google/wiki40b huggingface dataset:
Tompo ulusas

Geografija

Vakarinėje dalyje yra Vidurio Jakutijos žemumos pakraštys, kita dalis kalnuota (driekiasi Verchojansko kalnagūbris, Janos-Oimiakono kalnynas). Pagrindinė upė – Aldanas (su intakais: Tompo, Tyris, Rytų Chandyga, Barajis, Tukulanas, Delinia ir kt.), šiaurėje prasideda Adyčia (su Derbeke), rytuose – Elgis.
Vidutinė sausio mėnesio temperatūra yra -38–42 °C, liepos mėnesio +10–17 °C. Vidutinis metinis kritulių kiekis – 250–300 mm.
Uluso teritorija eina Kolymos traktas.
Barzdžiai

Etimologija

Pavadinimas kilo iš asmenvardžio Barzdys daugiskaitinės formos. Rašytiniuose šaltiniuose rašomas lenk. Bardzie, Bordzie, rus. Бoрзди, Барздзе, Барзджяй, vok. Barsdse, liet. Barzdžiai, žem. Barzdē.

Aplinkinės gyvenvietės

Barzdžių MedsėdžiaiKlecininkaiSALANTAI – 4 km
Žvainiai – 2 kmMažieji Žalimai – 3 kmImbarėKlausgalvų Medsėdžiai – 2 kmKalnalis
Klausgalvai – 2 kmSkaudaliai
Joana Gedmintaitė

Joana Gedmintaitė (g. 1974 m. Pelaičiuose, Rietavo valsčiuje) – Lietuvos operos dainininkė (sopranas).

Biografija

2002 m. baigė vokalo magistrantūros studijas Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje (klasės vadovė prof. Irena Milkevičiūtė).
Nuo 2002 m. – Lietuvos nacionalinio operos ir baleto teatro solistė. Debiutavo Donos Anos vaidmeniu Wolfgang Amadeus Mozart operoje „Don Žuanas”. Nuo 1997 m. yra trio „Grazioso“ solistė, priklauso D. Ibelhauptaitės „Bohemiečių“ trupei.
2009 m. rugsėjo – gruodžio mėn. dalyvavo LRT muzikiniame projekte „Triumfo arka“, užėmė II-ąją vietą bei laimėjo 11 tūkst. Lt.
Sutuoktinis – verslininkas Gintaras Šlepikas, dukra Diana.
SMS2

SMS2 (Small Multitasking System 2) buvo Atari ST asmeniniam kompiuteriui pritaikyta operacinė sistema, kurią sukūrė Tony Tebby, Qdos operacinės sistemos Sinclair QL kompiuteriui projektuotojas. SMS2 dizainas evoliucionavo iš Qdos operacinės sistemos, bet sistema neturėjo tikslo būti su ja pilnai suderinama.
Vėliau Tebby šios operacinės sistemos pagrindu sukūrė SMSQ ir SMSQ/E sistemas, kurios pridėjo Qdos (ir SuperBASIC) palaikymą ir veikė įvairiuose su Sinclair QL suderinamose bei Atari platformose.
Trišakis nervas

Trišakis nervas (lot. nervus trigeminus) – galvinių nervų V poros mišrus nervas. Jis yra sudarytas iš juntamųjų ir judinamųjų skaidulų.

Juntamosios skaidulos

Juntamosios skaidulos prasideda iš trišakio mazgo (lot. ganglion trigeminale), kuris yra ant smilkinkaulio uolos priekinio krašto, kietojo dangalo maiše. Šis mazgas sudarytas iš pseudounipolinių neuronų, kurių centrinės atšakos, išėjusios iš mazgo, sudaro juntamųjų skaidulų pluoštelį, kuris vadinamas juntamąją šaknele (lot. radix sensoria). Ji ties tilto ir vidurinių smegenėlių kojyčių riba įeina į smegenis. Rombinės duobės dugne yra trišakio nervo juntamieji branduoliai, kur pasibaigia juntamosios skaidulos. Mazgo periferinės atšakos išėjusios iš mazgo sudaro akinį, viršutinio ir apatinio žandikaulinius nervus.

Judinamosios skaidulos

Judinamosios skaidulos prasideda motoriniame branduolyje, kuris yra tilte, rombinės duobės dugne. Skaidulos, išėjusios į smegenų paviršių greta juntamosios šaknelės įėjimo į jas vietos, sudaro judinamąją šaknelę (lot. radix motoria). Ji eina po trišakio nervo mazgu ir prisijungia prie apatinio žando nervo. Dėl šios priežasties jis yra mišrus.
Zamokai

Istorija

1682 m. kaimas minimas Molėtų krikšto metrikų knygoje.
Estijos istorija

Priešistorė

Atsitraukus ledynui po paskutinio ledynmečio Estijoje apsigyveno nenustatytos etninės kilmės žmonės. Pagal archeologinius duomenis, pirmoji gyvenvietė Estijoje aptikta netoli Kundos miestelio (8-6 tūkstantmetis pr. m. e.), šiaurės Estijoje. Pagal šią gyvenvietę pavadinta akmens amžiaus Kundos kultūra.
Kaip spėjama pagal archeologinius duomenis, neolite (4-2 tūkstantmentis pr. m. e.) su vietiniais gyventojais maišėsi iš rytų atvykusios gentys, o nuo 2 tūkst. pr. m. e. finougrų kilmės gentys.

Estų tautinis pabudimas

Estų tautinio pabudimo pradžia tradiciškai laikomi 1857 m., kai Johanas Jansenas Piarnu ėmė leisti laikraštį „Piarnu paštininkas“ (Perno Postimees). Antraštinis šio laikraščio puslapis prasidėjo eiliuotu pasveikinimu, kurio pradžia „sveika brangi estų tauta“ (tere armas eesti rahvas). Čia pirmąkart viešai su ryškiu prasminiu akcentu buvo pavartota sąvoka „estų tauta“. Iki tol apibūdinant vietinę liaudį vartotos sąvokos „krašto gyventojai“, „žemiečiai“ (maarahvas, talurahvas).
Jaunaesčių judėjimas galutinai susiformavo su Janseno Tartu mieste nuo 1864 m. leistu laikraščiu „Estijos paštininkas“ (Eesti Postimees) ir ypač su Karlo Roberto Jakobsono redaguotu prorusiškos orientacijos laikraščiu „Sakala“ (1878–1882), leistu Viljandyje. 1865 m. Tartu buvo sukurta draugija „Vanemuine“, kuri daug prisidėjo organizuojant pirmąją visuotinę estų dainų šventę Tartu 1869 m.

Tarpukaris

Pagrindinis straipsnis: Tartu sutartis
Estija nepriklausomybę paskelbė 1918 m. vasario 24 d., nors netrukdomai kurti nepriklausomą respubliką kliudė vokiečių okupacija, trukusi nuo 1918 m. vasario iki lapkričio mėn. Po Vokietijos kapituliacijos Pirmajame pasauliniame kare 1918 m. lapkričio 11 d., savo veiklą atnaujino Estijos Laikinoji Vyriausybė, vadovaujama Konstantino Petso. 1920 m. gruodžio 21 d. išrinktas Estijos valstybės vadovas.

Sovietinė okupacija

1939 m. rudenį SSRS po ultimatyvių grasinimų įvedė Raudonosios armijos padalinius į Estiją ir pradėjo savo nusikalstamą veiklą. Antrojo pasaulinio karo pradžioje 1940 m. birželio mėnesį, pagal ankstesnį SSRS susitarimą su Vokietija, šalį okupavo Sovietų Sąjunga, o po mėnesio paskelbta Estijos Sovietų Socialistinė Respublika. 1940 m. rugpjūčio mėn. Estija prijungta prie Sovietų Sąjungos. 1941–1944 m., kai šalis buvo okupuota vokiečių kariuomenės, Estija buvo pavaldi Ostlando generaliniam komisariatui ir patyrė Trečiojo Reicho genocidinę politiką.
Antilgės piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Noliškio piliakalnis 7 km
Kubilių piliakalnis 4 kmGarnių piliakalniai 5 km
Daugailių piliakalnis II 6 kmGatelių piliakalnis 5 km
Ūžėniškių piliakalnis 8 kmSpirtėnų piliakalnis 8 km
Rukšėnų piliakalnis 5 kmBrinkliškių piliakalnis 3 kmKalvių piliakalnis 6 kmJonaukos piliakalnis 4 km
Ūdriškių piliakalnis 5 kmAntabaltės piliakalnis 5 km
Šeimaties piliakalnis 8 km
Oksimoronas

Oksimoronas (gr. oksús + mōros – skvarbus, aštrus + kvailas, bukas) iš dviejų vienas kitam prieštaraujančių savo prasmėmis terminų sudaryta kalbos figūra ar objekto apibūdinimas jo įprastinei sampratai prieštaraujančiais požymiais; pati save paneigianti ar sau prieštaraujanti sąvoka, eklektiškas žodžių ar terminų junginys.
Paprastai tai epitetas ar požymis loginiu požiūriu prieštaraujantis pažymimajam žodžiui, pavyzdžiui: sistemiškas chaosas, atsitiktinė tvarka, keptas suši, vieša paslaptis, žiauriai gražus, karštasis šaltinis, plastikinė stiklinė, vegetariškas mėsainis, vegetariškas kebabas.
Martin Buber

Biografija

Gimęs Vienoje, tradicijų besilaikančioje žydų šeimoje, sugebėjo sulaužyti žydiškus stereotipus ir užsibrėštai siekė savo tikslo – studijuoti filosofiją. 1902 metais tapo redaktoriumi savaitraščio „Die Welt“, pagrindinio Sionistinio judėjimo skaitinio, nepaisant to, vėliau atsisakė dirbti organizacinį darbą susijusį su Sionizmu. Nuo 1910 iki 1914 Buberis studijavo mitus ir publikavo mitinių tekstų interpretacijas. 1916 m. persikraustė iš Berlyno į Hepenhaimą. Antrojo pasaulinio karo metais padėjo įkuriant ,,Nacionalinę žydų komisiją, kuri stengėsi padėti rytų Europos žydams. Iki 1924 m. buvo mėnesinio laikraščio ,,Der Jude redaktorius. 1923 m. Buberis parašė savo įžymiąją egzistencinę ese „Aš ir Tu“(„Ich und Du“, vėliau išversta į Anglų kalbą kaip „I and Thou“). 1925 m. pradėjo versti Hebrajų Bibliją i vokiečių kalbą. 1930 m. Buberis tapo garbės vardą turinčiu profesoriumi Frankfurto universitete, tačiau 1933 m. metais į valdžią atėjus Adolfui Hitleriui, protestuodamas atsisakė savo pareigų. Buberis veikė žydų ir edukacinėse bendruomenėse ir Vokietijoje, ir Izraelyje. Jis įsteigė Centrinį Žydų edukacinį centrą, kurio svarba didėjo, ypač vokiečių valdžiai uždraudus žydam lankytis viešose vietose ir įgauti išsilavinimą. 1938 m. Buberis paliko Vokietiją ir persikraustė i Jeruzalę, gaudamas profesinę stipendiją Hebrajų Universitete dėstyti antropologiją ir sociologiją. Po antrojo pasaulinio karo pradėjo skaityti paskaitas Europoje ir JAV. Buberio žmona Paula mirė 1958, o jis mirė savo namuose Talbiyeh, netoli Jeruzalės, 1965 metų birželio 13 dieną. Jo įtaka jaučiama humanitariniuose moksluose ypač socialinės psichologijos, socialinės filosofijos, religinio egzistencializmo srityse.

Sionizmas

Žiūrint į Sionizmą iš jo pusės, Buberis nesutiko su Teodoru Herzliu apie politinę ir kultūrinę Sionizmo kryptį. Herzlis įsivaizdavo Sionizmo tikslą kaip tautinės valstybės, bet neatsižvelgė į žydišką kultūrą ir religiją. 1902 metais Buberis tapo savaitraščio „Die Welt“ redaktoriumi, bet po metų įsitraukė į žydų Hasidizmo judėjimą. Jis žavėjosi kaip Hasidizmą išpažįstančios bendruomenės realizuodavo savo tikėjimą kasdieniame gyvenime ir kultūroje. Visiškai priešingai Sionizmo organizacijoms, kurios visada svarstė tik politines problemas, Hasidizmas buvo labiau orientuotas į vertybes. Martinas Buberis visada stengėsi, kad Sionizmo atstovai priimtų ir vertybes, ne tik politines problemas. 1904 metais, Martinas visiškai pasitraukė iš sionistinių organizacijų ir atsidavė rašymui ir mokslui. Tais metais jis publikavo savo disertaciją: Beiträge zur Geschichte des Individuationsproblems.
Vasilijus Surikovas

Vasilijus Surikovas (rus. Васи́лий Ива́нович Су́риков, 1848–1916 m.) – Rusijos istorinio žanro tapytojas ir portretistas. Jo paveikslai laikomi XIX a. Rusijos istorinio tapybos žanro viršūne.

Biografija

Vasilijus Surikovas gimė 1848 m. sausio 24 d. nuošaliame Rusijos imperijos Krasnojarsko mieste. Jo protėviai buvo kilę iš kazokų. 1869 m. V. Surikovas persikėlė į Sankt Peterburgą pasiryžęs tapti tapytoju. 1869–1875 m. jis mokėsi Imperatoriškojoje dailės akademijoje, nuo 1873 m. − vadovaujamas P. Čistiakovo. 1874 m. laimėjo piniginį prizą už eskizą „Baltazaro puota“. Baigęs mokslus 1877−1878 m. V. Surikovas dirbo ties freskomis Kristaus Išganytojo sobore Maskvoje bažnyčios susirinkimų istorinėmis temomis. Dailininkas plačiai keliavo po Rusiją, lankėsi Sibire, Pavolgyje, Kryme. Taip pat keliavo po Europą: Vokietiją, Prancūziją, Austriją, Italiją, Šveicariją ir Ispaniją. 1881−1907 m. buvo peredvižnikų draugijos narys.
1893 m. V. Surikovas tapo pilnateisių Imperatoriškosios dailės akademijos Sankt Peterburge nariu. Vasilijus Surikovas išgarsėjo istoriniais paveikslais, savo dailėje siekė perteikti istorinio įvykio dvasią. Tam pasiekti dailininkui teko atsisakyti akademinių istorinio žanro tapybos klišių, jis nesistengė tiksliai vaizduoti istorinių detalių. Geriausiais jo kūriniais laikomos ankstyvosios pagrindinės trys drobės: „Šaulių egzekucijos rytas“ (1881), „Menšikovas Beriozove“ (1883) ir „Bojarinė Morozova“ (1887), kurios turi autentiškos V. Surikovo jaunystės aplinkos Krasnojarske motyvų. „Ryte prieš šaulių sušaudimą“ vaizduojamas 1698 m. caro Petro I įvykdytas šaulių maišto numalšinimas. Petras I pats dalyvavo egzekucijoje. Paveiksle dailininkas, norėdamas sustiprinti dramos įspūdį, žymiai arčiau Kremliaus sienų pavaizdavo Šv. Bazilijaus soborą. Paveiksle „Bojarinė Morozova“ vaizduojamas epizodas iš XVII a. ortodoksų bažnyčios skilimo: senojo tikėjimo neatsisakiusi bojarinė Morozova apvežama aplink Maskvą, iš dešinės pusės vaizduojami jos pasirinkimą gerbiantys miestiečiai, iš kairės − niekinantys (bojarinė Morozova buvo uždaryta vienuolyne ir numarinta badu). Paveiksle žymios impresionizmo ir venecijietiškos dailės mokyklos įtakos. Vėlesniais metais V. Surikovas sukūrė patriotinių drobių: „Jermakas užkariauja Sibirą“ (1895), „Suvorovo žygis per Alpes“ (1899). Vasilijus Surikovas mirė 1916 m. kovo 19 d. Maskvoje.
Arturas Stanislavas Potockis

Biografija

Lenkijos grafų Potockių giminės atstovas, herbo „Piliawa“ savininkas. Rašytojo ir keliautojo Jano Nepomuko Potockio (1761–1815) antrasis sūnus nuo pirmos santuokos su kunigaikštyte Julija Liubomirska (1764–1799). Broliai – Alfredas ir Andžejus Bernardas.
Tarnavo Lenkijos armijoje ir buvo kunigaikščio Jozefo Poniatovskio adjutantas, Napoleono Bonaparto maršalas.
1822 metais įsigijo rūmus Krokuvoje, pastatė vasaros rezidenciją savo dvare Kšešovicėje. Jo palikuonys vėliau pastatė ten rūmus, kurie buvo jų pagrindine rezidencija iki 1939 metų.
1823 metais pradėjo „Šilko banko“ statybą, įkūrė vyrų mokyklą Stašuve.
Jis mirė sausio 30 d. Vienoje ir buvo palaidotas 1832 m. gegužės 27 d. Vavelio katedroje, Krokuvoje.
Po Arturo mirties jo dvarus paveldėjo vienintelis sūnus Adamas Jozefas Potockis.
Levonas II

Biografija

Rubenidų dinastijos. Sostą paveldėjo iš brolio Rubeno III. Atsikratė vasalinės priklausomybės nuo Bizantijos imperijos. Šv. Romos imperijos imperatoriaus Henriko VI remiamas 1198 m. popiežiaus Celestino III legato karūnuotas. Kovodamas su gretimomis musulmonų valstybėmis išplėtė Kilikijos armėnų valstybės teritoriją, stiprino ryšius su Vakarų Europos (Prancūzija ir kt.) ir kryžininkų įkurtomis valstybėmis (Kipras, Antiochija ir kt.). Sudarė prekybinių sutarčių su Venecija, Genuja ir kt. miestais.
Adomas Aleksandras Sanguška

Biografija

Lietuvos kunigaikščių Sanguškų giminės atstovas, herbo „Pogonia“ savininkas. Liubačevo ir Braclavo kašteliono Grigaliaus Leono Sanguškos (m. 1601), ir Sofijos Jaroslavnos Holovčinskos (m. 1605) vienintelis sūnus.
Pagal tėvo Grigaliaus testamentą auklėti mažamečius vaikus turėjo jo žmona Sofija Holovčinska. Be to, jai turėjo padėti Jonas Karolis Chodkevičius, Stanislovas Žolkievskis ir Simonas Samuilas Sanguška. 1603 metais Sofija Holovčinska (Adomo motina) ištekėjo antrą kartą už Sanoko seniūno Stanislovo Bonifacijaus Mnišeko (m. 1644).
1605 metais prieš mirtį Sofija Holovčinska testamentu paliko savo vaikų auklėjimą nuo pirmos santuokos (Adomo ir Anos) savo antram vyrui Stanislovui Bonifacijui Mnišekui. 1606 metais savo teises į globą pareiškė jų tolimas giminaitis – Trakų vaivada Aleksandras Chodkevičius. Jis užpuolė jų giminės pilį Polonke, paėmė vaikus, įgaliojimus ir iki Adomo Sanguškos pilnametystės (1614) skaitėsi jo globėju.
1617 metais Adomas Aleksandras Sanguška gavo Braclavo kašteliono pareigybę, 1619 m. lapkričio 7 d. buvo paskirtas Kijevo kaštelionu. 1619 metų kunigaikštis Adomas Sanguška paskiriama Podolės vaivada, o 1629 metų rugpjūtį gavo Voluinės vaivados pareigybę.
1620 metais Adomas Aleksandras Sanguška gavo valdyti Vladimiro seniūniją nuo Kijevo kašteliono, kunigaikščio Jonušo Konstantinovičiaus Ostrogiškio.
Pagrindinės rezidencijos iš pradžių buvo Polonka, po to Horochivas, Kamin-Kaširskis ir Gluša. Turėjo savo dvaro karių, jo aplinkoje buvo daug dvasininkų.
Adomui Sanguškai priklausė Kaširskio raktas, Naujasis ir Senasis Koširas, Topaliai, Krasnodubai, Krugelis, Mozovas, Goerodilecas, Kamin-Kašyras ir Gluša.
1637 metais įkūrė domininkonams Kamin-Kaširskio vienuolyną su Šv. Mykolo Archangelo bažnyčia, taip pat dar viena bažnyčia Pidzamčėje. Taip pat išlaikė ligoninę su Šv. Apaštalo Balramiejaus bažnyčia.

Šeima

1615 metais vedė Katažiną Uchanską (m. 1650),Belzo vaivados Povilo Uchanskio dukterį, nuo santuokos su kuria vaikų neturėjo.
Vrmacas

Vrmacas (juodkal. Vrmac, Врмац) – kalnas (aukštis 710 m) pietų Juodkalnijoje. Jis yra Lovčeno kalno tęsinys. Kalnas yra šiauriau Tivato miesto, o Kotoro miestą supa iš pietų. Per kalną eina Vrmaco tunelis, jungiantis Kotorą su likusia Juodkalnija.
Vrmacas yra populiari vieta žygiavimui, orientavimosi ir kalnų dviračių sportui.
Janina Skeberdienė

Biografija

1982 m. baigė Vilniaus valstybinį universitetą, žurnalistė.
1998 m. Kelmės kabelinės televizijos redaktorė, AB „Kelmės pieninė“ viešųjų ryšių atstovė, laikraščio „Džiaugsmas“ redaktorė, Kelmės kultūros centro Informacijos ir projektų skyriaus vedėja. Laikraščio „Ūkininko patarėjas“ neetatinė korespondentė.
Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Kelmės rajono skyriaus narė. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narė. 
Nuo 1999 m. visuomeninės organizacijos „Krašto informacija“ pirmininkė, nuo 2003 m. Kelmės rajono nevyriausybinių organizacijų asociacijos prezidentė.
Vaikai Agnė, Monika.
Televizijos filmų „Rašytojas Vladas Kalvaitis“, „Tverai – senoji žemaičių sostinė“ autorė.
Alfonsas Bajoras

Alfonsas Bajoras (g. 1940 m. rugpjūčio 5 d. Grubos, netoli Čedasų) – Lietuvos karinis veikėjas, pulkininkas.

Biografija

1959–1962 m. mokėsi Vilniaus universitete, 1963–1966 m. mokėsi Vilniaus radiotechnikos mokykloje, 1970–1974 m. studijavo Priešlėktuvinės apsaugos karo vadų akademijoje Kalinine.
1966–1989 m. TSRS kariuomenės karininkas. 1974–1979 m. Prieškarpatės karinės apygardos kosmoso žvalgybos brigados štabo viršininko vyr. padėjėjas, pavaduotojas. 1979–1989 m. dėstė Vilniaus radioelektronikos karo vadų mokykloje.
Nuo 1990 m. dalyvavo kuriant Lietuvos Respublikos Krašto apsaugos departamentą, 1990–1992 m. pirmasis departamento Žvalgybos skyriaus viršininkas. 1991 m. pulkininkas. Nuo 1992 m. tarnavo Krašto apsaugos ministerijoje. 1994–1997 m. ministerijos Ginkluotųjų pajėgų Generalinės inspekcijos vyr. inspektorius, generalinio inspektoriaus pavaduotojas.
Kęstutis Juknis

Biografija

1966–1977 m. mokėsi Linkuvos vidurinėje mokykloje, 1977–1978 m. Radviliškio technikos mokykloje, ją baigė su pagyrimu. 1983 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją. 1998–2002 m. studijavo Kauno aukštesniosios ekonomikos mokyklos Teisės fakultete, teisės bakalauras.
1983–1984 m. tarnavo tarybinėje armijoje. 1984–1989 m. Pakruojo rajono „Jaunosios Gvardijos“ kolūkio vyr. specialistas, 1998–1999 m. Kauno regiono profesinių sąjungų susivienijimo inspektorius, Lengvosios pramonės ir paslaugų verslo mokyklos profsąjungos pirmininkas, nuo 1999 m. Lietuvos profesinės sąjungos „Sandrauga“ pirmininkas.
2003–2007 m. Kauno rajono savivaldybės tarybos narys, 2005–2006 m. mero pavaduotojas. Politinės partijos "Profesinių sąjungų centras" pirmininkas. 2011 m. Mykolo Romerio universiteto teisės bakalauras.
Anatolijus Rutkovskis

Biografija

Gimė 1894 m. Kaišiadoryse. 1919 m. tapo TSKP nariu. Nuo 1921 m. birželio 21 d. iki 1922 m. birželio 12 d. dirbo ČK. Nuo 1922 m. birželio 22 d. iki rugpjūčio 19 d. dirbo GPU Rusijos dalyje, 1922 m. rugpjūtį-gruodį dirbo GPU Turkestane. Didžiojo valymo metu 1937 m. kovo 7 d. suimtas. 1937 m. rugpjūtį atleistas iš NKVD. 1937–1939 m. dirbo Voronežo makaronų fabrike. 1939 m. spalio 26 d. vėl suimtas ir nuteistas sušaudyti, tačiau 1941 m. liepą bausmė pakeista į 10 metų lagerio. Mirė 1943 m. gruodžio 29 d. Pavolgyje.
Vilcė

Geografija

Gyvenvietė įsikūrusi vaizdingoje apylinkėje, Vilcės, Kyvės, Rukūzės ir Švėtės upių santakoje, prie kelio P103 Bauskė – Duobelė, 7,6 km į vakarus nuo Elėjos.
1959 m. Afrikos Tautų taurė

1959 m. Afrikos Tautų taurė – antrasis Afrikos Tautų taurės turnyras, 1959 m. vykęs Egipte (tada vadinosi Jungtine Arabų Respublika). Turnyre dalyvavo tik trys rinktinės, o čempionais tapo čempionato šeimininkai.
Rio deklaracija dėl aplinkos ir plėtros

Rio deklaracija dėl aplinkos ir plėtros (dažnai trumpiau įvardinama kaip Rio deklaracija) yra dokumentas, priimtas 1992 m. Rio de Žaneire vykusioje Jungtinių Tautų Aplinkos ir plėtros konferencijoje. Deklaracija susideda iš 27 trumpų principų, kuriais remiantis šalys turėtų toliau bendradarbiauti siekdamos konkretesnių su darniuoju vystymusi ir aplinkos apsauga susijusių tarptautinių susitarimų.
Deklaracijos tekstas buvo pabaigtas rengti ketvirtojo paruošiamojo susitikimo metu (1992 m. balandį), o pačios Rio konferencijos metu tik pateiktas valstybių patvirtinimui (dėl ko susilaukė kai kurių šalių kritikos). Dokumente pateikti principai atspindi kompromiso tarp išsivysčiusių ir besivystančių valstybių bei aplinkosaugos ir ekonomikos paiešką; pratęsia ir papildo 1972 m. Jungtinių Tautų Žmogaus aplinkos konferencijos deklaraciją.
Deklaracijos įgyvendinimu rūpinasi Jungtinių Tautų darnios raidos komisija.
Mao (Dominikos Respublika)

Istorija

Kai Ispanijos kolonijos gubernatorius 1606 m. davė įsakymą visiems, gyvenantiems šiaurinėje salos pakrantėje, persikraustyti į salos gilumą, keletas žmonių persikėlė gyventi į šiandieninio miesto teritoriją. Miestelis įkurtas netoli Mao ir Jakė del Nortės upių santakos. 1869 m. pastatyta pirmoji katalikų bažnyčia. 1882 m. Mao suteiktas savivaldybės statusas. 1904 m. miesto pavadinimas buvo pakeistas į Valverdė, pagerbiant buvusį Dominikos Respublikos prezidentą José Desiderio Valverde.
1954 m. rugpjūčio 31 d. mieste užfiksuota aukščiausia temperatūra (+43,0 °C) šalyje. 1959 m. sukūrus Valverdės provinciją, Mao tapo jos administraciniu centru.
Miksingo konsolė

Mikseris (arba Mikšeris, angl. Mixer) – įrenginys arba programa analoginiams arba skaitmeniniams audio signalams sumuoti, apdoroti.
Mikserio apibūdinimai („4 kanalų“, „8 kanalų“ ir t. t.) nurodo, kiek atskirų audio įėjimo signalų vienu metu mikseris gali apdoroti. Tradiciškai mikseriai iki 16 kanalų vadinami tiesiog mikseriais, 16–32 kanalų – mikseriniais pultais, daugiau nei 32 kanalų – miksingo konsolėmis. Tačiau aiškaus skirtumo nėra, tad 2 kanalų mikseris gali būti pavadintas „konsole“. Mikseriai plačiai naudojami radijo stotyse, TV ir garso įrašų studijose, renginiams (sporto, muzikos ir pan.), konferencijoms, klubams, prekybos centrams ir t. t. įgarsinti. Mikserių vertė svyruoja nuo kelių šimtų iki virš 100 000 JAV dolerių.

Mikserio principinė struktūra

Mikserio paskirtis – apdoroti gaunamus audio signalus ir juos perduoti toliau, pvz., garso atkūrimo sistemoms arba galutiniam audio miksui studijoje. Mikserio vidiniai elementai vadinami kanalais, nes jais audio signalas pereina kaip kanalu pro keletą apdirbimo procesorių. Tipišką įėjimo kanalo eilutę sudaro: pirminis stiprintuvas, audio dinamikos reguliatorius, ekvalaizeris, garso lygio reguliatorius ir stereo pozicionierius. Išėjimo kanalais vadinami tie kanalai, kurie perduoda audio signalus į mikserio išorę. Paprastai mikseris keletą arba ir visus įėjimo sigalus susumuojama ir paverčia stereo arba surround formato signalu. Mikseriai gali turėti ir įvairių vidinių bei specializuotų kanalų, kuriais, pvz., renginio metu audio inžinierius gali kalbėti su atlikėjais, diktoriais ir pan. negirdint publikai. Skaitmeniniai mikseriai paprastai taip pat turi galimybes suteikti audio signalams įvairių audio efektų.
Raseinių valsčius

Raseinių valsčius buvo vidurio vakarų Lietuvoje. Centras – Raseiniai.
Jolanta Balčiūnienė

Biografija

1988 m. baigė Vilniaus universiteto Filologijos fakultetą, prancūzų kalbos ir literatūros specialybę. 1990–1991 m. studijavo tarptautinius santykius Tarptautiniame administracijos institute Paryžiuje bei Prancūzijos nacionalinėje administracijos mokykloje (1993–1995 m.).
1989–1990 m. dirbo vertėja. 1991–1992 m. buvo Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo pirmininko konsultantė.
1993 m. Prancūzijos Respublikos ambasados Lietuvos Respublikoje Ekonominės ekspancijos skyriaus konsultantė, 1995 m. Lietuvos Krašto apsaugos ministerijos Politikos ir analizės departamento vyriausioji specialistė.
1995–1996 m. dirbo banko „Hermis“ Valdybos pirmininko padėjėja, Mokymo skyriaus vedėja. 1996–2000 m. vėl buvo Seimo Pirmininko patarėja.
2000–2002 m. Lietuvos užsienio reikalų ministerijos Pirmojo dvišalių santykių departamento patarėja, 2002–2005 m. – Lietuvos ambasados Prancūzijoje patarėja.
2005 m. grįžo į URM ir iki 2007 m. dirbo Rytų ir Vidurinės Azijos departamento Vidurinės Azijos ir Pietų Kaukazo šalių skyriaus vedėja. 2007–2008 m. kaip įgaliotoji ministrė dirbo Lietuvos nuolatinėje atstovybėje Europos Sąjungoje. 2008 m. buvo URM Rytų kaimynystės politikos departamento direktoriaus pavaduotoja.
2009–2014 m. buvo Lietuvos ambasadorė Prancūzijoje ir Marokui. Nuo 2010 m. rugsėjo 27 d. kartu buvo ir ambasadore Andoros kunigaikštystei.
2014-2017 m. buvo Lietuvos ambasadorė Italijoje.