google/wiki40b huggingface dataset:
Dalasis

Monetos

1971 m. buvo išleistos 1, 5, 10, 25 ir 50 bututų bei 1 dalasio nominalo monetos. Trijų aukščiausio nominalo monetų reverso išvaizda buvo paimta nuo ankstesnės valiutos (1, 2 ir 4 šilingai), o trijų mažesnio nominalo monetų reversas atitiko 6, 1 ir 3 pensų monetas.
Naujos 1 dalasio monetos buvo išleistos 1987 m., suformuotos Jungtinės Karalystės 50 pensų monetos pagrindu.
Tik 25 ir 50 bututų bei 1 dalasio monetos šiuo metu yra apyvartoje. Jos yra 1998 m. laidos, į kurią dar įeina 1, 5 ir 10 bututų monetos.
Šimla

Istorija

XVIII a. Šimla užkariauta Nepalo karaliaus Prithvi Narajano Šaho. Po 1814–1816 m. britų-Nepalo karo teritorijos atiteko britams (Sugaulio sutartis). Netrukus Šimloje pradėjo kurtis britai, kuriems patiko gaivus šios vietos klimatas. Čia pradėjo kurtis vilos, viešbučiai. Indijos vicekaralius John Lawrence sumanė vasaroms šalies sostinę perkelti iš Kalkutos į Šimlą. Nuo XIX a. pab. vasaros karščių metu į Šimlą persikeldavo vicekaralius, vyriausybė, karinė vadovybė. Nuo 1876 m. miestas tapo ir Pandžabo provincijos vasaros sostine. 1906 m. atidarytas geležinkelis iš Kalkos pritraukė dar daugiau lankytojų į šį Himalajų miestą.
Po Indijos nepriklausomybės Šimla buvo Pandžabo sostine, o 1971 m. tapo naujai sudarytos Himačal Pradešo valstijos sostine.
Kenijos transportas

Kenijos transporto sistema yra viena iš labiausiai išplėtotų Rytų Afrikoje. Traukiniais susisiekiama su pagrindiniais miestais. Keliauti iš vieno miesto į kitą galima ir automobiliu ar lėktuvu. Vietinio transporto formos Kenijoje yra autobusai matatus (minibuses) ir taksi, kuriais bet kada galima pasiekti bet kurią norimą vietą. Tačiau apie 80 % kelių šalyje yra neasfaltuoti.
Mombasa yra pagrindinis Kenijos jūros uostas, taip pat aptarnauja ir Ugandą bei Ruandą. Kisumu yra pagrindinis uostas Viktorijos ežere. Upių transportas neplėtojamas, kadangi nėra vandeningų upių.
Kenija turi savo nacionalines oro linijas. Tarptautiniai oro uostai išsidėstę Nairobyje, Mombasoje ir Eldorete.
Kenijoje eismas vyksta kairiąja kelio puse. Norint Kenijoje vairuoti automobilį, būtinos tarptautinės teisės. Asfaltuotuose keliuose leistinas greitis – 100 km/h, užmiesty – 70 km/h, gyvenvietėse – 55 km/h, draustiniuose – 25 km/h.
FK Strogino Moskva

Istorija

Klubas įkurtas 2010 m. 2013/2014 m. sezonas buvo pirmasis profesionaliame lygmenyje. 
Žaidžia Profeslionalioje Futbolo Lygoje (PFL) „Centro“ zonoje. (Ankstesniais metais žaidė „Vakarų“ zonoje.)
Šlapinimasis

Šlapinimasis – šlapimo pašalinimas iš šlapimo pūslės pro šlapimtakį ir šlaplę į išorę. Sveikų gybūnų šlapinimasis yra valingas, o nevalingas šlapimo nelaikymas yra liga. Kai kurie gyvūnai (katės, šunys, kt.) naudoja šlapinimąsi teritorijos žymėjimui. Žinduoliai patinai šlapinasi peniu. Visos žinduolių patelės be kai kurių išimčių (kurios šlapinasi pseudo-peniu, kaip: galagų patelės, kai kurios kuatos taip pat dėmėtosios hienos patelės) šlapinasi vulva.
Noras šlapintis atsiranda tada, kai šlapimo pūslėje susikaupia 200–250 ml šlapimo, tada jos sienelės ima refleksiškai susitraukinėti.
Vilja Kanalesas

Istorija

Įkurtas 1912 m.
Antuonas Austrinis

Biografija

Mokėsi Vecpiebalgos parengiamojoje ir pagrindinėje mokyklose, Rygos mokytojų seminarijoje, Žemietijos seminarijoje Sankt Peterburge.
Nuo 1904 m. mokytojavo Gipkoje, 1905–1907 m. revoliucijos dalyvis, kelis mėnesius po sausio 13-osios demonstracijos Rygoje praleido kalėjime. Iki 1917 m. gyveno be paso. 1919 m. vienas Latvijos švietimo ministerijos kūrėjų, 1920–1923 m. dirbo laikraštyje „Latvijas Vēstnesis“, vėliaus atsidėjo kūrybai.

Kūryba

Apysakoje „Kasparas Glūnas“ sukūrė romantinio herojaus paveikslą. Parašė eilėraščių, realistinių apsakymų, autobiografinį romaną „Ilga mylia“.
Berelis Cindelis

Berelis Cindelis (1916 m. Rokiškyje – 1944 m. spalio 13 d. Pagėgiuose) – iš Lietuvos kilęs Tarybų Sąjungos Didvyris, 16-osios lietuviškosios divizijos karininkas.

Biografija

Gimė Rokiškyje, iki Vokietijos-Rusijos karo dirbo dantų techniku Panevėžyje ir Biržuose. Nuo 1942 m. tarnavo 16-oje lietuviškoje divizijoje artileristu. Dalyvavo mūšiuose Kursko-Oriolo lanke, Baltarusijoje.
Vyr. leitenanto B. Cindelio vadovaujamas dalinys dalyvavo kautynėse prie Pagėgių, kur jis ir žuvo. Po mirties (1945 m. kovo 24 d.) jam suteiktas Tarybų Sąjungos didvyrio vardas.
Markučių dvaras

Istorija

1867 m. Markučiuose dvarelį nusipirko rusų geležinkelių inžinierius A. Melnikovas, vėliau padovanojo savo dukrai Varvarai, kurios antrasis vyras buvo poeto A. Puškino jaunesnysis sūnus Grigorijus. 1899 m. sutuoktiniai apsigyveno Markučiuose ir ėmė aktyviai plėtoti ūkinę veiklą, poilsio verslą, pradėjo augti gyvenvietė. Po vyro mirties, Varvara Puškina rūpinosi, kad čia būtų išsaugotos poeto relikvijos: testamentu palikdama centrinį dvaro pastatą valstybei, ji nurodė pastate įkurti poeto muziejų. Dvaro ansamblį sudaro taip pat ir Puškinų šeimos kapinės, Šv. Barboros koplyčia, paminklai A. Puškinui (pastatytas 1955 m.), dvaro parkas. Nuo dvaro atsiveria Vilnios ir Kaukysos upelių slėniai.
Europos Komisijos pirmininkas

Europos Komisijos pirmininkas – Europos Komisijos – vykdomosios Europos Sąjungos valdžios – vadovas. Pirmininkas yra atsakingas už EK narių skyrimą ir portfelių dalybas – Komisijos formavimą. Pirmininkas turi teisę pertvarkyti Komisijos narius, taip pat, jei reikia, gali juos atšaukti. Komisijos nariai gali reguliuoti EK politikos darbotvarkę ir visus teisės aktų pasiūlymus. Komisija taip pat yra vienintelė institucija, kuri gali teikti Europos Sąjungos teisės aktus.
Komisijos pirmininkas taip pat atstovauja Europos Sąjungą užsienyje, kartu su Europos Vadovų Tarybos pirmininku ir Sąjungos vyriausiuoju įgaliotiniu užsienio ir saugumo politikai. Europos Komisijos pirmininkas, skirtingai nuo vyriausybės vadovo, negali nustatyti užsienio politikos gairių, reguliuoti ar didinti mokesčius.
Šis postas buvo įkurtas 1958 metais. Pirmininko kadencija – 5 metai. Pirmininkas yra išrenkamas Europos Parlamento, remdamasis Europos Vadovų Tarybos siūlymu. Kai pirmininkas būna išrenkamas, jis kartu su Komisija yra atskaitingas Parlamentui, kuris gali pareikšti nepasitikėjimą EK prezidentu. Dabartinis EK pirmininkas – José Manuel Barroso, kuris pradėjo eiti pareigas nuo 2004 m. spalio. Jis yra Europos liaudies partijos narys ir yra buvęs Portugalijos ministras pirmininkas. Barroso EK pirmininkauja jau antrą kadenciją. Nuo 2010 m. jo pirmoji pavaduotoja yra Europos Sąjungos Vyriausioji įgaliotinė užsienio reikalams ir saugumo politikai baronienė Catherine Ashton.
Europos socialistų partija

Socialistai už Europos Sąjungos plėtrą

1993 m. priimtas pirmasis PES manifestas, numatęs tolesnius Europos Sąjungos plėtros žingsnius. 1997 m. sudaryta Amsterdamo sutartis, padidinusi ES organizuotumą ir numačiusi jos plėtrą, 1999 m. Romanas Prodis paskirtas Europos Komisijos pirmininku, 2001 m. sudaryta Nicos sutartis, parengusi ES plėtrą.
Po 1994 m. rinkimų PES tapo didžiausia EP grupe, laimėjusi 202 iš 567 vietų Europos Parlamente. 1999 m. PES turėjo 179 vietas iš 626 Europarlamente, 10 iš 20 vietų Europos Komisijoje, 7 iš 15 vietų Europos Taryboje, 86 narius iš 200 Regionų komitete, kuriam vadovavo A. Boras. Po 2004 m. rinkimų turi 201 vietą Europos Parlamente.

Struktūra

PES prezidentą renka kongresas. Berlyno kongrese buvo įkurta Prezidencija – 26 narių kolektyvinis kasdieninio vadovavimo organas, renkamas kongrese iš partijų ir organizacijų – tikrųjų ir asocijuotų PES narių atstovų, taip pat Europos Komisijos narių. PES sekretoriatas yra Briuselyje, Europos Parlamento būstinėje, jam vadovauja Generalinis sekretorius. PES kongresas šaukiamas kas 2 metai.
Kongresai vyko 1992 m. Hagoje, 1995 m. Barselonoje, 1997 m. Malmėje, 1999 m. Milane, 2001 m. Berlyne. 1993 m. Briuselyje vyko neeilinis kongresas, priėmęs Europarlamento rinkimų manifestą. Reguliariai susirenka partijų lyderių Konferencija, formuojanti PES politiką. Nuo 1996 m. renkasi ir socialistų – Europos Ministrų Tarybos narių taryba. PES tarybą sudarė 8 valdančiųjų partijų lyderiai.
Prie PES veikia Europos jaunųjų socialistų organizacija, ir Moterų komitetas. PES glaudžiai bendradarbiauja su Centrinės ir Rytų Europos socialdemokratines partijas jungiančiu Demokratijos ir solidarumo forumu.
Ailinglaplapas

Ailinglaplapas (marš. Aelōn̄ļapļap) – koralinis atolas Ramiajame vandenyne, Maršalo Salose, Raliko salų grandinės centrinėje dalyje. Atolas yra 152 km į šiaurės vakarus nuo Džaluito, į pietryčius nuo Namu atolo. Netoli Ailinglaplapo yra Džabato sala.
Atolas netaisyklingos formos, ištęstas iš vakarų į šiaurės rytus. Koralinis rifas daugelyje vietų pertrūkęs. Atolo žiedą sudaro 56 salelės; didžiausios: Votja, Bigatjelangas, Enjebingas, Airokas (Ailinglaplapas), Džehas. Bendras sausumos plotas – 14,7 km². Lagūna užima 750 km². Tai vienas didžiausių Maršalo Salų atolų.
1792 m. atolą pasiekė anglų jūrininkas Henry Bond. XIX a. atole veikė kopros prekybinis punktas.
1998 m. Ailinglaplapo atole gyveno 1959 žmonės. Svarbiausios gyvenvietės yra Votjos, Džeho, Airoko ir Boudžo salelėse. Verčiamasi daugiausia kopros apdirbimu. Yra 3 lėktuvų tūpimo taikai: Airoko, Džeho, Votjos.
Balandžių namai

Turinys

Našlė Aleksandra gyvena kartu su nepilnamete dukterimi Sandra prabangioje viloje pietų Ispanijoje. Kartą į miestą grįžta buvęs jos meilužis Fernando ir tarp jų vėl įsiliepsnoja aistra. Vis dėlto sužinojusi, kad šis dėl pinigų gyveno su senyva moterimi, santykius nutraukia. Norėdamas atkeršyti, Fernando nusprendžia suvilioti Sandrą...
Sekundė

Keliamosios sekundės

Dėl nedidelių civilinio laiko ir Žemės judėjimo neatitikimų, retkarčiais reikalingos keliamosios sekundės.
Korekcijos daromos, kai UTC laikas nuo UT1 (Žemės sukimosi laikas) skiriasi daugiau nei ±0,9 s. Tokiu atveju skaičiuojama papildoma UTC 23:59:60 sekundė arba praleidžiama UTC 23:59:59 sekundė.
Keliamąsias sekundes sunku numatyti, bet kol kas jos yra buvusios tik birželio 30 d. arba gruodžio 31 d. Paskutinė keliamoji sekundė buvo 2016 m. gruodžio 31 d. 23:59:60 UTC.

Senoji kampo sekundė

Nesisteminis plokščiojo kampo vienetas senoji kampo sekundė žymima . 1=1/60'=1/3600°=π/648 000≈4,848137·10⁻⁶rad
Remigijus Gaška

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus universitetą. 1988 m. fizikos ir matematikos mokslų kandidatas. 1992–1996 m. mokėsi aspirantūroje Wayne valstybiniame universitete Detroite (Mičigano valstija) ir 1996 m. įgijo elektros inžinerijos daktaro laipsnį.
1981–1992 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1996 m. dėstė Virdžinijos universitete Šarlotesvilyje, 1996–1998 m. dirbo puslaidininkinių prietaisų kūrimo bendrovėje „APA Optics“ Mineapolyje (Minesotos valstija), 1999–2001 m. dirbo mokslinį darbą Renselaerio politechnikos institute (Niujorko valstija). Nuo 1999 m. iki 2015 m. bendrovės „Sensor Electronic Technology, Inc.“ įkūrėjas, prezidentas ir vykdomasis direktorius (www.s-et.com). Nuo 2017 m. bendroves „UVTON, Inc.“ įkūrėjas, prezidentas ir vykdomasis direktorius (www.uvton.com)

Mokslinė veikla

Svarbiausios mokslinio darbo kryptys: puslaidininkinių darinių savybių tyrimas, naujų puslaidininkinių medžiagų ir prietaisų kūrimas. Sukūrė pirmuosius galio nitrido (GaN) puslaidininkių pagrindu pagamintus didelės galios lauko tranzistorius, ultravioletinę spinduliuotę skleidžiančius puslaidininkinius šviesos diodus, sukūrė pirmuosius galio nitrido (GaN) fotodetektorius, pjezoelektrinius ir piroelektrinius jutiklius. Daugiau kaip 500 mokslinių straipsnių, daugiau kaip 200 išradimų autorius.

Labdara

Įsteigė stipendiją geriausiems Vilniaus Universiteto Fizikos Fakulteto Bakalauro darbams apdovanoti.
Kasmetinės Vilniaus Universiteto Fiziko Dienos šventės rėmėjas.
Avecanas

Istorija

Dvi teorijos aiškina miesto pavadinimo kilmę: Ave Jane, meldimasis romėnų dievui Janui, ir Ad Vetianum („į Vetijų šeimą“), nukreipimas naudotas Alba Fucens mieste. Gyvenvietė atsirado, kai imperatorius Klaudijus įsakė pradėti ežero nusausinimo darbus I a. Orsiniai valdė miestą XV a. ir pastatė pilį 1490 m.
Vietoj ežero dugno atsirado derlingi laukai, kurie užtikrino srities klestėjimą. Tačiau 1915 m. sausio 13 d. Italiją ištiko vienas didžiausių žemės drebėjimų, žuvo 12 tūkst. žmonių. Išliko tik Casa dei Palazzi ir Orsinių pilies sparnas.
Katlėriai (Utena)

Istorija

Katlėrių kaimo kapinėse 1945–1948 m. buvo palaidoti Lietuvos partizanai: Vytautas Baltušis, Jurgis Cibas, Juozas Juknevičius, Petras Kiškis, Jonas Liutkevičius, Jonas Šireika, Povilas Šireika, Jonas Žilys.
Adomas Jeronimas Seniavskis

Biografija

Lenkijos bajorų Seniavskių giminės atstovas, herbo „Topor“ savininkas. Rusios vaivados ir Kamenecko kašteliono Jeronimo Seniavskio (1576–1582) ir Jadvygos Tarlaitės sūnus. Karūnos didžiojo etmono Mikalojaus Seniavskio ir Liublino vaivados Jano Tarlo (pagal motiną) anūkas.
Kaip sparnuotų husarų kapitonas, vadovaujant etmonui Jonui Zamoiskiui kovėsi Livonijoje, Estliandijoje, taip pat dalyvavo jo žygyje į Moldaviją (1600 metais), privedusio prie ATR įtakos sustiprinimo toje šalyje.
Tais pačiais metais išrinktas pasiuntiniu (deputatu) į seimą.
Netoli Berežano miesto, kurį įkūrė jo senelis Mikalojus Seniavskis, iš kalinių totorių ir turkų įkūrė gyvenvietę, kuriai davė savo vardą – Adamovka.
Nuo 1606 metų buvo karaliaus Žygimanto III dvare. Paskirtas Karūnos didžiuoju pataurininkiu. Zebžidovskio rokošo metu liko ištikimas karaliui.
Dėl atsisakymo gauti etmono postą, tapo antikarališkos opozicijos šalininku.
Dalyvavo malšinant kazokų valstiečių sukilimą, kariavo prieš turkų-totorių būrius Ukrainoje.
Lietuvos filosofų draugija

Lietuvos filosofų draugija – Lietuvos visuomeninė organizacija, vienijanti filosofus mokslininkus, dėstytojus, mokytojus ir filosofijos mėgėjus.

Veikla

Įkurta 1988 m. Vilniuje. Pagrindiniai tikslai: puoselėti ir plėtoti Lietuvos filosofinę kultūrą ir tęsti filosofinės minties tradiciją, skatinti ir organizuoti filosofų kūrybinę veiklą, jų profesinį tobulėjimą ir bendravimą, rūpintis filosofijos dėstymu ir jos populiarinimu Lietuvoje, skatinti Lietuvos filosofų ryšius su užsienio šalių filosofais, telkti filosofus aktualiems Lietuvos kultūros ir visuomenės uždaviniams spręsti. Jungia apie 80 narių (2008 m.). Nuo įkūrimo iki 2013 m. draugijai pirmininkavo prof. Evaldas Nekrašas.
2014 m. draugija buvo perregistruota kaip akademinė asociacija, vadovaujama prezidento, viceprezidento, sekretoriaus ir valdybos. Šiuo metu draugijai pirmininkauja dr. Audronė Žukauskaitė.
Džandžeras

Geografija

Valstybė buvo įsikūrusi labai įzoliuotoje teritorijoje tarp Omo ir Džima-Gibės upių. Oromo valdymo laikais į vakarus nuo jos (už Džima Gibės upės) buvo Džima, į pietus - Garo.
Mielnikas

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. 1323-1324 m. šias vietoves prie Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės prijungė kunigaikštis Gediminas. Lietuvos pilietinio karo metu 1382 m., kai kunigaikščiai Kęstutis ir Jogaila kovojo dėl valdžios, Mazovijos kunigaikštis Janušas I Senasis užėmė šią gyvenvietę. 1383 m. Jogaila gyvenvietę atsiemė. 1420 m. kunigaikštis Vytautas Didysis finansavo pirmosios Šv. Kristaus Kūno bažnyčios statybas ir įkūrė Mielniko Viešpaties Atsimainymo parapiją. 1430-1444 m. gyvenvietė priklausė Boleslavui IV Varšuviečiui. 1440 m. rugsėjo 22 d. gyvenvietei suteikta Kulmo teisė. 1444 m. miestą nusipirko Kazimieras Jogailaitis. 1501 m. spalio 3 d. mieste pasirašytas Melniko aktas ir spalio 25 d. patvirtinta Mielniko privilegija. 1501 m. spalio 27 d. miestui suteikta Magdeburgo teisė. 1569-1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. 1580 m. mieste gyveno 1500 gyventojų. Švedų tvano metu miestas neteko 68 % gyventojų, daugelis pastatų sudegė ir liko tik apie 450 gyventojų. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. XIX a. įkurtos Mielniko žydų kapinės. 1825 m. pastatyta Mielniko Mergelės Marijos Gimimo cerkvė. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1934 m. gyvenvietė neteko miesto teisių. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities, Semiatičės rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.
Semas Viskis

Turinys

Išvaizdi našlė Laura Brekenridž kreipiasi pagalbos į nuotykių ieškotoją Semą Viskį: jos buvęs vyras pavogė ketvirčio milijono vertės aukso lydinių, pakeisdamas juos netikrais, tačiau brangus krovinys nuskendo upėje kartu su laivu. Kadangi vyras mirė, o jai gresia įkalinimas, moteris pasiūlo Semui 20 tūkstančių dolerių atlygį, jei šis padės auksą surasti ir grąžinti į vietą, kol nepastebėta apgaulė.
Semas kartu su dviem pagalbininkais O.V. ir Džedu išsiruošia į kelionę, tačiau juos imasi persekioti Storulis Henris Hobsonas su savo vyrais, ketinantis auksą pasilikti sau. Tačiau iškelti auksą iš upės dugno pasirodo kur kas lengviau, nei atlikti antrąją plano dalį – įsmukti į saugyklą ir sukeisti lydinius...
Kuleše Litevka

Istorija

Nuo XIII–XIV a. iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 13 namų ir 69 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 22 namai ir 110 gyventojų.
Marina Vlady

Biografija

Marina gimė rusų emigrantų šeimoje. Jos tėvas buvo lakūnas Pirmajame pasauliniame kare ir, šiam pasibaigus, liko gyventi Prancūzijoje. Dar prieš karą baigęs Maskvos konservatoriją, jis tapo operos dainininku Paryžiaus ir Monte Karlo teatruose, o vėliau - dailininku. Jos motinos šeima išvyko iš Rusijos 1919 m. ir Marina ne kartą pabrėžė laikanti save ruse, o 1965 m. buvo pakviesta būti Maskvos kino festivalio žiuri nare.
Jų šeimoje gimė 4 dukterys, iš kurių 3 tapo aktorėmis, o viena – televizijos režisiere.
Marina ėmė filmuotis 1949 m. 1955 m. ji susipažino su aktoriumi ir režisieriumi Robert Hossein, už kurio, būdama vos 17, tais pačiais metais ištekėjo. Jiedu susilaukė 2 sūnų, Marina nusifilmavo keliuose Roberto filmuose, o 1959 m. jo režisuotoje juostoje „Toi, le venin“ vaidino kartu su vyresniąja seserimi Odile Versois. Tais pačiais metais jų santuoka iširo.
6 dešimtmetyje Marina buvo laikoma antrąja Brigitte Bardot ir savo laikotarpio sekso simboliu, jos vaidmenų amplua apėmė tiek komedijas, tiek dramas, o ją savo filmuose norėjo matyti geriausi to laikotarpio Prancūzijos ir Italijos režisieriai Jean-Luc Godard, Roger Vadim, Marco Ferreri.
Filmuose anglų kalba Marina filmavosi retai, vienas tokių – režisieriaus Orson Welles darbas „Chimes at Midnight“ (1965). 1991 m. ji nusifilmavo rusų mistiniame filme „Geriantys kraują“, kuriame taip pat vaidino Donatas Banionis.
1963-66 m. ji buvo ištekėjusi už verslininko Jean-Claude Brouillet, su kuriuo susilaukė sūnaus.
1969 m. trečiuoju Marinos vyru tapo žinomas rusų aktorius ir dainininkas Vladimiras Vysockis, tačiau jiedu dažnai gyveno skirtingose šalyse – ji Prancūzijoje, o jis – Sovietų Sąjungoje. Vysockis mirė 1980 m., būdamas 42 metų amžiaus. Marina yra parašiusi atsiminimų knygą „Vladimiras, arba Nutrūkęs skrydis“ apie judviejų gyvenimą. 2006 m. Jekaterinburge atidengtas paminklas Marinai ir Vladimirui. 
1981 m. Marina ištekėjo už gydytojo Léon Schwartzenberg, kuris mirė 2003 m.
Marvelės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Nemuno kairiojo kranto aukštumos krašte, Marvelės kairiajame krante. Aikštelė keturkampė, orientuota šiaurės rytų – pietvakarių kryptimi, 7 m ilgio, 13 m pločio. Jos pietiniame krašte supiltas 3 m aukščio, 19 m pločio palei aikštelės kraštus užlenktas pylimas, už kurio iškastas 18 m pločio, 2 m gylio griovys. Šlaitai statūs, 17-20 m aukščio.
Aikštelės šiaurės rytinė dalis nuslinkusi. Piliakalnis apaugęs lapuočiais medžiais.
Šiaurinėje papėdėje, Nemuno slėnyje buvo apie 1 ha papėdės gyvenvietė (sunaikinta apie 1986 m. tiesiant Kauno vakarinį lankstą). 1 km į rytus yra II a. – XIII a. Marvelės kapinynas, tyrinėtas 1991–2002 m.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Atsiradimo data: I tūkstantmetis, datuota remiantis žiedadulkių tyrimo metodu.Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 5800 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Virbališkių piliakalnis 7 km 
 Pyplių piliakalnis 6 km
Veršvų piliakalnis 2 km
Eigulių piliakalnis 5 km
Klepų piliakalnis 56 km
Marvelės II piliakalnis 1,3 km 
 Aukštųjų Šančių piliakalnis 7 km 
 Vieškūnų piliakalnis 14 km
Griešių piliakalnis 32 km
Klebiškio piliakalnis 25 km
Pakalniškių piliakalnis (Kaunas) 12 km 
 Pajiesio piliakalnis 6 km
Ostrovnojus

Istorija

Nuo 1611 m. minimas samių kaimas Jokanga (Йоканга). 1915 m. čia pradėta kurti karinio laivyno bazė. 1930 m. gyvenvietė tapo rajono centru, 1938 m. pavadinta Gremicha (Гремиха). 1981 m. jai suteiktas uždarojo miesto statusas ir kodinis pavadinimas Murmanskas-140. Nuo 1992 m. miestas oficialiai vadinamas Ostrovnojumi.
Švenčionių profesinio rengimo centras

Istorija

1929 m. Cirkliškyje buvo įsteigta mergaičių žemės ūkio mokykla. Iki 1939 m. ją baigė 206 mokinės. Mokė 4 mokytojai: namų ūkio, siuvimo ir rankdarbių, sodininkystės. Viena mokytoja vadovavo mokyklai. Per mokslo metus mokyklą baigdavo nuo 16 iki 30 mokinių. Mokykla buvo uždaryta 1939 m.
1959 m. spalio 1 d. pradėjo veikti žemės ūkio technikumas, įsikūręs buvusiuose Cirkliškio dvaro rūmuose. Pirmaisiais mokslo metais veikė zootechnikos ir agronomijos skyriai. Buvo mokoma lietuvių ir rusų kalbomis. Paskelbus priėmimą į atidarytą technikumą, buvo gauta daugiau kaip 300 pareiškimų, nors priėmimo planas buvo tik 60 žmonių. Atsižvelgus į didelį skaičių norinčių mokytis, buvo priimti 102 mokiniai ir suformuota papildoma agronomų grupė, kurioje dalykai buvo dėstomi rusų kalba.
Pertvarkant Lietuvos ūkį trūko žemės ūkio specialistų, todėl 1971 m. buvo įsteigtas neakivaizdinis skyrius. Jis veikė iki 1980 m. ir išleido 2 agronomų ir 7 zootechnikų laidas. 1975 m. mokymo įstaiga buvo reorganizuota į tarybinį ūkį-technikumą, o 1990 m. - į Žemės ūkio mokyklą.
2000 m. liepos 1 d. Cirkliškio žemės ūkio mokykla buvo sujungta su Švenčionėlių politechnikos mokykla ir įkurtas profesinio rengimo centras. Veikė du skyriai: Cirkliškio ir Švenčionėlių. 2008 m. skyrių nebeliko.
2011 m. akredituota profesinio rengimo centro vidurinio ugdymo programa ir įkurtas gimnazijos skyrius.
Susikūrus Švenčionių profesinio rengimo centrui, pradžioje jame mokėsi apie 500 mokinių. Visais mokyklos gyvavimo etapais mokinių skaičius svyravo apie 370, dabar profesinio rengimo centre mokosi apie 340 mokinių. Per mokyklos gyvavimo metus paruošta 2277 specialistai ir 1199 kvalifikuoti darbininkai.
2017 m. išleista 54-oji absolventų laida, įteikti 174 mokymo įstaigos baigimo diplomai.

Profesinis rengimas

Profesinio rengimo centre rengiami darbininkai pagal 10 profesinio mokymo programų: automobilių remontininkai, smulkiojo verslo paslaugų teikėjai ir organizatoriai, statybininkai-apdailininkai, žemės ūkio gamybos, kaimo turizmo verslo darbuotojai, miško darbininkai, pardavėjai, barmenai, virėjai. Taip pat centre vyksta suaugusiųjų mokymas. Mokomi ūkininkai, traktorininkai, siuvėjos, virėjos, motopjūklininkai, vairuotojai.
2010 m. duomenimis, per mokyklos gyvavimo metus paruošta 2277 specialistai ir 1199 kvalifikuoti darbininkai. Centras turėjo licencijas 19 profesinio mokymo programų ir 9 licencijas darbo rinkos mokymo programų suaugusiųjų mokymui ir persikvalifikavimui. Jau buvo paruošta 71 siuvėja, kompiuterinio raštingumo pagrindus baigė 52 mokiniai, miško pjovėjo profesiją įsigijo 106 žmonės, po 5 moteris atnaujino pardavėjų ir virėjų žinias. Nuo 2004 m. ūkininkavimo pažymėjimai įteikti 353 ūkininkams, augalų apsaugos kursus baigė 39 ūkininkai, 29 klausytojai baigė buhalterinės apskaitos kursus, kompiuterinio raštingumo kursus lankė 54 žmonės. Vien per 2008-2009 m. automobilio vairavimo kursus lankė 87 klausytojai, išduoti 204 traktorininko pažymėjimai.