Būsimasis sandoris

Būsimasis sandoris, taip pat Ateities sandoris – išvestinė finansinė priemonė, įsipareigojimas pirkti arba parduoti tam tikrą kiekį finansinio turto (vertybinių popierių, valiutos, akcijų indeksų, palūkanų normos, žaliavų ir pan.) už sutartą kainą ir sutartą dieną ateityje; sandoris. Pirkdamas ir parduodamas ateities sandorį klientas moka tarpininkavimo mokestį, priklausantį nuo biržos, kurioje yra prekiaujama konkrečiais ateities sandoriais, ir perkamų arba parduodamų sandorių kiekio. Visos ateities sandorio sąlygos (išskyrus kainą) yra standartizuotos. Finansinis turtas, vertybiniai popieriai, valiutos, akcijų indeksai, palūkanų normos, žaliavos, vieno sandorio dydis, paskutinė ateities sandorio prekybos diena ir panašiai. Įvairių prekių ateities sandoriai (sandoryje yra aiškiai apibrėžta prekės pristatymo vieta, data, kokybės reikalavimai, kiekis, kaina – kitaip tariant, tai vadinamasis standartizuotasis sandoris) padidina galimybes kiek įmanoma sumažinti riziką.

Išankstinių bei ateities sandorių ypatumai

Išankstiniai ir ateities sandoriai – tai susitarimai, pagal kuriuos susijusios šalys sudaro sutartį, nustatančią teisę ir įsipareigojimą pirkti bei atitinkamai parduoti jų objektu esantį turtą už iš anksto nustatytą kainą. Išankstinio sandorio atveju arba yra fiziškai perleidžiamas turtas, dėl kurio toks sandoris buvo sudarytas, arba visas pelnas ar nuostolis yra dengiami grynaisiais. Sudarius ateities sandorį, pelnas ir nuostolis skaičiuojami kasdien per visą sutarties galiojimo terminą. Išankstinių sandorių atveju atsiskaitoma paskutinę sutarties galiojimo dieną, bet ateities sandorių atveju paprastai galima atsiskaityti bet kurią dieną sutarties galiojimo terminui dar nepasibaigus.

Istorija

Teigiama, kad prekyba ateities sandoriais anksčiausia buvo pradėta Kinijoje maždaug prieš 1400 metų. Jie taip pat buvo jau prieš kelis šimtmečius naudojami Japonijoje ryžių prekyboje. Bet dabartinės ateities sandorių rinkos šaknys siekia 1800 m. Čikagoje. Čikagos geografinė padėtis, geros transporto susisiekimo galimybės leido jai tapti vienu didžiausių JAV logistikos centrų. Fermeriai suveždavo savo derlių (medvilnę, grūdus, kukurūzus, mėsą) į Čikagą, kur jis buvo sandėliuojamas, perdirbamas ir paskirstomas. Tokiu būdu Čikaga tapo žaliavų ir jų produktų prekybos centru. Deja, tačiau dėl didelių kainų svyravimų derliaus nuėmimo metu (jos tai smarkiai krisdavo, ne sezono metu – kildavo) perdirbėjai norėjo geriau prognozuoti savo veiklą, t. y. kaip galima anksčiau žinoti, kiek kainuos jų produkcijos sudedamosios dalys. Todėl pradėti sudarinėti išankstiniai produktų pristatymo sandoriai. Sprendžiant klausimą, ką daryti, jei derlius mažesnis nei įsipareigojimai, arba jei perdirbėjui iš anksto sutarto grūdų ar miltų kiekio gamyboje nebereikės, 1849 m. ir buvo įkurti („Chicago Board of Trade“, toliau CBOT) kurie ir įvedė standartizuotą grūdų kontraktą. Pagrindinė tokių sandorių išskirtinė savybė buvo ta, kad juos buvo galima laisvai parduoti. Tai reiškia, kad sandorio šalis galėjo bet kada iš jo pasitraukti nepadarydamas žalos kitai sandorio šaliai.
1920 m. CBOT buvo sukurti atsiskaitymų rūmai („clearinghouse“) tapdami pagrindiniu kontrakto partneriu visiems – tiek perkantiems, tiek parduodantiems žaliavas. Iki šiol nebuvo nėra buvę atvejo, kad jie neįvykdytų savo įsipareigojimų.