google/wiki40b huggingface dataset:
Europos senjorų šachmatų čempionatas

Europos senjorų šachmatų čempionatas – žaidėjų, kuriems iki čempionato vykdymo metų gruodžio 31 d. yra sukakęs nustatytas amžius, šachmatų varžybos. Čempionatas vykdomas 50+ ir 65+ metų amžiaus grupėse. Moterų turnyras vyksta atskirai, esant bent 9 dalyvėms. Kai mažiau, jos žaidžia kartu su vyrais atvirajame turnyre. Nuo 2001 m., čempionatus kasmet organizuoja Europos šachmatų sąjunga (ECU).

Istorija

Pirmasis senjorų Europos šachmatų čempionatas įvyko 2001 m. Saint Vincente (Aostos slėnis). Pirmuoju čempionu tapo Jakobas Murėjus iš Izraelio.
Iki 2014 m. čempionate galėjo žaisti šachmatininkai, kuriems čempionato vykdymo metais sausio 1 dieną: vyrams buvo suėję 60 metų, o moterims – 50.
2014 m. įvestos tiek vyrams, tiek moterims dvi – virš 50 ir virš 65 metų – amžiaus grupės. Nurodytą amžių dalyviai turi pasiekti iki čempionato vykdymo metų gruodžio 31 d.

Europos čempionatai

Rengiamas vyrų (atvirasis) ir, kai susirenka daugiau bent 9 moterys, joms rengiamas atskiras turnyras. Kai mažiau, moterys dalyvauja vyrų (atvirajame) turnyre su atskira apskaita.

Dalyvių atranka

Europos senjorų šachmatų čempionatas yra atviras visiems žaidėjams turintiems nustatytą amžių ir priklausantiems federacijoms įeinančioms į Europos šachmatų sąjungą (FIDE zonos 1.1 – 1,10). Norintieji dalyvauti, paraiškas turi siųsti per savo šalių šachmatų federacijas.

Taisyklės

Atvirasis (vyrų) turnyras žaidžiamas naudojant šveicariškąją sistemą (9 ratai).
Moterų turnyras rengiamas, kai jų susirenka bent devynios. Kai mažiau, jos turi žaisti atvirajame turnyre su atskira apskaita.

Laiko kontrolė

Kiekvienam žaidėjui partijai skiriama 90 min.laiko pirmiesiems 40 ėjimų, o likusiems ėjimams 30 min., taip pat, nuo 1-o ėjimo pridedama po kiekvieno ėjimo 30 sek.

Nugalėtojo nustatymas

Nugalėtojas nustatomas pagal taškus: pergalė – vienas, lygiosios – pusė, pralaimėjimas – nulis taškų. Daugiausiai taškų surinkęs dalyvis tampa nugalėtoju.
Taisyklės laikui bėgant keičiasi. 2014 m. čempionate, kai surinkusių po lygiai taškų yra du ar daugiau, vietos turi būti nustatomos sekančia tvarka – pirmumą turi žaidėjas, kurio rodiklis aukštesnis:
1. pagal vidutinį reitingą – 1, kai lygu
2. pagal Bucholcą – 1, kai dar lygu;
3. pagal Bucholcą, kai dar lygu;
4. pagal didesnį pergalių skaičių
Tuo atveju, kai dalyvauja mažiau kaip 75% reitinguotų žaidėjų, vietos nustatomos:
1. pagal Bucholcą – 1, kai dar lygu;
2. pagal Bucholcą, kai dar lygu;
3. pagal didesnį pergalių skaičių.

Apdovanojimai

Pirmąsias tris vietas užėmę dalyviai apdovanojami medaliais, ir taurėmis. Beto, 1–3 vietas užėmusios moterys ir 1–7 vietas užėmę vyrai apdovanojami piniginiais prizais.

Lietuvos šachmatininkų pasirodymai

Lietuvos šachmatininkai Europos senjorų šachmatų čempionatuose pradėjo dalyvauti: vyrai nuo 2001 m., o moterys – nuo 2012 m. Algimantas Butnorius 2007 ir 2009 metais iškovojo Europos senjorų šachmatų vicečempionu. 2015-2017 m. Europos senjorų čempionatuose nedalyvavo.
Ačengas

Istorija

Į pietus nuo Ačengo yra senovinio Peičengo (II a.) griuvėsiai. Iki 1909 m. miestas vadintas Ašiho.
Oskaro Koršunovo teatras

Oskaro Koršunovo teatras (nuo 2004 m. OKT/Vilniaus miesto teatras) - teatras Vilniuje, įsteigtas 1999 metais.
Steigėjai: Oskaras Koršunovas kartu su Martynu Budraičiu ir Gintaru Sodeika.

Istorija

Oskaro Koršunovo teatras susikūrė 1999 m. kaip nepriklausomas teatras ir tuo metu neturėjo dotacijų, nuolatinės scenos, patalpų.
Teatras pradėjo statyti Lietuvos scenoje dar nerodytą dramaturgiją, skelbdamas, kad laikai pasikeitė ir šiuolaikinis teatras privalo atspindėti šiandienybę.
Tuo pačiu metu ėmė formuotis „sava“ O. Koršunovo teatro publika, OKT tapo ir daugiausiai užsienyje gastroliuojančiu Lietuvos teatru.
Naująją teatro realybę vaizduojantys spektakliai buvo parodyti garsiausiose scenose ir svarbiausiuose Prancūzijos, Vokietijos, Skandinavijos festivaliuose. Teatras apsilankė Pietų ir Šiaurės Amerikos bei Azijos šalyse, o garsiojo Avinjono festivalio pagrindinėje programoje buvo pristatytas jau keturis kartus.
Išlikdamas nepriklausomas, Oskaro Koršunovo teatras rėmėsi kryptinga meninės programos strategija. Jis netapo paskirų projektų gamintoju, o sukūrė tvirtą repertuarą, apimantį tiek šiuolaikinės dramaturgijos, tiek klasikos pastatymus. Pagrindinis teatro repertuaro kredo: statyti klasiką kaip šiuolaikinę dramaturgiją, o šiuolaikinę dramaturgiją – kaip klasiką.
Teatras subūrė savą, gana didelę trupę, kurioje nuolat dirba 15 aktorių.
2004 m. teatrui buvo suteiktas Vilniaus miesto teatro vardas. Pirmas didelis teatro projektas – kartu su Vilniaus miesto savivaldybe organizuotas tarptautinis teatro festivalis Sirenos. Į šį renginį kviečiamos ne tik įdomiausios užsienio trupės, jame pristatoma ir geriausių pastarojo meto lietuviškų spektaklių programa.
Voreliai

Istorija

1950–1991 m. kaimas priklausė Ringuvos tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

Kušleikiai – 4,2 km
Egėliškės – 0,5 km
Auksučiai – 4,3 km
Miliškės – 1 km
Maldeniai – 3 km
Žardeliai – 1 km
Zastarčiai – 4,8 km 
KURŠĖNAI – 13 km
Augučiai – 7 km
 ŠIAULIAI – 24 km
Odesos barbusas

Arealas

Odesos barbusas sutinkamas Indijoje, Šri Lankoje, Himalajuose, Pakistane, Nepale, Bangladeše, Mianmare ir Tailande.
Gyvena gėlame ir sūriame kanalų, griovių ir kitų vandens telkinių vandenyje su dumblinu dugnu.

Aprašymas

Kūnas yra pailgos ovalo formos, iš šonų suplotas. Šoninė linija nepilna, stambiai žvynuota. Ūselių neturi. Nugara pilkai žalia, šonai sidabriški, su metaliniu spindesiu, pilvas baltas. Patinėlis nuo patelės skiriasi ryškia juosta išilgai kūno. Gamtoje barbusai užauga iki 10 cm ilgio, akvariume iki 6-8 cm.
Sidži

Geografija

Sidži išsidėstęs prie Kilungo upės, tarp šalies sostinės Taipėjaus (vakaruose) ir Kilungo (rytuose). Ribojasi su šiais rajonais: pietuose su Šidingu, pietryčiuose su Pingsi ir šiaurės vakaruose su Vanli. Centrinė rajono dalis palei Kilungo upę tankiai apstatyta, tuo tarpu šiaurinėje ir pietinėje dalyse driekiasi miškingos kalvos, o šiaurės vakaruose Jangmingšano kalnai.
Pašvitinio Švč. Trejybės bažnyčia

Istorija

1459 m. Pašvitinyje pastatyta pirmoji bažnyčia. 1609 m. pradėta statyti nauja. Pašvitinys 1621–1842 m. priklausė Žemaičių vyskupijai.
Vietoj medinės 1825 m. pastatyta mūrinė bažnyčia, bet dėl blogų pamatų netrukus perskilo. Ji buvo nugriauta ir 1852 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Ją 1857 m. konsekravo vyskupas Motiejus Valančius. Parapijai 1841 m. priklausė 6 valakai žemės. Prie bažnyčios nuo seno buvo altarija, vėliau įsteigta antra. XIX a. viduryje veikė parapinė prieglauda. Po 1902 m. pagal architekto Nikolajaus Andrejevo projektą pastatyta mūrinė klebonija.
Pašvitinyje 1928–1934 m. gyveno ir mirė kunigas Juozas Dabužis-Dabužinskas (1878–1934), visuomenininkas ir spaudos darbuotojas, 1919 m. Paryžiaus Taikos konferencijos Lietuvos delegatas. 1952–1988 m. klebonavo Boleslovas Stasuitis (1909–1988; palaidotas Šiaulėnų kapinėse).
Pašvitinio bažnyčioje 1805 m. gruodžio 25 d. krikštytas Juozapas Nikodemas von Goesas – aktyvus XIX a. Joniškio savivaldos veikėjas, lietuvių tautinio atgimimų veikėjų Joniškio ir Pakruojo krašte – Stanislovo ir Teresės von Goesų tėvas. 1887 m. spalio 27 d. tuokėsi vieno iš Lietuvos komunistų partijos įkūrėjų Karolio Požėlos tėvai Rozalija Čiapaitė ir Juozapas Požėla.
1904 m. rugpjūčio 14 d. šioje bažnyčioje susituokė Lietuvos Respublikos Prezidentas Antanas Smetona ir Sofija Chodakauskaitė.
1968 m. žvalgomosios archeologinės ekspedicijos metu (vad. A. Tautavičius)  nustatytas dubenėtas akmuo šventoriuje. Jis įmūrytas pietinėje tvoros pusėje prie rytinio šventoriaus kampo (apie 7,5 m nuo jo į vakarus), prie pat žemės. Akmuo 110x50 cm dydžio, duobutė 14 cm skersmens, 7 cm gylio.
2006 m. vykdytų archeologinių tyrimų metu (vad. E. Vasiliauskas) šventoriuje rasta XVI–XVIII a. monetų, papuošalų, kapų.

Architektūra

Bažnyčia mūrinė, neorenesansinė, stačiakampio plano, dvibokštė, su trisiene apside. Bokštai neiškišti, kresni, dviejų tarpsnių su piramidiniais, žemais stogeliais, langais ir angomis pusapskrite arka. Vienas apskritas langas priekiniame fasade. Frontonas trikampis. Stogas dvišlaitis. Vidus trinavis, skaidytas stačiakampio pjūvio stulpais. Šoninių navų lubos plokščios, vidurinės įlenktos. Grindys plytelių. Vargonų choras remiasi į sienelę su pusės elipsės formos arka. Penki mediniai eklektiški altoriai. Šventoriaus tvora mūrinė, su stulpiniais vartais. Jame stovi mūrinė koplyčia. Yra Kryžiaus kelio stočių koplytėlės.

Vargonai

Pastatė Jekabpilio meistras A. Smaklistas XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje. Instrumente du manualai, pedalai ir 19 registrų. Vargonų prospektas eklektiškas. Cokolis skydinis. Viršutinė dalis – suglausti trys bokšteliai, iš kurių vidurinis su trikampiu frontonu, rozete. Jų kraštuose stulpeliai aukšti, su stogeliais, smailėmis. Karnizas puoštas astragalu, trilapiais drožiniais.
Tupac Shakur

Vaikystė

Tupac'as žinomais tokiais sceniniais vardais, kaip 2pac, Makaveli arba paprasčiausiai Pac, buvo žymus Amerikos atlikėjas, pagarsėjęs savo Rap’o muzika, vaidmenimis įvairiuose filmuose bei savo visuomenine veikla kovoje prieš rasizmą, bei juodaodžių moterų lygiomis teisėmis. Jis pateko į Pasaulio įrašų Gineso knygą, kaip geriausiai savo įrašus parduodančiu Hip-hopo atlikėju, vyru, visame pasaulyje pardavusiu daugiau kaip 70 milijonų įrašų, vien tik Jungtinėse valstijose – daugiau kaip 44 milijonus. 2Pac’as savo dainos žodžius rašydavo iš savo patirties, dažniausiai tai būdavo iš jo vaikystės, ten jam teko susidurti su rasizmo problemomis, jis gyveno žiauriame ir pavojingame vargšų rajone, vadinamame "ghetto".
12-os metų 2Pac’as vaidino viename iš Harlemo teatrų, spektaklyje „A Raisin in the Sun”. 2Pac’as sakė: „Nemėgau savo tuometinio gyvenimo ir supratau, kad tik pradėjęs vaidinti galiu tapti kažkuo kitu, gyventi kitokį gyvenimą”.
1986 metais 2Pac’o draugas žaisdamas su ginklu netyčia persišovė. Sukrėstas 2Pac’as parašė pirmąjį repo tekstą. Jis buvo apie ginklų kontrolę.

Dabartiniai metai

2012 metais Snoop Dogg ir Dr. Dre koncerto metu pasirodė 2Pac'o holograma. Jis sudainavo prieš mirtį įrašytą dainą su Snoop Dogg'u "2 Of Americas Most Wanted".

Muzikinė karjera

1990 metai – 2Pac’o karjeros pradžia. 1990 m. 2Pac’as pradėjo kaip šokėjas ir antraplanis reperis grupėje „Digital Underground“. Vėliau 2Pac’as įrašė savo pirmąjį albumą "2Paclypse Now". 2Pac’as savo dainose rašė apie tai, ką pats matė, ką skaitė laikraščiuose, apie jam nepatinkančią visuomenę.
1994 metais jis buvo sužeistas ir apiplėštas New York’e, „Bad Boy records“ patalpose. Manoma kad šį užpuolimą užsakė „Bad Boy records“ įkūrėjas Seanas Combsas, geriau žinomas kaip Puff Daddy kartu su savo partneriu The Notorious B. I.G. Kovo 10-ąją dieną 2Pac’as buvo sulaikytas už režisieriaus Allen’o Hughes’o sumušimą. Rugsėjo 7-ąją du paaugliai Milvokio mieste nušauna policijos pareigūną ir sako esą įkvėpti 2Pac’o dainos "Souljah Story".
Tais pačiais metais Tupac buvo nuteistas kalėti 4,5 metų už moters išprievartavimą. Tupacas neigė kaltinimus. Po 11 mėnesių Suge Knight`o iniciatyva paleidžiamas iš kalėjimo.
1996 m. rugsėjo 7 dieną Las Vegase, Nevadoje, po 2Pac’o bičiulio Mike Tysono dvikovos 2Pac’as ir Suge’as patraukia į klubą. Pakeliui, jų automobiliui sustojus prie šviesoforo, iš dešinės pusės privažiavo baltas Cadillac’as ir paleido į Suge’o mašiną 14 šūvių. 4 kulkos pataikė į 2Pac’ą. Keisčiausia, kad Cadillac’as po šūvių nuvažiavo nieko netrukdomas, nors paskui Suge’o BMW sekė daugybė mašinų, kuriose buvo jų asmens sargybiniai ir Outlawz grupės nariai. Ligoninėje vėliau 2Pac’ui išoperuotas plautis. Po 7 dienų rugsėjo 13 16:03 2Pac’as mirė nuo vidinio kraujavimo.
Iš Rusijos su meile

Filmavimas

Filmavimas vyko Stambule, Škotijoje, Šveicarijoje, o paskutinės scenos – Venecijoje. Vis dėlto apie 70 procentų filmavimo darbų buvo atlikta Britanijoje ir studijoje „Pinewood“. Taip pat scenos su laukinėmis žiurkėmis buvo nufilmuotos Ispanijoje, nes Britanijoje tam nebuvo gautas leidimas.
Filmo kūrimas neapsiėjo be incidentų. Liepos 6 dieną, filmuojant Argyll apylinkėse, Škotijoje, į vandenį nukrito sraigtasparnis su meno redaktoriumi Michaelu White ir operatoriumi, bet rimtesnių sužeidimų buvo išvengta. Kiek vėliau Danielą Bianchi vežęs vairuotojas užmigo ir pateko į avariją. Aktorei buvo sužalotas veidas ir filmavimą teko nutraukti dviem savaitėms, kad žaizdos užgytų.
Balticoslavica (naujienlaikraštis)

Balticoslavica – biuletenis (naujienlaikraštis), leistas 1933–1938 m. Rytų Europos mokslinių tyrimų institute (lenk. Instytut Naukowo-Badawczy Europy Wschodniej), kuris buvo savarankiškas Stepono Batoro universiteto padalinys, Vilniuje. Leidinys buvo skirtas sovietologijai.
Loreta Bartusevičiūtė

Biografija

1968–1976 m. mokėsi Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos choreografijos skyriuje. 1976–1999 m. Lietuvos operos ir baleto teatro solistė. 1977–1978 m. tobulinosi Leningrade. 1985 m. šoko Leningrado S. Kirovo operos ir baleto teatre, 1993–1994 m. Karakase (Venesuela). Gastroliavo Europos, Afrikos, Pietų Amerikos šalyse, JAV, Japonijoje. Nuo 1998 m. dėsto M. K. Čiurlionio menų gimnazijos Choreografijos skyriuje (1996–2000 m. Vilniaus baleto mokykla), nuo 2005 m. Lietuvos operos ir baleto teatro pedagogė repetitorė.
Sutuoktinis Virgilijus Noreika (g. 1935), sūnus Virgilijus (g. 1983).
Algirdas Šeškus

Biografija

1976 m. baigė kino operatorių kursus Maskvoje. 1975–1985 m. dirbo operatoriumi Lietuvos televizijos ir radijo komitete.
Truskolasų valsčius

Istorija

Valsčius egzistavo Rusijos imperijos, Lenkijos Kongreso karalystės laikais. 1870 m. gegužės 31 d. valsčiaus centras buvo perkeltas į Sokolų kaimą, tuo pačiu ir pakeistas pavadinimas į Sokolų valsčių.
Lietuvos neurochirurgų draugija

Lietuvos neurochirurgų draugija - profesinė neurochirurgų draugija, įkurta 1965 m. gegužės mėnesį Kaune. Pradžioje vienijo 15 neurochirurgų.
Vytautas Liepa

Biografija

1984 m. baigė Pakruojo rajono Diržių aštuonmetę mokyklą, 1987 m. – Žeimelio profesinę mokyklą, įgijo kaimo elektriko specialybę, 2000 m. – Panevėžio suaugusiųjų mokymo centrą.  Lietuvos  žemės ūkio akademijoje Kaune studijavo inžinerijos vadybą. 
Pakruojo rajono M. Melnikaitės kolūkio elektrikas, nuo 1988 m. traktorininkas, 1989 m. buvo pašauktas į sovietinę karinę tarnybą, grįžęs iš armijos toliau dirbo M. Melnikaitės kolūkyje. 1999 m. persikėlė į Panevėžį. Dirbo uždarojoje akcinėje bendrovėje „Lipainis“, taip pat užsiėmė savo verslu, nuo 2006 m. UAB „Transitija“ darbininkas, nuo 2010 m. Panevėžio rajono vietos veiklos grupės projektų koordinatorius.
Nuo 2014 m. UAB "Kavos pupa" direktorius.
Darbo partijos Panevėžio rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas.
2007–2015 m. Panevėžio rajono savivaldybės tarybos narys.
Vagsfjordas

Vagsfjordas (far. Vágsfjørður, dan. Våg Fjord) – fjordas rytinėje Suvurojaus salos dalyje, Fareruose. Šalia fjordo įsikūrę penki kaimai: fjordo papėdėje Vaguras (didžiausia salos gyvenvietė), Porkeris, Nesas, Lopra (Loprasfjordo pakrantėje) ir Akraras nutolęs 2 km į rytus. Netoli fjordo stūkso 470 m aukščio uola – Beinisvjordas.
Elektroninė valdžia

Istorija

Terminas e – valdžia pirmą kartą buvo pristatytas 1993 m. JAV Nacionalinėje veiklos apžvalgoje (toliau NVA).  Nuo tada daugelis pasaulio šalių, atsižvelgdamos į pokyčius socialinėje, ekonominėje ir technologinėje aplinkoje, vykdė įvairius tyrimus bei vystė įvairiapuses e – valdžios koncepcijas bei teorijas. Pirmą kartą paminėjusi e – valdžios terminą NVA koncentravosi į kainą ir efektyvumą siekdama „priversti valdžią dirbti geriau ir kainuoti mažiau”. 1997 m. NVA nubrėžė e – valdžios strategijos gaires susiejant jas su inovacijų konceptais. Dar daugiau, 1998 m. Jungtinės Karalystės protokole „Informacinės technologijos ir žmonės”, e – valdžios konceptas buvo išplėstas ir užsibrėžtas tikslas pasiekti paslaugų, teikiamų klientams, veiksmingumo pažangą – apimančią tiek pavienius piliečius, tiek privačias kompanijas, – padidinti valdžios operacijų skaidrumą bei realizuoti dalyvaujamosios demokratijos idėją.

Elektroninės valdžios pavojai ir trūkumai

Kasdien vis labiau ryškėja trūkumai tarp žmonių, kurie moka naudotis kompiuteriais ir interneto teikiamomis galimybėmis, bei tų, kuriems šios sritys vis dar yra nežinomos, todėl didelę reikšmę elektroninės valdžios plėtrai turi švietimas šioje srityje.
Taip pat E. Valdžios plėtra kelia potencialią grėsmę piliečių privatumui. Didėjant valdžios ir piliečių sąveikai elektroninėje erdvėje, valdžia kaupia vis daugiau asmeninės informacijos. Blogiausiu įvykių sekos atveju, tokia sistema galėtų tapti totalitarinės valstybės įrankiu.
Skaitmeninio parašo technologijos yra tik kuriamos ir tobulinamos, todėl kol kas nėra patikimos. Taigi sunku tiksliai numatyti laiką, kada visa tai pasieks eilinius piliečius.
Plėviasparniai

Plėviasparnių biologija

Burnos organai graužiamieji su gerai išsivysčiusiomis mandibulėmis, arba lakamieji (geluoninių). Suaugėliai minta nektaru, lipčiumi, saldžiais vaisiais. Kai kurie plėviasparniai yra svarbūs žolinių ir sumedėjusių augalų kenkėjai, tačiau dauguma jų naudingi vabzdžiai, padedantys žiedams apsidulkinti.
Galva judriai jungiasi su krūtine ir turi dideles daugiafacetines akis. Turi paprastas akeles bei įvairios sandaros antenas. Plėviasparnių pilvelis su krūtine jungiasi arba visu plotu (liemeniapilviai), arba stiebeliu (smaugtapilviai). Labiausiai išsivystęs vidurkrūtinis, jo tergitas užpakalinėje dalyje sudaro tam tikrą skydelį, kuris siūle atsiskiria nuo vidurkrūtinio ir priekinės dalies. Pirmasis pilvelio segmentas susijungęs su krūtine. Antrasis pas smaugtapilvius sudaro pilvelio stiebelį. Patelių pilvelio gale yra kiaušdėtis arba iš jo kilęs geluonis. Metamorfozė pilna. Lervos dažniausiai bekojės, bet gali turėti pseudopodijų ir priminti vikšrus. Lėliukės laisvosios, neretai kokonuose. Parazitinių, bendruomeninių plėviasparnių burnos organai iš dalies redukuoti.  Daugeliui jų būdinga sudėtinga elgsena – sudėtingi instinktai, susiję su dauginimusi, lizdų statyba ir prieauglio priežiūra; didesni sugebėjimai įgyti sąlyginius refleksus. Nervinė veikla yra sudėtingiausia bendruomeninių vabzdžių (bičių, bendruomeninių širšių, kamanių, skruzdėlių). Atitinkamai plėviasparnių yra gerai išsivysčiusios galvos smegenys.

Biologinė ir ūkinė reikšmė

Didelė dalis plėviasparnių yra svarbūs kaip apdulkintojai. Daugelį augalų apdulkina tik plėviasparniai (ankštiniai, lūpažiedžiai, gegužraibiniai). Žmogui naudingi: bitė (neša medų, apdulkina kultūrinius augalus), vyčiai (deda kiušinius į žalingų vabzdžių kūno vidų).
Geluoniniams priklauso bitės, kamanės ir kt. Lietuvoje – apie 300 laukinių bitinių rūšių. Tai svarbūs kultūrinių ir laukinių augalų apdulkintojai. Manoma, kad bitės neša didesnę naudą kaip apdulkintojos nei medaus nešėjos.
Miškinės skruzdėlės – tai miško sanitarai. Jos naikina kenkėjus, purena miško paklotę.
Yra daug parazitoidinių rūšių, parazituojančių įvairių vabzdžių lervas. Vyčiai – stambūs vabzdžiai. Į kitų vabzdžių lervas ar vikšrus jie deda savo kiaušinius. Vystymosi  pabaigoje vyčio lerva parazituojamą vikšrą sunaikina - tuo parazitoidai skiriasi nuo parazitų, kurie savo šeimininko įprastai nenužudo. Baltukų vikšrus dažnai sunaikina Apanteles genties vyčiai. Kiaušėdžiai (chalcididai, proktotrupidai ir kt.) parazituoja vabzdžių kiaušinius. Kai kurios rūšys naudojamos biologinė kovos su kenkėjais priemonė.
Dalis rūšių laikomos kenkėjais. Pjūkleliai – fitofagai. Jie nemažai žalos pridaro sodams, miškams. Agrastinis pjūklelis kartais suėda visus serbentų krūmų lapus. Kiti žalingi plėviasparniai: gumbavapsvės, vapsvelės.
Milžinai

Grožinėje literatūroje

Turi didelį kūną, pasižymi jėga, ilgai gyvena, tačiau neturi moralės ir išvystytos vaizduotės. Pasakose vaizduojami žiauriomis pabaisomis, kurios ėda žmones, ypač vaikus. Tačiau kartais kaip, pavyzdžiui, Oskaras Vaildas juos vaizdavo protingus ir draugiškus.
Jašiūnų herbas

Aprašas

Herbo skydo raudoname lauke sidabrinė kolona, kurios abiejose pusėse juostos lygyje dvi auksinės septyniakampės žvaigždės.

Istorija

2001 m. liepos 24 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1438. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Marija Leščinska

Biografija

Vestuvės įvyko, kada jaunikiui buvo 15 metų, o nuotakai – 22. Nuotakos kandidatūra (nebevaldančio monarcho dukra) buvo išrinkta specialiai siekiant neįtraukti Prancūzijos į kokią nors politinę koaliciją. Tačiau, 1730 m. Liudvikas nesėkmingai bandė atkovoti dėl savo uošvio Lenkijos sostą.
Pradžioje santuoka buvo laiminga, atnešė porai kelis vaikus, bet amžiaus skirtumas ir karaliaus polinkis į meilės nuotykius išardė jų sąjungą. Dvaro gyvenime sulaukusi ketvirto dešimtmečio Marija, 1730 m. buvo nukelta į antrąjį planą, o pagrindinis vaidmuo dvare ir politikoje atiteko jaunoms Liudviko XV favoritėms, kurios dažnai pakeisdavo viena kitą.
Vienintelis išgyvenęs karaliaus ir Marijos sūnus, Liudvikas Ferdinandas, mirė dar tėvams gyviems tebesant; tarp jo vaikų (Marijos Leščinskos anūkų) – Liudvikas XVI, Liudvikas XVIII ir Karolis X. Tik vyriausioji iš šešių išgyvenusių dukterų ištekėjo.
Hipokrato priesaika

Hipokrato priesaika – medikų priimama priesaika, apibrėžianti gydytojo etikos principus. Manoma, kad šią priesaiką IV a. pr. m. e. parašė žymusis senovės graikų gydytojas Hipokratas, dažnai vadinamas medicinos tėvu. Ši priesaika buvo paskelbta „Hipokrato rinkinyje“ (Corpus hippocraticum). Tačiau kyla ginčų, ar tikrai ją sukūrė Hipokratas. Yra manančių, kad ji buvo žinoma anksčiau, ir tik Aleksandrijos bibliotekoje priskirta Hipokratui – kaip ryškiausiam autoritetui. Nors ši priesaika šiandien ir nėra privaloma, jos modifikuotą tekstą, dažniausiai iš tradicinių paskatų, vis dar kartoja daugelio Europos universitetų absolventai.
Jakšiai

Istorija

Kaime rastas senovinis akmeninis kirvis (dviašmenis), bei akmeninio kirvio nuolauža. Tarpukariu veikė malūnas. Tarybiniais metais priklausė Pernaravos apylinkei, buvo Salomėjos Neries kolūkio pagalbinė gyvenvietė.
Eleonora Marčiulionienė

Eleonora Marčiulionienė (1912 m. balandžio 12 d. Tauragnai – 2001 m. gruodžio 18 d. Čikaga) – Lietuvos keramikė.

Biografija

Vyras Aleksandras Marčiulionis. 1937 m. baigė Kauno meno mokyklą. 1937–1938 m. tobulinosi Keramikos mokykloje Bechyne (Čekija). 1938–1944 m. dėstė Kauno dailiųjų amatų mokykloje. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją. 1946–1949 m. dirbo Dailės ir amatų mokykloje Freiburge. Nuo 1949 m. gyveno Australijoje, nuo 1956 m. – JAV.

Kūryba

Sukūrė dekoratyvinių vazų, lėkščių, šviestuvų. Antikos ir Tolimųjų Rytų dailės pavyzdžiu kūrė klasikinių formų dekoratyvinius indus, dekoruotus reljefiniu arba tapytu poglazūriniu dekoru. Skulptūrinės keramikos kūriniuose vyrauja lietuviška („Eglė“, „Lietuviškos vestuvės“, „Vargo mokykla“, šeštas – aštuntas dešimtmetis), motinystės („Motina su vaiku“, „Pavasario madona“, septintas – aštuntas dešimtmetis), religinė („Kryžiaus kelias“ 1957 m., „Angelas“, „Baltoji madona“, devintas dešimtmetis) tematika. Kūrybai būdinga įmantrumas, sentimentali nuotaika, taikomos sudėtingos technologijos, įvairios faktūros, glazūros viename kūrinyje. Nuo 1937 m. dalyvavo parodose: 1937 m. Pasaulinėje parodoje Paryžiuje ir 1939 m. Niujorke, 1938 m. I tarptautinėje amatų parodoje Berlyne. Individualios parodos surengtos 1970 ir 1974 m. Čiurlionio galerijoje Čikagoje.
Irena Leonavičiūtė

Biografija

1948 m. baigė Kauno dramos teatro studiją (vad. Ona Rymaitė). 1949–1951 m. mokėsi Lietuvos dramos teatro studijoje (vad. Aleksandras Kernagis).
1951–1953 m. Klaipėdos dramos teatro, 1953–1955 m. – Kino studijos aktorė. 1955–1989 dirbo Lietuvos valstybiniame akademiniame dramos teatre.
Parengė Janinos Degutytės ir Anzelmo Matučio poezijos programas, kurias daug metų skaitė Lietuvoje ir Amerikoje. 1993 m. Čikagos lietuvių teatre „Vaidilutė“ pastatė Petro Vaičiūno „Nuodėmingą angelą“. Užatlantėje spektaklis susilaukė plataus pripažinimo ir įvertinimo.
1983 m. suteiktas Lietuvos nusipelniusios artistės vardas.
Ukrainos Nacionalinės gvardijos ginkluotė

Dabartinės Ukrainos Nacionalinės gvardijos ginkluotėje yra šie ginklai ir karinė technika: