google/wiki40b huggingface dataset:
Gražiškių koplyčia

Istorija

Gražiškių kaimo koplytėlė pastatyta 1795 m. Griškabūdžio filijos administratoriaus karmelito kun. Jeronimo Šateikos rūpesčiu ir aplinkinių kaimų ūkininkų pastangomis.
1826 m. Apaštalų Sostas koplyčiai suteikė Šv. Morkaus ir Švč. M. Marijos Gimimo atlaidus. Šv. Morkaus atlaidai Gražiškiuose buvo švenčiami ir sovietmečiu iki 1968-ųjų metų, o vietoj Švč. M. Marijos Gimimo atlaidų švenčiami Švč. M. Marijos vardo atlaidai.
2009 m. koplyčia buvo suremontuota, sutvarkytos kapinaitės, aplink jas esanti erdvė. 2010 m., pirmą kartą po sovietmečio, buvo atnaujinti Šv. Morkaus atlaidai. Minint koplyčios 215–ąsias sukaktuvių metines išleista kraštotyrinė knyga.  
2015 m. koplyčiai suteikta teisinė apsauga, ji buvo įrašyta į Kultūros vertybių registrą.
2015 m. koplyčioje po trejus metus trukusios tylos vėl suskambo varpas. Koplyčios simbolio sugrįžtuvės sutapo su kasmet čia vykstančiais Švč.Mergelės Marijos atlaidais bei koplyčios 220-osiomis pastatymo metinėmis. Naujasis varpas buvo pakrikštytas šv. Morkaus vardu, nes senais laikais čia buvo rengiami Šv. Morkaus atlaidai ir šio šventojo paveikslas yra pagrindiniame koplyčios altoriuje.

Architektūra

Pastatas yra stačiakampio plano, be išskirtos presbiterinės dalies, pereinantis į trisienę tokio paties pločio ir aukščio apsidę. Vėliau pietinėje pusėje buvo pristatyta kvadratinio plano mažytė zakristija, o dar vėliau – prie pagrindinio fasado medinis stačiakampis prieangis, išorėje tokio paties pločio kaip ir koplyčia. Stogas skardinis. Pagrindinės dalies ir prieangio stogai dvišlaičiai, zakristijos – vienšlaitis. Virš pagrindinio fasado trikampio mūrinio frontono pastatytas kvadratinio plano medinis bokštelis smailėjančia viršūne. Bokštelyje pakabintas 1805 m. lietas žalvarinis varpas, kuris 2012 m. per Vėlines buvo pavogtas. Kryžiaus dekoras būdingas Sūduvos kaltiniams kryžiams. Viduje koplyčios erdvę dengia cilindrinis lentų skliautas, apkaltas fanera. Manoma, kad kitados būta mūrinio skliauto. Vargonų choras, į kurį iš pagrindinės koplyčios erdvės veda mediniai laiptai, be perdangos, susijęs su pastogės erdve. Koplyčios viduje dominuoja altorius, beveik prigludęs prie galinės sienos. Barokiniams altoriams būdingi elementai šiame altoriuje perkurti, jiems suteikiant kitų stilių ir liaudies dailės bruožų. Altorius yra dviaukštis, raižytas. Žemutiniame aukšte – paveikslas „Švč. Mergelė Marija su vaikeliu“ (Sapiegų Madona). Viršutiniame aukšte – paveikslas „Šv. evangelistas Morkus“. Tabernakulyje – pastatomas kryželis su nukryžiuotojo skulptūra, lietas 1812 m. Lenkijoje, sidabruotas. Ant sienų kabo paveikslai „Šventoji šeima“, „Švč. Mergelė Marija Angeliškoji“ ir smarkiai apgadintas paveikslas „Ecce Homo“, kurio stilistika būdinga lenkų liaudiškai tapybai. Gražiškių koplyčios chore buvo fisharmonija, Olekų giminės dovana, tačiau vėliau nežinia kur dingo. Varinis būgnas taip pat dingo Antrojo pasaulinio karo metais.
Jungtinių Valstijų nepriklausomybės diena

Jungtinių Amerikos Valstijų Nepriklausomybės diena, dar gerai žinoma pavadinimu „Liepos ketvirtoji”, yra federalinė JAV šventė, kuria pažymimas 1776 metų liepos 4 dienos Nepriklausomybės deklaracijos priėmimas. JAV nepriklausomybės diena neįsivaizduojama be fejerverkų. Šią dieną rengiami paradai, karnavalai, mugės, koncertai. Šeimos eina į iškylas arba ant grotelių kepa mėsą. Šią dieną vyksta beisbolo varžybos. Politikai sako kalbas, dalyvauja įvairiose ceremonijose. Vyksta įvairūs kiti vieši arba privatūs renginiai, kurių metu žmonės švenčia JAV istoriją ir tradicijas. Nepriklausomybės diena Jungtinėse Valstijose yra valstybinė šventė.

Papročiai

Nepriklausomybės diena yra valstybinė JAV šventė, kuri pasižymi patriotiškumo demonstravimu. Kaip ir kitos JAV vasaros šventės, nepriklausomybės diena švenčiama po atviru dangumi. Šią dieną visos federalinės institucijos (tokios kaip paštas ir federaliniai teismai) visą dieną nedirba (išskyrus skubios pagalbos tarnybas). Daugelis politikų šią dieną pasirodo viešuose renginiuose, kuriuose yra išaukštinamas tautos palikimas, įstatymai, istorija, visuomenė ir žmonės. Šventės papuošimai iš esmės yra JAV vėliavos spalvų - raudonos, baltos ir mėlynos. Paradai dažnai vyksta ryte, fejerverkai leidžiami vakare tokiose vietose, kaip parkai, atrakcionų aikštėse ar miestų aikštėse.
Fejerverkų leidimo metu, yra dainuojamos įvairios dainos: JAV himnas, „Telaimina Dievas Ameriką”, „Gražioji Amerika”, „Ši žemė yra tavo žemė”, „Žvaigždės ir juostos amžiams” ir kitos. Daugelio dainų žodžiuose atsispindi JAV nepriklausomybės karo ir 1812 metų karo vaizdai. Daugelyje valstijų rengiami fejerverkų šou. Daugelis fejerverkų yra parduodami asmeniniams naudojimui. Susirūpinimas dėl saugumo paskatino keliose valstijose uždrausti fejerverkus arba apriboti fejerverkų dydį ir jų rūšis. Tačiau fejerverkų įmanoma atsivežti iš valstijų, kur jų naudojimas nėra apribotas.
Patrankų saliutai, vadinami „saliutais Sąjungos garbei”, kiekvienoje valstijoje yra išaunami liepos 4-osios dienos vidurdienį.
Tibori Ušinskiai

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 7 namai ir 35 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 15 namų ir 86 gyventojai.
DVB

DVB (Digital Video Broadcasting) – tarptautiniu mastu pripažintas atviras standartizuotas būdas skaitmeninio turinio (skaitmeninės televizijos, radijo, erdvinio garso, interaktyvių paslaugų, tokių kaip MHP, EPG ir teleteksto bei kt.) transliavimui, naudojant skaitmenines technologijas. DVB standartų plėtojimu užsiima DVB Project, tarptautinės pramonės konsorciumas, susidedantis iš daugiau kaip 270 narių, o standartą platina Europos telekomunikacijų standartizacijos instituto (ETSI) Jungtinis techninis komitetas (JTC), Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetas (CENELEC) ir Europos transliuotojų sąjunga (EBU).
Dėl galimybės suspausti duomenų srautą (daugiausia MPEG-2 ir H.264 HDTV) skaitmeniniais signalais galima transliuoti daugiau TV kanalų vieno dažnio diapazone nei analoginiais signalais. Lengva keisti turinio kokybę; kuo daugiau duomenys suspaudžiama, tuo daugiau TV kanalų galima retransliuoti vienu metu per vieną siųstuvą (palydovą), bet dėl to, savo ruožtu, suprastėja kokybė ir išauga skaičiavimų pastangos.
Taip pat dėl to tokios paslaugos kaip abonentinė mokama televizija ar pay-per-view ir video-on-demand per koduotus signalus iš siųstuvo yra daug pigesnės ir prieinamesnės.
Fire Emblem

Fire Emblem (jap. ファイアーエムブレム = Faiā Emuburemu „Ugnies emblema“) – ėjimų strategijos RPG kompiuterinių žaidimų serija, pradėta kurti 1990 m. Japonijos „Intelligent Systems“ žaidimų studijos išskirtinai „Nintendo“ žaidimų platformoms.

Apie žaidimus

Iki 2015 m. visus serijos žaidimus kūrė Japonijos „Intelligent Systems“ kompanija, išleido „Nintendo“. Žaidimų siužetas panašus: pramanytoje planetoje yra žemynas, suskirstytas į kelias valstybes. Viena valstybė užpuola kitą ar kitas ir žaidimo herojams reikia apginti ir išvaduoti Tėvynę. Žaidime svarbų vaidmenį atlieka dramatiška istorija. Atskirų žaidimų veikėjai ir vietovės kartais kartojasi, bet kiekvieną kartą naujo žaidimo istorija yra unikali. Ilgainiui žaidimų kompiuterinė grafika tobulėjo, atsirado vaizdo intarpų, paaiškinančių žaidimo siužetą. Dialogai tarp herojų vaizduojami tekstu vaizdalaukyje. Herojai vaizduojami anime tipo grafika. Žaidimų laikmetis imituoja viduramžius: kovojama kardais, karo kirviais, ietimis.
Iki 2002 m. serijos žaidimai buvo leidžiami tik Japonijos rinkai. „Fire Emblem: Rekka no Ken“ žaidimas tapo pirmuoju, išleistu 2003 m. Vakarų rinkoms pavadinimu „Fire Emblem“. Pirmasis serijos žaidimas 2008 m. perdirbtas ir išleistas pavadinimu „Fire Emblem: Shadow Dragon“. 2010 m. tik Japonijoje išleistas „Fire Emblem: Shin Monshō no Nazo: Hikari to Kage no Eiyū“ „Nintendo DS“ platformai, kuris yra 1994 m. žaidimo „Fire Emblem: Monshō no Nazo“ perdirbinys. Prieš 2012 m. „Fire Emblem Awakening“ pasirodymą buvo svarstoma nutraukti žaidimų seriją dėl prastų pardavimų, tačiau „Fire Emblem Awakening“ pardavimai žymiai viršijo lūkesčius. Ankstyvuosius serijos žaidimus galima žaisti naujesnėmis „Nintendo“ konsolėmis.
Julijonas Šalkauskis

Biografija

Mokėsi Šiaulių, vėliau – Mintaujos gimnazijose, 1887 m. baigęs Petrapilio Karo medicinos akademiją, dirbo gydytoju Ariogaloje. 1882 m. vedė bajoraitę Barborą Goštautaitę.
Nuo 1888 m. dirbo Rygoje, nuo 1891 m. – Šiauliuose. 1905–1915 m. – Šiaulių miesto burmistras. 1912 m. rūpinosi, kad mieste būtų leista statyti elektrinę. Pirmojo pasaulinio karo metu 1915 m. pasitraukė į Maskvą.
Grįžęs į Šiaulius 1918 m. spalio mėn. pradėjo organizuoti savivaldybės tarybos rinkimus. 1918 m. lapkričio 24 d. Šiauliuose išrinkta pirmoji nepriklausomoje Lietuvoje savivaldybė.
Dirbo Šiaulių miesto savivaldybės sanitarijos gydytoju. Nuo 1919 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių organizacijos narys. Nuo 1925 m. sausio 24 d. – Šiaulių miesto savivaldybės gydytojas.
Dirbo iki 80 metų, išaugino 5 dukteris ir 4 sūnus, iš kurių Kazys ir Stasys tapo profesoriais.
Vytautas Kaikaris (1912)

Vytautas Kaikaris (1912 m. gegužės 22 d. Kavarskas – 1982 m. rugpjūčio 29 d. Vilnius) – Lietuvos fizikochemikas ir elektrochemikas.

Biografija

1936 baigė Vytauto Didžiojo universitetą. 1968 m. chemijos mokslų daktaras.
Nuo 1936 Vytauto Didžiojo universiteto, nuo 1940 Vilniaus universiteto dėstytojas, 1944–1954 m. Bendrosios chemijos katedros vedėjas, 1946–1950 m. ir Chemijos fakulteto dekanas, nuo 1956 Fizikinės chemijos katedros vedėjas, nuo 1970 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Tyrimų sritys – metalinės dangos, cheminė kinetika, fizikochemijos analizė, fotochemija. Sukūrė sidabravimo iš necianidinių ir mišriųjų elektrolitų technologiją, sidabro ir jo lydinių elektrolitinio nusodinimo būdą, tyrė vadinamųjų veliūrinių dangų susidarymą, paskelbė morfologinę elektrocheminių dangų klasifikaciją.
Trumpasis jungimas

Trumpasis jungimas – šaltinio polių sujungimas laidininku, kurio varža maža, palyginti su kitų grandinės dalių varža.

Trumpo jungimo atvejai

Elektrinė grandinė apskaičiuota tam tikram didžiausiam srovės stipriui. Jeigu ja pradeda tekėti elektros srovė stipresnė už leistinąją srovę, jungiamieji laidai gali labai įkaisti ir užsidegti. Elektros srovės stipris grandinėje gali padidėti, kai susiliečia neizoliuoti jos laidai, kai grandinė taisoma neišjungta iš tinklo arba kai į ją įjungiami mažos varžos imtuvai. Srovė taip pat gali sustiprėti įjungus į grandinę imtuvus, kuriems maitinti reikia stipresnės srovės, t. y. perkrovus grandinę.

Apsisaugojimo būdai

Norint išvengti neigiamų srovės sustiprėjimo pasekmių, į tinklą įjungiami saugikliai. Jie automatiškai išjungia elektrinę grandinę, kai srovės stipris joje pasidaro didesnis už leistinąjį.
Er Piu – Meilės ir peilių istorija

Turinys

Roma, 1900-ieji. Jaunas banditas Nino dėl įkalčių trūkumo anksčiau laiko paleidžiamas iš kalėjimo ir grįžta į savo rajoną, kuriame jis vadinamas karaliumi. Jo mergina Roza nenori, kad šis toliau verstųsi nelegalia veikla, todėl Nino pradeda prekiauti žuvimi, tačiau netrukus jo keliai susiduria su Augustarelo, mėsininku, kuris, kaip, jis įtaria, ir įskundė jį policijai. Dar daugiau, šis pradeda rėžti sparną apie Rozą ir Nino priverstas griebtis veiksmų. Sumuštas Augustarelo pasiskundžia savo 3 broliams, kurie nusiaubia Nino parduotuvę. Visuomet akcentuodamas garbę, šis nusprendžia nekeršyti ir pasiperša Rozai. Tai nesulaiko Augustarelo, todėl Nino pasiūlo jam vyno gėrimo varžybas su savotiškomis taisyklėmis. Jų metu pažemintas Augustarelo griebiasi peilio, sužaloja Nino ir save. Augustarelo miršta, o šio broliai ir Roza slaugo Nino, kad šis pasveiktų ir jie galėtų jį nužudyti garbingoje kovoje. Nustatoma data – savaitė iki Nino ir Rozos vestuvių, - tačiau ši visaip stengiasi sutrukdyti dvikovai. Nepavykus perkalbėti brolių Di Lorenzų, Roza pasisiūlo Nino praleisti kartu lemtingą naktį, nors pastarasis tvirtina tokiu būdu negalėsiąs jos vesti. Nors Nino ir sutinka, Rozai užmigus jis nuvyksta į sutartą vietą, kur susiremia su vienu iš Di Lorenzų...
Jiestrakio apylinkė

Istorija

1954 m. prijungtos Sarginės apylinkė, Stuomenų apylinkė, Kuišių apylinkė ir dalis Pašlavančio apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Jiestrakio apylinkė prijungta prie Šilavoto apylinkės.
Kęstutis Balašaitis

Biografija

1975 m. baigęs Gaurės vidurinę mokyklą, įstojo į Smalininkų sovietinį ūkį-technikumą, tačiau buvo pašauktas į sovietinę armiją. Mokslus tęsė baigęs tarnybą ir 1979 m. įgijo techniko mechaniko specialybę.
1979 m. Lapgirių (Jurbarko raj.) sovietinio ūkio meistras reguliuotojas, eksploatacijos inžinierius, vyr. inžinierius. 1985–2000 m. Tauragės rajono Skaudvilės sodininkystės sovietinio ūkio darbuotojas. 2000–2007 m. Tauragės rajono savivaldybės administracijos Gaurės seniūnijos seniūnas, 2007–2015 m. Tauragės rajono savivaldybės administracijos direktorius. 2006 m. baigė Šiaulių universitetą, suteiktas sporto bakalauro kvalifikacinis laipsnis ir mokytojo profesinė kvalifikacija.
2003 m. ir 2007 m. (mandato atsisakė) Tauragės rajono savivaldybės tarybos narys.
2000 m. Lietuvos valstiečių partijos narys, Tauragės skyriaus pirmininkas, Valstiečių ir Naujosios demokratijos partijų sąjungos, Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos Tauragės rajono skyriaus narys.
Nuo 1981 m. medžiotojų ir žvejų draugijos narys, Tauragės skyriaus valdybos narys ir medžiotojų būrelio „Medelynas“ pirmininkas. Iš pirmos santuokos turi sūnus Marių ir Modestą, sutuoktinė Loreta, dukra Vasarė.
Rubikų Šv. Roko bažnyčia

Istorija

1863 m. sukilimo aukoms atminti Rubikuose buvo pastatyta koplytėlė. 1935–1936 m. suręsta medinė bažnyčia (Sedos parapijos filija).

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, vienanavė. Stogo galuose pastatyti bokšteliai. Įrengti 3 altoriai. Šventoriaus tvora medinių statinių. Šalia bažnyčios – medinė varpinė.
Antšunijai

Istorija

1923 metais kaime gyveno 40, 1991 – 1 žmogus. Per Antrąjį pasaulinį karą, pirmaisiais vokiečių okupacijos mėnesiais Tauragės ir apylinkių žydai buvo suvaryti į 7-ojo pėstininkų pulko kareivines (Tauragė, Vytauto g.). 1941 metais rugsėjo 6 d. apskrities policijos viršininkas Vl. Mylimas išleido žydų izoliavimo ir pilietinių teisių netekties nurodymus. Po pirmojo vasaros kruvino genocido prasidėjo rudens žudynės. Rugsėjo 12 d. vokiečiai žiedu apsupo mišką, Tauragės – Šilalės plentą ir tiltą per Šunijos upelį. Nuo ryto iki pietų mašinomis žmones vežė į Antšunijų kaimo miško pakraštį, čia moterys, vaikai buvo sušaudyti ir užkasti dviejose duobėse. Kruviname genocide dalyvavo ir vietiniai fašistų pagalbininkai. Antšunijų kaime sušaudyta apie 3000 žydų.
1965 metais prie abiejų žydų šaudymo duobių pastatyti betoniniai paminklai. 1991 metais pastatytas gražus ir prasmingas paminklas, taip tauragiškiai pagerbė genocido aukas.
Fratamadžorė

Istorija

Pirmąkar Fratamadžorė paminėta 921 m., nors sritis tikriausiai buvo apgyvendinta prieš romėnų laikus. Atelos gyventojai pastatė sargybinį bokštą dėl vandalų invazijos 455 m. Čia apsigyveno pabėgėliai iš Miseno, kai jų miestą sugriovė saracėnai.
Algirdas Venskūnas

Biografija

Šeimai persikėlus į Kauną, ten baigė vidurinę mokyklą. 1957 m. baigė LSSR konservatoriją. 1957–1961 m. Kapsuko dramos teatro aktorius. Nuo 1961 m. iki mirties dirbo aktoriumi Klaipėdos dramos teatre. Nuo 1962 m. vaidino kino ir televizijos filmuose. 1976 m. LTSR nusipelnęs artistas. 
Palaidotas Romainių kapinėse.
Geistarai

Aplinkinės gyvenvietės

Talokiai – 1 km
Raudonasis sportas

Raudonasis sportas – sporto savaitraštis, leistas 1940 m. rugpjūčio 20 d. – 1941 m. birželio 17 d. Kaune.

Istorija

Redagavo Vincas Petronis.
KK169

Maršrutas

Kelias prasideda Skuode, Vytauto gatvėje. Eina per Skuodo ir Plungės rajonus. Prie kelio yra šie miestai ir gyvenvietės: Puodkaliai, Udraliai, Mosėdis, Šaukliai, Erlėnai, Salantai, Šateikiai, Vydeikiai, Didvyčiai. Baigiasi 1 km į šiaurę nuo Plungės, kai įsilieja į magistralinį kelią  A11  Šiauliai–Palanga  ( E272  Vilnius-Panevėžys-Šiauliai-Palanga-Klaipėda ). Prie Gaubės kelias kerta Bartuvos upę, Salantuose kelias išsišakoja į šio krašto kelio tęsinį ir  226  Kartena–Kūlupėnai–Salantai .
Ponto kalnai

Ponto kalnai (turk. Doğu Karadeniz Dağları) – kalnų grandinė šiaurės Turkijoje, driekiasi palei Juodąją jūrą iki pat sienos su Gruzija šiaurės rytuose. Aukštis iki 3942 m (Kačkaro k.). Kalnus dengia miškai, daugiausia spygliuočių. Rytinėje Ponto kalnų dalyje – Kačkaro kalnuose būdingi mišrieji miškai, o Ponto regione – drėgnieji miškai.
Janina Pranckūnienė

Biografija

1979 m. baigė Rokiškio kultūros mokyklą, režisierė.
UAB „Jotvidus“ direktorė.
Partijos Tvarka ir teisingumas Panevėžio rajono skyriaus narė. 2011–2015 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narė. 
Sutuoktinis Marijonas, duktė Skaistė.
Penélope Cruz

Biografija

Penelopė Kruz gimė Madride. Vaikystėje devynerius metus lankė baletą Ispanijos nacionalinėje konservatorijoje, taip pat trejus metus studijavo džiazo šokius. Būdama 15 metų, ji buvo atrinkta iš daugiau kaip 300 pretendenčių talentų agentūroje ir pradėjo savo karjerą įvairiuose Ispanijos TV šou bei filmuotis muzikos grupių vaizdo klipuose, kas vėliau tapo jos „tramplinu“ į didįjį ekraną.
Nuo 2000 m. sakosi esanti vegetarė.
Moka keturias kalbas: ispanų, anglų, italų ir prancūzų.
Kruz turi jaunesnį brolį Eduardą, dainininką, ir jaunesnę seserį Moniką, kuri taip pat yra aktorė, šokėja ir modelis.
2006 m. „FHM“ žurnalo „100 seksualiausių pasaulio moterų 2006“ skaitytojų rinkimuose užėmė 72 vietą.

Karjera

Pirmasis Kruz vaidmuo, susilaukęs didesnio dėmesio, buvo grupės „Mecano“ vaizdo klipe „La fuerza del destino“. 1992 m. ji suvaidino filmuose „Jautiena“ ir “ Belle Époque“, kurie susilaukė sėkmės, o Kruz vaidyba – kritikų pripažinimo.
1997 m. ji atliko Sofijos vaidmenį filme „Abre los ojos“. Šis filmas taip patiko Tom Cruise, kad jis įsigijo į jį teises ir 2001 m. pats nusifilmavo jo amerikietiškame variante „Vanilinis dangus“, kuriame Penelopė Kruz atliko tos pačios Sofija Serano vaidmenį.
1999 m. Kruz vaidino režisieriaus Pedro Almodóvar filme „Viskas apie mano mamą“ (Todo sobre mi madre), laimėjusį Oskarą kaip geriausias užsienio filmas.
2004 m. atliko vaidmenį italų filme „Don’t Move“ ir apdovanota šios šalies Oskaro atitikmeniu „David di Donatello“.
2006 m. kartu su gera drauge Salma Hayek buvo atrinktos vaidmeniui filme „Banditės“.
2008 m. už vaidmenį filme „Viki Kristina Barselona“ antrą kartą nominuota ir pirmą kartą laimėjo Oskarą. Ji tapo pirmąja ispanų aktore moterimi ir tik antra savo šalies atstove, laimėjusia šį apdovanojimą po Javier Bardem.
Karamultukas

Karamultukas (rus. карамультук, retai карамультык; iš tiurk. кара 'juodas, nepuoštas' + мылтык 'šautuvas') – ilgavamzdis dagtinis Centrinės Azijos tautų (Tadžikija, Kazachija, Uzbekija ir pan.) šautuvas, naudotas XIX a. ir XX a. pradžioje.
Karamultukams būdingas labai ilgas vamzdis, lenkta medinė buožė ir medinės kojelės (svarbios, nes šautuvas sunkus).
Buvusioje TSRS, manoma, šį pavadinimą išpopuliarino Georgijaus Tuškano romanas „Džura“ ir/ar pagal jį pastatyti filmai „Džura“ (1940 m.) ir „Džura – medžiotojas iš Min-Archaro“ (1987 m.). Rusų šnekamojoje kalboje šis žodis tapo pašiepiamu senoviškų, pasenusių rankinių šaunamųjų ginklų pavadinimu.
Al-Ahli Saudi FC

Istorija

Klubas įkurtas 1937 m. 
Futbolo komanda 3 kartus tapo šalies čempionais. (1978, 1984, 2016 m.)
Kupiškėnų studija

„Kupiškėnų studija“ – regioninė Kupiškio televizija. „Kupiškėnų studija“ savo programas transliuoja šeštadieniais nuo 6.30 iki 08.00 val., sekmadieniais nuo 6.30 iki 8.00 val., ir antradieniais vakare, kai baigiasi LRT televizijos programa. „Kupiškėnų studijos“ programa matoma Kupiškio, Biržų, Anykščių, Pasvalio, Ukmergės, Rokiškio, Panevėžio, Molėtų rajonuose. Kanalas nerodomas.
„Kupiškėnų studijos“ programą rengia VšĮ „Kupiškio televizijos ir informacijos centras“. Tai ne pelno siekianti organizacija, perorganizuota iš Kupiškio kultūros centro padalinio, įkurto 1996 m. lapkričio 20 d.

Laidos

„Kupiškėnų studija“ daugiau dėmesio stengiasi skirti etninės kultūros puoselėjimui, gerosios patirties sklaidai, švietimui, jaunimo užimtumui skatinti, meno populiarinimui ir pan. Taip pat dėmesys kreipiamas į aktualijas, įvykių rajone apžvalgą.
„Kupiškėnų studija“ transliuoja tris originalias kūrybines laidas – šeštadienį rodomos apžvalginės – informacinės laidos Kupiškiui „Savaitė“ (informaciniai reportažai apie įvykius, aktualijas) ir „Pažintys“ (laidos apie kultūrą, meną ir mokslą), o sekmadienį – informacinio pobūdžio laida „Bendruomenių valanda“, skirta Biržų, Anykščių ir Pasvalio rajonų gyventojams.
„Kupiškėnų studija“ dalyvauja įvairiuose konkursuose. 2002 m. dalyvavo Lietuvos radijo ir televizijos komisijos paskelbtame geriausios kultūros laidos konkurse, kuris skirtas skatinti kultūros vertybių puoselėjimą, populiarinimą bei kultūros laidų kūrimą.
Laimo liga

Diagnozė

Patikimiausias būdas šiai ligai atpažinti yra patyrusio specialisto medicininė apžiūra, atsižvelgiant į ligos istoriją, simptomus, buvusią galimybę susidurti su erkėmis bei vietą, kurioje erkė tykojo. Esant charakteringam odos paraudimui, liga laikoma diagnozuota ir nerekomenduojama gaišti laiką jokiems papildomiems testams.
Galimi taip pat laboratoriniai testai, sukurti ELISA ir Western blotting pagrindu. Paprastai pirmiausia atliekamas ELISA, paskui (jei rezultatai atrodo įtartini) papildomai žiūrima su Western blotting. Šie testai nėra labai patikimi ir gali neparodyti ligos buvimo net jai iš tiesų esant. Jais ieškoma organizme pasigaminusių antikūnių prieš borelijas, kurie neretai susidaro tik maždaug per mėnesį. Naujo tipo PGR pagrindu sukurti testai ieško borelijos DNR. Jie priešingai, turi tendenciją klaidingai patvirtinti iš tiesų nesančią ligą ir taip pat nėra patikimi.
Gdansko Starogardas

Istorija

Apie „seno miesto“ gyvenvietę pirmą kartą rašoma 1198 m. Pomeranijos kunigaikščio Gžymislavo II dokumente, ją perduodant Maltos Ordino riteriams. Miesto statusą 1348 m. pagal Kulmo teisę suteikė Vokiečių ordino magistras Heinrichas Dusemeris.
1920 m. pagal Versalio sutartį miestas atiteko Lenkijai.
Armonika

Armonika – dumplinis liežuvėlinis aerofoninis muzikos instrumentas. 1822 m. sukurta Berlyne F. Bušmano. Lietuvoje paplito XIX a. viduryje. 1853 m. armoniką mini Antanas Baranauskas, kuria pats ir mokėsi groti. XX a. pr. pradėtos gaminti lietuviškos armonikos. Labiausiai paplitusios dviejų eilių Vienos, dar vadinamos konstantinka (diatoninė, būna 1-3 eilių, turi paruoštus mažoro ir minoro akordus) ir trijų eilių Peterburgo armonika (diatoninė, būna 2-4 eilių). Ištempiant ir suglaudžiant abiejų šių tipų armonikų dumples, garsų aukštis kinta. Griežiama solo, kaimo kapelose, ansambliuose.
Lieporių kapinynas

Tyrimai

Aptiktas 1983 m., Šiaulių Aušros muziejus kapinyną pradėjo tyrinėti 1987 m. (Ilona Vaškevičiūtė), 1990–2006 m. tyrė Birutė Salatkienė. 1987 ir 1990–1991 m. kapinyne ištirtas 4039 m² plotas. Aptikti 95 mirusiųjų kapai, daugiausia vaikų, jaunuolių, jaunų vyrų ir moterų; vyresnių nei 40–45 m. buvo tik 9. Kai kurių ūgis siekė 180–190 cm. Nustatytas 30 kapų palaidotųjų amžius. Šeši iš jų buvo vaikai iki 10 metų amžiaus, penki 10–20 metų. Iš 20–30 metų mirusiųjų 5 buvo vyrai ir trys moterys. Daugiausia mirusiųjų 30–40 metų amžiaus. Galima spėti, kad dauguma vyrų žuvo mūšiuose, o moterys mirė gimdydamos.
Kapai išdėstyti eilėmis vienas šalia kito, bet labai netolygiai. Ankstyviausi kapai rasti pietiniame kalvelės pakraštyje. Jie datuojami V a. – VII a. Mirusieji laidoti su IV a. – VIII a. dirbiniais (ginklais, darbo įrankiais, papuošalais) pailgose keturkampėse, dažnai užapvalintais galais, 130–230 cm ilgio ir 40–80 cm pločio negiliose duobėse, dauguma jų į molį įkasta 15–26 cm. Pati giliausia duobė iškasta vyro kapui Nr. 91, ji 80 cm gylio, iš jų – 60 cm molyje. Kapinynas priskiriamas žemaičiams. Manoma, kapinyne laidoti Lieporių I ir II senovės gyvenviečių mirusieji.