google/wiki40b huggingface dataset:
Rašidas ad Dinas

Rašidas ad Dinas „Tabibas“ (pers. رشیدالدین طبیب, pilnas vardas Rašidas ad Dinas Faizulachas ibn Abu al Chairas Ali Hamadanis, 1247–1318 m.) – persų politikas, istorikas, gydytojas.

Biografija

Gimė žydų šeimoje Hamadane. Būdamas 30-ies atsivertė į islamą. Įgijo gydytojo amatą. Valdant mongolų valdovui Abagachanui Rašidas ad Dinas pradėjo politinę karjerą. Tapo Hulagidų chanato didžiuoju viziriu. Inicijavo mongolų valdomoje Persijoje finansines, administracines, kariuomenės reformas. Gilinosi į pasaulio istoriją, mediciną. 1316 m. apkaltintas valdovo Uldžaituchano nunuodijimu ir 1318 m. nuteistas mirties bausme.
Pagrindinis Rašido al Dino istorinis veikalas – „Metraščių rinkinys“ (Jāmiʿ al-tawārīkh), baigtas rašyti 1307 m. Jame koncentruojamasi apie Mongolų imperijos istoriją, tačiau atskiros dalys skirtos indų, senovės persų, kinų, žydų, arabų, frankų (nors aprašoma visa Europa) istorijoms. Veikalą užrašė ir iliustravo geriausi to meto persų kaligrafai ir dailininkai. Tai labai svarbus šaltinis apie mongolų erą Persijoje, bei kitų kraštų istoriją iš rytų požiūrio. Po ad Dino mirties rinkinys buvo konfiskuotas ir iki šių dienų išliko tik du jo fragmentai.
Martynas Marcelis Giedraitis

Giminė

Kilęs iš Lietuvos kunigaikščių Giedraičių giminės. Tėvas Matas Giedraitis. Su žmona Kotryna Rudaminaite (m. 1603 m. ar 1604 m.) turėjo sūnų Mauricijų Kazimierą ir dukterį Jadvygą. 1605 m. vedęs Oną Aleknaite Krivcaitę įgijo Panemunį ir Kurklius. Rezidavo Videniškiuose. XVI a. pabaigoje tėvonijoje pastatydino Mūrinius Videniškius pilį, išplėtė dvarą, su šeima pilyje gyveno. Skyrė lėšų atgailos kanauninkų vienuolynui įkurti ir naujai bažnyčiai miestelyje statyti (pastatyta 1630 m.), t. p. ir atgailos kanauninkų vienuolynui Panemunyje. Rėmė Vilniaus akademijos veiklą.
Osana

Osana, (Hosianna, Hosanna) – sveikinimo šūk(sn)is, tariamas Šv. Mišių metu, ortodoksų bei evangelikų pamaldose, giedamas Sanctus giesmės metu.

Istorija

Posakis randamas Evangelijose (Biblija) tokia forma: „Osana Dovydo Sūnui, garbė tam, kuris ateina Viešpaties vardu“. Taip sveikintas Jėzus Kristus, atjojęs asilu į Jeruzalę. Šv. Mišių metu naudojamas posakis, kai ruošiamasi priimti Eucharistijos sakramentą Ostijos pavidalu.

Biblijoje

Originalus pasakymas hebrajų kalba Hoscha na sietinas su hebraišku vardu „Jėzus“, „Jehošua“ (Jahvė yra pagalba).
Osana minimas 118-oje Psalmėje (pagal hebraišką skaičiavimą, 117 – pagal graikišką). Biblijose ne hebrajų kalba posakis dažniausiai yra verčiamas į atitinkamas kalbas. Tai gali reikšti taip pat „O Dieve, padėk (gi)!“ bei kita.

Judaizme

Ši psalmė Judaizme – Pascha – liturgijos kulminacija, Jėzaus laikais švęsta Jeruzalės šventykloje. Kadangi Jėzus atvyko į Pessach šventę, sveikinimo šūksnis Osana buvo siejamas su juo, kadangi iš jo tikėtasi kartu ir Dievo pagalbos. Tačiau tikėjęsi romėnų išvijimo iš Jeruzalės žydai ir jų lūkesčiai buvo nuvilti.
Judaizmo liturgikoje randami pasikatojančios vokacijos, šūksniai kaip Hoscha na Sukkot metu – ypač septintąją dieną, kuri be to reiškia ir „Osanų Osana“.
Ema Mikulėnaitė

Biografija

1950 m. baigė Tauragnų progimnaziją, 1954 m. Švenčionių pedagoginę mokyklą. 1961 m. baigė Vilniaus universiteto istorijos ir filologijos fakultetą.
1954–1956 m. Skaudvilės rajono Rutkiškių septynmetės mokyklos mokytoja. 1962–1964 m. Valstybinės politinės ir mokslinės literatūros leidyklos, (vėliau leidykla „Mintis“) korektorė, Mažosios lietuviškosios tarybinės enciklopedijos redakcijos korektorė, 1964–1966 m. Vilniaus universiteto filosofijos katedros vyresn. laborantė, 1966–1971 m. žurnalo „Kultūros barai“ teatro skyriaus redaktorė, 1973–1974 m. ir 1975–1977 m. Lietuvos SSR kultūros ministerijos Meno reikalų valdybos repertuarinės-redakcinės kolegijos narė. 
Nuo 1973 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narė.

Kūryba

Kūrybą pradėjo skelbti 1962 m. Parašė jausmingų novelių, atspindinčių jaunos herojės nuotaikas ir psichologijos būseną. Apysakoje „Ona“ vyrauja santūrus, poetiškai glaustas pasakojimas apie Aukštaitijos kaimą, atskleidžiamas bendraamžės moters likimas. Romane „Pora savaičių“ vaizduojamas vidinę krizę išgyvenantis mokslininkas. Vėlyvosiose novelėse gausu atsiminimų leitmotyvų, aprašoma poetiška tėviškės aplinka, paauglystės polėkiai, šiurkščios buities detalės perteikiamos užuominomis, asociacijas keliančiomis metaforomis. Parašė dorinės problematikos pjesių, inscenizacijų. 
Iš rusų, lenkų, prancūzų kalbų išvertė pjesių.
Žmogaus teisių fakelas

Žmogaus teisių fakelas – pasaulinė akcija, kurios tikslas atkreipti dėmesį į žmogaus teisių pažeidimus.

Istorija

Fakelo – olimpinių žaidynių simbolio – estafetė prasidėjo 2007 m. rugpjūčio 9 d., uždegus jį Graikijoje, Atėnuose, Sintagmos aikštėje prie parlamento. Planuota, kad iš viso šis fakelas apkeliaus 150 valstybių.
2008 m. rugpjūčio mėn., Pekino olimpinių žaidynių išvakarėse, ugnis pasieks Honkongą. Pasak akcijos organizatorių, Kinijoje egzistuojantys žmogaus teisių varžymai yra viena opiausių problemų. Tokie nusikaltimai žmogiškumai esą negali būti suderinami su olimpinių žaidynių dvasia.
Lietuvoje Žmogaus teisių fakelas buvo 2007 m. rugpjūčio 24–25 d.
Pieno ir gyvulių ūkis

Pieno ir gyvulių ūkis – mėnesinis žurnalas, ėjęs nuo 1930 m. sausio mėn. iki 1940 m. rugsėjo mėn.

Istorija

1930 m. Nr. 1-2 leistas Klaipėdoje, nuo 1930 m. Nr. 3 iki 1931 m. Nr. 1 – Šiauliuose (Dvaro g. 83), vėliau Kaune (Laisvės alėja 29a). Leido Lietuvos pienininkų ir kontrolasistentų sąjunga, vėliau draugija. Spausdino Ryto spaustuvė Klaipėdoje, Raidės spaustuvė Kaune, „Titnago“ spaustuvė Šiauliuose. Apimtis 32-52 psl. Tiražas 1939 m. – 2074 egz.
Spausdino specialistų straipsnius apie gyvulių priežiūrą, veislininkystę, pieno ūkio produkcijos paruošimą, realizavimą, kontrolę, rašė apie sąjungos veiklą.
Bendradarbiavo Konradas Aleksa, R. Dūda, J. Juodka, A. Kudžma, J. Pakštas, J. Petraitis, J. Šileikis ir kt.
Redagavo J. Ardickas, A. Daukša, Kazimieras Jasiūnas, A. Kuolas.
Kasikjarės kanalas

Kasikjarės (isp. Casiquiare) kanalas – kairioji Orinoko upės atšaka, didžiausia ir žinomiausia planetos upės bifurkacija. Atsiskyrusi Orinoko aukštupyje, 20 km. žemiau La Esmeralda gyvenvietės, Kasikjarė nebegrįžta į pagrindinę vagą, bet teka p.v. kryptimi ir įteka į kairįjį Amazonės intaką Rio Negrą. Priklausomai nuo vandens lygio Kasikjarė gali tekėti ir priešinga kryptimi, t. y. įtekėti į Orinoką. Kadangi Kasikjarė teka per mažai tyrinėtas vietoves, įvairių šaltinių duomenys apie kanalo ilgį įvairuoja nuo 220 iki 355 km.
Kasikjarės pavadinimas kilęs iš jekvanų genties žodžio „Kašišivari“.
Kasikjarės kanalą 1800 m. ištyrė vokiečių mokslininkas Aleksandras von Humboldtas, bet jo egzistavimą dar 1744 m. paminėjo ispanų jėzuitų misionierius tėvas Romanas.
Dėstymas

Žinių struktūra

Žinios apie pasaulį skirstomos pagal įvairias dalykų sritis, vadinamąsias disciplinas. 1960 m. Jerome Bruner („Ugdymo procesas“) teigė, kad kiekviena disciplina turi struktūra, kurią sudaro tą discipliną apibrėžiančios pagrindinės sąvokos. Egzistuojančios struktūros padeda kaupti informaciją apie įvairius dalykus, skirstyti informaciją į įvairias kategorijas ir parodyti santykius tarp įvairių informacijos kategorijų. Struktūruojant žinias, svarbu mokyti kiekvienos struktūros (pagrindinių) idėjų, o ne daugybės visiškai skirtingų arba pavienių faktų. Pasak Bruner (1962), norint žinoti apie namą nereiškia žinoti apie vinis, skiedras, sienas ir langus. Visybiška namo sąvoka – štai kas svarbu ir reikšminga.
Boleslovas Jakutis

Boleslovas Jakutis (1890 m. sausio 14 d. Kalviškė, Dūkšto valsčius – 1969 m. rugsėjo 28 d. Edinburgas) – Lietuvos karinis veikėjas, Generalinio štabo pulkininkas.

Biografija

Baigė Rimšės liaudies mokyklą. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare. 1915 m. baigė Karo mokyklą Maskvoje. Grįžęs į Lietuvą 1919 m. vasario mobilizuotas į Lietuvos kariuomenę, Karo mokyklos vado adjutantas. 1920 m. sausio mėn. – 1921 m. gegužės mėn. Trečiosios brigados štabo viršininkas. 1920 m. dalyvavo Nepriklausomybės kovose su Lenkijos kariuomenės daliniais. Nuo 1921 m. gegužės mėn. ėjo Generalinio štabo III (Operacijų) skyriaus viršininko pareigas, nuo 1922 m. kovo mėn.– skyriaus viršininkas. 1923 m. sausio mėn. dalyvavo Klaipėdos sukilime, karo atašė prie Lietuvos vyriausybės atstovo Klaipėdoje. 1923 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1926 m. – Belgijos karo akademiją. Nuo 1926 m. gruodžio mėn. Vyriausiojo štabo III skyriaus susisiekimo dalies, nuo 1927 m. rugsėjo mėn. – skyriaus viršininkas; kartu dėstė Aukštuosiuose karininkų kursuose. 1927 m. Generalinio štabo pulkininkas. Nuo 1930 m. sausio mėn. karo atstovas Baltijos (Pabaltijo) valstybėms. Nuo 1937 m. gegužės dėstė Karo mokykloje. TSRS okupavus Lietuvą 1940 m. rugpjūčio mėn. iš kariuomenės atleistas. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1948 m. išvyko į Didžiąją Britaniją.
San Markosas (Nikaragva)

Istorija

San Markosas įkurtas 1820 m., o miesto statusą gavo 1917 m.
Medijos imperija

Istorija

Medijos valstybės su sostine Ekbatanoje įkūrėju laikomas Deiokas. Jis suvienijo smulkius kunigaikštukus ir sukūrė valstybę. Pirmųjų Medijos valdovų laikai nėra labai aiškūs. Tuo metu, gali būti, medai buvo susivieniję su giminingais skitais.
Valdant Kiaksarui (624-585), Medija iš pradžių užkariavo karalystę vakaruose – Maną. 612 m. pr. m. e. jie užėmė Urartu, o vėliau sutriuškino Asiriją, įsiveržė į Kapadokiją. Tokiu būdu Medija tapo pirmąja imperija Irano teritorijoje, kuri savo galybės laikotarpiu driekėsi nuo Mažosios Azijos, dabartinio Azerbaidžano iki Afganistano.
553 m. pr. m. e. sukilo viena Medijos imperijos provincija – Persija, kurią valdė Astjago anūkas Kyras. Persai, vadovaujami Kyro, įvykdė perversmą imperijoje ir įkūrė Achemenidų dinastiją, kuri pakeitė Mediją.
Liudvikas Janavičius

Biografija

1869–1876 m. mokėsi Šiaulių gimnazijoje, 1876–1880 m. – Vilniaus realinėje gimnazijoje, 1880–1883 m. – Petrovskio Razumovskio žemdirbystės ir miškų akademijoje Maskvoje, 1884 m. įstojo į Varšuvos universitetą.
Nuo 1880 m. – Lenkijos socialistų bendrijos narys, nuo 1881 m. – Lenkijos ir Lietuvos socialistinės revoliucinės partijos narys. 1881–1882 m. kartu su Jonu Šliūpu redagavo socialistinius atsišaukimus, 1882 m. vasarą rinko aukas politiniams kaliniams, 1883 m. organizavo Maskvos studentų visuotinę sąjungą.
1883 m. su Liudviku Varynskiu įkūrė „Proletariato“ partiją, jos pirmojo suvažiavimo Vilniuje dalyvis ir vienas iš partijos vadovų. Kartu su J. Šliūpu išvertė į lietuvių kalbą „Proletariato“ partijos „Manifestą artojams“. 1883 m. suėmus L. Varynskį tapo partijos vadovu.
Paveldėjęs dvaro dalį, gaunamomis pajamomis rėmė Georgijaus Plechanovo „Darbo išvadavimo grupę“. 1884 m. birželio 30 d. Varšuvoje suimtas, 1885 m. nuteistas 16 metų katorgos, 1886–1896 m. kalėjo Petro ir Povilo tvirtovėje Sankt Peterburge, Šliselburge, Kolymoje, 1897 m. balandžio mėn. ištremtas į Sibirą iki gyvos galvos. Kalėjimuose parašė prisiminimus apie Šiaulių gimnaziją, kalinio metus, 1892 m. išleido studiją „Lenkijos pramonės vystymosi bruožai“. Nukankintas ligų nusižudė.
Didieji druskožemiai (vidurio Argentina)

Didieji druskožemiai (isp. Salinas Grandes) – druskožemis vidurio–šiaurės vakarų Argentinoje, La Riochos, Katamarkos, Santjago del Estero ir Kordobos provincijose. Susidarė išdžiuvus ežerui. Natrio ir kalio druskų gavyba. Druskožemį kerta Kordobos–Tukumano kelias ir geležinkelis. Plotas 6000 km².
Japoninė pupuolė

Kulinarija

Šios pupelės buvo sukultūrintos Himalajuose, tačiau kaip maisto produktas paplitęs gana plačiame Tolimųjų Rytų regione. Plačiai naudojamos kinų (kin. 小豆 xiǎodòu / 红豆 hóngdòu), korėjiečių (팥 pat) ir japonų (azuki) virtuvėse.
Pagrindinis japoninių pupuolių produktas yra saldi raudona pasta (kin. 豆沙 dòushā, jap. 餡子 anko), gaunama verdant pupeles su cukrumi iki visiško suvirimo. Ši pasta naudojama Tolimųjų Rytų virtuvėse kaip vienas pagrindinių produktų gaminant desertus. 
Iš šios pastos gaminama sriuba (kin. 紅豆湯 hóngdòutāng, jap. shiruko), kuri gaunama pastą atskiedžiant vandeniu ir pašildžius. Dažniausiai tokioje sriuboje plaukioja gličių ryžių kukuliukai. Pasta gali būti įdaromi įvairūs ryžių patiekalai.
Aplikacijų programavimo sąsaja

Aprašymas

Viena iš pagrindinių API funkcijų – tai viešai pasiekiamų funkcijų, klasių, metodų apibrėžimas, kuriomis programuotojas gali pasiekti tam tikrą funkcionalumą, pavyzdžiui, nupiešti langą ekraną, naudojant tam skirtą biblioteką. Kaip ir dauguma sąsajų, API yra abstrakcija. Tiek žemo lygio, tiek aukšto lygio sąsają API apibrėžia per aukšto lygio sąsają.
Pavyzdžiui, beveik visos operacinės sistemos turi savo API, todėl programuotojas gali parašyti jai programinę įrangą. Kompiuterinė programa gali, o dažniausiai ir turi naudoti jos API (ar kitą API, aprėpiančią šią) tam, kad galėtų valdyti atmintį, failinę sistemą, kitas operacinės sistemos dalis. Dauguma programų ir sistemų tipų, kaip grafinės sistemos, web servisai ir netgi kai kurie žaidimai, realizuoja savo aplikacijų programavimo sąsają. Vieningos API naudojimas dažnai reiškia panašią vartotojo sąsają, taigi naudotojui lengviau prisitaikyti prie naujų programų.
Egzistuoja ir kita medalio pusė. Skirtingos operacinių sistemų API apsunkina programų pernešamumą tarp skirtingų OS. Šiai problemai išspręsti naudojami įvairūs metodai: nuo „tarpinių“ API sukūrimo (pvz.: GTK, QT), programavimo kalbų API standartizavimo (standartinė C biblioteka, Java), iki įvairių interpretatorių (PHP, python).
Paprastai programuotojas susiduria bent su keliomis skirtingomis API, atliekančiomis tą pačią funkciją. Jas galima atvaizduoti kaip medį, kur žemiausias lygis yra pats sudėtingiausias, bet funkcionaliausias ir atvirkščiai, aukščiausias yra parašytas žemesnio pagrindu, supaprastintas ir lengviau išmokstamas, tačiau jis praranda ir dalį funkcionalumo, kurį galėtum pasiekti žemesniu lygiu.

API modeliai

Egzistuoja įvairūs API dizaino modeliai. Sąsajos, kurios skirtos greitam vykdymui, paprastai sudarytos iš funkcijų, procedūrų, kintamųjų ir duomenų struktūrų. Egzistuoja ir kiti modeliai, pavyzdžiui, interpretatorius, kuris įvertina reiškinių reikšmes JavaScript kalboje ar abstrakcijos lygyje, kas palengvina programuotojo darbą, leidžia jam nesigilinti į žemesnio lygio abstrakcijas. Taip pačios API tobulinimas tampa paprastesnis, nesulaužant suderinamumo su kodu, kuris buvo parašytas remiantis šia API.

Alternatyvios API

Nors dažniausiai egzistuoja tik viena konkrečios API realizacija, visada yra galimybė sukurti jai alternatyvią. Pavyzdžiui, GNU Classpath kuria Sun Microsystems alternatyvią atviro kodo java API. Pati Sun siūlo tos pačios java API išpildymą įvairioms operacinėms sistemoms (Windows, Linux). Didelė dalis Win32 API gali būti pasiekta UNIX sistemose, naudojant Wine programą.
Tačiau net šalyse, kur programinės įrangos patentai negalioja, API gali būti apsaugotos paprastomis autorių teisėmis. Todėl prieš kuriant alternatyvą, aiškinamasi, kokias sąlygas kelia autoriai ir ar apskritai jie su tuo sutinka. Pavyzdžiui, Sun Microsystems java alternatyva turi būti sukurta be nukrypimų (negalima nei dėti papildomų funkcijų, nei šalinti atrodančių nereikalingomis). Užbaigta alternatyvi API turi būti patikrinta pačios Sun parengtais testais (TCK), ir tik tada ją galima oficialiai platinti kaip užbaigtą sistemą.
Protistai

Ląstelės sandara

Membrana (sienelės), citoplazma, branduolys, mitochondrijos, ribosomos, virškinamosios vakuolės, pulsuojančios vakuolės ir kt. Ląstelės išorinė membrana sudaryta iš 3 sluoksnių. Kartais ji sukietėja ir virsta pelikule, kuri palaiko pastovią kūno formą. Membrana gali būti labai plona ir formos nepalaikyti. Kai kurie pirmuonys turi išorinį skeletą, sudarytą iš kalcio karbonato arba silicio dioksido. Pelikulė sudaryta iš plazminės membranos ir po ja esančio citoskeleto, kurį gali sudaryti papildomos membranos, mikrovamzdeliai, mikrofilamentai, baltyminės plokštelės. Pirmuonių citoplazma skirstoma į ektoplazmą ir endoplazmą. Ektoplazma yra arčiau sienelės, skaidresnė ir klampesnė, o endoplazma yra skystesnė ir joje yra daugiau intarpų. Citoplazmoje apie maisto dalelę susidaro virškinamoji vakuolė, iš pradžių jos turinys rūgštus, o vėliau – šarminis. Nesuvirškintos dalelės iš organizmo šalinamos pro bet kurią ląstelės vietą, o jei ją gaubia pelikulė – pro specialią angelę – citoproktą. Gėlame vandenyje gyvenantys pirmuonys turi pulsuojačias vakuoles, kuriomis šalinamas vandens perteklius. Pirmuonys gali turėti vieną ar daugiau branduolių. Pirmuonių branduolyje yra karioplazma, chromatinas ir branduolėliai. Chromatiną sudaro DNR ir baltymai, o branduolėlius – RNR ir baltymai.

Kilmė

Teigiama, jog protistai vystėsi ne kurdami sudėtingus audinius, o tobulindami ląstelės sandarą. Pirmuonių ląstelės palyginus su kitų organizmų ląstelėmis yra gana sudėtingos.

Judėjimas

Protistai gyvena daugiausia vandenyje.
Daugelis vienaląsčių protistų prisitaikę judėti žiuželiais arba blakstienėlėmis, o dalis jų gyvena prisitvirtinę, žiuželius ar blakstienėles naudodami maisto dalelėms iš vandens košti.
Žiuželių neturintys protistai neretai juda ameboidiškai (pseudopodijomis), keisdami ląstelės pavidalą. Dalis pirmuonių turi ilgas ataugas, kuriomis tiesiog plūduriuoja vandenyje.

Protistų reikšmė

Jais maitinasi žuvys vandenyje, sukelia ligas, naudojami chemijos pramonėje, dumbliai išskiria daug deguonies žuvims.
Supraslė (miestas)

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1795 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. 1501 m. šioje vietovėje iš Grudeko atvykę vienuoliai pradėjo Supraslio stačiatikių vienuolyno statybas. Statybas finansavo Naugarduko vaivada Aleksandras Chodkevičius. 1504 m. karalius Aleksandras Jogailaitis savo įsaku patvirtino vienuolyno statybas, 1509 m. karalius Žygimantas Senasis dar kartą patvirtino šį leidimą. Vienuolyno bibliotekoje buvo kaupiami įvairūs raštai ir knygos. Žymiausias eksponatas buvo XI a.-XII a. parašytas Supraslės kodeksas. 1609 m. vienuolynas atiteko unitams ir tapo jų kultūros centru. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. 1824 m. vienuolyno valdymas atimtas iš unitų ir perduotas stačiatikiams. 1834 m. mieste įkurta milo gamykla. XIX a. pirmoje pusėje gyvenvietei suteiktos miesto teisės. 1906 m. įkurta Supraslio Šv. Trejybės parapija. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939–1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos Baltarusijos TSR, Balstogės srities, Balstogės rajonui. 1941–1945 m. priklausė Trečiojo Reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1984 m. įkurta Supraslio Šv. Apaštalo Jono parapija. 2003 m. kovo 12 d. pradėtas naudoti Supraslio miesto herbas ir Supraslio miesto vėliava. 2004 m. rugsėjo 16 d. įkurta Supraslio stačiatikių akademija. 2005 m. įkurta Supraslio Marijos Lenkijos Karalienės parapija.
Vėjo kryptis

Vėjo kryptis – kryptis, iš kurios vėjas pučia. Vėjo kryptis paprastai nusakoma pasaulio šalimis arba azimutu. Pvz., šiaurės krypties vėjas pučia iš šiaurės.
Vėjo krypties nustatymui naudojami įvairūs instrumentai, pvz., nuo senovės naudojama vėtrungė, kuri pasisuka priklausomai nuo vėjo spaudimo. Modernesni instrumentai, kaip anemometras, veikia analogišku principu, tik yra elektroniniai ir juose fiziniai vėjo krypties duomenys paverčiami elektroniniais signalais, kurie gali būti interpretuojami kompiuterių. Dauguma tokių prietaisų taip pat matuoja ir vėjo greitį.
Vėjo kryptį įvertinti galima ir nenaudojant prietaisų. Vėjo kryptis yra vienas iš meteorologų matuojamų parametrų, taip pat svarbus kai kuriose žmogaus veiklos srityse, pvz., plaukiant burlaiviu ar medžiojant.
Tikyba ir dora

Tikyba ir dora – JAV lietuvių vienuolių marijonų dvisavaitis žurnalas, leistas 1914–1920 m. Čikagoje.

Istorija

Spausdino brolių marijonų spaustuvė.
Redaktoriai: Feliksas Kudirka, Julijonas Kazokas, Pranciškus Būčys.
Dotenėnai

Aplinkinės gyvenvietės

ŠVENČIONĖLIAI
Kaspars Biezbārdis

Kaspars Biezbārdis (adapt. Kasparas Biezbardis; 1806–1886 m.) – publicistas, rašytojas, Jaunalatvių sąjūdžio dalyvis.
Lietuvos-Lenkijos įdauba

Lietuvos-Lenkijos įdauba – Baltijos sineklizės antrosios eilės stambi nugrimzdusi tektoninė struktūra, pietinė jos dalis.

Geografija

Lietuvos-Lenkijos įdaubos ilgis – 400 km, plotis 250 km. Įdaubos pietuose ir rytuose – Baltarusijos-Mozūrijos anteklizė, vakaruose – Vidurio Baltijos įdauba, šiaurėje – Liepojos-Rygos lūžių zona. Ašinė (giliausia) Lietuvos-Lenkijos įdaubos dalis eina nuo Gdansko iki Palangos ir suka į rytus.

Geologija

Kristalinis pamatas slūgso 500–2200 m gylyje. Nuosėdinėje dangoje yra 4 struktūriniai kompleksai (baikalinis, kaledoninis, hercininis, alpinis). Lietuvos-Lenkijos įdauba pradėjo formuotis mezozojaus pabaigoje per alpinę kalnodarą. Lietuvos-Lenkijos įdauboje išskiriamos mažesnės struktūros. Bendras kreidos darinių storis Lenkijos-Lietuvos įdaubos šiaurės rytinėje dalyje siekė 200–300 m, o pietvakarinėje – 1000–1500 m. Lenkijos įdauboje jų storis viršija 2000 m.
Katalonija

Gyventojai

2016 m. Katalonijoje gyveno 7,44 mln. gyventojų. Tankiausiai gyvenama Viduržemio jūros pakrantė, ypač Barselona ir apylinkės, rečiausiai – Pirėnai. XX a. antroje pusėje į kraštą dėl geresnių pragyvenimo sąlygų atsikėlė daug gyventojų iš kitų Ispanijos kraštų – Estremaduros, Andalūzijos, Mursijos.
Pagrindinės vyraujančios tautos – katalonai ir ispanai. Taip pat yra prancūzų, oksitanų, atvykėlių iš įvairių Europos ir pasaulio kraštų (ypač Barselonoje).
Ispaniškai kalbančiųjų Katalonijoje yra šiek tiek daugiau (46 %) nei kataloniškai (37 %). Arano slėnyje Pirėnuose taip pat vartojama oksitanų kalbos tarmė (araniečių tarmė). Šią tarpinę tarp prancūzų ir katalonų kalbą vartoja 22 % Arano slėnio gyventojų. Ispaniškai šnekama daugiausia didmiesčiuose, Taragonoje, o kaimiškose vietovėse, mažuose miesteliuose vyrauja katalonų kalba. Iki 1946 m. katalonų kalbos vartojimas buvo ribojamas, tačiau nuo XX a. pab. ši kalba vis plačiau įsigali regione.
Tradiciškai Katalonijoje vyravo Romos katalikų bažnyčia, tačiau jos narių skaičius dėl plintančio nereligingumo ženkliai sumažėjęs (52 %). Dėl didelio imigrantų skaičiaus net 7 % Katalonijos gyventojų yra musulmonai. Taip pat yra kitų krikščioniškų atšakų atstovų (protestantai – 2,5 %, stačiatikiai – 1,2 %), budistų (1,3 %) ir kitų religijų išpažinėjų (2,5 %).
Argilitas

Argilitas (gr. árgillos 'molis' + gr. líthos 'akmuo') – nuosėdinė uoliena, sudaryta iš molio dydžio dalelių. Tai daugiausia sucementuotas molis, kuriame gali būti įvairus kiekis didesnių, dulkio, dalelių. Vėlesnėse litifikacijos stadijose argilitas virsta molio skalūnu.
Elnias (simbolis)

Elnias yra vienas dažnesnių simbolių Europos heraldikoje. Elnias skiriasi nuo briedžio, kuris irgi aptinkamas Rusijos, Švedijos, Suomijos, Danijos ir Lietuvos heraldikoje.
Elnias laikomas kario, vyriško taurumo simboliu, todėl dažnai aptinkamas karingų tautų riterių herbuose. Buvo labai populiarus Vokietijos ir Anglijos herbuose. Germanų tautose buvo paplitusi legenda, kad elnio kvapas nuvaro gyvates. Todėl elnio simbolis reiškė ir kovą su blogiu. Elnias yra simbolis tauraus kario, kuris stiprus ne tik fiziškai, bet ir įsitikinimais, dvasios stiprybe, savo morale.
Elnias dažniausiai vaizduojamas profiliu, iš šono. Jis gali būti bėgantis, šuoliuojantis, einantis, stovintis, žiūrintis, kartais – gulintis (pvz., gulintis rudas elnias Vojvodinos autonominės srities (Serbija) herbe elnias.
Kartais herbuose vaizduojama tik elnio galva ar tik jo ragai.
Heraldiniai elniai būna įvairių spalvų. Pvz., Rostovo herbe elnias sidabrinis, Nižnij Novgorodo – raudonas, Cervello miesto (Katalonija) – žydras elnias.
D. Britanijos heraldikoje labai retai pasitaiko sea - stag 'jūros elnias' – chimera, sudaryta iš elnio su ragais priekinės kūno dalies, pereinančios į žuvies uodegą. Ši būtybė dažna Vokietijos heraldikoje ir yra Zarasų herbo dalis.