google/wiki40b huggingface dataset:
Ritas Vaiginas

Ritas Vaiginas (g. 1959 m. gruodžio 13 d. Biržuose) – buvęs Lietuvos futbolininkas, sporto funkcionierius.

Biografija

1978 m. baigė Biržų 2-ąją vidurinę mokyklą, 1978–1982 m. studijavo VU ekonominės kibernetikos ir finansų fakultete (ekonomikos specialybė).
Buvo futbolininkas (1982–1993), žaidė Lietuvos futbolo aukščiausiojoje lygoje Vilniaus „Pažangos“, SRT Vilnius, „Geležinio Vilko“ komandų sudėtyje. Lietuvos futbolo čempionas 1982 m., 1988 m., bronzos medalių 1984 m., 1985 m., sidabro medalio 1987 m., Lietuvos futbolo taurės 1982 m., 1984 m., 1987 m. laimėtojas. Vilniaus futbolo senjorų klubo įkūrėjas 1995 m., jo sudėtyje – Europos dirbančiųjų futbolo čempionato 1997 m., Lietuvos senjorų futbolo čempionato laimėtojas.
1994–1996 m. „Sandorio“ įmonės generalinio direktoriaus pavaduotojas. 1996–2005 m. uždarosios akcinės bendrovės „Ritvila“ direktorius.
2005–2009 m. Kūno kultūros ir sporto departamento generalinio direktoriaus pavaduotojas, 2009–2010 m. – generalinis direktorius.
2011–2015 m. Vilniaus miesto savivaldybės administracijos direktoriaus pavaduotojas
2017–2018 m. Darbo partijos Vilniaus miesto skyriaus pirmininkas. Nuo 2018 m. Lietuvos socialdemokratų darbo partijos Biržų skyriaus pirmininkas.
Imperatorienė Cisi

Biografija

Cisi gimė 1835  m. lapkričio 29 d. šeimoje iš Mandžiūrijos, būdama aštuonerių 1843  m. spalio 7 d. Cisi kartu su savo šeima išvyko gyventi į Pekiną. Sulaukusi šešiolikos ji tapo imperatoriaus Yizhu sugulove. Vėliau ji net pagimdė jam įpėdinį – berniuką Tongdži. Imperatorius mirė 1861 m.
Nuo 1861 iki 1872  m. Cisi valdė kaip „Karalienė našlė“ (kin. 皇太后; Huángtàihòu), kaip savo nepilnamečio sūnaus, imperatoriaus Tongdži, regentė, o po Tongdži mirties Valdė už savo sūnėną Guangsu. Galiausiai šis ją išvijo iš dvaro. Bet 1898 metais ji vėl perėmė valdžią į savo rankas, kai po įvykusio valstybės perversmo buvo nuverstas imperatorius Guangsu, palaikęs reformistus.
Cisi mirė 1908 m. lapkričio 15 d. sulaukusi 72 metų. Tik viena diena ankščiau mirė imperatorius Guangsu. Manoma, kad jį Cisi nunuodijo arsenu.
Keturios dienos Neapolyje

Turinys

1943 m. ruduo, Neapolis. Italija paskelbė kapituliaciją ir žmonės džiaugiasi pasibaigusiu karu, tačiau mieste netrukus pasirodo vokiečiai, kurie bando jėga įtvirtinti savo tvarką ir valdžią. Po to, kai miesto aikštėje jie sušaudo nekaltą jauną jūreivį, prasideda sukilimas. Mūšiai miesto gatvėse vyksta 4 dienas, kol pakrantėje išsilaipina sąjungininkų kariuomenė ir vokiečiai pasiduoda...
Viačeslavas Geraščenka

Biografija

Nuo 2006 m. dirba treneriu. Iš pradžių buvo trenerio asistentu, o vėliau tapo vyr. treneriu.
Dirbo su klubais Gudijoje, kurie kovojo dėl išlikimo lygoje.
2019 m. pradžioje vadovavo FK Lida, šis klubas pirmoje šalies lygoje buvo vienas iš lyderių.
2019 m. liepos mėnesį FK Palanga A lygoje buvo paskutinėje (aštuntoje) vietoje. Pranešta, kad klubą treniruos naujas treneris. Šios pareigos buvo patikėtos specialistui iš Gudijos.
Biriečiai

Istorija

Kaimas minimas nuo XVII a. pradžios, priklausė Palėvenės dvarui. Smarkiai nukentėjo XVIII a. pradžioje nuo Šiaurės karo ir maro. 1861–1919 m. priklausė Zarasų apskrities Palėvenėlės (vėliau – Pandėlio) valsčiaus Dainavos seniūnijai. 1933 m. išskirstytas į vienkiemius.
1915 m. rugpjūtį ties kaimu vyko rusų ir vokiečių susirėmimai.
1949 m. gruodžio 15 d. buvo įkurtas kolūkis „Pagirys“, tačiau netrukus kartu su „Naujo gyvenimo“ ir „Valstiečių kelio“ kolūkiais sujungtas į Vežionių, kuriam priklausė iki 8-o dešimtmečio. Nuo tada buvo „Piliakalnio“ kolūkio sudėtyje.

Pavadinimo kilmė

Spėjama, jog kaimo pavadinimas kilęs iš pavardės Birietis, Birieta.
Van Aleno radiacinis žiedas

Van Aleno radiacijos žiedas (dar vadinama Van Aleno radiacijos juosta) – elektriškai įkrautų dalelių (plazmos) sluoksnis aplink Žemę, sudarytas iš dviejų (pagal 2013 m. kovo pradžios NASA duomenis - iš trijų) toro formos sluoksnių. Žiedus vietoje laiko Žemės magnetinis laukas. Jie tęsiasi nuo 1000 iki 60000 km aukščio virš jūros lygio. Manoma, jog daugumą dalelių, kurios formuoja žiedą, ateina iš saulės vėjo.

Atradimas

Dar prieš kosmines lenktynes buvo teoriškai nuspėjama, jog egzistuoja darinys, kuris sulaiko įkrautas daleles. Van Aleno radiacijos žiedo egzistavimas buvo patvirtintas Explorer 1 ir Explorer 3 misijų 1958 m., kuriam vadovavo pats Džeimsas Van Alenas iš Ajovos universiteto.
Branko sala

Branko sala (portug. Ilhéu Branco) – negyvenama salelė Žaliojo Kyšulio respublikoje, Priešvėjinėse salose, į vakarus nuo San Nikolau salos.
Saloje gyvena gausios paukščių kolonijos, kaupiasi guanas. Saloje gyvena labai retas Žaliojo Kyšulio didysis scinkas (Macroscincus coctei).
Eugenijus Katinas

Biografija

1952 m. baigė Vilniaus universitetą. Nuo 1957 m. dirbo Onkologijos institute (nuo 1990 m. Onkologijos centras), 1961–1978 m. mokslinis sekretorius, 1978–1990 m. Chirurgijos, 1990–1994 m. Abdominalinės chirurgijos skyriaus vedėjas. 1970 m. medicinos mokslų daktaras.
1961 m. sukūrė presakralinės pneumodiastinografijos metodą, 1969 m. pirmasis Lietuvoje pradėjo praktikuoti fibrogastroskopiją, gastrektomijai ėmė naudoti mechaninį siuvimo aparatą. Darė sudėtingas skrandžio, žarnyno, krūties ir galūnių operacijas.
Thomas Gainsborough

Biografija

Tomas Geinsboro gimė 1727 m. Sadberyje, Safolko grafystėje. Pakrikštytas gegužės 14 d. Buvo Džono ir Marijos Geinsborų vaiku. Jo tėvas buvo audinių prekiautojas. Būdamas 13 m. amžiaus Tomas pradėjo mokintis Londone pas sidabro kalinių meistrą ir buvo apmokytas knygų iliustratoriaus, prancūzo Hubert Gravelot. Iki 1745 m. Tomas Geinsboro atidarė nuosavą dailės studiją Londone. 1746 m. jis vedė Margaret Burr ir 1748 m. gyveno Safolke. 1749 m. datuojamas jo vienas geriausiai žinomų ankstyvųjų portretų „Misteris ir misis Endriai“. 1752 m. Tomas persikraustė į Ipsvičą, 1759 m. – į Batą, kur dirbo portretistu. Ipsviče daugiausia tapė vietos pirklių portretus, Bate jo užsakovus pradėjo sudaryti turtingesnio sluoksnio atstovai, kurie poilsiaudavo šiame mieste. Užsakovų rato pasikeitimą pradėjo rodyti žmogaus ūgio dydžio, pilno stoto portretai. Ankstyvąją Tomo Geinsboro kūrybą paveikė Antonio van Deiko portretinis stilius, galima įžvelgti prancūziškų graviūrų ir olandiško peizažo tapybos įtakas. 1761–1769 m. periodu Geinsboras eksponavo savo paveikslus Menininkų draugijos parodose. 1768 m. Tomas Geinsboro buvo vienas Londono karališkosios akademijos steigėjų (vienintelis iš provincijos). 1772 m. jis priėmė savo pusbrolį Gainsborough Dupont dirbti asistentu. Nežinoma, kad Geinsboras būtų turėjęs kitų pagalbininkų, jis nelaikė mokinių, kurie tapytų portretų veikėjų drapiruotes.
1774 m. Tomas galutinai persikėlė į Londoną, apsigyveno Šombergo name Pall Mall kvartale. Jau tuo metu Geinsboras išvystė nuosavą tapybos stilių, pasižymėjusį elegantiška maniera, greitais ir lengvais potėpiais, švelniomis, pranykstančiomis spalvomis. Tomas Geinsboro tapo mėgstamu dailininku Anglijos karaliaus aplinkoje, nors oficialiai pagrindiniu dailininku buvo paskirtas Džošua Reinoldsas. 1777 m. jam paveikslus užsakė Kamberlendo hercogai, 1781 m. – Anglijos karalius ir karalienė. 1782 m. dailininkas su Gainsborough Dupont lankėsi Vakarų krašte, 1783 m. su Samuel Kilderbee – Ežerų krašte. Tomas Geinsboro sakė, kad portretai yra jo profesija, o peizažai – jo malonumas. Peizažus Geinsboro tapė jau ir persikraustęs į Londoną iš provincijos. Sukūrė daug peizažų piešinių pieštuku, anglimi, kreida. Paruošė keletą grafikos darbų, eksperimentavo su technika. Vėlyvojoje kūryboje įtraukė lengvo turinio, pastoralinių siužetų paveikslus (pvz., „Valstietė mergaitė, renkanti žabus“, 1782 m.). Vienintelį kartą Geinsboras paliko Angliją 1783 m. – keliavo į Nyderlandus. Vėlyvojoje Geinsboro kūryboje atsekamos Rubenso įtakos apraiškos, Klodo Loreno peizažų ramumas. Geinsboras nerodė polinkio istorinėms ar literatūrinėms asocijacijoms savo paveiksluose. Tomas Geinsboro mirė 1788 m. rugpjūčio 2 d. Londone. Palaidotas Šv. Onos bažnyčios kieme Kju (Londono priemiestis). Jo kūryba priskiriama rokokui. Name Sadberyje, kuriame Geinsboras gimė, yra įrengtas jo vardo muziejus.
Low (David Bowie albumas)

Dainų sąrašas

Visas dainas parašė David Bowie, išskyrus kur pažymėta.
Mesut Özil

Asmeninis gyvenimas

Ozilas yra musulmonas. Prieš kiekvienas rungtynes skaito Koraną. 2016 m. jis atliko piligriminę kelionę į Meką. Tačiau jis pripažino, kad negali badauti per Ramadano mėnesį dėl futbolo karjeros.
Šv. Pranciškus Asyžietis

Biografija

Šv. Pranciškaus Asyžiečio (1181–1226) gyvenimo chronologija:
Tarp 1181 m. gruodžio mėn. ir 1182 m. rugsėjo mėn. Asyžiuje, turtingo pirklio šeimoje, Joanna Pica De Bourlemont pagimdė sūnų ir pakrištijo jį vardu Giovanni (liet. Jonas). Tėvas Pietro di Bernardo di Moricone tuo metu buvo Prancūzijoje, verslo reikalais, o grįžęs davė dar vieną vardą - Pranciškus (it. Francesco).
1202 m. vyksta karas tarp Asyžiaus ir Perudžos miestų. Asyžiečiams pralaimėjus, Pranciškus metus praleidžia įkalintas Perudžoje. Tėvas jį sergantį išperka iš nelaisvės.
1204–1205 m. ilgai trunkanti liga. Prasideda ryškios permainos jo gyvenime.
1205 m. Šv. Damijono bažnytėlėje išvysta regėjimą, kurio metu Kristus pakviečia jį eiti ir atstatyti Bažnyčią. Konfliktas su tėvu dėl vargšams išdalinto turto.
1206 m. Asyžiaus vyskupo teisme bylinėdamasis su tėvu atsisako teisių į turto paveldėjimą. Apsivelka atsiskyrėlio abitą, imasi atstatyti Šv. Damijano bažnytėlę. Atstato San Pietro ir Porciunkulės bažnytėles.
1208 m. per šventąsias Mišias išgirdęs Evangeliją pagal Matą (10,9-10) suvokia, kad jo tikrasis pašaukimas yra Evangelijos skelbimas visai kūrinijai. Prie Pranciškaus prisideda pirmieji bendražygiai. Tų pačių metų pavasarį jie po du leidžiasi į pirmąją apaštalinę misiją.
1209 m. pradžioje bendruomenėje jau dvylika brolių. Pranciškus parašo trumpą regulą ir iškeliauja į Romą, kur gauna popiežiaus Inocento III palaiminimą jų bendruomenės gyvenimo būdui bei leidimą pamokslauti. Manoma, kad tais pačiais metais įkuriamas trečiasis pranciškoniškas ordinas-pranciškonai pasauliečiai.
1212 m. padedant Šv. Pranciškui, Porciunkulėje Šv. Klara pradeda Dievui pašvęstąjį gyvenimą. Šie metai laikomi Pranciškaus įkurto II – ojo ordino, kuriam prigijo Šv. Klaros neturtėlių seserų ordino vardas, atsiradimo data.
1213 m. grafas Orlandas Pranciškui padovanoja La Vernos kalną atsiskyrėlio būstui.
1215 m. įvyksta visuotinis Laterano IV susirinkimas, kuriame nubrėžiamos svarbios gairės to meto Bažnyčios atnaujinimui. Manoma, kad ir Pranciškus galėjo jame dalyvauti.
1216 m. Perudžoje iš popiežiaus Honorijaus III Pranciškus gauna leidimą Porciunkulės atlaidams.
1217 m. įvyksta didžioji Sekminių palapinių kapitula, kurios metu dalyvavo jau apie 5 000 brolių. Pirmosios misijos anapus Alpių.
1219 m. į Maroką išvyksta būsimieji pranciškonai kankiniai. Kryžiaus žygio metu Pranciškus keliauja į Akrę ir Damietą, kur susitinka Egipto sultoną Melek el Kamel.
1220 m. dėl kilusių vidinių įtampų bendruomenėje Šv. Pranciškus atsisako vadovavimo ordinui. Jį pakeičia Pietro Katani, o nuo 1221 m. − brolis Elijas.
1223 m. parašo galutinę ordino regulos redakciją, kurią savo bule „Solet annnuere“ patvirtina popiežius Honorijus III.
1224 m. ant La Vernos kalno gauna stigmas − Kristaus kančios žaizdas savo kūne.
1226 m. spalio 3 d. vakare (po saulės laidos pagal viduramžių liturginį kalendorių jau buvo 4 d.) miršta Porciunkulėje.
1228 m. popiežius Grigalius IX Asyžiuje savo bule „Mira circa nos“ Pranciškų paskelbia šventuoju.
Krūminė

Legendos

Anot T. Narbuto buvo pasakojama, kad deivė Krūminė turėjusi nepaprasto grožio dukrą, kurią pavasarį beskinančią prie Rasos upės pražydusią pirmąją gėlę, pamatė ir pagrobė pragaro dievas Pikuolis. Krūminė išėjo ieškoti savo dukros, ilgai klajojo, bet taip ir nerado. Grįžusi, ji išmokė žmones auginti javus. Po kurio laiko buvo rastas akmuo, ant kurio prieš daugelį šimtmečių dievas Praamžius savo pirštu buvo surašęs, koks Krūminės dukrai skirtas likimas. Perskaičiusi raštą, Krūminė nusileido į požemį ir surado dukrą, apsuptą daugelio vaikučių. Kurį laiką ji ten pagyveno, o vėliau, sugrįžusi į žemę, rado jau išplitusią žemdirbystę, pagerėjusią žmonių buitį.
Imbarės Medsėdžiai

Etimologija

Pavadinimas žemaičių tarme Imbaries Medsiedē reiškia Imbarės miško viensėdžius (žem. medē – liet. miškas; žem. sieda – liet. vienkiemis, viensėdis). Rašytiniuose šaltiniuose vietovardis rašomas lenk. Inbory, rus. застроекъ Инбары, Имброды Медседы, liet. Imbarės Medsėdžiai.

Geografija

Plytėjo į rytus nuo Salanto upės, dabartinio Imbarės kaimo pietvakarinėje - vakarinėje dalyje, prie kelio  2313  Salantai–Skaudaliai–Nasrėnai . Vakariniame pakraštyje auga Ožkinio krūmų, rytuose – Biržtvos miškas. Reljefas lygus, nežymiai kalvotas. Šiaurėje ir vakaruose ribojosi su Imbarės kaimo, pietuose - pietryčiuose – su Imbarės dvaro žemėmis. Į vakarus driekėsi Salanto slėnyje buvusios Imbarės dvaro ganyklos ir šienaujamos pievos.
Too Low for Zero

Turinys

Pirmą kartą, nuo 1976 m. albumo „Blue Moves“ visus tekstus dainoms parašo Eltono ilgametis kolega Bernie Taupinas. Jo primygtinai prašomas, Eltonas tvirtai nusprendžia grįžti į senas vėžes ir dirbti su Bernie visada. Įrašinėti albumo sugrįžta ir senieji Eltono grupės nariai –  Dee Murray, Nigel Olsson bei Davey Johnstone, įskaitant ir Ray Cooper, Kiki Dee bei Skaila Kanga (kuri grojo arfa „Elton John“ ir „Tumbleweed Connection“ albumuose). Kadangi Eltono grupę paliko klavišininkas James Newton Howard, jis vėl grojo sintezatoriumi, tikėdamas, kad sintezatorius padeda jam geriau atlikti greitas roko dainas, ką ne visada gali padaryti paprastas grojimas pianinu. Albumas įrašytas per apytiksliai dvi savaites ir prodiusuotas Chris Thomas.

Dainų sąrašas

Visas dainas kūrė Elton John (išskyrus kur pažymėta), tekstus parašė Bernie Taupin.
Pusskaidris betonas

Pusskaidris betonas (angl. translucent concrete, light-transmitting concrete) – betono tipo medžiaga, kuri viena kryptimi praleidžia šviesą, nes betone įmaišyta statmenai paviršiui einančių šviesolaidžio gijų. Gijos eina nuo vieno bloko paviršiaus ligi kito priešingoje pusėje.
Šviesos perdavimas betonu priklauso nuo šviesolaidžio gijų išdėstymo ir tankio. Paprastai per tokį betoną matomi kitoje pusėje stovinčių objektų siluetai.
Pusskaidris betonas architektūroje naudojamas kaip fasadų medžiaga, vidinių sienų apdaras. Pusskaidris betonas naudojamas ir kitokiuose dizainerių projektuose.

Gamyba

Egzistuoja keli pusskaidrio betono gamybos būdai. Visais atvejais naudojamas smulkiagrūdis cementas. Pusskaidriame betone šviesą praleidžiantys elementai, įdedami liejant blokus, sudaro tik 5% masės. Sustingęs betonas pjaustomas į plokštes ar blokus, tam naudojama standartinė akmens pjaustymo technika.

Montavimas

Dirbant su natūraliu apšvietimu svarbu, kad apšvietimas būtų pakankamai intensyvus. Montuojant sienų apdarą iš pusskaidrio betono svarbu įrengti pašvietimo sistemą, kuri turi vienodai apšviesti visą pusskaidrio betono blokų paviršių.
Paprastai naudojamos montavimo sistemos tokios pačios, kaip ir įrengiant natūralaus akmens plokštes.

Istorija

Pusskaidris betonas pirmą kartą paminėtas 1935 m. Kanados patente. Sukūrus stiklinius ir polmerinius šviesolaidžius išradyba ir produktų kūrimas šioje srityje smarkiai suintensyvėjo.
Panašus principas buvo naudojamas kai kuriuose išradimuose, skirtuose įskilimų aptikimui. XX a. 10-to dešimtmečio pradžioje buvo sukurti dabar populiarūs betoniniai elementai su pusskaidriais raštais
Galaktinė koordinačių sistema

Galaktinė koordinačių sistema yra sferinė koordinačių sistema, kurios centre yra Saulė ir viena iš ašių nukreipta į matomą Paukščių Tako Galaktikos centrą. Galaktikos pusiaujo plokštuma yra tapatinama su Paukščių Tako galaktikos plokštuma, nors Saulė yra kiek pakilusi virš jos ir, griežtai kalbant, regima Paukščių Tako juosta danguje nėra didysis apskritimas.
Panašią į geografinę koordinačių sistemą turi ir galaktika: tai galaktinė platuma ir galaktinė ilguma. Platuma atskaitoma nuo Galaktikos pusiaujo link Galaktikos polių. Ilguma atskaitoma išilgai Galaktikos pusiaujo nuo krypties į Galaktikos centrą.
Tarptautinė astronomų sąjunga 1959 m. patvirtino Paukščių Tako Galaktikos koordinačių sistemą. Šiaurinis Galaktikos polius turi rektascensiją 12h 49m ir deklinaciją +27,4° (1950 metų epochoje). 2000 metų epocha besiremiančioje atskaitos sistemoje atitinkamos koordinatės yra 12ʰ 51ᵐ 26.282ˢ ir +27° 07′ 42.01″. Dangaus taško, kuriame galaktinė ilguma ir platuma lygios 0, pusiaujinės koordinatės yra 17ʰ 45ᵐ 37.224ˢ −28° 56′ 10.23″ (2000 metų epochoje). Tai truputį nesutampa su radijo šaltinio Šaulio A* padėtimi (žr. Šaulio A), kuris žymi tikrąjį Galaktikos centrą. Šaulio A* padėtis pusiaujinėse koordinatėse yra 17ʰ 45ᵐ 40.04ˢ −29° 00′ 28.1″ (J2000), arba galaktinėse koordinatėse platuma 359° 56′ 39.5″, ilguma −0° 2′ 46.3″.
Ksantosoma

Kultūrinės rūšys

Kai kurios ksantosomos rūšys (X. saggitifolium, X. atrovirens, X. violaceum, X. maffaffa), dar vadinamos kokojamsu, buvo prijaukintos Pietų Amerikoje, vėliau išplito į Antilus ir Centrinę Ameriką.
Tingininiai

Paplitimas

Tinginių buveinės – atogrąžų drėgnieji miškai Pietų ir Centrinėje Amerikoje. Baro Kolorado saloje (Panama) tinginiai sudaro apie 70% arborealinių žinduolių biomasės. Keturios iš šešių gyvenančių rūšių nekelia susirūpinimo", tuo tarpu, Bradypus torquatus, kuris gyvena mažėjančiuose Brazilijos Atlanto miškuose yra klasifikuojamas kaip pažeidžiama rūšis, o B. pygmaeus – grėsmingai nykstantis.
Ča Cholio kožunas

Geografija

Kožunas turi sieną su Krasnojarsko kraštu. Teritorijoje telkšo Sajanų–Šušenskojės HE tvenkinio dalis, teka Kožajus, Ča Cholis, Chemčikas, Bai Bulunas, Ulug Kara Sugas, Bidilingas, Čingė, Orta Chemas, Kuilug Chemas.

Ūkis

Verčiamasi daugiausia gyvulininkyste.
Juozas Dubickas (1939)

Juozas Dubickas (g. 1939 m. gegužės 22 d. Kaimelio k., Šakių raj.) – choro dirigentas ir pedagogas, Jono Dubicko brolis.

Biografija

1959–1963 m. choro dirigavimo mokėsi Kauno Juozo Gruodžio muzikos technikume (dėst. Vladas Balsys). 1965–1972 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (doc. Nadeždos Kazakauskienės klasė).
Nuo 1962 m. – Kauno 19-osios profesinės technikos mokyklos, medicinos mokyklos, elektromechaninės gamyklos „Elektra“ vokalinių ir instrumentinių ansamblių bei chorų vadovas. Su šiais kolektyvais koncertavo Lietuvoje, Rusijoje ir Latvijoje, Kauno miesto meno mėgėjų apžiūrose ne kartą laimėjo pirmąsias vietas.
Nuo 1967 m. – Kauno žemės ūkio statybos projektavimo instituto liaudies šokių kolektyvo „Rasa“ pirmasis vokalo ir orkestro vadovas, koncertavo Lietuvoje ir užsienyje.
1969–1974 m. – Kauno politechnikos instituto studentų mišriojo choro „Jaunystė“ chormeisteris. Choro meno vadovui ir dirigentui Robertui Varnui padėjo parengti koncertines programas ir organizuoti tarprespublikinius studentų mišriųjų chorų konkursus „Juventus“ Kaune. 1970 m. respublikinės dainų šventės konkurse Vilniuje choras pelnė absoliučiai geriausio kolektyvo vardą Lietuvoje. Su „Jaunystės“ choru J. Dubickas koncertavo Lietuvoje ir užsienyje, 1971 m. dalyvavo Baltijos respublikų studentų dainų šventėje „Gaudeamus-V“ Rygoje ir kituose renginiuose.
1971–1981 m. – Kauno valstybinio mišriojo choro chormeisteris. Su šiuo kolektyvu J. Dubickas išlaikė Lietuvos konservatorijos baigimo choro dirigavimo valstybinius egzaminus – dirigavo W. A. Mozarto „Requiem". Choro meno vadovui ir vyr. dirigentui Petrui Bingeliui padėjo parengti stambių kantatinio – oratorinio žanro kūrinių. Su choru dalyvavo gastrolėse Rusijoje, Norvegijoje, Vokietijoje, Prancūzijoje ir kitur.
1974–1981 m. – Kauno medicinos darbuotojų dainų ir šokių liaudies ansamblio meno vadovas ir vyr. dirigentas. Parengė koncertinių programų, dalyvavo 1975 ir 1980 m. respublikinėse dainų šventėse, įvairiuose konkursuose laimėjo ne vieną prizinę vietą, koncertavo Lietuvoje, Rusijoje, Užkarpatėje, Lenkijoje, Vokietijoje.
1981–1990 m. – Kauno dirbtinio pluošto gamyklos kultūros ir sporto rūmų dainų ir šokių liaudies ansamblio „Gija“ vyr. meno vadovas. Kolektyvą parengė 1985 m. respublikinei dainų šventei ir 1990 m. Lietuvos tautinei dainų šventei, koncertavo Lietuvoje, Bulgarijoje, Rumunijoje ir Suomijoje, dalyvavo kompozitoriaus A. Lapinsko autoriniame koncerte ir kituose kultūros renginiuose.
1990–1997 m. – Kauno šokių ansamblio „Rasa“ vokalinės grupės vadovas. Su šiuo kolektyvu dalyvavo tarptautiniuose festivaliuose Vokietijoje, Škotijoje, Belgijoje, Švedijoje, Turkijoje, koncertavo Prancūzijoje.
Nuo 1990 m. – Kauno 1-osios muzikos mokyklos dainavimo ir dirigavimo mokytojas. Dirigentas yra sukūręs ir režisavęs nemaža koncertinių programų, dirigavęs Kauno miesto dainų šventėse.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Horatio Nelson

Biografija

Gimė 1758 m. Burnham Thorpo vietovėje, Norfolko grafystėje kaimo dvasininko Edmundo Nelsono šeimoje. Nuo 1770 m. tarnavo laivyne junga, pirklių laivais plaukė į Indiją, dalyvavo mokslinėje ekspedicijoje į Arktiką. 1777 m. tapo leitenantu, o 1779 m. fregatos kapitonu. Ypač pasižymėjo per Prancūzijos revoliucijos ir Napoleono karus. 1793 m. padėjo D. Britanijos ir Ispanijos kariuomenei užimti Tulono uostą. Prancūzijos kariuomenei susigrąžinus Tuloną, britai laivyno bazę perkėlė į Korsiką. 1796 m. tapo komandoru ir prie Portugalijos šv. Vincento kyšulio įveikė tuomet Prancūzijos sąjungininkės Ispanijos laivyną. 1797 m. nesėkmingai puolė Santa Kruso miestą Kanarų salose. Puolimo metu jam buvo sužeista ranka, kurią vėliau teko amputuoti. 1798 m. sumušė Prancūzijos laivyną Abu Kyro mūšyje. 1800 m. grįžo į Angliją. 1801 m. balandžio mėn. sumušė Danijos laivyną prie Kopenhagos. 1803 m. buvo paskirtas D. Britanijos laivyno Viduržemio jūroje vadu. Dvejus metus blokavo Prancūzijos laivyną Tulono uoste, neleisdamas jam išplaukti į Atlanto vandenyną ir pulti Anglijos. 1805 m. Prancūzijos laivynui prasiveržus, Britanijos laivynas jį pavijo ir spalio 21 d. ties Trafalgaro kyšuliu laimėjo vieną didžiausių to meto jūrų mūšių. Jo metu H. Nelsonas buvo prancūzų jūrų pėstininko sunkiai sužeistas ir mirė. Pergalė Trafalgaro mūšyje sužlugdė Napoleono planus įsiveržti į D. Britaniją ir užtikrino pastarosios dominavimą jūrose XIX amžiuje. Palaidotas Londono šv. Pauliaus katedroje.
Laikomas vienu geriausių vadovų, puikiu jūrų mūšių strategu ir taktiku.
Paulius II

Biografija

Gimė Venecijos pirklio šeimoje. Mokėsi Sienos ir Florencijos universitetuose. Dėdė – popiežius Eugenijus IV 1440 m. paskyrė jį kardinolu. Dirbo Cervijos, Vičencos ir Padujos vyskupu. 1464 m. išrinktas popiežiumi nesėkmingai bandė organizuoti naują kryžiaus žygį prieš turkus. 1466 m. panaikino kai kurias popiežiaus tarnybas, apribojo kardinolų skaičių iki 24. 1467 m. įsakė iš Subiako miestelio į Romą pervežti spaustuvę. Jos įkūrimas Romoje paskatino masiškesnę knygų leidybą ir jų atpigimą. 1468 m. ekskomunikavo Čekijos karalių Jurgį Podiebradietį, kuris palaikė visuotinį susirinkimą Bazelyje. Buvo humanistų priešininkas ir didelis numizmatas. Jo surinktos meno dirbinių kolekcijos dabar eksponuojamos Vatikano muziejuje.
Sandomieras

Istorija

Sandomieras yra vienas seniausių ir istoriškai svarbiausių miestų Lenkijoje. Archeologiniai atradimai apylinkėse tvirtina, jog pirmieji žmonės šioje vietovėje įsikūrė neolito laikotarpiu. Sandomiero vardas kilo ankstyvaisiais viduramžiais, panaudojant puikią vietovę, kurioje kertasi Vyslos ir Sano upės, prekybos keliams. Miesto vardas pirmą kartą paminėtas XII a. pradžioje, kai kronikininkas Galas Anonimas jį kartu su Krokuva ir Vroclavu paskelbė vienais svarbiausių Lenkijos miestų.
Upytė (Vilnius)

Istorija

Iki XX a. pab. Upytė buvo viensėdis Buivydiškių apylinkėje.