Modernūs vėžio gydymo būdai

Chirurginis vėžinio audinio pašalinimas (rezekcija)

Jei auglys lokalizuotas ir prieinamas, operacija yra rekomenduojamas ir labiausiai veiksmingas būdas. Operacijos metu pašalinamas vien tik auglys, arba auglys su visu organu, nes pašalinus vien tik auglį yra didesnė jo atsinaujinimo tikimybė. Taip pat dažnai reikalingos papildomos operacijos vietinių ir sritinių limfmazgių pašalinimui, kurie panaudojami stadijos nustatymui. Chirurginio gydymo būdo pavyzdžiai: prostatektomija, mastektomija.

Švitinimas (radioterapija)

Tai vėžinių (ir kai kurių kitų susirgimų) gydymas naudojant jonizuojančiųjų spindulių energiją. Švitinimas pažeidžia vėžinių ląstelių genetinę medžiagą ir taip sustabdo jų dauginimąsi ir augimą. Jonizuojantieji spinduliai paveikia ir sveikas ląsteles, tačiau taikant šiuolaikinius radioterapijos metodus, sveikas ląsteles pavyksta išsaugoti, o iš tų sveikų ląstelių, kurios pažeidžiamos, dauguma vėliau atsistato. Radioterapija gali būti naudojama daugumai auglių naikinti, taip pat gydant leukemijas ir limfomas.

Hipertermija

Gydymas aukšta temperatūra, nes auglio ląstelės, skirtingai nuo sveikų, sunkiai pakelia temperatūrą aukštesnę nei 39.5 °C. hipertermija labai sustiprina chemoterapijos ir spindulinės terapijos poveikį, todėl derinant du metodus, galima taikyti mažesnes vaistų ar švitinimo dozes. Todėl, bent jau kol nėra atrinktos jautriausios vien hipertermijos poveikiui vėžio atmainos, labai perspektyvu yra taikyti hipertermijos derinius su chemo~ ir spinduline terapija.Tie iš mūsų, kurie matė, kaip jaučiasi ligoniai po šių terapijų programos, kartais gali suabejoti, ar jos nepagreitina mirties? Lyginant su šiomis terapijomis, hipertermijai nebūdingi tokie stiprūs šalutiniai poveikiai. Tačiau reikia išmanyti kokios trukmės ir temperatūros hipertermiją taikyti, nes nervinės ir širdies ląstelės taip pat yra pakankamai jautrios kaitinimui. Be to, hipertermija yra santykinai pigus gydymo metodas, lyginant su chemo~ ir spinduline bei imunoterapija.
Hipertermijos taikymo technologijos labai įvairios – nuo kelių cm dydžio auglių termoabliacijos išdeginant lazeriu arba radiodažnuminiais elektrodais iki viso kūno hipertermijos. Į prostatos karcinomas, piktybinius krūties ir smegenų auglius gali būti įterpiamos mikrobangų antenos arba radiobangų elektrodai. Kūno vidinių ertmių temperatūrai padidinti taip pat taikomos mikrobangos, radiobangos, ultragarsas – taip gydomos kaklo, prostatos, storosios žarnos karcinomos. 
Vietinė hipertermija taikoma giliau dubens ar apatinių galūnių audiniuose esantiems augliams kaitinti, naudojant daug suderintų radiodažnuminių (70 – 150 MHz) antenų vienu metu. Kūno dalies hipertermija yra vietinės hipertermijos atvejis, kai iki 41 – 42 °C kaitinama tam tikra anatominė kūno dalis – visas dubuo, visas pilvas, apatinė krūtinės dalis. Tam taikomos galingos (daugiau nei 1000 W) erdvinės multiantenos, į kurių vidų patalpinama veikiama kūno dalis.  Taikant viso kūno hipertermiją, viso organizmo temperatūra didinama  iki 42 °C 60 minučių (laikas ribojamas siekiant išvengti nervinių audinių pažeidimo) arba iki 39,5 – 41 °C ilgesniam laikui, pvz., 3 valandoms. Karščiavimas yra natūrali viso kūno hipertermija. Dirbant su ląstelėmis, dažniausiai terpės temperatūros režimas nustatomas  termostatu, tačiau yra publikacijų, kurių autoriai, pvz., ląstelių temperatūrą didino daug įmantriau - naudojo geležies nanodaleles ir mikrobangas.
Reiktų pabrėžti, kad bandymais su ląstelėmis gauti rezultatai ne visada gali paaiškinti hipertermijos poveikį iš ląstelių sudarytiems audiniams ar organizmams. Bandymai su ląstelėmis įgalina išsiaiškinti tik tam tikrą dalį atsako į hipertermiją mechanizmo. Kuo sudėtingesnė biologinė sistema, tuo daugiau veiksnių gali turėti įtakos hipertermijos poveikiui – pavyzdžiui, kraujagyslių ir kraujotakos sistemos, imuninės ar hormoninės sistemos įnašą į hipertermijos poveikį galima nustatyti  tiriant visą organizmą, o ne atskiras ląsteles.

Hormonų terapija

Norint taikyti hormoninį gydymą būtina nustatyti ar navikas turi hormoninius receptorius. Kuo daugiau navikas turi receptorių, tuo geresni gydymo hormonais rezultatai. Hormoninio gydymo tikslas yra sumažinti moteriškų lytinių hormonų kiekį arba užkirsti kelią jiems prisijungti prie vėžinės ląstelės receptorių. Gydymo hormonais metu vėžinių ląstelių augimas sulėtėja arba sustoja. Kadangi estrogenų gamyba moters organizme skiriasi priklausomai nuo amžiaus, renkantis hormoninę terapiją reikia atsižvelgti ar moteris yra iki menopauzės ar menopauzėje.

Imunoterapija

Tai vėžio gydymo metodas, kurio metu stengiamasi panaudoti/suaktyvinti imuninės sistemos veikimo mechanizmus ir taip naikinti piktybines ląsteles, sukėlusias ligą. Imuninė sistema reaguoja į aplinkos veiksnius atskirdama savas ir svetimas ląsteles, tačiau dažniausiai navikinės ląstelės yra daugiau ar mažiau toleruojamos, nes tai paprastai yra savos ląstelės, pakitusios taip, kad nevaldomai dauginasi ir plinta. Visgi dauguma piktybinių ląstelių turi savitų antigenų paviršiaus receptorių, išskiriančių jas iš aplinkinių (sveikų) ląstelių. 
Vienintelis imunoterapijos metodas, kurio veiksmingums yra neginčijamai įrodytas – alogeninė ar kamieninių kraujodaros ląstelių transplantacija. Šios transplantacijos pradėtos atlikti, siekiant suteikti išgyvenimo galimybę ligoniams, kurie serga kraujo navikinėmis ligomis ir yra gydomi intensyvia chemoterapija. Tokia chemoterapija sunaikina ne tik vėžines ląsteles, bet ir normalias kraujo ląsteles, kurios yra būtinos gyvybei. Sėkmingai persodinus sveiko donoro kamienines kraujodaros ląsteles pacientui po chemoterapijos, atstatoma kraujo ląstelių nuolatinė gamyba organizme.
Už didelius nuopelnus kamieninių kraujodaros ląstelių persodinimo srityje šio gydymo būdo pradininkas E. D. Thomas buvo apdovanotas Nobelio premija, Vis plačiau taikant šį metodą ir atliekant intensyvius mokslinius tyrimus, buvo pastebėtas ir kitas, jau imunologinis tokios transplantacijos poveikis – donoro (kito organizmo) kamieninių kraujodaros ląstelių, prigijusių šeimininko (host) organizme, gaminami T limfocitai, be įprastinių savo funkcijų, specifiškai naikina beatsinaujinančias navikines ląsteles šeimininko organizme. Šis reiškinys pirmiausia buvo pastebėtas tiriant pacientus, sergančius leukemija, todėl jis buvo pavadintas „transplantatas prieš leukemiją“, Pastarųju metu tyrimai vis patikimiau įrodo esant „transplantanto prieš naviką“ efektą. Tai reiškia, jog specifinis T limfocitų poveikis yra nustatytas ne tik prieš leukemijos navikines ląsteles, bet ir prieš kitų rūšių vėžio, tokio kaip inkstų ląstelių karcinoma ląsteles. Deja, šis teigiamas transplantacijos poveikis kol kas neatsiejamas nuo vienos iš sunkiausių komplikacijų – ligos „transplantantas prieš šeimininką“ , kuri yra viena dažniausių mirtingumo priežasčių po alogeninės transplantacijos. Vykdomi intensyvūs moksliniai tyrimai, siekiant sustiprinti teigiamą poveikį ir prislopinti komplikacijas.
Kita grupė imunoterapijos metodų pasitelkia antikūnus , atpažįstančius piktybines ląsteles per jau minėtus piktybinėms ląstelėms būdingus antigenus ir stimuliuojančius imuninės sistemos reakciją į jas. Pavyzdžiui, herceptinas yra antikūnas, nukreiptas prieš paviršinį receptorių ErbB2 , dažnai randamą krūties vėžio ląstelėse.
Dar kita grupe metodų stengiamasi aktyvuoti organizmo T-limfocitus (citotoksinius T limfocitus bei T limfocitus „helperius“) ir paskatinti juos naikinti navikines ląsteles. Tai realizuojama imunizuojant pacientus įvairiais būdais pateikiamais vėžiniais antigenais.
Kai kuriais atvejais imunoterapija remiasi ne specifiniu poveikiu (antikūnai bei specifinės T-ląstelių reakcijos), o aktyvuoja nespecifines imunines reakcijas, kurios paskatina uždegimą (nespecifinį procesą) naviko apimtame audinyje. Tai gali būti taikoma, kai navikas slopina specifinę organizmo imuninę reakciją į antigenus, esančius navikinių ląstelių paviršiuje.

Taikinių preparatai

Priešvėžiniai vaistai, nukreipti prieš konkrečius piktybinių ląstelių receptorius.

Chemoterapija

Vėžio gydymas citostatikais. Šie vaistai dažniausiai pažeidžia vėžinių ląstelių sugebėjimą daugintis. Gydymas citostatikais pažeidžia ir sveikus audinius, bet šie, tinkamai skiriant chemoterapijos kursus, vėliau palaipsniui atsistato. Yra virš 50 rūšių skirtingų chemoterapinių vaistų, dažnai vartojami keli vaistai vienu metu (kombinuota chemoterapija). Kai kurioms vėžio rūšims užtenka vien chemoterapijos, kitais atvejais cchemoterapija derinama su kitais gydymo būdais – chirurgine operacija, radioterapija (švitinimu), hormonų terapija, imunoterapija ar iškart su keliais būdais.
Didelė chemoterapinio poveikio dalis susijusi su itin sparčia vėžinių ląstelių medžiagų apykaita: vėžinė ląstelė per tą patį laiką įsisavina bent kelis kartus daugiau toksinių medžiagų. Skirtingi vaistai skirtingai veikia vėžines ląsteles. Chemoterapija kruopščiai planuojama kad kiekvieno kurso metu sunaikintų kuo daugiau vėžinių ląstelių, bet nesunaikintų sveikų audinių. Skirtingi chemoterapiniai vaistai skirtingai veikia greitai besidauginančias ląsteles:
Vaistai, blokuojantys ląstelės receptorius, priimančius signalus, verčiančius ląstelę dalintis;
Vaistai, veikiantys ląstelės DNR ir neleidžiantys genetinei medžiagai dalintis;
Vaistai, veikiantys pagalbines ląstelės dalis (pavyzdžiui, branduolį), reikalingas ląstelės dauginimuisi.

Transplantacijos istorija

Prieš šimtą metų visi bandymai gydyti ligų (anemija, leukemija) pažeistus kaulų čiulpus buvo nesėkmingi. Tuo pat metu laboratorijose vykdomi eksperimentai su pelėmis, kurioms pažeisti kaulų čiulpai, parodė, kad galima ssėkmingai gydyti taikant kaulų čiulpų paimtų iš sveikų pelių infuzijas. Tai leido iškelti hipotezę, kad galima sėkmingai transplantuoti vieno žmogaus kaulų čiulpus kitam (alogeninė transplantacija).
Kaulų čiulpų transplantacijos žmonėms nebuvo masiškai taikomos, kol nebuvo atrasta esminė žmogaus imuninės sistemos savybė – 1958 metais Žanas Dosė (Jean Dausset) aprašė pirmą iš daugelio žmogaus histokompatibilumo (histocompatibility) antigenų. Šie proteinai, randami ant daugelio organizmo ląstelių paviršiaus, vadinami žmogaus leukocitų antigenais arba HLA antigenais.
Pirmosios kaulų čiulpų transplantacijos pradėtos taikyti žmonėms – identiškų dvynių čiulpų transplantacijos. Pirmoji sėkminga transplantacija ne tarp identiškų dvynių buvo atlikta 1968 metais Minesotos universitete. Recipientas buvo vaikas sergantis sunkia imunodeficito liga, donoras – giminaitis.
Pirmoji negimininga kaulų čiulpų transplantacija atlikta Niujorke 1973 metais – penkiamečiui pacientui sergančiam sunkia imunodeficito liga donoras rastas Danijoje.

Multimodalinė vėžio terapija

Šiandien taikomas gydymas, kai kiekvienam ligoniui individualiai parenkamas optimalus gydymas kombinuojant visus žinomus ir efektyvius metodus.

Šaltiniai

https://lt.wikipedia.org/wiki/V%C4%97%C5%BEys_%28liga%29
http://gid.lt/medicina/onkologiniu-ligu-gydymo-patofiziologiniai-principai
http://yousigma.com/health/cancer.html
http://www.kruties-vezys.lt/hormonu-terapija/
http://ligos.sveikas.lt/lt/ligos/onkologines_ligos/odos_piktybiniai_navikai_odos_vezys
http://ligos.sveikas.lt/lt/ligos/onkologines_ligos/

Pagrindinių lokalizacijų piktybinių navikų diagnostikos ir gydymo pagrindai, Vilniaus universiteto Onkologijos institutas, 2004

Ligų mokslas, Hansas Jurgenas fon Bozė, Avicena, 1997