Vaclovas Michnevičius

Biografija

Gimė herbo Lis Lietuvos bajorų A. Svolken ir D. Michnevičiaus šeimoje. Tėvai Strebeikiuose valdė apie 180 ha ūkį. Tėvas anksti mirė, o jo motina antrąkart ištekėjo už jo brolio. Baigė Žeimių mokyklą, 1893 m. – architektūrą bei tiltų ir kelių statybą Sankt Peterburgo civilinių inžinierių institute.
Peterburge vedė Bavarijos vokietę kalbininkę K. Feige, kuri dėstė prancūzų, anglų, vokiečių kalbas. Bankininko Juozapo Montvilos, kuris nuo 1895 m. vadovavo Vilniaus žemės bankui ir organizavo įvairias statybos akcijas, pastangomis 1893 m. atvyko kurti į Vilnių, dirbo miesto architekto ir inžinieriaus padėjėju. Vien per pirmuosius metus dirbo vandentiekio tvarkymo, gatvių tiesimo, Neries pakrančių tvirtinimo, bažnyčių remonto darbus, pastatė 6 privačius namus, keleta vilų, koplyčių, antkapių. J. Montvilos užsakymu suprojektavo keletą prašmatnių (Vilniuje), visoje Lietuvoje – nemažai sakralinių pastatų, prisidėjo prie atnaujinimo darbų. J. Montvilos kuruojama vaikų globos organizacija į Druskininkus ir Lentvarį vasarai siųsdavo silpnos sveikatos globotinius, todėl dauguma projektų susieti su šiais miestais.
1904 m. paskirtas Vilniaus miesto architektu ir ėjo šias pareigas iki 1912 m. Tuos metus galima laikyti produktyviausiais ir įdomiausiais jo kūryboje. 1904 – 1906 m. projektavo ir statė Vilniuje turgaus halę, kurios pertvarai naudojo metalo santvaras. Tai vienintelis tokio tipo amžiaus konstrukcijų pavyzdys Lietuvoje. 1907-1912 m. po gaisro buvo rekonstruojama miesto salė (dab. Filharmonija). V. Michnevičius buvo parengęs kelis projekto variantus, pritaikydamas salę teatrui. Pasirinktas pigiausias variantas, pagal kurį architekto K. Korojedovo 1899-1902 m. sukurtas fasadas liko beveik nepakeistas.
Aktyviai įsijungė į Vilniaus namų statybos ir įrengimo draugijos veiklą, dalyvavo parodose, konkursuose. Ši draugija 1911 m. organizavo individualių namų projektų parodą, pagal kuriuos 1911-1912 m. statė vadinamąją „Montvilos koloniją“ – namų kompleksą prie dabartinės Lukiškių aikštės, parodoje eksponavo savo darbus ir prižiūrėjo statybas. 1911 m. su A. Parčevskiu įkūrė projektavimo ir statybos biurą „Architekt“, dab. Lukiškių g. 4-1, Vilnius architektas
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui 1915 m. kaip karininkas pašauktas į tarnybą tiesti karinius kelius. 1919 m. pavasarį grįžo į Lietuvą ir įsidarbino Kaune, 1919–1925 m. Lietuvos susisiekimo ministerijos Plentų valdybos vyr. inžinierius. Tiesė labai svarbų Lietuvai Žemaičių plentą. 1925 m. apsigyveno tėviškėje – Strebeikiuose, bet netrukus kreipėsi į Kauno savivaldybę ir paprašė jį paskirti miesto architektu. Tačiau į šį postą nebuvo paskirtas, greičiausiai todėl, kad Nepriklausomybės laikais reikėjo tiesti naujus kelius, o tuo metu jis buvo geriausias šios srities specialistas. Dirbdamas kelių valdyboje Kaune, E. Ožeškienės gatvėje nuomojo butą ir į Strebeikius grįždavo tik savaitgaliais.
Svarbią vietą jo veikloje užima bažnyčios. Pats architektas autobiografijoje rašė, jog pastatė jų keliasdešimt, o įvairiuose atsiminimuose minimi skirtingi skaičiai: 23, 40 ir net 72. Pavyko įrodyti tik nedaugelio jų autorystę. Neogotiškas stilius ypač atsispindi Žeimių bažnyčios statyboje. V. Michnevičius šią bažnyčią projektavo ir statė veltui, o jo motina paaukojo statybai 5000 auksinių rublių. Daugiau nei tris dešimtmečius jis buvo populiariausias Lietuvos bažnyčių statytojas. Jo kūryba turėjo įtakos antro – ketvirto dešimtmečio sakralinių pastatų architektūros raidai.
1936 m. būdamas 74 m. išėjo į pensiją, nes susilpnėjo sveikata, blogai girdėjo. Su šeima apsistojo Strebeikiuose, rekonstravo savo dvarelį, ėmė rūpintis ūkiu. Samdydamas darbininkus, pasak vietinių žmonių, didelės atrankos nedarydavo, bet pirmenybę suteikdavo lenkiškai kalbantiems. 1946 m. Michnevičių namuose įkūrus Strebeikių pradinę mokyklą, gausybė brėžinių, rankraščių, kuriuos architektas kaupė visą savo gyvenimą, buvo sudeginta. Tai visai pakirto ir taip silpną jo sveikatą.