google/wiki40b huggingface dataset:
Alytaus spaustuvė

Alytaus spaustuvė – spaustuvė ir leidykla Alytuje, Seirijų g. 17.

Istorija

Nuo 1930 m. Alytuje veikė K. Sluckio spaustuvė, kuri spausdino blankus, pakvietimus, laikraštį „Dzūkas“, savaitraštį „Alytaus dzyvas“, satyrinį žurnalą „Dzūkų bizūnas“. 1941 m. nacionalizuota, karo metais sugriauta. 1944 m. pab. atgaivinta, spausdino apskrities laikraštį „Tarybinė Dzūkija“, kurį 1950 m. pakeitė rajono laikraštis „Komunistinis rytojus“. 1951–1953 m. čia spausdinti Alytaus MTS laikraštis „Leninietis“ bei Alovės MTS laikraštis „Kolūkinė aušra“.
1959 m. likvidavus Simno ir Daugų rajonų spaustuves, nemaža jų įrengimų atiteko Alytaus spaustuvei. 1960 m. prie jos prijungti ir Jiezno bei Prienų skyriai, 1962 m. – Varėnos spaustuvė su Eišiškių filialu. 1975 m. stambinant šalies spaustuves, prijungtos ir Marijampolės bei Lazdijų spaustuvės. 1989 m. Marijampolės spaustuvė atsiskyrė nuo Alytaus spaustuvės. 1991 m. Alytaus spaustuvėje spausdinti Alytaus, Lazdijų rajonų laikraščiai, daugiatiražiai miesto laikraščiai, Druskininkų savaitraštis „Druskonis“.
1992 m. valstybinė spaustuvė tapo AB „Alytaus spaustuvė“, joje veikia leidybinis centras. Spausdina laikraščius, brošiūras, blankus, afišas, etiketes, kitus smulkius spaudinius.
Raimondas Sviackevičius

Raimondas Sviackevičius (g. 1975 m.) – akordeonininkas.

Biografija

1999 m. Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje baigė studijas (mokėsi docentės Zitos Abromavičiūtės klasėje), magistras. Nuo 1998 iki 1999 m. stažavosi Lodzės muzikos akademijos (Lenkija) prof. Bogdan Dowlasz klasėje, nuo 1999 iki 2000 m. Sibelijaus muzikos akademijoje Helsinkyje (Suomija) prof. Matti Rantanen klasėje, nuo 1999 iki 2001 m. studijavo Karališkosios konservatorijos aspirantūroje Hagoje (Nyderlandai) prof. Fridrich Lips (Rusija) ir Johan De Witho (Nyderlandai) klasėse.

Koncertinė veikla

Raimondas Sviackevičius yra daugelio Lietuvoje rengiamų akordeonininkų konkursų laureatas (1988, 1990, 1992, 1994 m.). Nuo 1996 m. tarptautinių akordeonistų konkursų („Citta di Castelfidardo”, „Pianello Val Tidone” , „Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri”, Italija) prizinių vietų laimėtojas.

Pasiekimai

„Premio Internazionale per fisarmonica Stefano Bizzarri”, IX tarptautinis akordeonistų konkursas, I vieta ir „Auksinė lyra”, 2000 m.

Šaltiniai

VĮ Lietuvos muzikos atlikėjų informacijos centro (LMAIC) informacija
Kretingos paminklas partizanams

Paminklas

Monumentas juodo poliruoto granito, susideda iš postamento ir dviejų porų statmenų plokščių.
Dešinėje pusėje, aukščiausios plokštės priekinėje plokštumoje iškaltas kryžiaus kontūras ir pritvirtinta lieto metalo Nukryžiuotojo figūra.
Kairėje monumento pusėje, viršuje, pavaizduotas dviejų ąžuolo lapų vainiko juosiamas kalavijas, o dešiniau – Gediminaičių stulpai. Abipus kalavijo rankenos iškalta data „1946 1953“, o po kalaviju puslankiu – užrašas: „KRETINGOS APSKRITIES KARDO RINKTINĖS PARTIZANAI“. Žemiau pateiktas žuvusiųjų sąrašas: „JANINA LIAUČYTĖ / LEONORA VILUCKYTĖ / MALVINA MACIENĖ / BRONISLAVA BUNDULAITĖ / ANTANAS BUNDULAS / STASYS BUNDULAS / VINCAS ŠLUŠNYS / PETRAS BENETIS / ADOMAS ALMINAS / VYTAUTAS JABLONSKAS / PRANAS BUDRYS / KOSTAS MAČIULSKIS / PRANAS KONČIUS / MIKALOJUS KLANIUS / KAZIMIERAS MARTINKUS / JUOZAS PAULAUSKAS / KAZIMIERAS ŠALNIUS / KAZYS JAŠINSKAS / JUOZAS KATKUS / MYKOLAS KATKUS / ANTANAS JURKAITIS / PETRAS ŽEIMIS / ALBERTAS JUREVIČIUS / AUGUSTINAS KIESAS / VYTAUTAS GRABYS // PRANAS KATKUS / STEPONAS KATKUS / KAZYS LAUKYS / KAZYS LAURECKAS / STASYS STONKUS / PRANAS STONKUS / ANTANAS LUKAS / ANICETAS KAUNAS / PRANAS KLANIUS / PAULIUS GRABYS / STEPONAS SKERSYS / ANTANAS SKERSYS / ANTANAS ARMALIS / BENEDIKTAS RUIBYS / KAZIMIERAS KONTRIMAS / JUOZAS ZUBERNIUS / LEONAS PETREIKIS / JUOZAS PETREIKIS / CELESTINAS SAVICKAS / STASYS ŠEPUTIS / PRANAS BENETIS / AUGUSTINAS BRUŽAS / ROMAS REINIKIS / JUOZAS PETRAUSKAS“.
Postamento priekyje iškaltas memorialinis užrašas „ŽUVUSIEMS UŽ LIETUVOS LAISVĘ 1946–1953“, o kairiajame šone – vieno iš partizanų perlaidojimo iniciatorių pavardė: „BENEDIKTAS VENDELIS / PUNDATORIUS 1992.II.16“.
Paminklo aukštis – 1,7 m, plotis – 2 m, gylis – 2 m.

Istorija

Atidengtas 1992 m. vasario 16 d. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos Kretingos skyriaus iniciatyva. Autorius – architektas Edmundas Giedrimas.
Šioje vietoje 1991 m. gegužę perlaidoti Žemaičių apygardos Kardo rinktinės partizano Mikalojaus Klaniaus–Algio (1928–1948) ir 5 neatpažintų partizanų palaikai, iškasti 1990–1991 m. rezistencinio judėjimo dalyvio Benedikto Vendelio (1931–2006) iniciatyva įvairiose Kretingos rajono vietose.
Eimutis Markūnas

Biografija

1971-74 m. mokėsi Kauno keturmetėje vaikų dailės mokykloje, 1974-78 m. – Kauno S. Žuko taikomosios dailės technikume. 1978-83 m. studijavo Valstybiniame dailės institute (dabar VDA). Parodose dalyvauja nuo 1983 m. Nuo 1990 m. – Lietuvos dailininkų sąjungos Kauno skyriaus narys. Nuo 1991 m. – grupės „Angis“ narys. Dirba tapybos, instaliacijos, post -objekto ir vitražo srityse.

Kūryba

Sukūrė daugiau kaip 100 originalių konstruktyvios ritminės kompozicijos vitražų visuomeniniams ir privatiems interjerams: Kalniečių prekybos centrui („Snaigė“ 1986 m.), Tado Ivanausko zoologijos muziejui (1987 m., 1991 m.), „Jiesios“ keramikos gamyklai („Daigai“ 1988 m.), Hidroprojekto pastato interjerui („Runos“ 1991 m.), Vilniaus universiteto Kauno humanitariniam fakultetui („Fosilijos“ 1999 m.), viešbučiui „Reval Hotel Takioji Neris“ (2004 m.; visi Kaune).
Istorinės, biblinės tematikos vitražų yra mokymo įstaigose (Kauno jėzuitų gimnazija, 1999 m.), „Emmeriche am Rheine“ (Šiaurės Reinas-Vestfalija) Jėzaus Kristaus bažnyčioje (Kompozicija pagal Šv. Jono evangeliją 1994 m.), t. p. Kauno, Šilutės, Klaipėdos bažnyčiose. Sukūrė erdvinių vitražų objektų: „Biblinis motyvas“ banke (Svedbankas) Marijampolėje (1993 m.), „Takas“ Šiaulių oro uosto skrydžių valdymo centre (1997 m.). Vitražai modernios meninės formos, originalūs, būdingas naujoviškas ryšys su architektūra.
Nutapė paveikslų („Obeliskas“ 1990 m., „Kolona nr. l“ 1991 m., „Nostalgija raudonai“ 2007 m.), jiems būdinga ekspresyvi raiška, ryškių spalvų sąskambiai; tapyba artima abstrakčiajam ekspresionizmui. Kuria instaliacijas („Zona nr. l“, „Miegamojo erdvė“, abi 2004 m.). Nuo 1983 m. dalyvauja tarptautinėse parodose, simpoziumuose Lietuvoje ir užsienyje (Vokietija, Suomija, Prancūzija, Ispanija, Didžioji Britanija). Nuo 1986 m. surengė 25 individualias parodas (daugiausia Kaune, Vilniuje, Berlyne). Kūrinių turi Nacionalinis Mikalojaus Konstantino Čiurlionio dailės muziejus.
Portlando Trail Blazers

Istorija

1970 m. komandos savininkai sumokėjo 3,7 mln. JAV dolerių už vietą lygoje. 1976-77 m. sezone „Trail Blazers“ laimėjo pirmąjį komandos čempionatą.
Rimantas Gučas

Rimantas Gučas (g. 1942 m. rugpjūčio 22 d. Kaune) – Lietuvos muzikologas, vargonų restauratorius, tautosakininkas.

Biografija

Tėvai Alfonsas Gučas ir Giedrė Gučienė, brolis Augis Gučas, seserys: Birutė Gučaitė ir Giedrė Gučaitė.
1965 m. baigė Lietuvos konservatorijos J. Čiurlionytės klasę. 1966–1972 m. dirbo Lietuvos dailės muziejaus Teatro ir muzikos skyriuje (nuo 1992 m. Lietuvos teatro, muzikos ir kino muziejus). 1972 m. prie Paminklų restauravimo valdybos (vėliau Respublikinis kultūros paminklų restauravimo trestas) įkūrė vargonų restauravimo dirbtuvę (nuo 1991 m. valstybinė įmonė, nuo 1993 m. bendrovė „Vilniaus vargonų dirbtuvė“), nuo 1991 m. jos direktorius.
Pagal jo projektus dirbtuvė restauravo, suremontavo, pastatė naujų ar perstatė apie 30 vargonų. 1997 m. jam suteikta aukščiausios kategorijos restauravimo technologo (vargonai) kvalifikacija. Nuo 1998 m. Tarptautinės vargonų statytojų asociacijos (International Society of Organbuilders) narys. 1987–1990 m. TSRS vargonininkų ir vargonų meistrų draugijos pirmininkas (su O. Jančenka). 1997–1998 m. LRT tarybos pirmininkas. Radijo ir televizijos laidų, politinių feljetonų autorius. Aprašė didžiąją dalį Lietuvos vargonų, sudarė pirmąjį Lietuvos paminklinių vargonų sąrašą (1971 m.), parengė Lietuvos vargonų katalogą. Užrašė daugiau kaip 1000 lietuvių liaudies dainų.
Srbica

Istorija

Čia 1998 m. prasidėjo Kosovo karas. Jo metu miestas smarkiai nukentėjo.
Vinita

„Vinita“ – kabelinės televizijos operatorė, veikusi 1993–2012 m.

Istorija

UAB „VinitA“ buvo įkurta 1993 m. rugpjūčio 18 d. Tai pirmoji kabelinė televizija Vilniuje. 2001 m. bendrovė persivadino į UAB „Vinita“.
XXI a. pr. bendrovė tiekė kabelinės televizijos paslaugas Fabijoniškių, Šeškinės, Žirmūnų, Šnipiškių, Žvėryno, Viršuliškių, Karoliniškių, Lazdynų, Baltupių, Jeruzalės ir Pašilaičių mikrorajonuose. 2002 m. bendrovė ėmė tiekti interneto paslaugą.
2011 m. bendrovę „Vinita“ įsigijo UAB Init. Po 2012 m. birželio 29 d. įvykusios įmonių reorganizacijos prie UAB „Init“ buvo prijungtos UAB „Vinita“, „Palsatas“ ir „Teletronika“.
Valerija Armonienė

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos dailės institutą. Nuo 1993 m. gyvena Kanadoje.

Kūryba

Sukūrė dekoratyvinės keramikos („Susitikimas su kometa I–II“ 1986 m., „Servizas“ 1988 m.), smulkiosios skulptūrinės molio („Mintis“ 1989 m.), porceliano („Augalinis motyvas“ 1986 m., „Atsisveikinimas su vienaragiu“ 1989]] m.) plastikos, originalių kaulinio porceliano kompozicijų („Išsaugosim paukščio namus“ 1984 m., „Nebūties laivas“ 1986 m., „Objektas I“ 1992 m.). „Jiesios“ dailiosios keramikos gamykloje kūrė gaminių modelius tiražavimui.
Kūriniams būdingas konceptualumas, konstruktyvumas, lietų ir lipdytų motyvų, realumo ir abstrakcijos jungtis, saikingas tonavimas, ažūriškumas. Nuo 1984 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje; individuali paroda Kaune – 1987 m. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, Nacionalinis Čiurlionio dailės muziejus.
Baltoji eglė

Paplitimas

Plačiai paplitusi Šiaurės Amerikoje, nuo centrinės Aliaskos iki Niufaundlando, pietuose arealas siekia Montaną, Mičiganą ir Meiną. Atskiri populiacijos plotai yra Pietų Dakotoje, Vajominge.
Rijadas

Istorija

1824 m. Rijade, kuris yra pakeliui į Meką, įsikūrė Saudų dinastija, dabar užvaldžiusi visą šalį. 1902 m. Abdul Azizas ibn Saudas (vėliau – pirmasis Saudo Arabijos karalius) iš čia pradėjo Arabijos pusiasalio užkariavimą, suorganizavęs vahabitus (islamo reformistus, gyvenusius Rijade ir apylinkėse nuo XIX a.) kovai. 1932 m. miestas tapo Saudo Arabijos sostine. Apie 1940 m. šaliai pradėjus gauti didelį pelną iš prekybos nafta, Rijadas iš gana izoliuoto miesto pavirto dideliu, kosmopolitiniu miestu su daug didelių ir naujoviškų pastatų.
Lauren Faust

Loren Faust (angl. Lauren Faust, g. apie 1975 m. netoli Anapolio) – JAV animatorė.
Mokėsi Kalifornijos menų institute.
Kūrė kadruotes animaciniam serialui „The Powerpuff Girls“. Ten susitiko su būsimu vyru, Kraigu MakKrakenu.
Vienu iš pagrindinių kūrinių laikomas animacinis serialas „My Little Pony: Friendship is Magic“.
Santa Rosos departamentas

Geografija

Didžiąją departamento dalį užima Čiapaso Siera Madrės kalnai. Čia stūkso keletas ugnikalnių: Kuilapos-Barabenos, Chumaitepekės, Tekuamburo ugnikalniai. Pietuose paviršius leidžiasi į pajūrio lygumą. Svarbiausia upė – Esklavosas (Río de los Esclavos). Vandenyno pakrantė pelkėta, lygiagrečiai su ja driekiasi natūralus Čikimulilijos kanalas. Šiaurinėje departamento dalyje telkšo vulkaninės kilmės Ajarsos lagūna.
Hausai

Kilmės mitas

Hausai save kildina iš legendinio protėvio Bajadžidos. Legenda pasakoja, kad jis atsikėlė iš šiaurės, Biramo mieste susituokė su Kanemo karaliene ir susilaukė sūnaus Biramo. Vėliau, Dauroje, jis užmušė gyvatę Sarkiną, kuri nuodijo šulinį, ir už tai gavo į žmonas vietos karalienę. Su ja susilaukė šešių vaikų. Jie, kartu su pirmuoju sūnumi Biramu, tapo septynių hausų valstybių (hausa bakvai) įkūrėjais. Su sugulove pradėti kiti septyni vaikai tapo antrinių septynių valstybių (banza bakvai) įkūrėjais.

Istorija

Hausai atsikėlė į istorines savo žemes V–VII a., migruodami iš rytų (Nubijos). Jie užėmė senąsias Nok kultūros klestėjimo sritis.
Hausų kultūros istorija yra dalis Sahelio civilizacijos istorijos. Suklestėjus transsacharinei prekybai, hausų gyvenamos teritorijos tapo svarbia jos dalimi, ir VIII a. ėmė kurtis pirmosios jų valstybės.
Nors hausai turėjo bendrą kultūrinį identitetą, tačiau per visą savo istoriją gyveno politiškai susiskaldę į atskiras valstybėles. Jos nulėmė ir hausų dialektų bei skirtingų kultūrų atsiradimą. Todėl ir dabar hausai skirstosi į atskiras kultūrines grupes: kananci (iš Kano), zazaganci (iš Zazau), dauranci (iš Dauros), hadedžianči (iš Biramo), kacinanči (iš Kacinos, arevanči (iš Gobiro, Zamfaros ir Kebi), bausanči bei guduranči (iš rytinių periferijų) ir kitas.
Apie XI a. hausų valstybės buvo islamizuotos, labai stipriai suklestėjo savita jų kultūra, menas. Miestai tapo ekonomiškai labai stiprūs.
Nuo XVI a., transsacharinei prekybai prarandant reikšmę, hausų kultūra lėtai menko. Vyko gyvulių augintojų fulbių migracija iš vakarų. XIX a. fulbių džihado metu pastarieji užkariavo hausų valstybes, įtvirtino fulbių tautos hegemoniją, tačiau tuo pačiu perėmė daug hausų kultūros pasiekimų, suformuodami hausų-fulbių tautybę.
Syndicat National de l'Édition Phonographique

Syndicat national de l'édition phonographique (SNEP) yra Prancūzijos profesionali muzikos industrijos organizacija. SNEP buvo įkurta 1922 m. ir turi 48 nares kompanijas.
SNEP atsakinga už autorių teisių kolektyvinį administravimą, siekia užkirsti kelią autorių teisių pažeidimams (kaip piratavimas, plagiavimas) ir yra oficiali muzikos įrašų atestavimo organizacija Prancūzijoje.
SNEP taip pat yra oficialus topas.
2000–2004 m. Seimas

Seimo 2000–2004 m. kadencija – Lietuvos Respublikos Seimas, išrinktas 2000 m. spalio 8 d. Pirmasis posėdis įvyko 2000 m. spalio 19 d., paskutinis – 2004 m. lapkričio 11 d. Seimo pirmininkas Artūras Paulauskas.

Socialdemokratinės koalicijos frakcija (SDKF)

Įkurta per pirmąjį posėdį. Seniūnas – Vytenis Povilas Andriukaitis, seniūno pirmasis pavaduotojas – Česlovas Juršėnas, seniūno pavaduotojas – Sergej Dmitrijev.

Liberalų frakcija (LF, LiCF)

Įkurta per pirmąjį posėdį. Seniūnė – Dalia Kutraitė Giedraitienė, seniūno pavaduotojai – Alvydas Medalinskas, Klemensas Rimšelis, Eligijus Masiulis. 2003 m. kovo 5 d. tapo Jungtine ir liberalų frakcija, 2003 m. birželio 5 d. Liberalų ir centro frakcija.

Naujosios sąjungos (socialliberalų) frakcija (NSF)

Įkurta per pirmąjį posėdį. Seniūnas – Gediminas Jakavonis, seniūno pavaduotojai – Dangutė Mikutienė, Rimas Valčiukas.

Tėvynės sąjungos – konservatorių frakcija (TSLK)

Įkurta per pirmąjį posėdį. Seniūnas Andrius Kubilius, seniūno pavaduotojas – Arvydas Vidžiūnas.

Jungtinė Centro, Moderniųjų krikščionių demokratų, Lenkų rinkimų akcijos frakcija (JF)

Įkurta per pirmąjį posėdį. Seniūnas – Gintaras Šileikis, seniūno pavaduotojas – Valdemar Tomaševski.

Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų frakcija (VNDPF)

Įkurta 2000 m. spalio 24 d. Seniūnė – Kazimira Danutė Prunskienė, seniūnės pavaduotojas Antanas Baura.

Nepriklausoma frakcija (NF)

Įkurta 2002 m. sausio 12 d. Seniūnas – Eugenijus Maldeikis, seniūno pirmasis pavaduotojas – Henrikas Žukauskas. 2002 m. liepos 5 d. frakcija pakeitė pavadinimą ir tapo Liberaldemokratų frakcija.

Mišri Seimo narių grupė (MSNG)

Seimo narių, nepriklausančių jokiai frakcijai, grupė.
Žiupronių šaltiniai

Žiupronių šaltiniai, Misionierių šaltiniai – Vilniaus miesto šaltiniai, kurių vandenį ėmė senasis Vilniaus vandentiekis.
Šaltiniai pavadinimą gavo nuo vieškelio, vedusio į Žiupronių miestelį, esantį dabartinėje Baltarusijos teritorijoje. Dalis šaltinių XIX a. vadinti Misionierių šaltiniais, nes buvo Misionierių sodų teritorijoje.

Istorija

Šaltiniai pirmąsyk paminėti 1534 m., kuomet didysis kunigaikštis leido miestiečiams iš jų atsivesti vandenį, o po metų, 1535 m. šaltinius padovanojo miestui. Dokumente minima, jog šaltiniai yra už Subačiaus gatvės, už miesto vartų, prie kelio į Gurius. Veikiausiai šaltinių būta daug, nes dokumente pažymima, jog vandens yra užtektinai.
Kitame dokumente rašoma, jog 1621 m. prie Žiupronių šaltinių buvo atvežta 13 vandentiekio vamzdžiams tinkamų rąstų, kuriuos valstiečiai pavogę. Vadinasi, šaltiniai buvo tinkama vandenvietė vandeniui atvesti į miestą, tačiau dokumentuotas faktas nepasako, kad šaltiniai nebuvo užtvenkti anksčiau ir kad iš jų vanduo nebuvo imamas iki tol.
Pirmoji žinia apie šaltinių panaudojimą miesto vandentiekiui yra byla iš 1870 m., kurioje minima, jog vanduo iš Misionierių šaltinių yra atvestas į J. Florenso alaus ir vyno fabrikus Paplavose, kur įtaisyti trys čiaupai, tiekiantys pakankamai vandens. XIX a. antroje pusėje šaltiniai priklausė labdarybės draugijai „Dobrochotnaja kapeika”, kuri atskiras versmes išnuomodavo ir leisdavo buvusiame Misionierių sode įsirengti atskirus nedidelius rezervuarus – šulinius, iš kurių mediniais vamzdžiais vandenį nusivesdavo į fabrikus, pirtis ir namus. Iš Misionierių šaltinių vanduo buvo nuvestas į Užupio baseiną – viešąjį šulinį, buvusį aikštėje, kur susikerta dabartinės Malūnų ir Užupio gatvės.
1880 m. Užupio gyventojų skunde miesto valdybai rašoma, jog 20 tūkst. vietos gyventojų neturi vandens, nes viešasis šulinys besenkantis, Vilnios vandenį teršia alaus ir vyno fabrikai, vienintelis esąs Vingrių šaltinių vanduo yra labai toli. Minima, jog gaisro atveju vandens nebūtų įmanoma paimti iš Vilnios dėl stačių upės krantų. Skundu gyventojai prašė perimti šaltinius miesto žinion. 1881 m. po ilgai trukusio susirašinėjimo ir derybų su „Dobrochotnaja kapeika” miesto valdžia šaltinius išsinuomojo už 800 rublių mokestį. Tokia padėtis išsilaikė iki 1915 m. Vėliau buvo nutiesti nauji metaliniai vamzdžiai, sujungti keli šuliniai į vieną didelį mūrinį rezervuarą, tačiau vandens vos užtekdavo priešgaisriniams ir viešiems Užupio čiaupams. Dar vėliau Užupio turgaus aikštėje buvo iškastas ir įrengtas naujas viešas šulinys. Du miesto samdomi darbininkai mechaniniu siurbliu pumpuodavo vandenį. Kiek vėliau toje pačioje aikštėje buvo pastatyta vandens siurblinė, varoma elektriniais siurbliais.
Dabar visa šaltinių buvimo vietovė yra pakeista, todėl nė vieno atviro šaltinio nebesimato. Šiandieną šaltinius prie Subačiaus vartų primena išlikusi Žiupronių gatvė Senamiestyje.
Alexander Wurz

Karjera

Savo karjerą Wurzas pradėjo dalyvaudamas BMX pasaulio čempionatuose. 1986 m. šioje sporto šakoje jis tapo čempionu.
Vėliau jis pradėjo lenktyniauti kartingais. 1991 m. jis dalyvavo Formulės Ford čempionate. Kitais metais jis nugalėjo šiame čempionate.
1993 m. jis tapo Austrijos Formulės 3 čempionu. Vėliau jis dalyvaudavo įvairių šalių Formulės 3 čempionatuose.
1996 m. jis debiutavo 24 val. Le Mano lektynėse, kuriose su savo komanda tapo čempionu. Tai pasiekęs jis tapo jauniausiu šių lenktynių nugalėtoju ir iki šiol yra šio rekordo savininkas.
1997 m. jis pakeitė austrą Gerhard Bergerį Benetton ekipoje ir debiutavo Formulės 1 čempionate. Kitais metais jis buvo pilnateisis šios ekipos narys ir per sezoną pelnė 17 taškų. Vėliau savo karjeroje jis dirbosu tokiomis ekipomis kaip McLaren, Williams ir Honda. Per savo karjerą Formulėje 1 Wurzas tris kartus yra pasiekęs trečiąją vietą. Šiuo metu jis yra Brawn GP ekipos lenktynininkas bandytojas.
2009 m. jis antrą kartą dalyvavo 24 val. Le Mano lenktynėse ir vėl tapo jų nugalėtoju.
Likalaukių piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas žemoje vietoje esančioje atskiroje kalvoje, netoli Pyvesos ir Didprūdžio santakos. Aikštelė apskrita, 14 m skersmens (1969 m. buvo 30 m.), apjuosta 1 m aukščio, 12 m pločio pylimu, kurio išorinis šlaitas - 2 m aukščio. Piliakalnio šlaitai nuolaidūs, 3 m aukščio. Pietrytiniame krašte, pylime yra 2 m pločio įvažiavimas, greičiausiai nesenas.
Piliakalnis apardytas arimų, dirvonuoja, pylimas apsodintas beržais ir dekoratyviniais krūmais. Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu.
Aplink piliakalnį, 0,7 ha plote yra papėdės gyvenvietė. Lietuvos Respublikos kultūros ministro įsakymas Dėl pripažinimo valstybės saugomu paminklu 2005-04-29; Nr. ĮV-190. Paminklo teritorijos plotas 1,5 ha, fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 12000 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Šimonių piliakalnis 36 km
Ąžuolpamūšės piliakalnis 33 kmKlausučių piliakalnis 31 kmŽiobų piliakalnis 20 km
Bakšėnų piliakalnis 4 kmRamulėnų piliakalnis 80 kmAisetos piliakalnis 20 km
Martiniškėnų piliakalnis 35 kmKiūčių piliakalnis 37 kmStirniškio piliakalnis 13 km
Papilių piliakalnis (Kupiškis) 23 kmAukštupėnų piliakalnis 9 km
Kerelių piliakalnis 20 km
Frydrichas Vilhelmas I

Biografija

Frydrichas Vilhelmas I, kilęs iš Hohenzollernų dinastijos, buvo trečiasis Frydricho III vaikas, iš antrosios santuokos su Hanoverio princese Sofija Šarlote. Turėjo vienintelę seserį Luizę Dorotėją, kuri 1700 m. ištekėjo už būsimojo Švedijos karaliaus Fredericko I, tačiau po penkerių metų mirė.

Šeima

Pats Frydrichas Vilhelmas vedė 1706 m. būsimojo Anglijos karaliaus Jurgio I (1714–1727 m.) vienintelę dukterį, Braunšveigo-Liuneburgo princesę, Sofiją Dorotėją, su kuria susilaukė keturiolikos vaikų, tarp jų – būsimojo sosto paveldėtojo Frydricho II bei Luizės Ulrikos, kuri 1744 m. ištekėjo už būsimojo Švedijos karaliaus Adolfo Frederiko (1751–1771 m.).

Valdymo bruožai

Pateko į istoriją kaip „kareivių karalius“, kadangi, nors buvo labai religingas, bet grubus, reikalavęs besąlygiško paklusnumo ir nuolat dėvėjo uniformą. Buvo pirmasis monarchas Europoje, nuolat dėvėjęs uniformą. Sukūrė absoliutinę monarchiją. Prūsiją valdė pavyzdingai ir taupiai, organizuodamas valstybę pagal kariuomenės pavyzdį. Reformavo karališkuosius domenus ir Generalinius sąskaitybos rūmus. Sukūrė gerai funkcionavusį valdymo aparatą, išugdė ištikimų ir taupių valdininkų armiją, kurių dėka į valstybės iždą surinko 9 milijonus talerių. Valdovų rūmų ir kitų valdžios institucijų išlaidas sumažino 6 kartus. Centrine valdymo įstaiga tapo Generalinė direktorija.
Buvo veikiamas pietistinių idėjų. Vadovavosi nuostata, kad visuomenei pakanka Biblijos ir karinio statuto. Skatino žemės ūkį ir merkantilizmą, rūpinosi, kad valstiečiai keltųsi į naujas žemes ir šitaip padidino gaunamos žemės ūkio produkcijos kiekį.
Jo laikais Prūsijoje – pirmojoje valstybėje Europoje – buvo pradėtas įgyvendinti visuotinio privalomo pradinio švietimo principas. Visuotinio pradinio mokymo idėja buvo pirmąsyk deklaruota 1717 m. rugsėjo 28 d. karaliaus paliepime, vad. Schuledikt, o 1736 m. buvo patvirtinti vadinamieji Principia regulativa – projektas, kaip realizuoti visuotinį pradinį švietimą.
Pirmuoju luomu valstybėje pavertė karininkų bajorų korpusą. 1733 m. paskelbė vad. „kantonistų reglamentą“ (vok. Kantonreglement), pagal kurį visa Prūsija buvo padalinta į specialias karines apygardas – kantonus. Karinei tarnybai pradėta registruoti visus vyriškos lyties vaikus, o kariuomenę įsakyta papildyti kiekvienam pulkui imant sveikus, 20 metų sulaukusius rekrūtus iš jam priskirto kantono. Nuo to laiko karo prievolininkų pagrindą Prūsijoje sudarė valstiečiai. Priverstinę bajorų tarnybą pakeitė mokesčiu. Tai leido nuo 38 000 iki 83 000 žmonių padidinti Prūsijos kariuomenę, ji tapo trečioji pagal dydį Europoje. Kariuomenės kovingumą stiprino muštru ir drausme. Taip pat šiurkščiai auklėjo savo sūnų, būsimąjį – Frydrichą II.
Vanas (Prancūzija)

Istorija

Senovėje vadintas Dariorigum, vėliau civitas Venetorum (kaip pagrindinis venetų miestas). Venetai buvo jūreiviai galai, kurie gyveno pietvakarių Armorikoje prieš romėnų invaziją. Juos nugalėjo Julijaus Cezario laivynas 56 m. pr. m. e. prie Lokmariakvero. Visi venetai buvo nužudyti arba parduoti į vergiją. Vano vietoje romėnai pastatė miestą, kurį vadino Darioritum.
Vano vyskupystė atsirado V a. 461 m. čia vyko bažnytinis susirinkimas.
Pirmasis istorinis Vano valdovas buvo Varochas.
1759 m. iš Vano buvo planuota įsiveržti į Britaniją. Čia buvo surinkta didelė prancūzų armija, kuri neišplaukė, nes prancūzų laivynas pralaimėjo britams Kvimberono įlankos mūšyje 1759 m. lapkritį.
1795 m. per Prancūzijos revoliuciją revoliucionieriai atmušė planuotą britų-rojalistų invaziją.