google/wiki40b huggingface dataset:
Azerbaidžano socialdemokratų partija

Azerbaidžano socialdemokratų partija (ASDP, Azərbaycan Sosial – Demokrat Partiyası) – kairioji Azerbaidžano politinė partija.

Istorija

Pirmosios socialistų grupės Azerbaidžane susikūrė 1899 m. Baku, Giandžoje, Kedabeke. 1900 m. šešios organizacijos įkūrė socialdemokratų centrą, kuris užmezgė ryšius su Kaukazo socialdemokratų sąjunga. 1903 m. Tbilisyje buvo įkurta Kaukazo socialdemokratų organizacija, tačiau didžioji dalis Azerbaidžano socialdemokratų prisišliejo prie RSDDP ir įkūrė organizaciją Hummet (Energija), o 1910 m. tapo bolševikais. Vienas iš šios organizacijos vadovų buvo lietuvis Juozas Vareikis.
1917 m. liepos mėn. socialdemokratai įėjo į Baku tarybą, tačiau metų pabaigoje valdžią užgrobė bolševikai. 1918 m. vasarą išvijus bolševikus buvo paskelbta Azerbaidžano respublika, kuri gyvavo iki 1920 m. balandžio 28 d.
Partijos veikla Azerbaidžane buvo atkurta 1989 m. gruodžio 10 d. Pirmoji oficialiai įregistruota nekomunistinė partija (1990 m. birželio mėn.) Iš pradžių veikė Azerbaidžano liaudies fronto, vadovaujamo A. Elčibėjaus, 1992–1993 m. buvusio Azerbaidžano prezidentu, sudėtyje.
1990 m. Demokratų bloko sudėtyje dalyvavo parlamento rinkimuose, partijos pirmininkas Arazas Alizade buvo išrinktas parlamento nariu. Jo brolis Zarduštas dalyvavo prezidento rinkimuose prieš komunistų kandidatą Ajazą Mutalibovą, bet dėl nusiėmė savo kandidatūrą, protestuodamas dėl grubių rinkimų tvarkos pažeidimų.
1991 m. lapkričio mėn. ASDP, siekdama suderinti valdžios ir opozicijos santykius, inicijavo Nacionalinės gynybos tarybos sukūrimą. 1992 m. buvo įkurta žmogaus teisių gynimo Helsinkio piliečių asamblėja, kuriai vadovavo ASDP pirmininko pavaduotoja Arzu Abdulajeva.
Po 1993 m. Sureto Huseinovo organizuoto karinio perversmo buvo uždrausta. Iki šiol jai tenka dirbti beveik pogrindžio sąlygomis. 2001 m. ASDP su Ramizo Achmedovo vadovaujama Azerbaidžano komunistų partija ir Musos Tukanovo vadovaujama Azerbaidžano vieningąja komunistų partija susijungė į bloką Socialistinis Azerbaidžanas, tačiau rinkimuose jo nelydėjo sėkmė.

Struktūra

Turi apie 1300 narių. Partijos organizacijos yra visuose didžiuosiuose miestuose. Pagrindinis organas – suvažiavimas, šaukiamas kas ketveri metai, renka du arba tris pirmininkus ir tarybą. Leidžia savaitraštį Istiqlal (Nepriklausomybė), kurio tiražas 2004 m. siekė 5000 egz.
Socialistų Internacionalo narė stebėtoja nuo 1996 m. rugsėjo 9 d., konsultacinė narė nuo 2003 m. spalio 27 d.
Igoris Kurčiatovas

Igoris Kurčiatovas (rus. И́горь Васи́льевич Курча́тов, 1903 m. sausio 12 d. Ufos gubernijoje – 1960 m. vasario 7 d. Maskvoje) – fizikas, vadinamas tarybinės atominės bombos tėvu. Atominės energijos instituto įkūrėjas ir pirmasis direktorius (1943-1960 m.), atominės problematikos tyrinėjimų TSRS vadovas, vienas atominės energijos panaudojimo ne karo tikslams pradininkų, TSRS Mokslų akademijos narys (1943).

Veikla

1920 m. aukso medaliu baigė Simferopolio gimnaziją, per trejus metus baigė visą Krymo universiteto fizikos-matematikos fakulteto kursą. 1925-1943 m. I. Kurčiatovas dirbo Leningrado fizikos-technikos institute, branduolinės fizikos srityje. Vokietijos-Rusijos karo metu sukūrė laivų apsaugojimo nuo minų sistemas. 1940 m. I. Kurčiatovas įrodė principinę grandininės reakcijos galimybę.

Pasiekimai

I. Kurčiatovui vadovaujant pastatytas pirmasis Maskvoje ciklotronas (1944), pirmasis Europoje branduolinis reaktorius (1946), sukurta pirmoji tarybinė atominė bomba (1949), pirmoji pasaulyje vandenilinė bomba (1953), pirmoji pasaulyje pramoninė atominė elektrinė (1954), pirmieji pasaulyje branduoliniai reaktoriai povandeniniam laivui (1958) ir atominiam ledlaužiui "Leninas" (1959), stambiausias įrenginys reguliuojamoms termobranduolinėms reakcijoms tyrinėti (1958).
Keturiskart Stalino premijos laureatas (1942, 1949, 1951 ir 1954 m.), apdovanotas Lenino premija (1957 m.), triskart Socialistinio darbo didvyris (1949, 1951 ir 1954 m.).
Aloyzas Zairys

Biografija

Ankstyvoje vaikystėje neteko tėvų. 1941 m. dėl galvos traumos darbe mirė tėvas, 1942 m. dėl ligos mirė motina. Augo pas senelę Stasiškiuose, nuo 1956 m. – pas motinos brolį. Baigė Vaiskūnų pradžios, 1955 m. Dubuliškio septynmetę mokyklas, 1959 m. Klaipėdos žemės ūkio technikumą, 1965 m. Lietuvos veterinarijos akademiją. Įgijo veterinarijos gydytojo specialybę.
1964–1966 m. Šilutės rajono Veiviržos paukštininkystės sovietinio ūkio vyriausiasis veterinarijos gydytojas, 1966–1970 m. Stoniškių sovietinio ūkio direktorius. 1970–1975 m. Šilutės rajono Vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas. 1975–1989 m. Jurbarko rajono Vykdomojo komiteto pirmininkas.  LKP CK narys, LKP Jurbarko rajono komiteto I-asis sekretorius.
1989–1995 m. Alytaus UAB „Vijūnė“ direktorius, UAB „Eudora“ Vilniaus filialo direktorius. 1995–1997 m. Tauragės apskrities viršininko administracijos Jurbarko rajono žemės ūkio valdybos viršininkas.
1990–1995 m. Jurbarko rajono tarybos deputatas, 1995–2009 m. Jurbarko rajono savivaldybės tarybos narys. 1997–2007 m. Jurbarko rajono savivaldybės meras.
Lietuvos demokratinės darbo partijos Jurbarko rajono tarybos pirmininkas. 1995 m. Lietuvos valstiečių partijos, 2001 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, nuo 2005 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
Palaidotas Jurbarko miesto senosiose kapinėse.
Žmona – Birutė, sūnus Robertas, Arūnas, Audronis.
Kuznia

Kuznia (liet. Kalvė) – LKJS Vilniaus apygardos komiteto laikraštis, nelegaliai išėjęs 1922 m. sausį Vilniuje lenkų kalba.

Istorija

Informavo apie LKJS Centro biuro 1920 m. gruodžio 5 d. plenumą Kaune.
Vilanio kalnai

Vilanio kalnai (veng. Villányi-hegység) − kalnai pietų Vengrijoje, Baranios medėje.
Tai palyginti žemi kalnai. Aukščiausia viršūnė − Skarsomlišas (Szársomlyó) yra tik 442 metrų aukščio. Ant kalno viršūnės rasti Viduramžių pilies griuvėsiai. Kalnai sudaryti iš klinties.
Vilanio kalnai yra Duna-Dráva nacionalinio parko dalis.
Šarūnas Kuliešius

Biografija

Gimė 1977 m. vasario 9 d. Elektrėnuose. 1996 m. Pasaulio D grupės čempionato aukso medalio laimėtojas. 2002 m. ir 2004 m. Pasaulio II diviziono čempionato aukso medalio laimėtojas.
Hemingvėjus ir Gelhorn

Turinys

Filme pasakojama apie vieną žymiausių Amerikos rašytojų porų – Ernestą Hemingvėjų ir Martą Gelhorn, kurių pažintis prasidėjo 1936 m. viename iš Kei Vesto barų. Vėliau jiedu susitiko Ispanijoje, kur vyko pilietinis karas, ir tapo meilužiais, nepaisant to, kad Hemingvėjus buvo vedęs. 1940 m. Hemingvėjus išsiskyrė su antrąja žmona Paulina ir jiedu susituokė, tačiau po 5 metų Marta pareikalavo skyrybų.
Pietų Amerikos baublys

Išvaizda

Vidutinio dydžio gandrinis paukštis. Kūno ilgis 63,5 – 76 cm. Patinas stambesnis už patelę. Galva ir kaklo nugarinė pusė yra šviesiai rusvo spalvos, išmarginti siauromis juodomis, skersinėmis juostelėmis. Nugara ir sparnai šviesiai rusvos spalvos, išmarginti įvairiomis tamsiomis dėmėmis. Plasnojamosios plunksnos tamsiai rudos spalvos. Gerklė balta. Kaklo priekis ir krūtinė šviesiai rusvos spalvos, išmarginti juodais dryžiais. Snapas stambus, aštrus, gelsvas. Antsnapis tamsesnis už posnapį. Tarp snapo pamato ir akių plikos odos plotelis yra geltonas. Virš akies rudas „antakis“. Rainelė geltona. Kojos žalsvai geltonos, kojų pirštai ilgi.

Paplitimas

Paplitęs Argentinoje, Aruboje, Belize, Bolivijoje, Brazilijoje, Kolumbijoje, Kosta Rikoje, Ekvadore, Salvadore, Prancūzijos Gvianoje, Gajanoje, Meksikoje, Paragvajuje, Peru, Suriname, Trinidade ir Tobage, Urugvajuje, Venesueloje.

Biologija

Biotopas – nendrėmis ir krūmais užžėlusios gėlo vandens pelkės. Minta smulkia žuvimi, varliagyviais, ropliais, bestuburiais, smulkiais žinduoliais. Grobio tyko stovėdamas ir nejudėdamas. Veisimosi metu, naktimis, girdisi patino balsas : puunk puunk puunk. Lizdą krauna virš vandens, iš nendrių. Dėtyje 2 – 3 kiaušiniai. Peri patelė.
Modesta Vžesniauskaitė

Biografija

M. Vžesniauskaitė gimė ir augo Panevėžyje. Mokėsi Panevėžio internatinėje sporto mokykloje, pradėjo sportuoti 1996 m. Mėgo įvairias sporto šakas, pradžioje dalyvavo MTB (kalnų dviračių kroso) varžybose. Treneriai – Algimantas Buividas, Valerijus Konovalovas, Felice Putini.
2011 m. ištekėjo už buvusio profesionalaus dviratininko, septyneriais metais vyresnio italo Corrado Salemi. Susituokė Monako katedroje. Pirmagimį pavadino Leonardo. Pora įsikūrė Monake, kur sutuoktinis užsiima verslu, susijusiu su nekilnojamu turtu.
Vidas Balakauskas

Biografija

1983 m. baigė Smalininkų žemės ūkio technikumą, įgijo techniko – mechaniko specialybę. Kauno technologijos universitete įgijo vadybos ir verslo administravimo specialybę.
1998–2008 m. UAB „Vaiglus“ direktorius, 2008 m. UAB „Bioenergija“ direktoriaus pavaduotojas. 2008–2009 m. Panevėžio apskrities viršininko pavaduotojas, 2000–2007 m. Panevėžio miesto savivaldybės tarybos narys.
Vedęs; žmona Ineta. Sūnūs Robertas, Mantas.
Nuo 2009 m. nepartinis.
Trasa Phoenix

Istorija

Trasa yra sudaryta iš miesto galtvių. Po dviejų GP trasos konfiguracija buvo pakeista. 1989-1990 jos ilgis buvo 3 798 m. 1991 sutrumpėjo iki 3 720 m.

Adresas

Phoenix

USA
Raudondvario valsčius

Raudondvario valsčius buvo vidurio Lietuvoje, dešiniajame Nemuno ir Nevėžio krante. Centras – Raudondvaris.
Butaninis kiparisas

Paplitimas ir augavietės

Nedidelė butaninių kiparisų populiacija padrikai savaime paplitusi gerokai mažesnėje nei 500 km² teritorijoje pietų Azijos rytų Himalajų kalnuose – Butane ir Indijos Arunačal Pradešo valstijoje. Čia iškilę viršutiniuose miško aukštuose auga visžaliuose, ąžuolų dominuojamuose miškuose kartu su žemuosiuose miško sluoksniuose augančiais lauramediniais augalais. Butaniniai kiparisai, augantys aukščiausiose kalnų vietovėse arti jų maksimalios išplitimo ribos, auga kartu su himalajinėmis cūgomis (Tsuga dumosa), o augantys ant uolingų klinties klifų sudaro grynus medynus.
Šiuose subtropinio klimato visžaliuose musoniniuose miškuose 1250–2800 metrų aukštyje, vasarą iškrenta 800–2000 mm lietaus pavidalu kritulių.
Introdukuoti ir kituose Budizmo religijos kraštuose – Nepale, Indijos Sikimo valstijoje bei Tibete.

Apibūdinimas

Butaninio kipariso laja kūgio ar siauros piramidės formos su dailiai nusvirusiomis šakelėmis. Žvynelių pavidalo smulkūs lapeliai žalsvi su melsvu atspalviu. Vaisiai – nedideli kankorėžėliai.

Matmenys

Butaniniai kiparisai vidutinio aukščio ar labai aukšti bei stambūs medžiai. Trongsoje (Butanas) auga apie 60 m aukščio ir daugiau kaip 6 m kamieno apimties arba 191 cm skersmens medis (pagal 2011 metų kovo mėn duomenis). Butano viename nuošalių slėnių, Sabine Miehe, aptiko augančius 95 m aukščio ir 350 cm kamieno skersmenimis butaninis kiparisas, bet nėra oficialaus patvirtinimo.

Amžius

Apytksliai 700 metų.

Reiklumas ir atsparumas

Mėgsta saulėtas vietas. Gerai auga derlingame, pratakiame, neužmirkusiame dirvožemyje, kuris gali būti rūgštus, šarmingas arba neutralus. Atlaiko iki -6–9 °C laipsnių šalčio temperatūrą. Toleruoja miško žvėrelių šakelių apgraužimus.

Auginimas Lietuvoje

Jų auginimui Lietuvoje klimatinės sąlygos netinkamos.

Panaudojimas

Butano tautinis medis, dažnai asocijuojamas vietovėse turinčiose sąsajas su budizmu. Kaip dekoratyviniai medžiai, auginami ir kitų šalių parkuose.
Leičiai

Istorija

Leičių buvo Vilniaus ir Trakų vaivadijų valdovo kiemuose (dvaruose). Leičiai turėjo tėvoninę žemę, ėjo didžiojo kunigaikščio tarnybą: šėrė jo žirgus, mokėjo pinigines duokles, patarnaudavo per karo žygius. Leičio vardas ir tarnyba buvo paveldimi. Kai kurių dvarų dokumentuose ši tarnyba dar vadinama lietuviškąja.
XIII a. leičiai dažniausiai buvo kariai kolonistai. Jie patys save išlaikydavo, prie didžiojo kunigaikščio valdų prijungtose žemėse įtvirtindavo jo valdžią. Dažnai atlikdavo karių, manoma, ir muitų rinkėjų pareigas, todėl valdovų buvo vertinami ir globojami. Tik sustiprėjus bajorijai, labiau išplėtojus Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės administraciją, leičių tarnyba tapo nebereikalinga valdovui. XVI a. 4-6 dešimtmetyje šis sluoksnis greitai sunyko, leičiai paversti paprastais valstiečiais. Manoma, dalis jų dar XIV a. tapo bajorais.
Istoriniuose šaltiniuose XIV a.- XVI a. pirmoje pusėje leičiais retkarčiais buvo vadinami visi lietuviai, išskyrus žemaičius. Terminą leitis (dgs. leiši), kaip sinoniminį lietuvių tautovardį greta naujesnio lietuvietis, iki šių dienų išlaikė latviai.
Britų Akademija

Britų Akademija (angl. British Academy) – mokslo organizacija Jungtinėje Karalystėje; mokslų akademija. Sudaro 18 sekcijų. Įkurta 1902 m. Garsi kaip ir Royal Society.
Teikia premijas: Derek Allen Prize, Burkitt Medal (Francis Crawford Burkitt atminti), Grahame Clark Medal, Rose Mary Crawshay Prize, Sir Israel Gollancz Prize, Kenyon Medal for Classical Studies', Leverhulme Medal, Serena Medal.
Žymūs nariai: Arthur Balfour (1848–1930), Isaiah Berlin (1909–1997); James Bryce, 1. Viscount Bryce (1838–1922); Eric Hobsbawm (g. 1917 m.); Émile Mâle (1862–1954), prancūzų meno istorikas; Karl Popper (1902–1994).
Emilio Zelaya

Karjera

Profesionalo karjerą pradėjo 2007 m. Žaidė Argentinoje ir Čilėje.
2017 m. vasarą perėjo į Apóllōn iš Kipro.

Pasirodymas prieš FK Kauno Žalgiris

Pasižymėjo įvarčiais Europos lygos 2019–2020 m. turnyro atrankoje prieš FK Kauno Žalgiris.
Pirmose rungtynėse Marijampolėje įmušė 11 m. baudinį. O Kipro komanda nugalėjo 2–0.
Antrose rungtynėse Kipro komanda nugalėjo žalgiriečius 4–0, o tris įvarčius pelnė argentinietis. (Du iš jų įmušė nuo 11 metrų žymos.)
Kipro klubas nugalėjo bendru rezultatu 6–0, o keturis įvarčius pelnė Emilijus Selaja. (Iš jų: realizavo net tris 11 m. baudinius.)
Tašminas ibn Ali

Tašminas ibn Ali (m. 1146 m.) – Almoravidų dinastijos Maroko sultonas, valdęs nuo 1142 m. iki mirties 1146 m. Tašminas ibn Ali buvo Ali ibn Jusufo sūnus.

Istorija

1126 m. po dėdės Temimo mirties Tašminas ibn Ali tapo Almoravidų vietininku Ispanijoje. Nuo 1139 m. vadovavo armijai prieš Almochadų sukilėlius, kuriems vadovavo kalifas Abdal Muminas. Po tėvo mirties 1142 m. Tašminas ibn Ali paveldėjo sostą.
1142 m. prasidėjo Ispanijos musulmonų sukilimas prieš Almoravidus. Pradžioje išsivadavo Algarvė, paskui Valencija, Mursija, Kordoba ir Almerija. 1145 m. laisva Ispanija suskilo į mažus emyratus. Tašminas negalėjo pasipriešinti šiam procesui, nes visos jėgos buvo sutelktos kovoje su Maroko Almochadais. 1144 m. žuvus karo vadui Reverterui (Reverter Guislaber de la Guardia) organizuotas pasipriešinimas faktiškai sustojo. 1146 m. Tašminas ibn Ali patyrė paskutinį pralaimėjimą prie Tlemseno. Naktį, atsitraukdamas iš mūšio, jis kartu su žirgu nukrito nuo uolos ir užsimušė.
Gyslotinis dumblialaiškis

Morfologija

Daugiametis, trumpą ir storą (iki 2 cm storio; storis viršija ilgį), gumbišką šakniastiebį išauginantis, 10–120 cm aukščio augalas. Stiebas stačias, tik viršutinėje dalyje šakotas.
Žemutiniai lapai (jaunų egzempliorių) bekočiai, plačiai linijiški, pasinėrę vandenyje, kiti lapai – oriniai, ilgakočiai; jų lakštas stambus, 2,5–15 cm ilgio ir 0,5–10 cm pločio, kiaušiniškas arba plačiai lancetiškas; lakšto pamatas širdiškas, rečiau apvalus, viršūnė nusmailėjusi. Žiedynas stambus, piramidinės šluotelės pavidalo, iš 5–6(10) kiek suartėjusių menturių; kiekviename menturyje yra po 6–9, daugiau ar mažiau tiesias, išskėstas šakutes. Žiedkočiai apie 2 cm ilgio, ploni. Pažiedės lancetiškos, smailiomis viršūnėmis. Taurėlapiai apie 3 mm ilgio ir 2 mm pločio, kiaušiniški, žali, smailiomis viršūnėmis. Vainiklapiai 2 kartus ilgesni už taurėlapius, greitai nukrinta, balti arba (išorės pusėje) rausvi, su geltonu nageliu, apvaliomis viršūnėmis. Kuokeliai 2 kartus ilgesni už piesteles, dulkinės pailgos, geltonos. Piestelės nesiekia žiedsosčio vidurio, ir žiedo centras tuščias. Liemenėlis tiesus, ilgesnis už mezginę, prisegtas beveik ties jos viduriu.
Vaisių galvutė netaisyklingo trikampio formos. Vaisiai 2–3 mm ilgio, įstrižai atvirkščiai kiaušiniški, jų nugarėlė iškili, su viena negilia vagele, o vidinė pusė – beveik tiesi arba kiek iškili; liemenėlio liekana prisegta prie vidinės vaisiaus pusės viršutinės dalies. Sėklos blizgančios.
Žydi birželio-rugpjūčio mėn. Žiedai išskiria nektarą ir apdulkinami vabzdžių. Vaisius platina vandens srovės ir paukščiai.

Augimvietės

Auga upių ir ežerų pakraščiuose, grioviuose, balose, pelkėse ir stovinčiuose bei lėtai tekančiuose vandenyse.Lietuvoje dažna rūšis.

Lietuvoje augančios formos:
Alisma plantago-aquatica f. aquaticum Glück. – auga pusiau pasinėręs vandenyje. Lapų koteliai ilgi (3–10 kartų ilgesni už lakštą); be orinių, dažniausiai yra ir plūduriuojantieji, siauresnių lakštų lapai. Žiedynas dažnai redukuotas.
Alisma plantago-aquatica f. terrestre Glück. – sausminė forma; turi tik orinius lapus, jų koteliai trumpesni (2–2,5 karto ilgesni už lakštą); žiedynas normalio formos.
Bendras paplitimas: Vakarų ir Rytų Europa (išskyrus Arktį), Kaukazas, Azija, Australija, Afrika.

Panaudojimas

Visas augalas turi odą erzinančių medžiagų, sukeliančių uždegimo procesą skrandyje ir kai kuriuos kitus nenormalius reiškinius. Galvijai jo neėda. Yra nurodymų, kad išdžiūvę augalai netenka nuodingų savybių. Šaknys ir lapai naudojami liaudies medicinoje. Šakniastiebyje gausu krakmolo, ir kartais, pavyzdžiui kalmukų, pakepintas valgomas.
Statybos techninis reglamentas

Statybos techninis reglamentas - specialaus statybos teisės akto rūšis Lietuvos teisėje. Statybos techninis reglamentas yra organizacinis tvarkomasis teisės aktas, nustatantis specifinius statybų reikalavimus. Pvz., gyvenamųjų ir negyvenamųjų pastatų ir kitų statinių, išskyrus energetikos objektus, taip pat statinius, kurių naudojimo priežiūrą vykdo Susisiekimo ministerija, technin s priežiūros reikalavimus, kvalifikacinius reikalavimus statinių techniniams prižiūrėtojams, šių statinių techninės priežiūros dokumentų formas bei jų pildymo ir saugojimo tvarką.
Argentina

Kalba

Vienintelė valstybinė Argentinos kalba yra ispanų. Tačiau Korienteso provincijoje valstybinės kalbos statusą turi ir gvaranių kalba.
Kai kurie imigrantai ir vietiniai gyventojai (indėnai) yra išlaikę savo kalbas. Dauguma Patagonijoje gyvenančių išeivių iš Velso kalba velsietiškai. Vokiečių kalbą galima sutikti Patagonijoje, Kordobos provincijoje, Buenos Airėse. Šalies sostinėje dažnai galima išgirsti kalbant angliškai, itališkai, prancūziškai, rusiškai, Rytų Azijos kalbomis. Argentinoje yra didžiausias pasaulyje ispanakalbių, vartojančių voseo (vos naudojama vietoje tú, yra ir kitų neįprastų veiksmažodžių jungimų) skaičius. Plačiai vartojamas La Platos dialektas (ypač aplink La Platą).
Fonetinės studijos parodė, kad Buenos Airių gyventojų kalba artima italų kalbos Neapolio dialektui, kadangi čia ypač jaučiama italų kalbos įtakos. Dėl imigracijos sostinėje išplito lunfardo slengas.

Religija

Argentina – krikščioniška šalis. 93 % Argentinos gyventojų save laiko Romos katalikais. Katalikybę taip pat pabrėžia šalies konstitucija. Nuo XX a. 9-ojo dešimtmečio vis didesnę įtaka įgauna protestantų bažnyčios (3,5 mln. – 10 %). Mormonų krypties atstovų yra apie 330 tūkst. (7 pagal gausumą bendruomenė pasaulyje).
Argentinoje yra didžiausia Lotynų Amerikoje judėjų bendruomenė (2 % šalies gyventojų). Yra nedidelė musulmonų bendruomenė.

Muzika

Argentina išgarsėjo pasauliui suteikdama naują muziką ir šokį – tango. Užsieniečiams tango asocijuojasi tik su šokiu, tačiau tik kartu su muzika ir daina (dažniausiai atliekama lunfardo slengu) Argentinoje yra įsivaizduojamas tango. Dabar populiarus naujasis tango, kurio pradininkas – Astor Piazzolla.
Nuo 1970 m. Argentinoje tapo populiarus rokenrolas. Rokenrolas ir pop muzika varžėsi viena su kita dėl populiarumo, todėl iškilo daug garsių ir vieno ir kito stiliaus grupių bei kompozitorių. Argentinos rokas populiarus tarp jaunimo.
Buenos Airės yra techno ir elektroninės muzikos sostinė Lotynų Amerikoje. Europos klasikinė muzika taip pat atstovaujama Argentinoje. Svarbiausias šios muzikos centras – Colón teatras Buenos Airėse. Šalis taip pat turi visame pasaulyje garsių kompozitorių ir dainininkų.
Juozas Olekas

Biografija

1974 m. baigė Vilkaviškio Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1974–1976 m. studijavo Kauno medicinos institute, 1980 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1987 m. medicinos daktaras, 1989 m. tobulinosi Glazgo universitete.
1980–1988 m. Vilniaus universitetinės Raudonojo kryžiaus ligoninės gydytojas, 1982–1989 m. VU mikrochirurgijos centro laboratorijos vyr. mokslinis bendradarbis.
1988–1990 m. Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio Seimo narys. 1989–1990 m. nuo Suvalkijos išrinktas SSRS Aukščiausios tarybos deputatu. Atkūrus Lietuvos nepriklausomybę, nuo 1990 m. kovo 23 d. iki 1992 m. pabaigos – LR sveikatos apsaugos ministras, LDDP laimėjus rinkimus atsisakė dirbti vyriausybėje.
1992–1993 m. VU Plastinės chirurgijos klinikos vyr. mokslinis bendradarbis, Pasaulinės sveikatos organizacijos Europos regioninio biuro organizacinės komisijos narys. 1993–1994 m. Vilniaus greitosios pagalbos universitetinės ligoninės Plastinės chirurgijos ir traumatologijos skyriaus vedėjas, 1994–1997 m. VU „Žalgirio“ ligoninės vyr. gydytojas, VU Medicinos fakulteto Stomatologijos klinikos docentas.
Nuo 1989 m. Lietuvos socialdemokratų partijos narys, nuo 1990 m. LSDP tarybos narys, nuo 1999 m. gegužės 29 d. LSDP pirmininko pavaduotojas.
1996–2019 m. Seimo narys. Nuo 2019 m. Europos Parlamento narys.
2003–2004 m. sveikatos apsaugos ministras, nuo 2006 m. krašto apsaugos ministras. Nuo 2000 m. spalio mėn. iki 2001 m. liepos mėn. Seimo socialdemokratinės koalicijos frakcijos seniūno pavaduotojas, vėliau, iki 2003 m. birželio mėn. ir nuo 2004 m. gruodžio mėn. iki 2006 m. liepos mėn. LSDP frakcijos seniūnas. 2006–2008 m. ir 2012–2016 m. krašto apsaugos ministras.
1997–2002 m. Lietuvos profesinių sąjungų centro pirmininkas. 1987 m. valstybinės premijos laureatas, Medikų kolegijos tarybos pirmininkas, Rotary klubo narys, UNICEF Lietuvos komiteto pirmininko pavaduotojas, Tarptautinės veido ir žandikaulių chirurgijos asociacijos narys. Baltijos visuomenės sveikatos instituto prezidentas. Lietuvos gatvės vaikų futbolo federacijos garbės prezidentas. Daugelio racionalizacinių pasiūlymų ir straipsnių autorius.
2019 m. išrinktas į Europos Parlamentą.

Kita veikla

1999 m. greitkelyje Kaunas-Vilnius mirtinai sužalojo du pėsčiuosius, tačiau atsakomybės pavyko išvengti . 2003 m. pritarė antikonstituciniam „Alitos“ gamyklos privatizavimui . 2004, 2016 m. minimas korupcijos skandaluose .