerima rytuose, Kodaira vakaruose, Koganėjumi ir Musašinu pietuose, Niidza šiaurėje ir Higašikurume šiaurės vakaruose.

Simboliai

Oficiali miesto gėlė – azalija, saulėgrąža, kosmėja ir narcizas, medis – japoninis skirpstulas ir gausiažiedė sedula.
Zoma Baitler

Biografija

Zoma Baitleris gimė Kaune, Šančiuose. Jis studijavo pas Lietuvos dailininką Paulą Kaufmaną, dirbo žydų Amatų ir žemės ūkio bendrijoje. 1927 m. jis persikėlė į Montevidėjų, kur pradėjo studijuoti tapybą ir meno filosofiją meno pas Urugvajaus menininką Choakiną Toresą Garsiją. Tarp 1949 ir 1963 m. keliavo po Europą, studijavo tapybą. 1959 metais jis buvo paskirtas Urugvajaus meno komisijos nariu, o 1963 ir 1964 m. dirbo kultūros atašė Urugvajaus diplomatinėje atstovybėje Izraelyje.
Zomos Baitlerio darbai eksponuojami Nacionaliniame dailės muziejuje ir Juan Manuel Blanes muziejuje Montevidėjuje, Nacionaliniame muziejuje Jeruzalėje, Montevidėjaus muziejuje (Minesota) ir kelete meno muziejų Niujorke.
Kuokštinė grifolė

Išvaizda

Vaisiakūniai dideli, 20-50 cm skersmens ir tiek pat aukščio, sudaryti iš daugybės smulkių, netaisyklingų, banguotų, suplaišiojusiais kraštais, atsišakojusių iš bendro koto, pusiau vėduokliškų, 4 -10 cm skersmens, kepurėlių. Kepurėlės tamprios, iki 1 cm storio, banguotais kraštais, koncentriškai raukšlėtos, gelsvai pilkos, senesnės – pilkai rudos spalvos. Viršutinė kepurėlės pusė plaušuota, susiraukšlėjusi, kreminė, ochrinė ruda arba pilkai ruda, su smulkiais baltos spalvos vamzdeliais. Kotas baltas, plikas, šakotas, 1,5-3 cm ilgio. Trama balta, plaušinga, malonaus grybų kvapo, kartoko skonio. Sporos taškuotos (jų masė balta), 5-7x4-5 μm. Sendamos kepurėlės paruduoja. Grybai dideli, kartais sveria iki 20 kg.

Augavietė

Šis grybas auga, mišriuose su ąžuolais miškuose, daugiausia prie senesnių ąžuolų kamienų arba kelmų, pievose su senais ąžuolais ir parkuose (dažniausiai šiaurinėje medžių pusėje). Lietuvoje rastas augantis tik ant ąžuolų, kitose Europos šalyse aptinkamas ir ant kitų lapuočių.
Sezonas: rugpjūtis – rugsėjis
 Kuokštinės grifolės nuotraukų galerija
Sviestamušė

Sviestamušė (kitaip muštuvis, muštokė) – medinis indas sviestui mušti.
Lietuvoje paplitę tokie muštuviai: visur naudotas cilindrinis, į viršų siaurėjantis, iš šulelių sukaltas muštuvis, uždengiamas dangteliu. Per dangtelio skylę prakišamas kotas su kryžiokėliu apačioje – šis įtaisas kilnojamas aukštyn žemyn, ir taip mušamas sviestas. Taip pat naudoti dėželiniai muštuviai – tai rėmas su statinaite, į kurią įtaisoma rankena su sparneliais viduje: sukant rankeną statinėje sukasi rankena ir plaka sviestą. Pastarojo pobūdžio muštuviai XIX a.–XX a. pr. paplito iš dvarų ir stambių ūkių.
Brujah

Brujah (tariama bruha) yra fiktyvus vampyrų klanas vaidmenų žaidimuose Vampire: The Masquerade ir Vampire: The Dark Ages.
Senovėje tai buvo filosofų, karių ir atletų klanas, tačiau po Ventrue inicijuoto Kartaginos nukariavimo jis smuko. Šiais laikais Brujah žinomi savo polinkiu į anarchizmą ir sunkiai valdomu temperamentu. Karštakošiškumas yra jų klano silpnybė.
Brujah priklauso Camarilla sektai. Nors ir nesutaria su jos lyderiais Ventrue, Sabbatas jiems atrodo dar blogesnė alternatyva.
Alfonsas Pulokas

Biografija

Gimė devynių vaikų šeimoje.1959–1963 m. mokėsi Parijos pradžios mokykloje, 1963–1967 m. Krikštėnų aštuonmetėje mokykloje, 1970 m. baigė Ukmergės 1-ą vidurinę mokyklą. 1975 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademijos Mechanizacijos fakultetą, inžinierius mechanikas. Tobulinosi Riazanės kvalifikacijos kėlimo institute, 1997 m. Danijos Slagelso mokymo centre.
1975–1984 m. Panevėžio, Ukmergės ir Pasvalio „Žemūktechnikos“ inžinierius, vyr. inžinierius, valdytojo pavaduotojas. 1984–1991 m. LKP Pasvalio rajono komiteto žemės ūkio skyriaus vedėjas.
1991–1993 m. Valstybinės įmonės, vėliau AB „Pasvalio grūdai“ technikos direktorius. 1993–1995 m. Pasvalio rajono valdytojas. 1995–1998 m. Panevėžio apskrities valdytojo administracijos Pasvalio rajono žemės ūkio valdybos viršininkas. 1998–1999 m. UAB „Adoliana“ direktorius. 1999–2000 m. Pasvalio rajono savivaldybės turto valdymo specialistas. 2000 m. mero pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys. Nuo 2005 m. Pasvalio darbo biržos klientų aptarnavimo poskyrio konsultantas, 2007–2012 m. Panevėžio apskrities priešgaisrinės gelbėjimo valdybos Turto valdymo skyriaus vyriausiasis specialistas.
1995–2000 m., 2003 m., 2005–2007 m. ir nuo 2011 m. Pasvalio rajono savivaldybės tarybos narys.  1995–2000 m. ir valdybos narys.
1990–2001 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos (LDDP), 2001–2018 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, tarybos narys, 2005–2018 m. skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos Pasvalio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
Žmona Nona – advokatė. Dukros Kristina ir Ramunė. 
Tėvai Pranas ir Veronika Pulokai.
Sanki ledo trasa

Sanki ledo trasa – bobslėjaus, skeletono ir rogučių sporto ledo trasa šalia Krasnaja Polianos, Krasnodaro krašte, Rusijoje. Nutolusi apie 60 km nuo Sočio. Pastatyta specialiai 2014 m. žiemos olimpinėms žaidynėms. Antra Rusijoje ir viena iš septyniolikos šiuo metu veikiančių trasų pasaulyje.

Istorija

2006 m. buvo nutarta Rusijoje atidaryti dvi naujas ledo trasas: vieną šalia Maskvos ir vieną Kaukaze. 2007 m. liepos 4 d. Sočis oficialiai laimėjo 2014 m. žiemos olimpinių žaidynių rengimo konkursą, kurių varžyboms reikės ir Sanki ledo trasos. Komplekso numatyta kaina – 135,7 milijonų rublių.

Techniniai duomenys

Sanki ledo trasos ilgis yra 1814 m ir tai yra ilgiausia ledo trasa pasaulyje. Vertikalus trasos kritimas yra 131,9 m. Bobslėjaus trasa turi 19 posūkių, rogučių sporto 17–20 posūkių.
Čoso ežeras

Geografija

Čosas – vienas iš Mozūrų ežeryno ežerų. Susideda iš dviejų telkinių – didesnio vakarinio, kurio ilgis 3,5 km ir rytinio, kurio ilgis 1,5 km. Upė Dajna pietuose jį jungia su Verbų ežeru, šiaurėje – su Juoduoju ežeru, Juno ežeru ir kitais ežeryno ežerais. Altitudė – 143 m. Aukščiausia pakrantės vieta – Keturių vėjų kalva. Kranto linija vingiuota, rytiniai krantai aukšti, miškingi, vakariniai – žemi.
Prie ežero yra kempingas „Cezar“, kelios jachtų prieplaukos ir valčių nuomos punktai.
Miulūzas

Istorija

Jau 800 m. buvo tankiai apgyvendintas.

Pavadinimo kilmė

Miesto vardas kilęs nuo vok. Mühle + Haus – „malūno miestas“.
Lenkijos futbolo supertaurė

Lenkijos futbolo supertaurė – trofėjus, dėl kurio nuo 1983 m. varžosi šalies čempionas ir taurės laimėtojas.
Povilas Mačiulis

Biografija

2006 m. baigė Kauno dailės gimnaziją, Kauno technologijos universitete – ekonomiką, Vilniaus dailės akademijos Kauno fakultete – dizainą.
Visuomeninės organizacijos „Vieningas Kaunas“ direktorius; VšĮ „Tavo pramogos“ direktorius; asociacijos „Laisvės alėjos bendruomenė“ direktorius; UAB „Kauno saulėtekis“ rinkodaros vadovas. Nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
Nuo 2011 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys nuo koalicijos „Vieningas Kaunas“. 
Vedęs.
Karlsruher SC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1894 m., kai buvo įkurtas Karlsruher FC Phönix.
Paringio Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

Apie 1620 m. Paringyje pastatyta koplytėlė, kuri išgarsėjo Nukryžiuotojo Jėzaus skulptūra. Jos vietoje apie 1745 m. pastatyta medinė koplyčia. Vietoj medinės 1819 m. sumūryta nauja koplyčia, įrengtas altorius, paskirtas kunigas.
1837 m. birželio 25-ąją, atlaidų dieną (liepos 7 d.), per pamaldas nuo žvakės užsidegė altoriaus užuolaida. Netoliese buvusi dvarininkė Venglinskienė (pagal tradiciją priiminėjo žmonių atneštas aukas – drobę, vašką, linus) nuplėšė degančią užuolaidą. Krintančios kibirkštys uždegė linus. Ugnis apėmė altorių, koplyčią. Kilo panika. Žmonės puolė prie durų ir susigrūdo. Nuo liepsnos ir dūmų žuvo 289 žmonės, tarp jų 3 kunigai. Iš koplyčios spėjo išeiti 50 žmonių. 138 mirusieji palaidoti ties koplyčia, 151 pasiėmė giminės. Po gaisro koplyčia 1838 m. suremontuota ir pašventinta. Nuo 1863 m. nuolatinio kunigo neturėjo. Po Pirmojo pasaulinio karo veikė „Ryto“ draugijos mokykla.
1921 m. įsteigta parapija. Klebono Jono Ramelio rūpesčiu 1933 m. bažnyčia suremontuota: uždėtas bokštelis, pristatyta medinė zakristija. J. Ramelio pastangomis įsteigtas Šv. Kazimiero draugijos skyrius, suburtas parapijos choras. 1966 m. bažnyčia remontuota.

Architektūra

Bažnyčia turi klasicizmo bruožų, stačiakampio plano, su bokšteliu, 4 kolonų portiku, šoninėmis koplyčiomis. Šventoriuje stovi vienaaukštė varpinė. Jo tvora mūrinė ir metalinė.
Vasilijus Čiapajevas

Biografija

Gimė neturtingų mordvių šeimoje. 1908 m. paimtas į kariuomenę. 1915 m. baigė jaunesniųjų karo vadų mokyklą. Per Pirmąjį pasaulinį karą Rusijos imperijos kariuomenės paporučikis. Pasižymėjo drąsa, buvo sužeistas. Georgijaus medalio ir keturių laipsnių Georgijaus kryžiaus kavalierius.
Nuo 1917 m. bolševikas. Po 1917 m. Spalio perversmo mokėsi Generalinio štabo akademijoje. Nuo 1918 m. pr. Nikolajevsko (dab. Pugačiovas, Samaros gubernija) įgulos karinis komisaras. Vadovavo Raudonosios armijos rinktinei, kuri malšino apskrities valstiečių sukilimus prieš bolševikų valdžią. 1918 m. gegužės mėn. ji pertvarkyta į brigadą, kuri kovojo su baltuosius remiančiais Uralo kazokais ir Čekoslovakų korpusu. Nuo 1919 m. balandžio vadovavo 25-ajai šaulių divizijai, kovojančiai su baltagvardiečių A. Kolčiako vadovaujama kariuomene. Sužeistas per susirėmimą nuskendo Uralo upėje. Prieš žūtį įteiktas vienas pirmųjų Raudonosios vėliavos ordinas.
TSRS XX a. 3-4 dešimtmetyje sukurtas Čiapajevo kultas, jis tapo literatūros kūrinių, kino filmų, bet vėliau ir daugelio anekdotų veikėju. 1929 m. jo vardu pavadinta Ivaščenkovo gyvenvietė (nuo 1927 m. vadinta Trockiu). Žmona Pelagėja Metlina, vaikai Aleksandras Čiapajevas (1910–1985 m., karininkas), Klavdija (1912–1999 m.), Arkadijus Čiapajevas (1914–1942 m., lakūnas, žuvo bandydamas naują naikintuvą).
Kanuanas

Kanuanas (angl. Canouan) – sala Priešvėjinių Antilų salų grupėje, Grenadinų salyne. Priklauso Sent Vinsento ir Grenadinų valstybei, įeina į Grenadinų parapiją. Plotas – 7,6 km².
Yra Grenadinų centrinėje dalyje, tarp Mero pietuose ir Mažojo Kanuano bei Mažojo Miustiko šiaurėje. Ilgis 6,1 km, plotis iki 3,3 km. Paviršius kalvotas, iki 240 m aukščio (Rojalio k.).
Kanuane gyvena ~2000 gyventojų. Pagrindinė gyvenvietė – Čarlstounas. Verčiamasi daugiausia turizmu, taip pat žvejyba, žemės ūkiu. Yra oro uostas, laivų prieplauka.
Iš Kanuano kilęs buvęs NBA krepšininkas Adonal Foyle.
Linas Jablonskis

Linas Jablonskis (g. 1959 m. sausio 27 d. Vilniuje) – Lietuvos dailininkas.

Biografija

1982 m. baigė dailės istoriją ir teoriją Lietuvos dailės institute. Nuo 1977 m. dirba Vilniaus universiteto bibliotekos Grafikos kabinete.

Kūryba

Kuria lakštinę grafiką, piešinius, autorinius atvirukus, dailininko knygas. Ankstyvieji kūriniai, atlikti daugiausia oforto ir sausosios adatos technika – galantiški vaizdai su stilizuotais, baroko ar rokoko dailės motyvais. Kompozicijos dažnai papildytos raižytais tekstais, natomis. Vėlesni kūriniai – pastele, spalvotais pieštukais, akvarele atlikti piešiniai; juose pabrėžiama siluetinė linija. Kūriniuose svarbi žmogaus figūra, galima įžvelgti erotinę potekstę.
Svarbiausi kūriniai: dailininko knygos „Laiškai“ 1989 m., „Gabrielio D'Anuncio laiškai arba Sentimentalios meilės istorijos“ 1991 m., estampai, „Besimaudanti“ 1992–1994 m., „Du personažai“ 1993 m., „Venecijietiškos figūros“ 1994 m. Surengė individualių parodų (Kaunas 1989 m., Osnabriukas 1990 m., Paryžius 1993 m., Vilnius ir Gdanskas 1996 m.), dalyvavo apie 20 grupinių parodų Lietuvoje ir užsienyje. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
KK187

Maršrutas

Kelias prasideda Gižuose, sankryžoje su  A7  Marijampolė–Kybartai–Kaliningradas  ( E28  Berlynas-Gdanskas-Kaliningradas-Marijampolė-Prienai-Vilnius-Minskas ). Eina Vilkaviškio rajone. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Rūda, Dugnai, Sausbaliai. Baigiasi 1 km į pietvakarius nuo Pilviškių, sankryžoje su  136  Vinčai–Pilviškiai–Vilkaviškis .
Juozas Repšys

Biografija

1962 m. baigė Vilniaus universitetą, matematikas. Iki 2003 m. Ignalinos rajono savivaldybės Pedagoginės psichologinės tarnybos vadovas.
Lietuvos valstiečių liaudininkų partijos narys. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Ignalinos rajono savivaldybės tarybos narys, kontrolės komiteto pirmininkas.
Lietuvos tautinio olimpinio komiteto garbės narys, Lietuvos slidinėjimo veteranų federacijos vadovas, pasaulio slidinėjimo veteranų asociacijos narys, miesto choro dalyvis. Sutuoktinė Jadvyga, vaikai Lina, Dalia, anūkai Justina ir Marius.
Antofagastos regionas

Geografija

Beveik visą regioną užima Atakamos dykuma. Rytuose paviršius kyla į Andų kalnus. Antofagastos regionas – sausiausia vieta Žemėje. Čia beveik nėra jokios augalijos. Telkšo keletas druskingų lygumų ir prateka Loa upė. Dykumoje yra gausūs kalio nitratų, aukso, jodo, ličio telkiniai.
Saulius Grinkevičius

Biografija

Išsilavinimas
Saulius Grinkevičius gimė 1959 m. gegužės 1 d. Šakių rajone mokytojų šeimoje. Seneliai Alovės kaime turėjo nuosavos žemės, buvo ūkininkai. 1977 metais baigė Kėdainių Atžalyno vidurinę mokyklą. 1985 m. baigė tuometinę Lietuvos žemės ūkio akademiją, dabar Aleksandro Stulginskio universitetą, hidromelioracijos fakultetą, įgijo inžinieriaus – hidrotechniko specialybę.
1985 metais pradėjo dirbti Kėdainių melioracijos statybos montavimo valdyboje meistru. Nuo 1987 iki 1990 metų dirbo vyresniuoju inžinieriumi kokybei, nuosavos statybos ir socialinių klausimų skyriaus viršininku. Nuo 1990 iki 1991 metų inžinieriumi pagalbinei gamybai.

Karjera versle

Lietuvai atkūrus Nepriklausomybę, 1991 metais su keliais akcininkais įkūrė uždarąją akcinę bendrovę.

Politinė veikla

Nuo 1995 m. Lietuvos centro sąjungos narys, Kėdainių skyriaus pirmininkas. 2003 m. po susijungimo su moderniaisiais krikščionimis demokratais bei liberalais tapo Liberalų ir centro sąjungos nariu, išrinktas Kėdainių rajono skyriaus pirmininku ir valdybos nariu. 2014 m. liepą Liberalų ir centro sąjungos bei politinės partijos „Sąjunga TAIP“ bendrame suvažiavime įkūrus Lietuvos Laisvės Sąjungą (liberalai), tapo jos nariu. 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kėdainių rajono savivaldybės tarybos narys. 2007–2011 Kėdainių rajono tarybos Ekonomikos ir biudžeto komiteto pirmininkas. . Kandidatas į 2015 m. Kėdainių rajono savivaldybės rajono merus. Taip pat LLS sąrašo įrašytas pirmuoju numeriu, kuriame daug visuomenininkų ir nepriklausomų kandidatų.