google/wiki40b huggingface dataset:
Haidū Biharas

Geografija

Medė yra Didžiojoje Vengrijos lygumoje. Čia plyti į UNESCO pasaulio paveldą įtraukti neliestos Hortobadžio puštos (stepės) plotai. Prateka Kerešo ir Tisos upės.
Goda Laurinavičiūtė

Goda Laurinavičiūtė – Lietuvos šiuolaikinio šokio aktorė-šokėja, atlikėja, šokio pedagogė ir choreografė.

Biografija

Mokėsi Kauno Jono Jablonskio gimnazijoje, grafinio dizaino ir fotografijos Kauno aukštesniojoje meno mokykloje (dabar Kauno kolegijos Justino Vienožinskio menų fakultetas). Studijavo Lietuvos muzikos akademijoje Vilniuje. LMTA Teatro ir kino fakultete baigė vaidybos bakalauro ir magistro studijas, įgijo aktoriaus–šokėjo kvalifikaciją (Kurso vadovė - lektorė Anželika Cholina).
LMTA Teatro ir kino fakulteto Šokio ir judesio katedros lektorė. Akademijoje dėsto šiuolaikinį šokį, kontaktinę improvizaciją. Taip pat moko Nacionalinė Mikalojaus Konstantino Čiurlionio menų mokykloje kaip Baleto skyriaus Modernaus ir šiuolaikinio šokio mokytoja. Privačiai vedė pamokas 4-6 metų amžiaus vaikams. 2004 m. birželio 18-26 dienomis "Vilniaus šokio spaustuvėje" dėstė šokio jogos paskaitas. 2015 m. balandžio 23-25 dienomis skaitė pranešimą apie šokėjų edukaciją Viljandi (Estija).
14 metų buvo Kauno šokio teatro AURA trupės narė. Šoko ir Vyčio Jankausko šokio trupėje. Šiuo metu yra Šokio teatras AIROS šokėja (Kryptis – Šiuolaikinis šokis). Pasirodė Lietuvoje bei užsienyje. Dalyvauja modernaus ir šiuolaikinio šokio festivaliuose (pvz., Naujasis Baltijos šokis ir kt.).
Šiuolaikinio šokio asociacijos narė.
Pirisarė

Pirisarė (est. Piirissaar) – antra pagal dydį Peipaus ežero sala. Plotas – 7,8 km². Aukščiausias taškas – 4,2 m. Nutolusi nuo Estijos pakrantės 2,5 km, nuo Rusijos – 5,5 km. Priklauso Estijai, Tartu apskričiai.
Salą apgyvendino sentikiai Šiaurės karo metais. 1920 m. saloje buvo 700 gyventojų. 2006 m. – 86.
Sala vidutiniškai virš vandens iškilus 1–2 m. Vienintelėje aukštumoje įsikūrę Piiri ir Tooni kaimai. Piečiau įsikūręs Saari kenčia nuo potvynių. Gyventojai verčiasi žvejyba, žemės ūkiu. Istoriškai svarbiausia kultūra – svogūnai.
ŠK Odeva Lipany

Istorija

Klubo ištakos siekia 1925 m.
Šilutės naujienos

Šilutės naujienos – Šilutės rajono laikraštis, einantis Šilutėje, Turgaus a. 12.

Istorija

Leidžia UAB „Šilutės leidyba“.
Redaktorius Skirmantė Galvydė.
Kretuonykštis

Geologija

Plotas 65,4 ha. Ežeras ovalus, jo ilgis 1,2 km, didžiausias plotis 0,8 km. Paviršiaus altitudė 146,8 m. Didžiausias gylis 3,0 m, vidutinis gylis 1,6 m. Ežero dubuo išgulėtas ledo luisto. Baseino plotas 85,5 km². Kranto linijos ilgis 3,6 km. Ežero šiaurės vakarinėje dalyje yra didelė įlanka. Krantai žemi, pelkėti. Yra sala. Į Kretuonykštį įteka Šventa ir dar 2 upeliai, išteka Žaugėda. Ežeras priklauso Žeimenos baseinui. Ežero pratakumas 87 %. Atabradas platus.
Muzikinis skveras

Muzikinis skveras – skulptūrų parkas Druskininkuose, įkurtas 2007-2008 m. priešais Druskininkų M. K. Čiurlionio muzikos mokyklą. Parke stovi septynios skulptūros, simbolizuojančios septynias gamos natas. Parke esanti Artūro Burneikos skulptūra „Relax“ 2009 m. buvo pripažinta geriausia viešosios erdvės skulptūra visos Lietuvos mastu.
Jadvyga Drungaitė

Biografija

1918–1921 m. mokėsi Zarasų pradžios mokykloje. Mokytojavo Bikūnų (Antalieptės valsčius) pradžios mokykloje. Atsisakiusi mokytojos darbo, 1923–1927 m. mokėsi Rokiškio gimnazijoje. Besimokydama Rokiškio gimnazijoje, Jadvyga susirgo džiova, ilgai gydėsi. Nuo 1928 m. studijavo Lietuvos universiteto Teologijos–filosofijos fakultete. 1940 m. fakultetą uždarius mokslus tęsė Vilniaus universitete, gavo jau tarybinį diplomą, kurį vėliau pakeitė į vokišką.
Prasidėjus vokiečių okupacijai, atvyko į tėvų nuomojamą malūną Savitiškyje, šalia Panevėžio. Prasidėjus antrajai tarybinei okupacijai, 1945 m. mirė tėvas. Jadvygai teko dirbti sunkų fizinį darbą malūne. Tik, kai karui baigiantis buvo subombarduotas malūnas, ji nusipirko namelį Panevėžyje, Pušaloto gatvėje. Panevėžio Suaugusiųjų gimnazijoje dėstė lietuvių kalbą. Mirus motinai, persikėlė į Berčiūnus pas brolį Antaną, kur ir gyveno iki mirties.
Pirmuosius savo kūrinėlius Jūružės slapyvardžiu išspausdino dar 1921 m. besimokydama Zarasų keturklasėje mokykloje. Nuo 1921 m. pradėjo rašyti eilėraščius, studijuodama rašė ir noveles, publicistinius straipsnius, recenzijas, kuriuos spausdino leidiniai „Rytas“, „Pavasaris“, „Lietuvos aidas“, „XX amžius“, „Naujoji Romuva“ ir kt. 1934 m. „Lietuvos aidas“ išspausdino jos novelę „Nuklydėliai meilėje“. Pagal ją parašė ir scenarijų kino filmui.
Noveles daugiausia spausdindavo žurnale „Naujoji vaidilutė“, kurį 1932–1933 m., 1936–1937 m. ir redagavo. 1935–1938 m. žurnalo „Moteris“ redaktorė.
Motetas

Motetas – daugiabalsės vokalinės muzikos žanras, kuriamas dažniausiai pagal religinį tekstą. Būdinga išplėtota forma, sudėtinga polifoninė technika. Atsirado XIII amžiuje, Prancūzijoje. Lietuvoje 40 keturbalsių vokalinių motetų XVI amžiuje sukūrė Martynas Lvovietis. XX amžiuje motetus kūrė Juozas Naujalis, Juozas Gruodis.
Algimanta Pabedinskienė

Biografija

1983 m. baigė tuometinę Kapsuko J. Žiugždos vidurinę mokyklą (dab. Marijampolės Sūduvos gimnazija), o 1988 m. – Vilniaus inžinierinį statybos institutą. Statybos inžinierė. 2005 m. KTU baigė vadybos ir verslo administravimo magistro studijas.
Baigusi mokslus dirbo inžiniere, kūrė privatų verslą. 2004–2005 m. dėstė ekonomiką Marijampolės J. Totoraičio vidurinėje mokykloje, 2005–2012 m. – Marijampolės kolegijos lektorė.
2007–2012 m. buvo Kauno prekybos, pramonės ir amatų rūmų Marijampolės filialo direktorė.
2012–2016 m. – Lietuvos socialinės apsaugos ir darbo ministrė.
Romas Miliauskas

Biografija

1975 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos ir fizinio lavinimo mokytojas.
1999 m. VšĮ „Mažeikių sporto centras“ direktorius, UAB „Negalia“ gamybos ir ūkio skyriaus viršininkas, 2000–2004 m. Seimo nario Jono Jurkaus visuomeninis padėjėjas. UAB „Mažeikona“ direktorius.
Nuo 1999 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Mažeikių rajono skyriaus narys, 2001 m. skyriaus socialinės rūpybos komiteto pirmininkas. 2003 m. Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos narys, 2005 m. Lietuvos socialdemokratų sąjungos narys.
2004 m. balandžio – lapkričio mėn. Mažeikių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Elena, vaikai Erika, Renata.
Moossou FC

Istorija

Klubas buvo suformuotas 2001 m. Klubo spalvos yra geltona/žalia.
Mirskiškė

Istorija

Dvaras priklausė Platono Zubovo broliui Dmitrijui, 1836 m. jį paveldėjo Nikolajus Zubovas, kuris, pasinaudodamas likusia Dubysos-Ventos kanalo įranga, užtvenkė Dubysą ir pastatė vandens malūną. Dvarus išparceliavus jo savininku tapo Zubovo žentas Vladas Kurkauskas, Vilniaus miesto komendantas, Klaipėdos krašto gubernatorius. Dvaras grąžintas jo palikuonims.

Aplinkinės gyvenvietės

BUBIAI – 2 km
Kurtuvėnai – 6 km
Slydžiai – 1,5 km
Bazilionai – 4 km
Eraičininė nendrūnė

Biologija

Augalas daugiametis, žolinis, šakniastiebinis, 100–150(200) cm aukščio stiebais. Žydi liepos mėn. Dauginasi sėklomis ir vegetatyviniu būdu.
Auga paupiuose, paežerėse, lėtai tekančiame ir stovinčiame vandenyje (iki 1,5 m gylyje), užpelkėjusiose pievose. Tinka karbonatingas ir neutralios reakcijos vanduo. Sudaro Scolochloetum festucaceae bendrijas arba auga kitų pakrantės helofitų bendrijose. Tik nuolat užlietose vandens vietose augantys augalai žydi ir subrandina sėklas. Laikinai užliejamose vietose auga tik vegetuojantys augalai, kurie dažniausiai sudaro labai vešlius sąžalynus, kartais negausiai auga viksvynuose.

Populiacija Lietuvoje

Lietuvoje eraičininė nendrūnė pirmą kartą nustatyta 1979 m. Ūlos pakrantėse ties Rudnia (Varėnos rajone). Nuo 1981 m. įrašyta į Saugomų augalų sąrašus.
Lietuvoje nendrūnė yra vakariniame Eurazijos arealo pakraštyje. Daugiau aptikta Ignalinos ir Zarasų rajonuose. Pavienės radavietės nustatytos Utenos, Lazdijų, Varėnos, Vilniaus ir Plungės rajonuose. Grėsmę populiacijoms kelia užpelkėjusių vandens telkinių pakrančių sausinimas, krantų pertvarkymas, tarša.
Kondominiumas

Kondominiumas yra teritorija, lygiai valdoma daugiau nei vienos valstybės. Tokių atsirado kolonializmo laikais, dabar jau nebeliko. Kondominiumų valdymas visada buvo sudėtingas, dažnai juose egzistuodavo po pora tokių institucijų kaip paštas, vėliau nacionalinis radijas ir panašiai. Žinomesni kondominiumai buvo Anglijos ir Egipto Sudanas (dabar nepriklausomas Sudanas), Andora – pastaroji kondominiumo bruožų turi ir dabar, mat ją valdo Prancūzijos ir ispanų siųsti atstovai, tačiau dabar jie turi tik reprezentacinę valdžią, kitaip, nei buvo anksčiau.
Conchita Wurst

2006–2007: „Starmania“ ir „Jetzt Anders!“

2006 metais dalyvavo trečiajame Austrijos šou „Starmania“ sezone ir užėmė antrąją vietą (pirmąją vietą užėmė Nadine Beiler). Po metų, 2007 m., jis įkūrė vaikinų grupę „Jetzt anders!“, kuri gyvavo tik metus.

2011–2012: „Die große Chance“ ir 2012 m. „Eurovizija“

2011 metais dalyvavo ORF televizijos šou „Die große Chance“.
2012 metais jis užėmė 2 vietą Austrijos nacionalinėje atrankoje į 2012 m. „Euroviziją“.

2013–2014: 2014 m. „Eurovizija“

2013 m. rugsėjo 10 d. buvo paskelbta, kad Wurst atstovaus Austrijai 2014 m. „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyks Kopenhagoje, Danijoje. Atlikėją uždaru būdu pasirinko Austrijos nacionalinis transliuotojas ORF.
2014 m. gegužės 10 d. Conchita Wurst laimėjo „Eurovizijos“ konkursą Danijoje su daina „Rise Like a Phoenix“, surinkdama 290 taškų.
Tai antroji Austrijos pergalė „Eurovizijos“ konkurse. Pirmąjį kartą Austrija šį konkursą buvo laimėjusi 1966 m. atstovaujant Udo Jürgens su daina „Merci Chérie“.
Vidurio Atlanto kalnagūbris

Vidurio Atlanto kalnagūbris – išilgai visą Atlanto vandenyną kertanti povandeninė kalnų grandinė; Vandenyno vidurio kalnagūbrio dalis. Ilgis viršija 18 000 km ir tęsiasi iš šiaurės nuo Arkties iki antarktinių vandenų. Didžiausią plotį pasiekia ties Azorais ir į pietus nuo 30 ° p. pl.
Pagrindinės dalys: Knipovičiaus, Monos, Jan Majeno, Reikjaneso, Šiaurės Atlanto, Pietų Atlanto, Afrikos-Antarktidos.
Išilgai ir skersai suskaidytas lūžių (ypač šiaurėje). Lūžių susikirtimo vietose susidarę gilūs loviai. Viršutinį kalnų sluoksnį sudaro oligoceno-kvartero toleitiniai bazaltai su karbonatinių uolienų tarpsluoksniais, apatinį – juros-oligoceno amfibolitai ir ofiolitai (nuo anortozitų iki ultrabazitų). Kalnagūbrio pietinės pusės šlaituose yra veikiančių povandeninių ugnikalnių. Dalis jų sudaro salas (Dangun Žengimo, Šv. Elenos, Tristano da Kunjos).
Saldutiškio Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčia

Istorija

Iš Rusijos 1922 m. į Paisetę II (3,5 km į pietus nuo Saldutiškio) grįžo kunigas Antanas Maciulevičius (1882–1968 m.). Saldutiškio dvarininkų Jaloveckių dvaro salėje jis įrengė koplyčią ir pradėjo laikyti pamaldas. 1923 m. kanauninkas Juozapas Kukta, 1922–1926 m. Vilniaus vyskupo Jurgio Matulaičio pavedimu valdęs Lietuvoje likusią Vilniaus vyskupijos dalį, įkūrė parapiją. 1924 m. į Saldutiškį paskirtas iš Rusijos grįžęs klebonas Stanislovas Švėgžda.
Žemės reformos komisija mūrinius Saldutiškio dvaro rūmus perdavė parapijai, juose įsikūrė klebonija. Bažnyčia pastatyta ant buvusio dvaro svirno pamatų, ant jų surentus medinę dalį su bokštais 1925–1928 m. 1938 m. vyskupas Juozapas Kukta Saldutiškio parapiją perdavė vienuoliams saleziečiams. Parapijos administratoriumi buvo paskirtas kunigas Juozapas Gustas (1906–1958 m., kuris po Antrojo pasaulinio karo bolševikų suimtas ir mirė Krasnojarsko srityje.
Saldutiškyje iki 1985 m. klebonavo dekanas Juozapas Masalskas (1923–1985 m.; palaidotas šventoriuje). Jis suremontavo ir išdažė bažnyčią. Iki mirties Saldutiškyje vikaravo A. Maciulevičius – paprastas, paslaugus, altruistas; pokario metais ganė kolūkio gyvulius.

Architektūra

Bažnyčios apatinė dalis akmenų mūro, viršutinė – medinė, stačiakampio plano. Šonuose, prie apsidės yra 2 žemos zakristijos. Bažnyčia turi 2 masyvius pagrindinio fasado bokštus, vienanavė, joje įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinė. Jo šiaurės rytų kampe stovi sandėliukas, rytuose – kryžius.
Nikolajus Pozdniakovas

Nikolajus Pozdniakovas (rus. Поздняков Николай Георгиевич, 1900 – 1948) – tarybinis diplomatas.
1938 m. spalio 8 – 1940 m. rugpjūčio 1 d. buvo TSRS įgaliotasis pasiuntinys Lietuvoje (iki paskyrimo į Lietuvą N. Pozdniakovas buvo TSRS laikinasis reikalų patikėtinis Suomijoje). 1940 m. vasarą aktyviai dalyvavo rengiant Lietuvos okupaciją.
Po Lietuvos inkorporavimo į TSRS sudėtį buvo VKP(b) CK ir TSRS Liaudies komisarų tarybos įgaliotinis Lietuvos TSR.
N. Pozdniakovui dirbant Lietuvoje paslaptingomis aplinkybėmis mirė jo žmona Marija, kuri buvo kremuota Kauno medicinos universiteto krematoriume.
Meno kūrinys techninio jo reprodukuojamumo epochoje

Esė santrauka

Esė prasideda Paul Valéry citata iš Pièces sur L’Art, kuri ginčijasi, kad menas, kuris buvo išvystytas praeityje, skiriasi nuo dabartinio, todėl to meno supratimas ir naudojimas turi vystytis tam, kad būtų suprantamas moderniame kontekste ir padėtų tobulinti naujas technologijas. Šitokia pradžia nustato toną Benjamino marksistiniam argumentui.
Prologas pristato marksistinę teoriją, pritaikytą visuomenės formavimui ir meno pozicijai kapitalizmo kontekste. Jis paaiškina sąlygas, kad parodytų, ko būtų galima tikėtis iš kapitalizmo ateityje, įskaitant proletariato išnaudojimą ir galimybę sunaikinti kapitalizmą.
Dėstymas tiria techninio vizualinio reprodukuojamumo vystymą kopijuojant meistro darbą, graikišką štampavimą, medkirtystę, graviravimą, litografiją ir fotografiją, demonstruodamas tai, kad techninis reprodukavimas nėra modernus fenomenas, nors modernūs metodai leidžia tiksliau reprodukuoti masinę produkciją.
Benjaminas aptaria autentiškumo koncepciją, ypač reprodukcijos pritaikyme. „ Net pačiai tobuliausiai meno kūrinio reprodukcijai trūksta vieno elemento: jos buvimo laike ir vietoje, jos unikalaus egzistavimo toje vietoje, kurioje ji sukuriama“. Jis ginčijasi, kad „autentiškumo sfera yra virš techniškumo“, taigi originalus meno kūrinys yra nepriklausomas nuo kopijos, tačiau reprodukuojant kažkas yra paimama ir iš originalo, kažkiek pakeičiant jo kontekstą. Čia jis pristato originalaus darbo „auros“ idėją ir jos nebuvimą reprodukcijoje, tai koncepcija, kuri remiasi ankstesnėmis idėjomis, vystytas Ludwig Klages.
Benjaminas apžvelgia visuomenės vertybių pasikeitimus, kurie vyko bėgant laikui. Toliau jis aprašo skonio ir stiliaus pasikeitimus meno istorijoje, ir kaip tai susiję su jo „auros“ koncepcija.
Nepaisant efekto, kurį reprodukcija daro originalui, Benjaminas rašo, kad „meno kūrinio unikalumas yra neatskiriamas nuo jo paties, tapusio svarbia tradicijų dalimi“.
Taip pat yra analizuojama besikeičianti parodų vertė. Nuo istorinių ir religinių meno kūrinių, kurie skirti tik labai ribotam demonstravimui, iki moderniojo meno, ypač svarbaus masinėse parodose.

Įtaka

Ši esė turėjo didžiulę įtaką Frankfurto mokyklai ir jos estetinei bei politinei analizei, ypač Theodor W. Adorno, Max Horkheimer ir Herbert Marcuse.
John Berger pasinaudojo esė idėjomis kurdamas keturių dalių televizijos serialą „Ways of seeing“, kurį BBC pirmą kartą parodė 1972 metais. Bergerio idėja, išdėstyta kur kas aiškiau nei Benjamino, buvo tai, kad modernūs produkcijos būdai sunaikino meno autoriškumą.
Hartmano viksva

Morfologija

Daugiametis, pilkai žalias, retakeris, 30– 70 cm aukščio augalas, išauginantis ilgą, kietą, horizontaliai šlaiužiantį šakniastiebį. Stiebai stambūs, statūs, ploni, tribriauniai, žemiau žiedyno šiurkstūs, su kaštoniškai arba rausvai rudomis, belakštėmis, tinkliškai suskidusiomis makštimis pamate, ilgesnis už lapus. Lapai žali, standūs, statūs, plokšti, 2– 3 mm pločio, jų apatinė pusė skiauterėta, pakraštys šiurkštus, viršūnė smaili. Žiedynas – ilga varpa, susidedanti iš 3– 5 daugiažiedžių, retokų, viena nuo kitos atitolusių varpučių. Apatinis žiedynlapis stambus, toks pat kaip ir stiebiniai lapai, šiurkščiais pakraščiais, lygus su žiedynu arba už jį trumpesnis. Visos varputės, išskyrus viršūninę, piestelinės. Viršūninė varputė ginekandrinė, stati, siaurai cilindriška arba pailgai kiaušiniška, 1,5– 3,5 (4) cm ilgio, su 3– 8 kuokeliniais žiedais apačioje; jos pamate neretai yra 2– 3 trumpos, 0,6– 1,5 cm ilgio ir 3– 5 mm pločio, cilindriškos, bekotės arba trumpakotės piestelinės varputės. Likusios piestelinės varputės ilgesnės (2– 4 cm ilgio) ir platesnės (4– 6 mm pločio), cilindriškos, kotuotos, daugiau ar mažiau viena nuo kitos nutolusios. Viršūninės varputės viršutinėje dalyje žiedai piesteliniai (todėl vaisiams atsiradus virsšunė būna storesnė). Viršūninėje žiedyno varputėje tik kuokeliniai žiedai. Šoninės varputės 3– 5, retai 2, viena ar dvi šoninės varputės labai arti viršūnės. Pažiedės plačiai lencetiškos, rausvai rudos, su šviesiu ruoželiu ir žalsva gysla per vidurį; jų viršūnė gana staigiai akuotiškai nusmailėjusi; varpučiu viršūnėje jos tokio pat ilgio, kaip ir maišeliai arba net dar trumpesnės, o į apačią tampa vis ilgesnės ir pamate jų ilgis, įskaitant ir akuotiška viršūnė, gerokai viršija maišelių ilgį. Maišeliai plėvėtesni, eliptiški, iš pradžių plokšti, vėliau neryškiai tribriauniai, 2,5– 3 mm ilgio, 1,5– 2 mm pločio, pilkai žali, paskui truputį paruduoja, su 5– 6 plonomis, bet aiškiomis gyslomis, viršūnėje staigiai užsibaigia trumpu, dvidančiu snapeliu; danteliai tiesūs, statūs išėma tamsiai apkraštuota, siaura. Vaisiai  kiaušiniski, 1,8– 2 mm ilgio ir 1,2– 1,5 mm pločio, aštriai tribriauniai, bukomis viršūnėmis, kotuoti, šviesiai rusvi.
Žydi balandžio ir gegužės mėn. Hemikriptofitas; geofitas.

Augimvietės

Auga drėgnose pievose, žemapelkėse, taip pat lapuočių miškuose ir krūmuose. Apyretė, išskyrus šiauriniuose rajonuose.
Paplitimas Lietuvoje: gana dažnai šiaurinėje šalies dalyje, einant į pietus retėja.
Anksčiau nebuvo skiriamas nuo pievinės viksvos. Visi esami herbariniai egzemplioriai
klaidingai priskirti lot. Carex buxbaumii Wahlnb. Taigi Lietuvoje vyrauja Carex hartmani Cajander, o ne
Carex buxbaumii  Wahlnb. Apie pastarosios rūšies augimą Lietuvoje kol kas patikimų duomenų
nėra.
Bendras paplitimas: Vakarų ir Vidurio Europa, europinės Rusijos dalies vakarų ir vidurio
rajonai, Kaukazas, Vakarų Sibiras, šiaurinė Vidurinės Azijos dalis. Priklauso eurazinam floros
elementui.
António Calvário

Biografija

Gimė Mozambike, imigrantų iš Portugalijos šeimoje. Būdamas 8-erių su tėvais persikėlė į Portimauną. Muzikos karjerą pradėjo 1957 m., pasirodęs per radiją. Atlikėjo populiarumas sparčiai augo: 1961 m. António pelnė Rei da Rádio apdovanojimą, o 1963-aisiais pasirodė didelės sėkmės sulaukusiame miuzikle „Chapéu Alto“.
1964 m. jis tapo pirmuoju festivalio „Festival RTP da Canção“ laureatu bei išrinktas Portugalijos atstovu 1964 m. „Eurovizijos“ dainų konkursui. Konkurse pasirodęs su daina „Oração“ (liet. Malda), António užėmė paskutinę vietą nesurinkęs nei vieno taško (kartu su Šveicarijos, Vokietijos ir Jugoslavijos atstovais).
Vėliau atlikėjas dar tris kartus bandė patekti į „Euroviziją“: 1965, 1966 bei 1968 metais, tačiau nelaimėjo. 1967 m. išleido debiutinį albumą „Canções de Natal“.
Viktoras Abramikas

Biografija

Nuo 1927 m. aštuonis metus žaidė vartininko pozicijoje Lietuvos fizinio lavinimosi sąjungos Kauno klube (LFLS Kaunas), su kuria 1932 m. tapo Lietuvos čempionu. 1935–1942 metais futbolininko karjera yra nežinoma. 1942–1943 m. žaidė Kauno Tauro klube, su kuriuo laimėjo šalies pirmenybes. 1927 m. debiutavo Lietuvos vyrų futbolo rinktinėje rungtynėse su Latvijos reprezentantais. 1929 m., 1930 m. ir 1931 m. rinktinės sudėtyje dalyvaudavo Baltijos futbolo taurės turnyruose. 1930 m. laimėjo Baltijos taurę. Iš viso Lietuvos futbolo rinktinės spalvas gynė dešimt kartų.
1935 m. buvo pakviestas į Lietuvos vyrų krepšinio rinktinę, kuri tų metų sausio 19 d. Rygoje per draugiškas rungtynes pralaimėjo Latvijos krepšininkams net 113 taškų skirtumu (10:123). Nors V. Abramikas tąkart ir pelnė garbingus du taškus, vėliau jo, o taip pat komandoje žaidžiusių lengvaatlečio Jono Vabalo, šachmatininko Povilo Vaitonio, futbolo trenerio Nikodemo Čereko ir kt. paslaugų krepšinio aikštelėje buvo atsisakyta. Treniruotis į šalies „laikinąją sostinę“ Kauną buvo pakviesti patyrę Amerikos lietuvių krepšininkai, kurie 1937 m. Lietuvos krepšinio rinktinę atvedė prie pergalės Europos krepšinio čempionate.
Vikontas

Etimologija

Žodis vikontas kilęs iš sen. pranc. visconte (pranc. vicomte), o šis kilęs iš viduramžių lot. vicecomitem, kuris yra žodžio vicecomes galininkas. lot. vice- 'pavaduotojas' + lot. comes 'palydovas; patikėtinis; grafas'.

Vikontai D. Britanijoje

Pirmas vikontas D. Britanijoje atsirado 1440 m., kai Anglijos karalius Henrikas IV (Henry IV) John’ui Beaumont’ui suteikė vikonto titulą ir šis tapo 1-uoju vikontu Beaumont. Vikontas D. Britanijoje (angl. viscount) maždaug atitiko anglosaksų širo ryvą (angl. shire reeve) – širo valdytoją.
Vikonto titulo turėjimas (vikontystė) angl. vadinamas viscountship arba viscountcy, o jo valda (vikontija), duodanti teisę į vikonto titulą – viscounty. Vikonto žmona (vikontienė) – angl. viscountess.

Vikontas kaip pagarbumo titulas

Anglijoje vikonto titulas gali būti vartojamas ir kaip pagarbumo titulas (courtesy title), kreipiantis į erlo ar markizo įpėdinį. Erlo ar markizo įpėdinis vadinamas vikontu, jei erlas ar markizas turi žemesnio rango titulą – vikonto titulą. Pvz., erlo Houvo (Earl Howe) vyriausias sūnus vadinamas vikontu Kerzonu (Viscount Curzon), nes erlas dar turi ir šį vikonto titulą.
Kartais markizo ar erlo sūnus gali būti vadinamas vikontu, net jei tai nėra antrasis pagal vyresnumą titulas. Pvz., Solsberio markizas (Marquess of Salisbury) turi antrą titulą Solsberio erlas (Earl of Salisbury), tačiau vyriausias jo sūnus kaip pagarbumo titulą turi ne Solsberio erlo titulą, o trečią tėvo titulą Krenborno vikontas (Viscount Cranborne), kadangi tėvas pasirašo tik titulo vadu Salisbury, o tai painiotųsi su sūnaus titulu Earl of Salisbury, jei sūnus tokį titulą turėtų.
Kartais įpėdinis naudoja trečią tėvo titulą, jei tokia giminės tradicija. Pvz., Londonderio markizo (Marquess of Londonderry) sūnus vadinamas Viscount Castlereagh, nors tėvas turi viršesnį Earl Vane titulą.

Vikonto karūna

Vikonto karūna turi 16 sidabrinių rutuliukų. Vikontai, kaip ir kiti tituluoti aristokratai, heraldines karūnas užsideda tik dalyvaudami suvereno karūnacijoje. Vikontai turi teisę turėti vikontiškos karūnos atvaizdą herbe virš skydo.

Vikonto analogai Europoje

Kai kuriose šalyse (pvz., Vokietijoje, Nyderlanduose) vikontą atitinka burggrafas, esantis tarpinis tarp grafo ir freihero ar barono. Belgijoje tas pats titulas prancūziškai vadinamas vicomte, o olandiškai – Burggraaf.
Miou-Miou

Biografija

Būsimos aktorės tėvas buvo žandaras, o motina – pardavėja. Baigusi aktorinius mokslus, jis dirbo improvizacijų teatre, vėliau prisidėjo prie kuriamo komedijos teatro „Cafe de la Gare“. Kine filmuojasi nuo 1971 m. ir yra sukūrusi daugiau kaip 90 vaidmenų.
Nestoras Kukolnikas

Biografija

Brolis Pavelas Kukolnikas. 1821 m. ir 1824-1829 m. su N. Gogoliu ir J. Hrebinka mokėsi Nežino aukštųjų mokslų gimnazijoje, su jais leido rankraštinį žurnalą „Zvezda“. Apkaltintas dalyvavimu dekabristų judėjime, diplomo negavo. Atlikus kratą paimti ir pirmieji jo poetiniai bandymai. 1829-1830 m. Vilniaus gimnazijos mokytojas, lenkų kalba 1830 m. išleido vadovėlį „Rusų gramatikos praktinis kursas“. 1832 m. Vilniaus medicinos-chirurgijos akademijos steigimo komisijos sekretorius. Nuo 1833 m. gyveno Sankt Peterburge, nuo 1843 m. tarnavo Rusijos karo ministerijoje, dalyvavo 1853-1856 m. Krymo kare. 1857 m. išėjo į atsargą.
Leido vienus pirmųjų periodinių rusų menotyros leidinių – 1836-1841 m. su K. Briulovu laikraštį „Chudožestvennaja gazeta“, 1842 m. žurnalą „Dagerrotip“, 1845-1847 m. „Illiustracija“, bendravo su dailininku I. Aivazovskiu, kompozitoriumi M. Glinka.

Kūryba

Parašė draminę fantaziją „Torkvatas Tasas“ (1833, pastatyta 1835 m.), romanų ir apysakų apie Petro I valdymo laikotarpį „Seržantas Ivanas Ivanovičius Ivanovas, arba Visi išvien“ (1841 m.), istorinių dramų, eilėraščių. Daugelyje kūrinių propagavo monarchizmą, liaudies ir caro vienybės idėją. Jam būdinga patetiška retorika, vaizdų monumentalumas, dekoratyvumas. Kompozitorius M. Glinka pagal jo eilėraščius sukūrė romansų ciklą „Atsisveikinimas su Peterburgu“, parašė muziką dramai „Kunigaikštis Cholmskis“ (1840 m.).