google/wiki40b huggingface dataset:
Lietuvos didysis iždininkas

Lietuvos didysis iždininkas (lot. Thesaurarius, Prothesaurarius, lenk. Podskarbi wielki litewski) – vienas aukščiausių Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės ir Abiejų Tautų Respublikos centrinės valdžios pareigūnų.

Įgaliojmai

Pareigybę 1569 m. įsteigė Žygimantas Augustas. Lietuvos didysis iždininkas buvo Karūnos didžiojo iždininko vietininkas Lietuvoje, o kartu su juo įėjo į Lietuvos Didžiosios kunigaikštystės Senato sudėtį.
Didydis iždininkas apytiksliai atitinka šiuolaikinio finansų ministro kompetenciją.
LDK iždą sudarė pajamos iš valdovo dvarų, raktų ir karčemų, miestų mokesčiai, muitai, teisminės ir kitos vienkartinės įplaukos. XVI a. pirmojoje pusėje LDK seimuose paplito paprotys karo reikmėms iš bajorų valdų rinkti specialiuosius mokesčius. Muitai buvo renkami ir pasienyje, ir šalies viduje (kelių, tiltų muitai). Jų rinkimą prižiūrėjo pasienio sričių seniūnai, tačiau vėliau pradėta kai kurias muitines nuomoti (pavyzdžiui, žydams). Muitai buvo didžiojo kunigaikščio regalija ir galėjo būti įvedami ar naikinami tik jo sprendimu. Tuo tarpu šalies iždu, kuris buvo saugomas Trakų pilyje, disponavo valdovas ir Ponų taryba. Grynieji pinigai sudarė tik dalį iždo turinio, kita jo dalis buvo įvairios brangenybės ir vertingi daiktai. Nuo XV a. antrosios pusės griežtai skiriamas valdovo ir Kunigaikštijos iždas. Aleksandro Jogailaičio laikais Vilniuje buvo įsteigta monetų kalykla (vadovavo kalyklos vyresnysis), pradėjusi kaldinti lietuviškus pusgrašius – pirmuosius LDK nuolatinius pinigus, pakeitusius tik progomis kaldintus denarus.
Jonas Balčius (1957)

Biografija

1977 m. baigė Alytaus politechnikumą. J. Balčiaus firmos „Šėlsmas“, VšĮ sporto klubo „Geležinis vilkas“, Alytaus regioninės TV savininkas ir steigėjas-direktorius, UAB „JAMI“, UAB „MAJI“, VšĮ „Dzūkijos krašto viešųjų ryšių technologijos“ direktorius.
Partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys. 2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus miesto savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos, Lietuvos regioninių TV asociacijos narys, Lietuvos rankinio federacijos Vykdomojo komiteto, Alytaus miesto sporto tarybos narys.
Žmona Elena, vaikai Mantas, Ieva.
Petras Račkauskas (1949)

Biografija

1984 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, ekonomistas.
P. Račkausko individualios firmos „Agrotech“ direktorius.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Kelmės rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Elena, vaikai Živilė, Aušra.
Šveicarijos futbolo taurė

Šveicarijos futbolo taurė – pagrindinis futbolo taurės turnyras Šveicarijoje. Vyksta nuo 1909 metų, iki 1913 m. vadinosi Anglų taure, iki 1925 m. – Och taure.
Džiūvėsis

Džiūvėsis arba džiūvėsėlis – sudžiovinta batono ar pyrago riekė.

Gamyba

Lietuvoje paplitę džiūvėsiai gaminami iš kvietinių miltų. Į sudėtį taip pat įeina vanduo, mielės, cukrus, augaliniai riebalai, druska. Gali būti kitų priedų, populiariausi: aguonos, razinos, kondensuotas pienas, vanilė. Iškeptas kepalas ar bandelė yra suraikomas bei džiovinamas krosnyje, kol riekelės tampa pakankamai sausos bei švelniai apskrunda. Džiūvėsiai būna šiek tiek saldaus skonio.

Naudojimas

Džiūvėsiai dažniausiai valgomi be jokių pagardų, tačiau tinka ir prie įvairių užtepėlių. Dėl būdingo kietumo, džiūvėsius neretai mirko šiltoje arbatoje.
Apskritai džiūvėsiai yra laikomi ganėtinai sveiku maistu. Juos rekomenduoja žmonėms, turintiems virškinimo trakto sutrikimų, ypač vandeningo viduriavimo metu.
Konstantinas X Dukas

Biografija

Kilęs iš Dukų dinastijos. Pasaulietinės aristokratijos atstovas. Konstantino X valdymo laikais Bizantijos politikoje vyravo jo žmona rašytoja Eudokija Makrembolitisa ir filosofas Mykolas Pselas jaunesnysis.

Valdymas

Konstantinas X sumažino kariuomenę, apleido Bizantijos rytinių sienų gynybą, todėl 1064–1067 m. tiurkai seldžiukai nusiaubė Armėniją. 1064 m. vengrai užėmė Belgradą, pečenegai persikėlė per Dunojų ir nusiaubė Balkanų pusiasalio provincijas. Italijoje normanai užkariavo beveik visas, išskyrus Barį ir jo apylinkes, dar likusias Bizantijos valdas.
Kauno energija

Istorija

1997 m. rugpjūčio 15 d. po AB „Lietuvos energija“ reorganizacijos filialai „Kauno elektrinė“ ir „Kauno šilumos tinklai“ sujungti į specialios paskirties akcinę bendrovę „Kauno energija“ (SPAB „Kauno energija“), kuri 2000 m. pertvarkyta į AB "Kauno energija". AB „Kauno energija“ įregistruota 1997 m. rugpjūčio 22 d.
Nuo 2010 m. sausio 1 d. bendrovės veikla taip pat apima ir karšto vandens tiekimą Kauno miesto ir rajono, taip pat Jurbarko rajono vartotojams. AB „Kauno energija“ tiekia šilumą 115 tūkst. buitinių vartotojų ir 3,5 tūkst. įmonių bei organizacijų Kauno mieste bei rajone.
2012 m. gruodžio 31 d. duomenimis, AB „Kauno energija“ dirbo 583 darbuotojai (kartu su filialo „Jurbarko šilumos tinklai“ darbuotojais).
Tauragės aerodromas

Tauragės aerodromas – aerodromas Girininkuose (Tauragės raj., Žygaičių seniūnija), apie 9 km į vakarus nuo Tauragės miesto centro. Kilimo takas asfaltbetonio, dydis 400×20 m.

Istorija

Pirmasis Tauragės aerodromas buvo pačioje Tauragėje. Nustojus jį naudoti teritorija užstatyta, dabar toje vietoje Tauragės miesto rajonas, kuris ir vadinasi Aerodromas.
Dabartinis aerodromas įkurtas 1983 m. – Lietuvos TSR Ministrų Tarybos 1983 m. birželio 9 d. potvarkiu Nr. 224P nuspręsta Tauragės rajone įrengti lėktuvų pakilimo taką ir nusileidimo aikštelę.
2010 m. sausio 8 d. Tauragės aerodromui suteiktas civilinio aerodromo tinkamumo naudoti pažymėjimas. Aerodromo kategorija: 1A.
Šiuo metu Tauragės aerodromas naudojamas ultralengviesiems orlaiviams kilti ir leistis. Aerodrome įsikūręs rajono aviatorius vienijantis Tauragės aeroklubas.
Kengyro sukilimas

1954 m. Kengiro sukilimas – nepavykęs politinių kalinių sukilimas ypatingajame Gulago lageryje „Steplag”.
1954 m. gegužės 17 d. viename Steplago skyriuje malšinant kalinių neramumus buvo nušauta 18 ir sužeista 70 kalinių. Pasipiktinę tokiu administracijos žiaurumu, kaliniai sukilo. Sukilę kaliniai (tik politiniai, nes kriminaliniai buvo tučtuojau išvežti iš lagerio) pareikalavo sutrumpinti bausmės laiką, paleisti šeimas iš tremties, įvesti 8 valandų darbo dieną ir kt. Sukilimui vadovavo išrinktas komitetas, jo pirmininkas buvo buvęs pulkininkas Kuznecovas. Komitete dalyvavo ir lietuvis teisininkas Juozas Kondratas. J. Kondrotas, SSC narys, tyręs lagerio administracijos nusikaltimus.
Dėl kalinių sukilimo nutrūko gamyklų ir elektrinės statybos, kuriose dirbo kaliniai. Kadangi Gulago valdžia sutiko patenkinti tik kai kuriuos buitinius reikalavimus, vakarų ukrainiečių ir lietuvių vadovaujami kaliniai sukilimą nutraukti atsisakė. SSRS vidaus reikalų ministro S. Kruglovo įsakymu birželio 26 d. ne mažiau kaip 1700 MVD kareivių su 5 tankais ir 98 tarnybiniais šunimis įsiveržė į sukilėlių užimtą lagerį ir sukilimą numalšino, nužudę mažiausiai 43 kalinius (liudininkų parodymais žuvusiųjų buvo apie 500).
Argja BF

Istorija

Klubo ištakos siekia 1973 m. 2007 m. debiutvao elito divizione, bet po kelių sezonų iškrito į žemesnį lygmenį. 
2017 m. tapo antros pakopos nugalėtojais. 2018 m. grįžo į elito divizioną.
Władysław Raginis

Biografija

Gimė 1908 m. birželio 27 d. Daugpilyje žemvaldžių šeimoje. 1927 m. baigęs gimnaziją Vilniuje įstojo į karinę mokyklą. 1930 m. liepos 15 d. baigęs mokslus buvo paskirtas į 76 pėstininkų pulką Gardine. 1939 m. vasaros pabaigoje buvo išsiųstas į Osoveco tvirtovę netoli pasienio su Trečiuoju Reichu. Prasidėjus karui tarp Trečiojo Reicho ir Lenkijos, rugsėjo 2 d. kapitonas Raginis buvo patvirtintas "Viznos" gynybos ruožo vadu, pavaldžiu Osoveco tvirtovės vadui papulkininkiui Tadeušui Tabačinskiui. Pagrindinė Raginio užduotis buvo neleisti persikelti per Narevą vokiečiams, jam patikėtame ruože. 
1939 m. rugsėjo 7 d. prasidėjo bunkerių bombardavimas iš oro, tos pačios dienos vakare lenkų kareiviai dėl prieštankinių ginklų stokos turėjo pasitraukti iš apkasų į bunkerius. Rugsėjo 8 d. bunkeriai buvo apsupti, bet pasipriešinimas vyko iki pat rugsėjo 10 d. ryto, kai lenkų kareiviams galiausiai nebeliko šaudmenų ir jie buvo priversti pasiduoti. Raginis liepė nepasiduoti ir įsakė savo kareiviams kovoti iki galo. Kai du paskutiniai bunkeriai liko be šaudmenų kapitonas įsakė visiems pasiduoti, o pats nusižudė. 
Jo garbei pavadinta viena iš Viznos mokyklų, taip pat gatvės Balstogėje, Žešuve ir Varšuvoje. Apie Raginį ir Viznos mūšį sukurti dokumentiniai filmai Wierność (1969 m.) ir Dzwony znad Wizny (1969 m.), dokumentinių filmų serija Było... nie minęło (2010 m.). Taip pat Raginio atvaizdas įtrauktas į pašto ženklų seriją 1939 Lenkijos gynybos karas. 2008 m. švedų muzikos grupė Sabaton sukūrė dainą apie Raginį ir Viznos mūšį 40:1.
Siva

Istorija

Yra įrodymų, kad oazėje gyventa jau X tūkstantmetyje pr. m. e. Tačiau nežinoma jokių sąsąjų su Senovės Egiptu iki pat 26 dinastijos (apie VII a. pr. m. e.). Apie IV a. pr. m. e. čia išgarsėja Amono orakulas, kai jame buvo palaimintas Aleksandras Didysis (331 m. pr. m. e.). Šioje vietovėje vėliausiai Egipte (tik XII amžiuje) įsigalėjo islamas. Prie Egipto oazė oficialiai prijungta 1819 m.

Istoriniai paminklai

Visų pirma – tai Sivos senamiestis, vadinamoji Šali tvirtovė. Taip pat yra išlikę orakulo kolonos, Romos laikų nekropolis, Kleopatros baseinai (natūralus sieringas šaltinis).

Gyvenimas oazėje

Oazių gyventojai dažniausiai verčiasi žemdirbyste. Augina javus, daržoves, sodina vaismedžius. Statant namus, svarbiausia apsisaugoti nuo kaitrių saulės spindulių. Už pajamas, gautas pardavus oazėse išaugintus vaisiusir daržoves, gyventojai perka prekių kurios lengvina darbą, gerina gyvenimo sąlygas.
Chalatas

Azijos chalatai

Seniau turtingai išpuoštus chalatus naudojo kaip garbingą apdovanojimą. Žodžiu khalat/khilat vadino apdovanojimo tokiu apdovanojamuoju chalatu procedūrą. Panaši apdovanojimo drabužiu tradicija žinoma ir kitose kultūrose (pvz., Rusijoje caras apdovanodavo kailiniais). XIX a. Britų Indijoje žodis khillat reiškė bet kokį apdovanojimą pinigais ar daiktais, kuriais Indijos vyriausybė apdovanodavo duoklininkus kunigaikščius, chanus ir genčių vadus už jų tarnybą.
Vidurinėje Azijoje chalatai galėjo būti ploni dekoratyvūs drabužiai ar stori ir ilgi, vasarą dieną ginantys nuo karščio, o žiemą ar naktį – nuo šalčio.
Žuvų galaktika

Žuvų galaktika - galaktika Skraidančiosios Žuvies žvaigždyne, pietų pusrutulyje. Ji žymima NGC 2442 numeriu. Nuo Saulės ji yra nutolusi 50 milijonų šviesmečių. Joje gausu žydrųjų žvaigždžių spiečių. Galaktikoje yra šviesą sugeriančios dulkių juostos ir rausvos žvaigždėdaros sritys.
Platforma (informatika)

Informatikoje platforma pačia bendriausia prasme yra bet kokia aplinka (pvz., programinė ir (arba) aparatinė kompiuterinė sistema), reikalinga tam tikrai programinei įrangai paleisti ir naudoti.
Yra įvairių lygių platformų: kompiuterių architektūros, naudotojo sąsaja suderinamos operacinės sistemos (OS), virtualios mašinos (VM), vykdymo proceso bibliotekos, dinaminės bibliotekos ir kt.
Žalioji rinktinė

Žalioji rinktinė – Lietuvos partizanų rinktinė, nuo 1945 m. kovojusi prieš okupacinį režimą Pasvalio ir Panevėžio apskričių teritorijose, jos partizanai pasiekdavo ir atskirus kaimyninių Radviliškio bei Šiaulių valsčius, ypač Rozalimą. 1947–1950 m. veikė Algimanto apygardos sudėtyje.
Žalioji rinktinė įkurta 1945 m. kovo mėn. Ji vienijo Pakruojo, Radviliškio, Baisogalos, Smilgių ir Šeduvos apylinkių partizanus. Rinktinei vadovavo Izidorius Pucevičius–Radvila, o po jo žūties 1945 m. rugpjūčio 25 d. – karininkas Vladas Juozokas–Petraitis.
1947 m. liepos 1 d. (kai kuriuose šaltiniuose – 1948 m. kovo mėn.) Algimanto apygardos vado įsakymu į apygardos sudėtį įjungta Žalioji rinktinė ir jos vadu paskirtas Vytautas Česnakavičius–Valas. Po jo žūties nuo gegužės 15 d. rinktinės vado pareigos patikėtos Jonui Januševičiui–Rakšniui.
1950 m. lapkričio mėnesį Rytų Lietuvos (Karaliaus Mindaugo) srities vado Broniaus Kalyčio–Liutauro, Siaubo įsakymu Žalioji rinktinė įjungta į Vyčio apygardos sudėtį.
Krokuvos zoologijos sodas

Istorija

Krokuvos Vavelyje viduramžiais buvo žvėrynas, kuriame buvo laikoma įvairių beždžionių, liūtų, kupranugarių, leopardų ir įvairių rūšių graužikų. Kai Lenkijos karalius Zigmantas Vaza persikėlė į Lenkijos sostinę Varšuvą, Vavelio žvėrynas sunyko. Nuo XVIII a. iki XIX a. pabaigos Krokuvoje buvo keletas kitų privačių žvėrynų. XX a. pradžioje Koperniko gamtos draugijos nariai W. Wober, K. Maślankiewicz, L. Holcer ir K. Łukaszewicz iškėlė iniciatyvą įkurti naują zoologijos sodą Volskio miške, šalia Belianų kamaldulių vienuolyno.
Naujas zoologijos sodas buvo iškilmingai atidarytas 1929 m. liepos 6 d. dalyvaujant Lenkijos prezidentui Ignacy Mościcki. Sodo atidarymo dieną buvo 94 žinduoliai, 98 paukščiai ir 12 roplių. Pirmuoju direktoriumi paskirtas Antoni Koziarz, kuris šiame pote išbuvo iki 1966 m.
Antrojo pasaulinio karo metais zoologijos sodas buvo administruojamas vokiečių valdžios, todėl artėjant karo frontui daugelis gyvūnų buvo evakuoti į kitus Vokietijos zoologijos sodus.
1963 m. įsteigta sodą administruojanti bendrovė „Miesto parkas ir zoologijos sodas“ (Miejski Park i Ogród Zoologiczny).
Šiuo laikotarpiu įstaigoje buvo atliekami rekonstrukcijos darbai.
Pagal retų rūšių veisimo programą, 2014 m. sode susilaukta andinio kondoro palikuonių. Kiti nelaisvėje gimę gyvūnai: karčiuotasis vilkas, snieginiai leopardai, jaguarai, fenekai, karakalai, europiniai vilpišiai, šiaurinės paprastosios lūšys, kuskusai (Phalanger gymnotis), juodakuodžiai mangabai (Lophocebus aterrimus), šimpanzės, baltarankiai gibonai ir paprastosios marmozetės.
Ambrozija

Nimfa

Ambrozija – viena iš nimfų hajadžių Atlanto ir Plejonės dukterų. Ji Didonėje maitinusi Dionisą, vėliau minima kaip nimfa, dalyvaujanti Dioniso svitoje
Kęstutis Pakalnis

Biografija

2006 m. baigė Vilniaus pedagoginį universitetą, ekonomistas.
UAB „Parkevita“ direktorius, nuo 2007 m. Širvintų rajono savivaldybės meras, Lietuvos savivaldybių asociacijos tarybos narys.
2004 m. Darbo partijos, nuo 2009 m. Liberalų ir centro sąjungos Širvintų skyriaus pirmininkas.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Širvintų rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Loreta, vaikai Ugnė, Audinga.
Senoji Europa

Senoji Europa – terminas, kuriuo (daugiausia archeologijoje) įvardijamas Europos žemynas iki tol, kol buvo apgyvendintas indoeuropiečių. Spėjama tuo metu čia gyvavus neolitinę pakankamai vienalytę kultūrą. Senosios Europos terminą įvedė lietuvių archeologė Marija Gimbutienė.
Senajai Europai priskiriamas laikotarpis nuo mezolito (7 tūkstantmetis pr. m. e.) iki bronzos amžiaus (maždaug 3500 m. pr. m. e.). Pirmos sėslios visuomenės pradėjo kurtis Graikijoje, vėliau Senosios Europos kultūra paplito po Balkanus ir Viduržemio pakrantes, Vidurio Europą, galiausiai pasiekė Vakarų ir Šiaurės Europą. Radiniai rodo tą kultūrą buvus sėslią, žmones gyvenus daugiausia nedidelėmis bendruomenėmis, besivertus žemės ūkiu, turėjus išvystytą keramiką.
Marijos Gimbutienės teigimu, Senosios Europos gyventojai turėję moteriškų dievybių (Deivės Motinos) kultą, turėję matrilinijinę tradiciją. Bronzos amžiuje ši kultūra buvo palaipsniui sunaikinta iš rytų ir pietryčių įsiveržusių klajoklių indoeuropiečių (Kurganų hipotezė), kurie atnešę karingą gyvenimo būdą, patriarchatą ir vyriškų dangaus dievybių kultą.
Apie Senosios Europos kultūrinį ir kalbinį palikimą bandoma spėti iš Europos indoeuropiečių kalbose esančio kalbinio substrato, senosios toponimikos. Spėjama, kad šiuolaikinė baskų kalba gali būti Senosios Europos gyventojų palikuonė. Su Senąja Europa taip pat siejama etruskų kalba.
Tyrinėjant baltų kultūrą taip pat randama Senosios Europos kultūros reliktų. Su ja ypač sietini senovės prūsai. Tacitas, minėdamas aisčius, rašo, kad jie garbiną Dievų Motę. Pasakojime apie Brutenio-Videvučio religinę reformą yra užsimenama apie draudimą garbinti moteriškas dievybes. Tačiau šie reiškiniai laikytini ne tiesioginiu Senosios Europos religiniu palikimu, o indoeuropietiškos religijos nuosmukiu ir senojo religinio sluoksnio iškilimu po skitų invazijos.
Senosios Europos teorija yra prieštaringai vertinama, diskutuotina, ypač dėl to, kad nėra tiksliai žinoma, kur buvusi indoeuropiečių protėvynė. Pavyzdžiui, pasak Anatolijos hipotezės modelio, Europa jau 5000 m. pr. m. e. buvo apgyvendinta indoeuropiečių kalbomis šnekančių tautų.
Kazimieras Bučas

Kazimieras Bučas (1908 m. gruodžio 6 d. Naurašiliai, Smilgių valsčius – 1992 m. sausio 17 d. Vilnius) – Lietuvos architektas.

Biografija

Brolis skulptorius Bernardas Bučas. 1941 m. baigė Vytauto Didžiojo universitetą, 1944–1949 m. dėstė Kauno universitete (iki 1946 m. Vytauto Didžiojo universitetas). 1944–1948 m. ir 1952–1978 m. dirbo Respublikinio planavimo ir projektavimo treste Vilniuje (nuo 1961 m. Miestų statybos projektavimo institutas); skyriaus viršininkas, grupės vadovas, projektų vyr. architektas.
Kama (pjautuvas)

Kama – šaltasis ginklas, kovos pjautuvas, kurio koto ilgis iki 50 cm, naudotas Japonijoje, Okinavoje. Nedaug išlenkta geležtė su ašmenimis vidinėje pusėje tvirtinama 90° kampu. Kotas kartais turi gardą.
Kama atsirado Okinavoje iš kaimiško pjautuvo javams kirsti. Ginklu (vienu iš kobudo ginklų) tapo laikais, kai Satsumos aneksavo Okinavą ir uždraudė visus įprastinius ginklus. Naudojamas kaip duriantis (primena snapių) ir kertantis ginklas.
Kai kamos rankena sujungiama su grandininiu blokštu, gaunama kusarigama.
Malajai

Migracija

Malajai dalyvavo austroneziečių tautų migracijoje. Spėjama, kad jų tauta susiformavo Borneo salos vakarinėje dalyje, iš kur jie apgyvendino rytų Sumatrą ir Malakos pusiasalį.

Hinduistinės valstybės

Malajus, kontroliuojančius Malakos sąsiaurį, gana anksti pasiekdavo naujovės iš išorinio pasaulio, t. y. iš už salyno ribų. 
Anksčiausiai vystėsi Malakos pusiasalio dalis, kuri dabar yra šiaurės Malaizijoje ir Pietų Tailande. Jau pirmaisiais mūsų eros amžiais čia kūrėsi tokie miestai kaip Kedahas, Pon pon (dab. Kelantane), Langkasuka (Tailando Pattani provincijoje), Tambralinga (Tailando Nakhon Si Thammarat provincijoje) ir kiti. Malajų gyvenamos sritys ir valstybės driekėsi iki pat siauriausios Kra sąsmaukos dalies. Jie kontroliavo intensyvią prekybą tarp Indijos ir Kinijos. Kurį laiką čia hegemoniją buvo įgijusi Langkasuka, tačiau atskiros valstybės turėjo nemažai savivaldos.
Pati žymiausia malajų hinduistinė valstybė buvo Šrividžaja, kilusi Palembange. Nuo VII a ji kontroliavo visas malajų gyvenamas teritorijas: rytų Sumatrą, Malakos pusiasalį ir vakarų Borneo. Šiaurėje ji ribojosi su Khmerų imperija pačioje siauriausioje Kra sąsmaukos dalyje. Ši valstybė XI a pradžioje nusiaubė ir Javos valstybes Sundą bei Medangą, bet vėliau pati buvo užpulta tamilų Čolos valstybės, dėl ko labai nusilpo.
XIII a Šrividžaja ir visos malajų sritys buvo įjungtos į javiečių Madžapahito imperiją.
Ana Krepštul

Biografija

Gimė 1932 m. vasario 20 d. Tabariškėse, mokytojo Stanislavo ir Juzefos Krepštulių šeimoje. Piešti dukterį paskatino ir pirmąsias tapybos pamokas suteikė tėvas, pedagogas, savamokslis skulptorius. Būdama 10 metų, susirgo sunkia kaulų liga, todėl negalėjo lankyti mokyklos. Gydytojai ilgai negalėjo nustatyti diagnozės, o kai ligą nustatė, nemokėta jos gydyti. Būdama 10 metų susirgo kaulų tuberkulioze ir osteoporoze, dėl to patyrė virš 70 kaulų lūžių. Be to, sirgo širdies liga ir diabetu. Būdama trylikos metų pradėjo tapyti. Savarankiškai mokėsi namuose, baigė dešimt klasių. 1969-1972 m. dirbo Vilniaus dailės kombinate. Kai abu tėvai mirė, brolis ir sesuo išsikraustė kitur, Ana liko viena senoje Krepštulių sodyboje.
Būdama 16 metų surengė pirmąją savo darbų parodą. Dažniausiai piešdavo gėles, gamtos vaizdus. Vėliau pradėjo tapyti paveikslus religiniais motyvais. Kita paroda įvyko 1985 m. liaudies kūrybos bendrijoje. Tada dailininkei suteiktas liaudies dailininkės vardas. Jos darbai buvo pristatyti “Raudonojo Štandaro” (dabar “Kurier Wileński”) redakcijoje, Vilniaus krašto mokyklose. Parodos vyko ir Lenkijoje, Jungtinėse Amerikos Valstijose. Anos Krepštul paveikslų yra asmeninėse kolekcijose JAV, Anglijoje, Kanadoje, Prancūzijoje, Austrijoje, Vokietijoje ir kituose kraštuose. 1995 m. įvyko Anos Krepštul paveikslų paroda Čikagoje. Tabariškių bažnyčios pagrindinį altorių puošia A. Krepštul nutapytas Šv. Mergelės Marijos su kūdikiu Jėzumi paveikslas.
1987 m. nutapytas Aušros Vartų motinos paveikslas kartu su nedidele kitų paveikslų kolekcija buvo nuvežtas į Lenkiją ir ten padovanotas popiežiui Jonui Pauliui II. 1993 m. vėl parengė dovaną popiežiui: Dievo motinos paveikslą, išsiuvinėtą šilkiniais siūlais. Dailininkė dovanojo savo paveikslus bažnyčioms Šumske, Eišiškėse, Turgeliuose ir Tabariškėse. Per savo gyvenimą nutapė virš 3000 paveikslų. Mirė 2007 m. spalio 12 d., palaidota Tabariškių kapinėse.
2008 m. vasario 20 d. Lenkijos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Lietuvoje Januš Skolimovski įteikė dailininkės seseriai Danutai Moločko Lenkijos Respublikos Prezidento Lecho Kačinskio 2008 m. vasario 15 d. pasirašytą nutarimą, kuriuo Ana Krepštul po mirties apdovanota Lenkijos Atgimimo Kryžiumi už nuopelnus Vilniaus kraštui.
Šalčininkų savivaldybės tarybos sprendimu 2008 m. spalio 24 d. Butrimonių vidurinei mokyklai buvo suteiktas dailininkės Anos Krepštul vardas. Ta proga mokykloje pašventinta atminimo lenta.
2008 m. spalio mėnesį Tabariškių mokykloje-daugiafunkciniame centre atidarytas Tautodailininkės Anos Krepštul muziejus.
Donecko tarptautinis oro uostas

Istorija

1933 m. buvo įkurtas oro uostas „Stalinas“ (šiuo vardu tada vadintas Doneckas). Tais metais buvo organizuotas ir pirmasis sovietinės oro linijų bendrovės „Aeroflot“ reisas maršrutu Stalinas–Starobilskas (Старобільськ). 1936 m. oro uoste įkurdinta grupė lengvųjų lėktuvų U-2. Jie buvo skirti dirbamų laukų tręšimui iš oro, sanitariniams ir pašto siuntų pervežimams, nedidelių keleivių grupių skraidinimui.
Antrojo pasaulinio karo metu visi civilinės aviacijos pilotai buvo pašaukti į Raudonąją Armiją. Išlaisvinus iš vokiečių Donbasą, 1944 m. oro uostas atnaujino darbą. Orlaiviai skraidino krovinius ir keleivius, dirbo žemės ūkyje ir kt.
1952 m. oro uoste įsikūrė sunkiųjų lėktuvų Li-2 eskadrilė. 1957 m. atidarytas naujas keleivių terminalas, galintis aptarnauti 100 keleivių per valandą. 1961 m. oro uostas „Stalinas“ pervadintas į „Doneckas“ (kaip ir miestas tuo metu).
1960–1970 m. oro uostas smarkiai vystėsi, nes pradėjo eksploatuoti lėktuvus Antonov An-24, Antonov An-10, Iljušin Il-18. Su mažaisiais Antonov An-2 tręšė laukus ne tik Donecko regione, bet juos siuntė kaip pagalbą darbams į Vidurinės Azijos respublikas, Rytų Vokietiją ir kitur.
1974 m. atlikta pakilimo takų, radiotechnikos įrengimų rekonstrukcija, 1975 m. atidarytas naujas keleivių stoties pastatas (700 kel./val.), todėl jau tada praktiškai galėjo priimti to laikmečio visų tipų lėktuvus, smarkiai padidinti pervežimų apimtis.
1982 m. iš Donecko pradėjo skraidyti 3-ios kartos lėktuvai Jakovlev Jak-42, o 1983 m. doneckiečiai pirmieji SSRS pradėjo vykdyti šio tipo orlaiviu tarptautinius skrydžius. Jie perteikė naujų lėktuvų eksploatacijos patyrimą Lvovo, Simferopolio, Dniepropetrovsko aviacijos įmonių specialistams, taip pat kitų sovietinių respublikų pilotams iš Lietuvos, Uzbekijos ir Tadžikijos. Nuo 1992 m. oro uosto aviacijos įmonė savo jėgomis pradėjo remontuoti Jak-42, praskraidžiusius per 10 000 valandų, kadangi aviacijos gamyklos dar nebuvo pasiruošusios atlikti tokių remonto darbų. Remontuoti ne tik savi, bet ir Vilniaus, Krasnodaro, Uljanovsko uostų lėktuvai. 1993 m. Jak-42 skraidė į daugiau kaip 40 pasaulio šalių.
1998 m. Donecko aviacijos įmonė pervadinta į Donecko valstybinę aviakompaniją „Donbasas–Rytų Ukrainos oro linijos“. 2003 m.
kompanija reorganizuota, atskiriant oro linijas nuo oro uosto, kurio bazėje įkurtas Donecko tarptautinis oro uostas.
Rengiantis 2012 m. XIV Europos futbolo čempionatui, 2011–2012 m. oro uostas, pakilimo takai buvo ženkliai pertvarkyti ir padidinti. Pagal kroatų parengtą projektą naujasis oro uostas su 4000x75 m taku galėjo aptarnauti iki 5 mln. keleivių per metus, priimti pačius didžiausius lėktuvus (įskaitant rekordinį Antonov An-225 „Mriya“). Gretimoje teritorijoje planuota pastatyti šiuolaikinius parodų, multimedijos centrus, verslo miestelį. 2012 m. gegužės mėn. atidarytas 7 aukštų terminalas aptarnauti 3100 kel./val. Rekonstrukcija kainavo 875 mln. JAV dolerių, pradinę samatą viršydama 3,5 karto.