Barotselandas

Istorija

Manoma, kad seniausieji regiono gyventojai buvo sanai, gyvenę aukštesnėse teritorijose ir vėliau išstumti bantu genčių. Centrinė regiono dalis, t. y. Barotsių salpa anksčiau sudarė beveik neišdžiūvantį ežerą, todėl greičiausiai visai nebuvo gyvenama. Tai gali paaiškinti, kodėl čia nerandama nei vario, nei geležies amžių gyvenviečių. Sausėjant klimatui vietovė tapo tinkama gyvenimui ir labai derlinga.

Alujanos karalystė

Alujanos karalystė konsolidavosi XVII–XVIII a., kuomet į šias teritorijas iš šiaurės migravo nauja bantų gentis luyana (ar luyi). Legendos pasakoja kad juos migracijų metu valdė dvi moterys: Mwambwa ir jos duktė Mbuyu. Pastarajai valdant, lujana kultūrinė įtaka sparčiai plito į pietus ir rytus. Jie perėmė vietos gyventojų gyvulininkystės tradicijas, nešė savo kalbą ir iš iš kitų Pietinės Afrikos geležies amžiaus karalysčių (pirmiausia Lundos) atsineštą socialinę struktūrą.
Mbuyu pasitraukus iš valdžios, buvo išrinktas vyriškos lyties monarchas, tituluojamas litunga. Jie greitai konsolidavo įvairias gentis, gyvenusias Barotsių salpoje ir aplinkinėse teritorijose, suformuodami savotišką gentinę konfederaciją. Ši konfederacija tapo žinoma kaip Alujana. Pirmoji Alujanos sostinė buvo Libonda kaimas.
Vėliau Alujanos centras ir litungų rezidavimo vieta buvo dvi atskiros gyvenvietės: Lealui ir Limulunga. Pirmoji gyvenvietė buvo naudojama kaip pagrindinė sausuoju metų laiku. Per Zambezės potvynius ji yra užliejama, ir maždaug vasario-kovo mėnesiais valdovas keldavosi į aukščiau kalnuose pastatytą Limulungą. Ši persikėlimo ceremonija, vadinama Kuomboka, iki dabar išlieka svarbiausia lozi tautos švente.
Iš pradžių Alujanos teritoriją sudarė daug skirtingų genčių, su kuriomis kovojo lujana, siekdami įsitvirtinti. Svarbiausios tarp jų buvo vakariniai kaimynai mbunda, pietiniai kaimynai mbukušu ir kt. Jau pirmojo litungos laikais buvo vykdoma kolonizacija į šių genčių žemes. Galiausiai milžiniškoje teritorijoje paplito vieninga kalba ir kultūra, nors vietinės gentys išlaikė tavo tapatybę kaip atskiri klanai, kurių priskaičiuojama nuo 25 iki 35.

Kolonijinėje ir nepriklausomoje Zambijoje

Po Sipopa Lutangu valdymo 1878 m. į valdžią atėjo Levanika I, kuris atkūrė krašto ekonomiką. Šis valdovas susidūrė su augančia britų agresija. 1890 m. jis pasirašė abejotiną sutartį su Sesiolio Rodo vadovaujama Britų Pietų Afrikos kompanija, kuria leido britams naudotis savo šalies gamtiniais ištekliais. Nors šia sutartimi britai dar negalėjo kolonizuoti Barotselando, jie jį jau traktavo kaip neformalų protektoratą ir vadino Šiaurės vakarų Rodezija, o 1911 m. įjungė į Šiaurės Rodeziją.
1923 m. pasibaigus koncesijos sutarčiai, britai nusprendė oficialiai paversti Šiaurės Rodeziją protektoratu. Nepaisant to, Alujanos ir litungų valdžia buvo nominaliai išlaikyta Barotselando provincijoje, ir dinastija tęsiasi iki šiol. Zambijai iškovojant nepriklausomybę 1964 m., Alujanos litunga išsakė nepopuliarią poziciją išlikti britų globoje, todėl jis tapo nepopuliarus nepriklausomoje Zambijos valstybėje. Šaltojo karo metu litunga nesutarė su tuometiniu Zambijos prezidentu Kenetu Kaunda, kas iš dalies lėmė krašto atsilikimą, nevystytą infrastruktūrą. Be to, buvo nuspręsta Barotselando provinciją pervardinti Vakarų provincija.