google/wiki40b huggingface dataset:
Muay Thai

Muay Thai, (tai. มวยไทย) – kovos menas, išsivystęs apie 1600 m. Siame (dabartinis Tailandas) šios šalies kariams ginant savo žemę nuo užkariautojų. Vėliau, geriausius karius atrenkant kovoms prieš kaimyninių šalių karius, Muay Thai išsivystė kaip sporto šaka. Jo iki šiol yra mokoma Tailando armijoje.
Muay Thai kovos vyksta grojant muzikai. Prieš kiekvieną kovą sportininkas atlieka ritualinį šokį Ram Muay, kurio metu dėkoja mokytojui, tėvams ir dievams, suteikusiems galimybę kautis ringe.

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Muay Thai pirmą kartą paminėtas apie 1560 m. Tailando kariai tada buvo mokomi kovoti ne tik su ginklu rankose, bet ir, jo netekus, be ginklo. Suklestėjimo viršūnę Muay Thai pasiekė XVIII a. pradžioje. Tuo metu Muay Thai varžybose nebūdavo jokių svorio kategorijų ar apribojimų, jokios taisyklės neegzistavo, kovos pasižymėjo ypatingu žiaurumu. Jos vykdavo bet kur: aikštėje, gatvėje, ant žolės ar žemės. Kova galėjo tęstis keletą valandų. Kovotojai apsivyniodavo rankas kanapių pluoštu, vėliau – odos raiščiais.
Muay Thai kaip sporto šaka pripažinta 1929 m. Tradiciniai rankas juosiantys diržai pakeisti europinio tipo pirštinėmis. Sportininkams kovos metu leidžiama dėvėti elastinius raiščius, kurie apsaugo čiurnos sąnarį, rankos apvyniojamos tvarsčiais, kurių ilgis 2,5 m., plotis 5 cm, privalomos dantų bei lytinių organų apsaugos, sportinės trumpikės ir leista tvarstytis kojas. Kova vyksta ringe 6 x 6 m.
Įvestos svorio kategorijos bei apribotasis kovos laikas iki 5 raundų po 3 min. Be teisėjo ringe atsirado dar 3 šoniniai teisėjai. Įvedus taisykles uždrausti imtynių elementai, smūgiai galva, smaugimai bei gulinčio varžovo atakavimai. Pergalė skiriama už nokautą, pagal taškus, varžovui pasidavus.
Europoje pirmieji Muay Thai kultivuoti pradėjo Nyderlandų sportininkai. Kitose pasaulio šalyse Tailando boksas populiariu tapo apie 1980 m. Šiuo metu sunku būtų rasti nors vieną pasaulio šalį, kurioje nebūtų kultivuojamas Muay Thai.
Į Lietuvą Muay Thai atkeliavo 1990 m. spalio 11 d. Klubas „Titanas” Kaune – pirmasis klubas šalyje, kuriame pradėtas treniruoti Muay Thai.
Muay Thai kaip ir daugelis kitų kovos menų yra ne vien sporto šaka, bet kartu ir gyvenimo būdas. Muay Thai praktikuojantys žmonės sustiprėja ne tik fiziškai, bet ir moraliai, emocionaliai.
Švedijos lėnai

Švedijos lėnai, arba Švedijos grafystės (šved. län) – Švedijos administraciniai teritoriniai vienetai, egzistuojantys paraleliai su kitais administraciniais vienetais – provincijomis. Yra 21 lėnas. Pagal Europos Sąjungos Teritorinių statistinių vienetų nomenklatūrą priskiriami NUTS 3 lygmeniui. Kiekvienas lėnas dar suskirstytas į komunas, kurių šiuo metu suskaičiuojama 290.

Teisinė būklė

Švedijos lėnai turi vietos savivaldą − gubernijos administraciją (länsstyrelse), skiriamą Švedijos vyriausybės. Ji yra atskaitinga vyriausybei bei parlamentui − rikstagui. Administracijos uždavinys yra koordinuoti vietos savivaldą pagal vyriausybės ir parlamento vykdomą politiką, atsižvelgiant į vietines ypatybes ir reikalavimus.
Kiekvienas lėnas turi renkamą tarybą į vietos savivaldą − landstingą (landsting). Svarbiausias landstingo uždavinys yra rūpintis socialiniu ir medicininiu aprūpinimu savo lėne.

Istorija

Lėnai buvo įsteigti 1634 m., Akselio Oksenšterno iniciatyva, siekiant modernizuoti šalies administravimą. Iki tol Švedijoje egzistavo provincijos, kurios išliko kaip alternatyvi, tradicinė administravimo sistema iki mūsų dienų. Kai kurie lėnai suformuoti provincijų pagrindu ir sutapo su provincijų teritorijomis, arba su provincijų dalimis. Lėnai apėmė ne tik Švedijos, bet ir Suomijos teritorijas, kurios priklausė Švedijos karalystei.
Per istoriją kai kurie lėnai keitė pavadinimus, buvo suskaidomi (pvz., Norlando lėnas 1645 m. padalintas į tris dalis), neretai jungiami (paskutinis jungimas įvyko 1999 m., iš trijų lėnų suformuojant Vestra Jotalandą). 1809 m. Švedija buvo priversta atiduoti 5 rytinius lėnus Rusijos imperijai, kurie vėliau tapo Suomijos teritorija ir davė pagrindą Suomijos lėnų vystymuisi (pastarosios po daugybės reformų panaikintos 2010 m.).
Turuberanas

Aprašas

Turuberano plotas buvo 25008 km² VII a. armėnų geografas Ananija Širakacis ašcharą aprašė taip:
Turuberanas, greta Ketvirtosios Armėnijos, turi 16 gavarų: 1. Chuitas, 2. Aspakunikas, 3. Taronas, 4. Ašmunikas, 5. Mardagis, 6. Dasnavorkas, 7. Tuaracatapas, 8. Dalaras, 9. Charkas, 10. Varažnunikas, 11. Beznunikas, 12. Jerevarkas, 13. Agiovitas, 14. Apachunikas, 15. Koras, 16. Chorchorunikas. Jame yra Beznunio jūra (vakarinė Vano ežero dalis), kurios ilgis 100, o plotis 60 mylių. Šioje provincijoje išgauna varį, baltąją naftą, geležį.
Stambiausias Turuberano gavaras buvo Taronas, kurį graikai ir romėnai vadino Taronitida ir kurio pavadinimas kartais naudotas sinonimiškai Turuberanui. Strabonas minėjo, kad Taronitidą iš sirų (Seleukidų) atkariavo pirmasis Didžiosios Armėnijos valdovas Artašesas I.
Didysis inkvizitorius

Didysis inkvizitorius (lot. Inquisitor Generalis) – vyriausias inkvizicijos pareigūnas Ispanijoje. Žymiausias inkvizitorius buvo dominikonas Tomás de Torquemada, kuris plačiai pradėjo taikyti inkvizicijos teismus Ispanijoje.
Feldkirchas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose Feldkirichum vardu Feldkirchas paminėtas 830 m. Nuo 1190 m. miestą valdė Monforų grafų dinastija. 1218 m. suteiktas miesto statusas. 1375 m. įėjo į Habsburgų valdomos monarchijos sudėtį. 1697 m. miestas nukentėjo nuo didelio gaisro, tačiau dauguma mūrinių pastatų išliko iki šių dienų.

Geografija

Feldkirchas – toliausiai į vakarus nutolęs Austrijos miestas, iki sienos su Lichtenšteinu – 3 km, iki Brėgenco miesto šiaurėje – 35 km, iki sostinės Vienos rytuose – 660 km. Pro miestą teka upė Ilis (dešinysis Reino intakas).

Susisiekimas

Geležinkeliai ir automagistralės nutiesti į Brėgencą šiaurės kryptimi, Albergą – rytų kryptimi, Lichtenšteiną – vakarų kryptimi.
Viešasis transportas mieste – autobusai.
Laoso futbolo varžybos 2018 m.

Laoso futbolo taurė

<...>
Kanonada

Kanonada – 1961 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas-drama. Trukmė – 70 min.

Turinys

Pirmosios pokario dienos Lietuvos kaime, tarpuvaldis: vokiečių jau nebėra, rusų dar nėra, apie savą valdžią galima tik svajoti, kažkur tebeaidi nežinia kieno pabūklų kanonados. Į visai izoliuotą nuo išorinio pasaulio kaimą (iš vienos pusės – išsiliejęs Nemunas, iš kitos – minų laukai) kažkaip parsigauna raudonarmmietės palaidinę vilkinti Dovilė, jaunoji vietinio mokytojo duktė. Jos tėvą sušaudė vokiečiai, o per stebuklą išlikusioje mokykloje gyvena su vokiečiais bendradarbiavęs ūkininkas Stankus. Kadaise Dovilė draugavo su Stankaus sūnumi studentu Povilu. Sudegintam kaimui gresia badas. Valstiečiai ryžtasi patys išminuoti laukus. Neapsieinama be paskutiniųjų aukų. Stankus, suviliojęs Lauciaus žmoną Laimą, nušauna ką tik gimusio savo sūnelio netikrą tėvą, o pats žūva valstiečių įvarytas į užminuotą lauką. Prasideda sėja ir nors tebeaidi tolimos kanonados, žmonės aria, dėl visa ko šautuvus ant pečių užsimetę…
Bazorai

Istorija

XVII a. pradžioje kaimas buvo Trakų paviete. Jame gyveno nemažai totorių.
Zacišiai

Istorija

Iki XX a. vid. buvo dvaras.
Kauno Rokų gimnazija

Istorija

Kauno Rokų vidurinė mokykla išaugo iš 1919 m. Kauno apskrities Aukštosios Panemunės Rokų kaime atidarytos pradžios mokyklos. Jos ilgamečiai vedėjai buvo A. Valiūnas, V.Užkuraitytė-Rimienė, B. Paužaitė-Miniotienė, J. Gerulis, O. Nečiūnienė. Mokykla yra buvusi net penkiose Rokų kaimo vietose. 1968 m. prie Jiesios kraštovaizdžio draustinio dešiniojo šlaito pastatyta Rokų aštuonmetė mokykla. Jos kontingentą sudarė Patamulšėlio aštuonmetės, Rokų ir Rokelių pradinių mokyklų mokiniai bei dalis Kauno vidurinių mokyklų mokinių. 1987 m. pastatytas priestatas su erdviais kabinetais, valgykla, didele sporto sale ir mokykla reorganizuota į Rokų vidurinę. Nuo 2000 m. rugsėjo 1 d. pradėtas profilinis mokymas.Kauno Rokų vidurinė mokykla, sėkmingai įveikusi akreditacijos kriterijus, 2014 liepos 16 diena tapo gimnazija

Mokytojai

Rokų mokykloje dirbo žinomi muzikai – Leonas Ulevičius, V. Stulga, rašytojas Petras Venclovas, kraštotyrininkas J. B. Tamulevičus.

Mokiniai

Rokų mokyklą baigė buvęs Kauno apskrities viršininkas Kazys Starkevičius, mokslininkai Liudvikas Furmonavičius, Vilmantė Borutaitė, R. Micka, V. Staliūnaitė, V. Vaitiekūnaitė-Kaunelienė, E. Machtejevas, grafikė A. Onaitytė, tekstilininkės Z. Raudonikytė-Mateiča, R. Čepulytė–Jasutienė, keramikas A. Rinkevičius, sportininkai Vidas Bičiulaitis, M. Belevičiūtė.
Kumuliacinis sergamumas

Kumuliacinis sergamumas epidemiologijoje reiškia naujų ligos atvejų dažnumą per apibrėžtą laikotarpį, padalintą iš populiacijos, kuriai gresia atitinkama liga, dydžio.
Irūna Puzaraitė

Biografija

Laimos Lapkauskaitės vadovaujamame „O lia lia“ kolektyve Irūna pradėjo dainuoti būdama ketverių, po metų prie sesers prisidėjo ir Ineta, penkerių metų jau važiuodavo į kitus miestus koncertuoti. Koncertavo su Laimos Lapkauskaitės įkurta merginų pop grupe „Mokinukės“. Šiuo metu yra pop grupės „Studentės“ dainininkė. Dalyvavo LNK šokių projekte „Kviečiu šokti“ (trenerė Gabrielė Valiukaitė, partneris Rimvydas Černajus). Taip pat vedė įvairias TV laidas.
2009 m. baigė Marijampolės „Ryto“ vidurinę mokyklą. 2014 m.baigė Vilniaus universitetą.
2016 m. birželio 16 d. ištekėjo už karininko Roko Čepononio. 2017 m. susilaukė pirmagimio sūnaus Toro.
Ratifikacija

Ratifikãcija, ratifikãvimas (lot. ratificatio, iš ratus 'teisėtas; galiojantis' + facio 'darau', iš facere 'daryti') – aukščiausios valstybinės valdžios institucijos aktas, kuriuo (pa)tvirtinama tarptautinė sutartis. Ji prieš tai būna pasirašyta įgalioto valstybės atstovo (paprastai – valstybės vadovo, pvz., Prezidento). Ratifikacija kai kuriose Vakarų šalyse taip pat yra Konstitucijos pataisų tvirtinimas (žr. Konstitucinė teisė).

Vokietija

Vokietijos Konstitucija (59 str. 2 d.) numato, kad tarptautinės sutartys dėl Federacijos politinių santykių arba dėl įstatymų leidybos yra reikalingos pritariamojo įstatymo (vok. Zustimmungsgesetz). Po ratifikacijos tarptautinės sutarties tekstas skelbiamas įstatymų biuletenyje Bundesgesetzblatt.
Naktis muziejuje

Siužetas

Išsiskyręs tėvas bando įsikurti ir palikti įspūdį savo sūnui ir rasti jo gyvenimo likimą. Jis įsidarbina naktiniu sargu Niujorko miesto „Gamtos istorijos“ muziejuje ir vėliau sužino, kad eksponatai pasitelkę magišku egiptiečių artefaktu nakty atgyja.
Vytautas Galinis (1924)

Vytautas Galinis (1924 m. kovo 9 d. Miežonys, Kaišiadorių valsčius – 1999 m. kovo 12 d. Nemenčinė, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtojas, habilituotas humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

1947 m. baigė lietuvių kalbą ir literatūrą Vilniaus pedagoginiame institute, Lituanistikos fakultete. 1973 m. filologijos mokslų daktaras.
1950–1992 m. dirbo Lietuvių kalbos ir literatūros institute (nuo 1990 m. Lietuvių literatūros ir tautosakos institutas), 1976–1984 m. Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1982 m. profesorius.
Parašė studijų, kritikos straipsnių, mokyklinių lietuvių literatūros vadovėlių. Parengė poezijos rinktinių.
Jonas Romualdas Slyvauskas

Biografija

Tėvas Mikas Slyvauskas – Lietuvos kariuomenės savanoris, 1919 m. kartu su savo tėvu gynė Panevėžį nuo bolševikų. Teta – dailininkė keramikė Teodora Miknevičienė. Baigė Kėdainių vidurinę mokyklą. Dirbo darbininku Kauno „Kotono“ fabrike, Kauno radijo gamykloje, trejus metus tarnavo privalomoje tarnyboje sovietinėje kariuomenėje. 1967 m. įstojo į Kauno medicinos instituto Gydomąjį fakultetą. Baigęs dirbo gydytoju Šilutės rajone, nuo 1977 m. Panevėžio respublikinėje ligoninėje.
Lietuvos sąjūdžio judėjime dalyvavo nuo Atgimimo pradžios. 1991-1995 m. Panevėžio miesto tarybos deputatas. Demokratų partijos narys nuo 1994 m. Nyderlandų bendradarbiavimo fondo Centrinei ir Rytų Europai patarėjas Lietuvoje.
Žmona pediatrė, išaugino dvi dukras.
Pašiliai (Šilai)

Istorija

Sovietmečiu kurį laiką buvo Beržų apylinkės centras.
Saulius Skvernelis

Biografija

Vaikystėje su tėvais persikėlė į Kapsuką. 1977-1988 m. mokėsi Kapsuko Jono Jablonskio vidurinėje mokykloje, baigė sidabro medaliu. 1989 m. Vilniaus universiteto Fizikos fakultete studijavo fiziką. 1990-1994 m. Vilniaus technikos universitete studijavo automobilių ir autoūkio specialybę, suteikta mechanikos inžinieriaus kvalifikacija.
1994–1998 m. Lietuvos policijos akademijos Policijos teisės ir profesinės taktikos katedros asistentas. 1998–1999 m. Trakų rajono policijos komisariato kelių policijos komisaras inspektorius. 1998-2005 m. studijavo Mykolo Romerio universitete, teisės magistras. 1999–2001 m. Policijos departamento prie Vidaus reikalų ministerijos viešosios policijos Kelių policijos tarnybos Organizacinio skyriaus komisaras inspektorius. 2001–2003 m. Lietuvos viešosios policijos biuro Eismo priežiūros tarnybos Kelių patrulių rinktinės komisaras. 2003–2005 m. Lietuvos policijos eskortavimo rinktinės komisaras. 2005–2008 m. Lietuvos policijos eismo priežiūros tarnybos viršininkas. 2008–2011 m. Lietuvos policijos generalinio komisaro Vizgirdo Telyčėno pavaduotojas, 2011–2014 m. policijos generalinis komisaras. 
2014–2016 m. Algirdo Butkevičiaus Vyriausybėje - vidaus reikalų ministras, deleguotas partijos „Tvarka ir teisingumas“.  2016 m. kartu su Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos sąrašu išrinktas į LR Seimą.  Nuo 2016 m. lapkričio 22 d. LR ministras pirmininkas.  2019 m. Lietuvos valstiečių ir žaliųjų sąjungos kandidatas Lietuvos prezidento rinkimuose, apie tai paskelbė sausio 17 d., lankydamasis Rusnėje. 
Tarptautinės policijos asociacijos narys. Moka rusų ir lenkų kalbas. Teigia mokantis anglų kalbą.

Šeima

S. Skvernelis vedęs (antrą kartą), žmona – finansininkė Silvija Kirdonytė-Skvernelė (g. 1978 m.). Turi dukterį (g. 2009 m.) ir sūnų (g. 2016 m.).
Analitinė filosofija

Analitinė filosofija – loginės analizės ir lingvistinės filosofijos krypčių visuma. Analizuoja kalbą remdamasi matematiniais ir loginiais metodais. Tiria kalbos prasmę ir kaip išvengti beprasmybių kalboje. Šiuolaikinėje filosofijoje nagrinėjamos ne tik kalbos, bet ir mokslo filosofijos problemos. Skyla į loginį empirizmą ir lingvistinę filosofiją.
Analitinei filosofijai atsirasti impulsą davė loginis pozityvizmas. Žymiausias jo atstovas Rudolfas Karnapas
XX amžiaus trečiajame dešimtmetyje suformulavo mokslo kalbos, paremtos empirizmu, kūrimo programą. Liudvikas Vitgenšteinas, Bertranas Raselas, Džordžas Edvardas Muras šią programą performulavo; atsisakė empirizmo, siekė tik logikos ir matematikos priemonėmis griežtinti kalbą.
Gyvūnų išlaisvinimo frontas

Gyvūnų išlaisvinimo frontas (angl. Animal Liberation Front, ALF) - bendras pavadinimas, naudojamas viso pasaulio nelegalaus gyvūnų išlaisvinimo aktyvistų, užsiimančių radikaliais, tiesioginiais veiksmais gelbėjant gyvūnus bei šitaip pasisakančių už gyvūnų teises. Tai apima nelegalų gyvūnų laisvinimą iš mokslinių laboratorijų ar kailių fermų, taip pat – įstaigų, susijusių su eksperimentais su gyvūnais ir gyvūninių produktų gamyba, sabotavimą. ALF tvirtinimu, bet koks tiesioginis veiksmas, kurio dėka yra išlaisvinamas gyvūnas, bei kur būtų laikomasi protingo atsargumo nesukelti grėsmės gyvybei, gali būti traktuojamas kaip „Gyvūnų išlaisvinimo fronto“ veiksmas.
ALF nėra organizacija su naryste, o tiesiog pasipriešinimo judėjimas be jokių lyderių. Šis judėjimas tapatina savo veiksmus su Šiaurės Amerikos juodaodžių vergų išlaisvinimo tinklo „Underground Railroad“ veikla XIX amžiuje, kadangi ALF aktyvistai analogiškai laisvina gyvūnus iš laboratorijų ir užsiimančių gyvulinių produktų gamyba ūkių, dalyvauja saugios veterinarinės globos gyvūnams paieškose, suranda gyvūnams namus, bei valdo specialius prieglobsčio rezervatus, kur gyvūnai gyvena laisvai iki savo gyvenimo pabaigos. ALF veikia tokiu principu, kai atskiros judėjimo grupės ar net pavieniai asmenys (šiuo metu aktyvūs maždaug 35 šalyse) veikia slaptai ir nepriklausomai vienas nuo kito. Robin Webb, kuris vadovauja „Gyvūnų išlaisvinimo fronto“ kontorai Jungtinėje Karalystėje, apie tokį aktyvizmo modelį yra pasakęs: „Štai kodėl ALF negali būti sunaikintas, į jį neimanoma efektyviai įsifiltruoti, jis negali būti sustabdytas. Jūs, kiekvienas jūsų: jūs ir esate Gyvūnų išlaisvinimo frontas.“
Kai kurie aktyvistai, kurie kalba ALF vardu, teigia, kad judėjimas nėra pagrįstas prievarta. Interviu, paimtame dokumentiniam 2006 metų filmui apie Gyvūnų išlaisvinimo frontą, „Behind the Mask“, vienas žinomiausių ALF aktyvistų, ekoteroristas Rod Coronado, kalėjęs už Mičigano Valstijos Universiteto padegimą ir 32 metų tyrimų duomenų sunaikinimą, pasakė: „Vienas dalykas, kuris skiria mus nuo tų, kuriais mus dažnai laiko, t. y. teroristų ir žiaurių nusikaltėlių, yra tas, kad mes nesame niekam fiziškai pakenkę.“ Vis dėlto ALF atstovai ir aktyvistai nesmerkia smurto aktų, bei dažnai patys juose dalyvauja. Tokios organizacijos kaip „Southern Poverty Law Center (SPLC)“, kuri kontroliuoja JAV vidaus ekstremizmą, pažymėjo ALF aktyvistų įsitraukimą į „Stop Huntingdon Animal Cruelty“ kampaniją, kurią SPLC identifikuoja kaip naudojančią „atviras teroristines taktikas, panašias į radikalių aborto priešininkų veiksmus“. Gyvūnų išlaisvinimo fronto veikla yra apibūdinta kaip kelianti vidinę teroristinę grėsmę Jungtinėje Karalystėje, o 2005 metų sausio mėnesį analogišką poziciją paskelbė ir JAV Tėvynės saugumo departamentas.
Ervinas Marčiulionis

Biografija

1993 m. baigė Prienų miesto 2-ąją vidurinę mokyklą.
UAB „Ernas“ direktorius.
Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Nuo 2011 m. Birštono savivaldybės tarybos narys. 
Žmona Asta, vaikas Lukas.
Juan Perón

Karjeros pradžia

Gimė Buenos Airių priemiestyje Lobose, ūkininko Mario Tomás Perón ir Juana Sosa šeimoje. 16 metų įstojo į karinę mokyklą. Vėliau persikėlė į Italiją ir tarnavo fašistinėje kariuomenėje. 1943 m. gegužę pulkininku tapęs Peronas dalyvavo kariniame perversme prieš Argentinos prezidentą Ramón Castillo. Po perversmo tapo socialinės apsaugos ir darbo ministru ir taikė dideles nuolaidas profesinėms sąjungoms, todėl netrukus tapo populiarus tarp darbininkų klasės atstovų. Vėliau paskirtas viceprezidentu (valdant generolui Edelmiro Farrell). 1945 m. Peronas laikinai areštuotas opozicijos atstovų, bet kariškiams suorganizavus propagandinę kampaniją paleistas.

Pirmoji ir antroji kadencijos

Chuanas Peronas laimėjo 1946 m. rinkimus nedidele 56 % persvara, tačiau su savo žmona Eva Perón (dar vadinta Evita) dominavo Argentinos politiniame gyvenime iki 1955 m. Dalis peronistinės politikos buvo svarbių pramonės šakų nacionalizavimas ir importo pakeitimo vietine gamyba modelio vystymas. 1949 m. Peronas įgyvendino konstitucijos pakeitimą, kuris jam leido antrą prezidento kadenciją.
Perono valdymo laikotarpį galima apibūdinti kaip demokratijos ir diktatūros hibridą: kitos partijos buvo leidžiamos ir vyko laisvi rinkimai, tačiau žiniasklaida ir profesinės sąjungos buvo kontroliuojamos Perono ir jo partijos aparato. Jis taip pat laviravo tarp komunizmo ir kapitalizmo, todėl Perono politika dažnai vadinta „trečiąja pozicija“. Asmenybės kultas ir nacionalistinė propaganda buvo Perono valdymo pagrindiniai ramsčiai. Perono valdymo metu, ypač per pirmąją kadenciją Argentinos ekonomika suklestėjo ir buvo pasiektas gerovės lygis, kurio niekada vėliau pasiekti nepavyko. Iš to laikotarpio kilęs Perono posakis, kad iš to, ką viena argentiniečių šeima išmeta į šiukšlyną, galėtų pragyventi penkios europiečių šeimos.
1940 m. Peronas paskelbė Huemulo projektą, kuriuo, padedant austrų mokslininkui Ronald Richter siekta sukurti atominį ginklą. Europoje žlugus nacių režimui, daugelis fašistų pabėgo į Argentiną, kurioje jie buvo remiami Perono. Jo valdymo laikotarpiu skatintas tango sugrįžimas, legalizuota prostitucija.

Perversmas ir gyvenimas užsienyje

1951 m. Chuanas Peronas perrinktas antrai kadencijai. Konservatoriai stebėjo Perono veiklą su nepasitikėjimu ir antrosios jo kadencijos metu nusprendė surengti perversmą. Susiformavo platus konservatorių – liberalų opozicinis judėjimas, kuris rėmėsi, visų pirma, senąja dvarininkų oligarchija, bet palaikomas dalies profesinių sajungų ir vėliau net katalikų bažnyčios. Ekonominės problemos lėmė, kad šis judėjimas buvo palaikomas ir dalies vidurinio sluoksnio, bet darbininkų klasė liko ištikima Peronui. Po 1955 m. perversmo prezidentas pasitraukė į Paragvajų, vėliau į Panamą. Ten susipažino su María Estela Martínez (Eva Peron mirė 1952 m.) su kuria 1961 m. Ispanijoje susituokė.
Inga Martinkutė

Inga Martinkutė (g. 1979 m. Klaipėdoje) – teisininkė, verslo teisės advokatė („LAWIN“), buvusi vienos iš didesnių Baltijos šalyse advokatų kontoros „Varul Vilgerts Smaliukas“ partnerė, viena iš verslo teisės advokatų kontoros („Soloveičikas, Martinkutė ir Augustaitis SMA“) steigėjų ir vadovių (partnerė); Vilniaus universiteto (VU) Tarptautinio verslo mokyklos lektorė.

Biografija

1997 m. baigė Telšių Žemaitės gimnaziją, 2002 m. – teisę Vilniaus universiteto Teisės fakultete, įgijo teisininkės kvalifikaciją. 2005 m. Londono universiteto koledže (UCL) baigė podiplomines studijas, teisės magistrė (LL. M.). Nuo 2015 m. doktorantė Singapūro Nacionaliniame Universitete. Disertacijos tema - Nacionalinių nuosavybės teisės apsaugos režimų ir tarptautinės investicijų teisės sąveika.
2001–2002 m. UAB „Mokesčių konsultavimo grupė” teisininkė, nuo 2002 m. liepos 12 d. iki 2003 m. gruodžio 19 d. Vilniaus miesto 2-osios advokatų kontoros advokato padėjėja), 2003 m. gruodžio 20 d. iki 2005 m. liepos 21 d.) advokatų kontoros „Soloveičikas, Martinkutė ir Augustaitis SMA“ partnerė, 2005 m. liepos 22 d. 2007 m. advokatų kontoros „Smaliukas ir partneriai“ partnerė, 2007–2009 m. advokatų kontoros „Smaliukas, Juodka, Beniušis ir partneriai“ partnerė, nuo 2009 m. rudens iki 2011 m. sausio 20 d. advokatų kontoros „Varul Vilgerts Smaliukas“ partnerė, nuo 2011 m. sausio 21 d. advokatų kontoros „LAWIN Lideika, Petrauskas, Valiūnas ir partneriai" advokatė, asocijuota partnerė.
Praktikos sritys – Viešojo ir privataus sektorių partnerystė, Energetikos teisė ir gamtiniai ištekliai, Tarptautinė prekybos teisė, Įmonių teisė, Transporto teisė. Specializuojasi tarptautinėje užsienio investicijų apsaugos teisėje ir investiciniuose ginčuose.
Nuo 2005 m. VU Tarptautinio verslo mokyklos lektorė, dėsto sutarčių teisės bei lyginamosios įmonių teisės kursus. Skaito pranešimus tarptautinėse konferencijose Lietuvos įmonių teisės bei bendrovių valdymo klausimais. „UAB Mokesčių srautas“ rengiamų seminarų teisės klausimas lektorė.
Lietuvos advokatūros, Tarptautinės advokatų asociacijos (IBA), Britų prekybos rūmų narė, 2005-2010 m. Europos lyginamosios komercinės ir įmonių teisės centro valdybos narė, Investicinių Sutarčių Forumo narė, Lietuvos - Amerikos prekybos rūmų valdybos narė ir viceprezidentė, ICSID arbitrų sąrašo narė ir Vilniaus Komercinio Arbitražo Teismo rekomenduojama arbitrė. 
Moka anglų bei rusų kalbas.
Bartika

Istorija

Bartikos miestas išsivystė iš 1842 m. įkurtos anglikonų misijos. 2008 m. vasario 17 d. miestas nukentėjo nuo vietinio gangsterio Rondell Rawlins antpuolio, žuvo 12 žmonių.
Epoletas

Epoletas (pranc. epaulette iš epaule 'petys') – ypatingos formos puošnus antpetis, dabar praktiškai nebenaudojamas, likęs tik kai kuriose paradinėse uniformose. Epoleto dalis prie peties skritulio formos, o dalis prie apykaklės paprastai stačiakampė. Stačiakampė dalis paprastai prakišama pro skersinį peties dirželį ir netoli apykaklės prisegama saga. Karininkų, ypač aukšto rango, epoleto skritulinė dalis būna apsiūta ryškiaspalviais kutais. Skritulyje dažnai būna simboliai, nurodantys laipsnį ir/ar dalinį.