Adomas Dominykas Bartuševičius

Biografija

Adomas Dominykas Bartuševičius (pavardė gali būti verčiama kaip Bartusevičius arba Bartoševičius) gimė 1838 m.  Panemunio dvare, vieno iš Birštono kurorto įkūrėjų Adomo Bartuševičiaus ir Dominykos Jodkovskos Bartuševičienės šeimoje. Buvo antrasis Bartuševičių sūnus. Pirmasis gydytojas Vaclovas Bartuševičius. Šeimoje augo ir sesuo Valerija. Dar dvi mergaitės (Ieva ir Dominyka) mirė kūdikystėje. 1842 metais mirė motina Dominyka, todėl vaikų auklėjimo našta teko tėvui.

Kilmė

Bajorai Bartuševičiai naudojo herbą Zadora. 
Adomo Dominyko senelis Vincas Bartuševičius buvo prisidėjęs prie 1794 m. sukilimo. Adomo Dominyko motina Dominyka, kilusi iš bajorų Jodkovskių giminės, buvo Vilniaus gubernijos sekretoriaus Leono Jurgio Jodkovskio vidurinioji sesuo, dailininkas Jurgis Jodkovskis  ir XIX a. nekilnojamojo turto ekspertas Vincentas Bočkovskisbuvo Adomo Dominyko pusbroliai.

Mokslo metai

Ūgtelėję abu broliai Vaclovas ir Adomas Dominykas mokėsi parapijos mokykloje, vėliau Punios miestelio mokykloje. Vėliau įstojo į Vilniaus gimnaziją. Ją pabaigę įstojo į Maskvos Michailo Lomonosovo universitetą, Adomas Dominykas studijuoti teisę, Vaclovas - mediciną,. Kilus Maskvoje lenkų studentų demonstracijoms, Universiteto valdžia pašalino nepalankius studentus ir Vaclovui bei Adomui teko grįžti namo į Panemunį. Adomas Dominykas Nemajūnuose tam tikrą laikotarpį mokino valstiečių vaikus, kūrė planus jiems įkurti mokyklėlę.
1862 m. abu broliai išvyko tęsti studijų į Vakarus, Adomas Dominykas tęsti studijų į Krokuvos universitetą - teisės, Vaclovas į Paryžiaus Sorbonos universitetą - medicinos. Studijas abu broliai sėkmingai užbaigė.

Dalyvavimas 1863 m. sukilime

Grįžę atostogų namo prieš 1863 m. šv. Velykas, broliai Adomas Dominykas ir Vaclovas įsitraukė į sukilimą. Iš karto po šv. Velykų Adomas Dominykas suformavo savo sukilėlių būrį, į kurį pritraukė ir buvusius bendramokslius iš Vilniaus gimnazijos laikų. Adomas Dominykas Bartuševičius palaikė ryšius su Kletu Juliumi Koreva, užėmė pareigas šalia jo,  vėliau buvo prisijungęs prie Liubičiaus (Aleksandro Stabrovskio) ir Koliškos būrių.
Malšinant 1863 m. sukilimą, sugebėjo pasitraukti į Vakarus, į Paryžių. Buvo aktyviai ieškomas visoje  Rusijos imperijos teritorijoje.

Veikla Paryžiuje

1865 m. rugsėjo 22 d. Lietuvos delegacijos susirinkime Adomas Dominykas Bartuševičius buvo išrinktas į tarybą, kuri sprendė klausimus dėl sukilimo lėšų rinkimo, saugojimo.
Paryžiuje 1866 m. įstojo į generolo Liudviko Miroslavskio organizaciją ir joje veikė. Liudvikas Miroslavskis sukilimo idėjomis bandė Paryžiuje užkrėsti netgi Napoleoną.
1868 m. Paryžiuje Adomas Dominykas vedė 1831 m. sukilimo dalyvio lenkų emigranto ir prancūzės dukterį Klotildą L. Tais pačiais metais Adomas Dominykas Bartuševičius su žmona nusprendė persikelti gyventi į Lvovą.

Gyvenimas ir veikla Lvove

Lvove Adomo Dominyko ir Klotildos Bartuševičių namai buvo atviri ištikimiems draugams, panašių įsitikinimų žmonėms, ypač lietuviams. Pas Bartuševičius lankėsi lenkų poetas Vladislovas Belza, kuris buvo literatūrinio sambūrio, skirto Adomui Mickevičiui, vienas įkūrėjų, sukilėliai, rašytojai Bronisłavas Komorovskis, Vładysłavas Kozłovskis, Lucjanas Toločko, Jozefas Tretiakas, Benediktas Dybovskis ir kt. 
1872 m. Adomas Dominykas Bartuševičius Lvove įsteigė savo knygyną, spaustuvę. Leido įvairias knygas, viso buvo išleista apie 700 knygų: iš literatūros, meno, istorijos sričių, taip pat enciklopedijos, daugiatomiai istorijos veikalai. To meto Lvove jis buvo vienas didžiausių leidėjų.
Slapyvardžiu “Zadora” išleido savo atsiminimus apie 1863 m. sukilimą.
1876 m. Adomas Dominykas išleido periodinį leidinį vaikams „Towarzystwo pilnych dzieci“ („Darbščių, stropių vaikų draugija“).
1877 m. Adomas Dominykas išleido  žurnalą „Tydzien literacki, artystyczny, naukowy i spoleczny“ („Literatūros, meno, mokslo visuomeninis savaitraštis“). Leidinyje spausdino savo kūrybą Elzė Ožeškienė, Henrikas Senkevičius, Boleslovas Prusas.
1885 m.  buvo paskelbta apie Adomo Dominyko Bartuševičiaus knygyno pardavimą, kadangi po caro amnestijos jis planavo grįžti į Lietuvą. 
Grįžti į Tėvynę nespėjo, 1886 m. vasario 11 d. Lvove mirė nuo infarkto. Palaidotas ten pat, Lyčiakovo kapinėse.