google/wiki40b huggingface dataset:
Nyderlandų darbo partija

Pradžia

1896 m. liberalizavus rinkimų teisę pradėjo dalyvauti rinkimuose, tačiau žymesnių rezultatų nepasiekė. 1906 m. organizavo Nyderlandų profsąjungų susivienijimą. 1909 m. kairieji socialdemokratai tribūnininkai (pagal laikraščio „Tribune“ pavadinimą) įkūrė Nyderlandų socialdemokratų partiją, 1918 m. dalis partijos narių įkūrė NKP. Po I pasaulinio karo nuolat gaudavo penktadalio rinkėjų pasitikėjimą, tačiau likdavo opozicijoje. 1937 m. priimta Haagos programa buvo neosocialistinė.

Ideologija

1947 m. programoje „Principai ir tikslai“ bei 1959 m. „Pareiškime apie principus ir tikslus“ atsiribojama nuo marksizmo, siekiama „gerovės valstybės“, pasisakoma už mišrią ekonomiką. 1966–1968 „naujieji kairieji“ pradėjo reikalauti grįžti prie socializmo idealų, nutraukti bendradarbiavimą su dešiniosiomis partijomis. Kairiesiems 1969 m. gavus 9 iš 24 vietų Valdyboje, 1971 m. iš partijos išėjo dešinysis sparnas, įkūręs partiją „Demokratiniai socialistai-70“. 1973 m. J. den Oilio vyriausybėje kairieji gavo vieną iš 7 ministrų ir 3 valstybės sekretorių postus. Tačiau partijos kairuoliškumas pamažu ataušo.

Valdžioje

1946 m. prijungus radikaldemokratus ir krikščionis demokratus buvo sudaryta Darbo partija (PvdA), kurios lyderiai 1946–1958 V. Drezas, 1973–1977 J. den Oilis sudarė koalicines vyriausybes. 1965–1966, 1981–1982 ir nuo 1989 m. PvdA dalyvavo koalicinėse vyriausybėse.
Nuo 1946 m. ji visada gaudavo didžiausią rinkėjų pasitikėjimą, nors surinkdavo tik 1946-28,3; 1948-25,6; 1952-29; 1956-32,7; 1959-30,3; 1963-28; 1967-23,5; 1971-24,7; 1972-27,3; 1977-33,8; 1986-33,3; 1989-31,9; 1994-25 procentų balsų.
1948–1949 m. PvdA inicijavo Nyderlandų stojimą į NATO, komunistų pašalinimą iš valstybės tarnybos. Svarbų vaidmenį suvaidino 1977 m. metais PvdA suformuota „Demokratų-66“, Radikalų ir Katalikų partijų koalicija, atliko darbo užmokesčio sistemos reformą, įvedė vienodą moterų ir vyrų atlyginimą, atkreipė dėmesį į ekologijos problemas. Pilnai įgyvendinti programą sutrukdė prasidėjusi ciklinė ekonomikos krizė.
1982–1985 buvo parengta 13 specialių programų, iš kurių svarbiausios buvo nedarbo mažinimo, ekologijos, energetikos, numačiusios atominės energijos pakeitimą vietiniu dujų kuru. 1989 m. rinkimuose gavusi 49 vietas žemuosiuose rūmuose, vyriausybę sudarė kartu su Krikščionimis demokratais. 1994 m. rinkimuose gavo 37 vietas 150 vietų parlamento Žemuosiuose rūmuose, tačiau liko svarbiausia parlamento jėga – buvo sudaryta Vimo Koko koalicinė vyriausybė.
2002 m. rinkimuose buvo gavusi tik 23 vietas – mažiausiai savo istorijoje, bet jau 2003 m. Žemuosiuose rūmuose gavo 42 vietas ir 19 vietų senate, bet į Jano Balkenendės kabinetą neįėjo.
2004 m. Europarlamento rinkimuose laimėjo 7 vietas.
2005 m. PvdA turėjo 1664 savivaldybių tarybų narius, 121 burmistrą, 197 provincijų tarybų narius, 2 karališkuosius komisarus.
Milovanas Džilasas

Biografija

Studijavo literatūrą ir teisę Belgrado universitete. Nuo 1932 m. Jugoslavijos komunistų partijos, nuo 1940 m. jos Centro komiteto politinio biuro narys. 1933–1936 m. už komunistinę veiklą kalintas. Per Antrąjį pasaulinį karą partizaninės kovos Juodkalnijoje organizatorius ir partizanų vadas, generolas leitenantas.
Nuo 1953 m. Jugoslavijos viceprezidentas (vienas iš 4) ir Skupščinos pirmininkas. Dėl sovietinio stiliaus komunizmo, kai, pasak jo, dėl politinio tikslo pateisinamos net žiauriausios priemonės ir partinė nomenklatūra tampa nauja socialine klase, kritikos bei siūlymo politinę sistemą keisti pliuralistine 1954 m. pašalintas iš partijos ir visų valstybinių pareigų. 1956–1966 m. (su pertraukomis) kalintas. 1989 m. oficialiai reabilituotas.
Numatė, kad M. Gorbačiovo viešumo (glasnost) ir pertvarkos (perestroika) politika baigsis sovietinio komunizmo žlugimu ir pavojingu nacionalizmo atgimimu. Jo knygos iki 9 dešimtmečio pradžios leistos tik Vakaruose, Šaltojo karo laikais išverstos į daugelį kalbų, naudotos antikomunizmo propagandai.
Knygoje „Naujoji klasė“ pateikta kritinė komunistinės oligarchijos valdymo sistemos analizė. „Pokalbiai su Stalinu“ Josifas Stalinas vadinamas didžiausiu istorijoje žinomu kriminaliniu nusikaltėliu. Parašė atsiminimų (1973 m.). Apie jį parašyta daug knygų.
Imitacija

Imitacija moksline prasme (angl. simulation) yra realių sistemų savybių atkartojimas kuriant pamėgdžiojantį jas modelį.
Taip pat imitacija vadinamas dinaminio imitacinio modelio vykdymas bei jo rezultatas.
Imitaciniai modeliai plačiai taikomi aerodinaminiuose tyrimuose, kuriant lėktuvus, erdvėlaivius.
Išlavėjus matematiniam modeliavimui bei atsiradus pajėgiems kompiuteriams, imitaciją imta taikyti kitose sferose: hidrometeorologijoje, medicinoje, biologijoje, karinių konfliktų modeliavime. Imitaciniai metodai taikomi ir kuriant programas, žaidžiančias šachmatus ir kitus stalo žaidimus. Moksliniuose institutuose naudojant imitacinius modelius aprašomi galimi pasaulio raidos scenarijai.
Modeliavimas taupo resursus, padeda prognozuoti reiškinius ir procesus.
Matozinjosas

Istorija

Įkurtas 1867 m. Miesto teisės nuo 1984 m.
Litvos lobis

Litvos lobis – XX a. pabaigoje rastas lobis Vakarų Baltarusijoje, prie Litvos kaimo Molodečno rajone. Tai vienas didžiausių monetų ir daiktų lobis, kada nors rastas Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės teritorijoje, svarbi Baltarusijos nacionalinė vertybė.

Vytauto diržas

Lobio vertybė – prabangus paauksuotas sidabrinis Vytauto diržas (Пояс Вітаўта) – XIV a. pab. – XV a. pr. unikalus toreutikos (metalo dekoravimo technikos) paminklas. Litvos lobyje rastas diržas, kaip manoma, buvo Krymo valdovo Chadži-Girėjaus dovana sąjungininkui Vytautui Didžiajam. 2013 m. šis radinys buvo eksponuojamas Baltarusijos nacionaliniame muziejuje surengtoje parodoje „Скарбы Беларусi“ (liet. Baltarusijos lobiai).
Nacionalinio muziejaus sukurta ekspertų komisija su specialistais iš Rusijos muziejų nustatė, kad tai diržas, pagamintas Rytų Kryme, susidedantis iš sidabrinės sagties, sidabrinio antgalio ir 11 paauksuotų sidabrinių plokštelių, puoštų juodu metalų lydiniu. Diržas priklausė turtingų pirklių ar net kunigaikščių diržų kategorijai, panašūs diržai buvo žinomi Maskvos kunigaikščių lobynuose. Tikėtina, kad diržas čia pateko kartu su dovanomis Vytautui arba jo dvariškiams, kai pastarasis Minske priėmė totorius iš pietinio valstybės pasienio. Chadži-Girėjaus sūnus chanas Menglis vėliau yra minėjęs, kad jo tėvas buvo atvykęs į svečius pas Vytautą.

Suradimo aplinkybės

Viso lobio ir paties Vytauto diržo radimo aplinkybės išlikusios gana mįslingomis. Mokslininkų akiratyje jis atsidūrė ne iš karto, nes vos rastas jis ėjo per prekeivių ir kolekcionierių rankas. Baltarusijos spauda apie jį pradėjo rašyti 2004 m. Jau sekančiais metais buvo nesėkmingai bandoma šį artefaktą, įvertintą 80 tūkst. JAV dol., parduoti aukcione. Tačiau muziejinė ir valstybės vertybė negalėjo būti išvežta už Baltarusijos ribų.
Lobio radimo ir išgrobstymo aplinkybes, diržo radimo vietą aiškinosi baltarusių archeologai, apklausę vietos gyventojus ir atlikę archeologinius kasinėjimus. Prof. Valentinas Riabcevičius dar 1994 m. iš vieno kolekcininko buvo gavęs prašymą įvertinti jo turėtus lobio artefaktų fragmentus. Dėl vietos valdininkijoje klestinčios korupcijos vėliau pavyko Vytauto diržą įteisinti kaip privačią nuosavybę.
Litvoje kartu buvo rastas ir didžiulis Prahos grašių lobis, iš kurio 6168 monetų vėliau įsigijo Baltarusijos nacionalinio banko muziejus. Taip pat buvo aptikti ir „trūkstami diržo fragmentai“ – sidabrinės sąvaržos, kuriomis buvo sutvirtintos diržo plokštelės. Kaip tik tų sąvaržų nebuvo komplekte. Vietos apylinkių gyventojų tvirtinimu, lobyje buvo du diržai.
Deivoniškių koplyčia

Deivoniškių šaltinis

Deivoniškių kaimo kryžius ir stebuklingas šaltinis išgarsėjo XIX a. pradžioje, kai imta šnekėti apie stebuklingus išgijimus. Pasak legendos (iš knygelės „Deivoniškių kryžius“, išleistos 1897 m. spaustuvėje „Garso Amerikos lietuvių“), vietos gyventojas Jurgis Bendaravičius susapnavo sapną, kad pas žydą stovi skrynia su šventu paveikslu, kurį reikia išpirkti. Klausydamas sapno jis taip ir padarė: iš žydo išpirko Panelės Švenčiausiosios paveikslą, dauboje prie Sūduonios tilto pastatė kryžių, ant kurio pakabino tą paveikslą. Po to Bendaravičius tą kryžių dažnai lankė, atsinešdavo skanumynų ir viliodavo kaimo vaikus prie naujo kryžiaus pasimelsti ir apsiprausti arba atsigerti šalia esančiame šaltinėlyje. Motinos pamatė, kad anksčiau sirgę vaikai greitai pasveiko, todėl pradėjo čia vežti ir iš toliau sergančius vaikus ir suaugusius ligonius.
Šioje vietoje koplyčia pastatyta 1991 m. (arch. Laimanas Masilionis). Dabar per Sekmines čia aukojamos šv. Mišios, susirenka maldininkų iš aplinkinių vietovių ir iš toliau. Šio šaltinio vandens galima patogiai pasisemti iš šulinio.
Liublianos muzikos akademija

Liublianos muzikos akademija (slovėn. Akademija za glasbo v Ljubljani) - viena iš 3 aukštųjų meno mokyklų Liublianoje, Liublianos universiteto padalinys, vienintelė muzikos akademija Slovėnijoje. Liublianos muzikos akademija įkurta 1939 m. Jos pirmtakė - Liublianos muzikos konservatorija. Pirmasis rektorius - Julij Betetto.
Greta daugelio slovėnų kompozitorių, dirigentų ir muzikos pedagogų čia studijavo ir nemažai muzikų užsienio.
Remigijus Lapinskas (1944)

Biografija

1962 m. baigė Kauno 3-ąją vidurinę mokyklą. 1962–1967 m. studijavo Vilniaus universiteto (VU) Matematikos fakultete, 1970–1973 m. VU aspirantūroje. 1973 m. VU apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dab. daktaro) disertaciją.

Mokslinė veikla

R. Lapinsko mokslinio darbo kryptis – ribinės teoremos silpnai priklausomiems dydžiams.
Nuo 1967 m. dirba Vilniaus universiteto Matematikos ir informatikos fakultete (šiuo metu – Ekonometrinės analizės katedroje).
Žandarai (kavalerija)

Žandarai (kavaleristai) - viduramžiais tai buvo bajorai, tarnavę Prancūzijos karalių leibgvardijoje ar panašiuose kitų šalių daliniuose.
 1445 m. Prancūzijos karalius Karolis VII organizavo nuolatinę kariuomenę, kurią sudarė 15 ordonansinių kuopų (compagnies d’ordonnance). Kuopos taip vadintos, kadangi jos buvo įkurtos karaliaus įsakymu (ordonnance). Kiekvieną kuopą sudarė 100 sunkiai šarvuotų raitų bajorų, kurie vadinosi žandarai. Kiekvieną žandarą lydėjo 1 pažas (pranc. valet), 1 raitas ginklanešys, 3 raitieji lankininkai. Tokia žandaro vadovaujama grupė vadinosi ietis (lance fournie).
Prancūzijos pavyzdžiu pasekė kitos valstybės. Žodis žandaras ėmė keisti žodį riteris. Žandarais vadino visus sunkiuosius kavaleristus, nepriklausomai nuo to, ar jie bajorai, ar prasčiokai. Prancūzijos žandarai ilgai buvo laikomi geriausiais Vakarų Europos kavaleristais, jie įsijungdavo į kautynes lemiamu momentu. Liudviko XIV laikais nuo žandarų atskyrė juos lydėjusius lengvuosius raitelius. Žandarus suskirstė į kuopas, kuriose tarnavo tik bajorai ir kurios buvo rūmų gvardijos dalis. Kitose valstybėse žandarus, kai nuo jų atskyrė lengvuosius raitelius, ėmė vadinti
kirasirais. Tik Prancūzijoje iki revoliucijos ir Prūsijoje iki 1806 m. kai kuriuos sunkiosios kavalerijos pulkus vadino žandarais.

Pavadinimas

Žodis gendarme 'žandaras' kilo iš pranc. homme d'armes 'ginkluotas vyras', kurio daugiskaita yra gens d'armes. Šis pavadinimas vėliau sutrumpėjo iki gendarmes, o šio vienaskaita yra gendarme.
Joseph Gottfarstein

Biografija

Gimė 1903 m. Prienuose. Mokėsi Marijampolės ir Kauno hebrajų gimnazijose. Nuo 1916 m. mokėsi Vilijampolės ješivoje. 1923 m. Berlyne pradėjo studijuoti filosofiją. XX a. trečio dešimtmečio pabaigoje persikėlė gyventi į Paryžių. Dalyvavo Paryžiaus žydų ir anarchistų visuomeniniame gyvenime. Parašė įvairių darbų apie žydų kultūrą, kalbą ir literatūrą, vertė tekstus. Mirė 1980 m. Paryžiuje.
Kovo 20

Vardadieniai

Filomenas – Irma – Irmantas – Irmina – Irmgarda – Joakimas – Tautvilė – Žygimantas – Irmantė
Dūrupio akmuo

Dūrupio akmuo – Kelmės rajono savivaldybės saugomas geologinis gamtos paveldo objektas, esantis šalia Plytnyčios kaimo, Tytuvėnų apylinkių seniūnijoje. Riedulys įregistruotas Saugomų teritorijų kadastre 2010 m. gruodžio 30 d.
Akmuo nuorodomis nepažymėtas. Pasiekiamas iš kelio  2117  Paverpenis–Burbaičiai–Mockaičiai  Kybučiuose pasukus į šiaurę apie 0,4 km, lauko kelių sankirtoje pasukti į kairę, už 0,8 km privažiuoti Plytnyčios kaimo vienišą sodybą. Toliau apie 0,5 km eiti sunkiai pravažiuojamu keliuku, nusileidžiant miškingu slėniu iki raizgytų Šiaušės upelio kairiojo intako Durupio ir Šarkvedžio upelių santakos. Riedulys guli upelio vagoje. Vienas iš orientyrų, esantis apie 200 m nuo akmens – nedidelis betoninis vamzdis per Šarkvedį.
Padanijos vėliava

Padanijos vėliava – Padanijos (Italija) vėliava. Dažniausiai naudojamas variantas – „žalioji Alpių saulė“ balto lauko centre. Vėliavos proporcijos – 1:2.
„Žaliąją Alpių saulę“ sudaro šeši žali lapeliai, įbrėžti į žalią žiedą.
Padanijos „nepriklausomybės vėliavą“ 1996 m. rugsėjo 11 d. pasiūlė Italijos parlamento narys Roberto Maroni.
Andrius Tekorius

Andrius Tekorius – Kazimiero Simonavičiaus Universiteto prorektorius, buvęs žvalgybininkas, buvęs Lietuvos Respublikos valstybės saugumo departamento (VSD) generalinio direktoriaus pavaduotojas.

Biografija

Nuo 1993 m. kovo 12 d. VSD generalinio direktoriaus pavaduotojas. Buvo laikomas kandidatu į VSD vadovus (konservatorių „favoritu“). Ilgą laiką, vadovaujant Arvydui Pociui ir Povilui Malakauskui, jis buvo faktiškai nušalintas nuo svarbiausių sprendimų priėmimo.
SV Austria Salzburg

Istorija

Klubą įkūrė Zalcburgo „Austria“ klubo, kuris 2005 metais pervadintas į Zalcburgo „Red Bull“, gerbėjai. 2006 metais sėkmingai užregistruotas ankstesnio klubo vardas ir emblema. Klubo komanda 2006-2007 metų sezone pradėjo žaisti septintame Austrijos futbolo sistemos lygmenyje 2. Klasse Nord A, kur pirmame sezone laimėjo savo regiono čempionatą, antrame sezone tapo savo regiono 2. Klasse Nord čempionais ir pakilo į antrąją Landeslygą (2. Landesliga).
Borisas Gromovas

Biografija

Baigė elitinę Peterburgo Aleksandro Suvorovo kadetų mokyklą, Maskvos Michailo Frunzės karo akademiją, taip pat – Generalinio štabo akademiją.
Per Tarybinės armijos intervenciją į Afganistaną 1979–1989 m. tris kartus vadovavo tarybiniam ekspediciniam korpusui (1980–1982 m., 1985–1986 m., 1987–1989 m.), vadovavo armijos išvedimui iš Afganistano.
Buvo paskutinis tarybinės armijos žmogus, 1989 m. vasario 15 d. kirtęs TSRS ir Afganistano sieną per taip vadinamą „Draugystės tiltą“ ant Amu-Darijos upę. Už nuopelnus apdovanotas Tarybų Sąjungos didvyrio medaliu.
Po karo Afganistane tapo Tarybų Sąjungos komunistų partijos Centro Komiteto vicepirmininku. Vėliau tapo Rusijos pirmuoju Gynybos Ministerijos vadovu. 1994 m. išėjo į atsargą ir gretai tapo Vidaus reikalų ministerijos ministru. 1995 m. ir 2003 m. buvo išrinktas deputatu į Rusijos Valstybės Dūmą, nuo „Vieningoji Rusija“ partijos, bet mandato atsisakė. 2000 m. ir 2003 m. išrinktas Maskvos srities gubernatoriumi (2003 m. surinko 83 proc. balsų).
Jurgis Matulaitis

Biografija

Gimė ūkininkų šeimoje, buvo jauniausias, aštuntas vaikas šeimoje. Po trejų metų neteko motinos, o dešimtmetis liko visišku našlaičiu. 1879–1886 m. mokėsi Marijampolės gimnazijoje, bet mokslus turėjo nutraukti dėl prasidėjusios kaulų džiovos.
1889 m. įstojo į Kelcų gimnaziją, 1891 m. – į Kelcų kunigų seminariją. Šią panaikinus, 1893 m. buvo perkeltas į Varšuvos kunigų seminariją ir ją baigė 1895 m. Po to studijavo Peterburgo dvasinėje akademijoje, kur gavo aukso medalį ir magistro laipsnį.
1898 m. lapkričio 20 d. Peterburge įšventintas kunigu. Po metų pradėjo studijas Fribūro universitete. 1902 m. apgynė disertaciją, įgydamas teologijos daktaro laipsnį. Profesoriavo Kelcų kunigų seminarijoje, 1905–1907 m. Varšuvoje ėjo gimnazijos kapeliono pareigas, įsijungė į krikščionišką socialinę veiklą. 1907–1911 m. dėstė sociologiją Peterburgo dvasinėje akademijoje.
Gana sudėtingomis slaptumo sąlygomis 1909 m. rugpjūčio 29 d., Varšuvoje vyskupo Kazimiero Rūškio privačioje koplyčioje Jurgis Matulaitis, paskutinio marijonų vienuolio Vincento Senkaus akivaizdoje, davė marijono įžadus. Mirus V. Senkui tapo marijonų vienuolyno generolu, prie naujų laikų reikalavimų priderino jos įstatus. Fribūre įkūrė slaptą marijonų noviciatą ir 1911–1914 m. jam vadovavo. 1914–1918 m. gyveno Varšuvoje. 1918 m. gruodžio 1 d. Kaune konsekruotas vyskupu ir paskirtas valdyti Vilniaus vyskupiją. 1925 m. atsisakė pareigų, popiežiaus Pijaus XI paskirtas arkivyskupu bei Lietuvos Apaštališkuoju Vizitatoriumi.
1918 m. spalio 15 d. įkūrė Švč. M. Marijos Nekaltojo Prasidėjimo Vargdienių seserų vienuoliją Lietuvoje, Marijampolėje.
1927 m. sausio 27 d. mirė Kaune, ligoninėje po nesėkmingos apendicito operacijos. 1927 m. sausio 29 d. palaidotas Kauno arkikatedros kriptoje.
1934 m. arkivyskupo kūnas iškilmingai perkeltas į Marijampolės bazilikos koplyčią.
Rugėnai

Istorija

Rašytiniuose šaltiniuose Rugėnai minimi nuo 1597 m. Iki 1954 m. buvo Rugėnų apylinkės centras. Veikė pradinė mokykla (1920–1980 m.).

Aplinkinės gyvenvietės

Jakšiai – 2 km
Vainikoniai – 2 km
Būdai – 3 km
Kaip aš susipažinau su jūsų mama

Siužetas

Prieš 25 metus, 2005-taisiais, dar būdamas jaunas, Tedas (Josh Radnor) eina į pasimatymą su jauna reportere – Robin (Cobie Smulders). Bet po pirmojo pasimatymo nesusilaikęs pasako, kad ją myli, ir tai ir nulemia jų, kaip poros, santykių nutrūkimą.
Po to, kai Tedas surengia tris vakarėlius vien tam, kad pamatytų Robin, ši prisijungia prie Tedo draugų rato, kurį sudaro: bejausmis mergišius Barnis (Neil Patrick Harris), teisę studijuojantis Maršalas (Jason Segel) ir Maršalo sužadėtinė, darželio auklėtoja – Lilė (Alyson Hannigan)
Įžanginės serijos gale sužinoma, jog Robin iš tikrųjų nėra būsima Tedo vaikų motina ir yra pavadinama „teta Robin“ (bet tai nereiškia, kad Tedo žmona yra Robin giminaitė. Šis pasakymas yra vartojamas tik norint pabrėžti žmogaus svarbą.) Taigi Tedo žmonos asmenybė lieka neatskleista.
Helsinkio universiteto biblioteka

Helsinkio universiteto biblioteka (suom. Helsingin Yliopiston Kirjasto) – Suomijos nacionalinė biblioteka, didžiausia Suomijos biblioteka.

Istorija

Helsinkio universiteto biblioteka įkurta 1640 m. kartu su Karališkąja Turku akademija (dab. Helsinkio universitetas). 1827 m. biblioteka, turėjusi apie 40 000 tomų, sudegė per Turku miesto gaisrą, išliko apie 800 tomų. 1828 m. kartu su akademija perkelta į Helsinkį.

Fondai

Helsinkio universiteto biblioteka turi 2,8 mln. t. knygų, periodinių leidinių, žemėlapių, rankraščių, papirusų, muzikos spaudinių, plakatų, 601 800 mikrofilmų (2004 m.)
Bibliotekoje saugoma 1905–1918 m. išleistų lietuviškų knygų, taip pat yra Vilniaus universiteto bibliotekos knygų, perduotų 1832 m. uždarius Vilniaus universitetą.
Echidna aukštyn

„Echidna aukštyn“ – kintantis muzikanto ir rašytojo Ramūno Jaro muzikinis projektas, suformavęs kultinių gerbėjų ratą („cult following“). Nuo 2010 m. R. Jaras „Echidną aukštyn“ vadina viena iš savo kuriamos muzikos koncepcijų, išreiškiančią ne avangardinį, pop, rap ir rock stilių. Geriausiomis „Echidna aukštyn“ dainomis laikomos „Tomas!“ ir „Nida!“

Istorija

Koncepciją R. Jaras pirmą kartą subūrė 1990 metais. Greičiausiai grupės genezės vieta buvo „Pegaso“ kavinė Kauno centre. Tais metais buvo sukurtos niekur neskelbtos dainos „Viešpatis Songaila“, „Aš motociklą pirkau“ ir kitos. „Echidna aukštyn“ repetavo Kauno 28-osios vidurinės mokyklos (dab. „Atžalyno“) salėje, „Atgajos“ patalpose ir LMTA Kauno fakultete.
Pirmasis repo stiliaus kūrinys „Jisai iškrito“ nuskambėjo Lietuvos radijo laidoje „Top 10“ 1991 metais.
R. Jaras „Echidnoje aukštyn“ kūrė įvairiais stiliais, nuo roko, džiazo iki avangardo. Nuo 1996 m. „Echidna aukštyn“ atlieka, įkūrėjo žodžiais sakant, tik „suprantamą“ muziką, t. y., muziką su ritmu ir melodija. Nuo 1996 m. eksperimentinę, new age ir noise stilių muziką autorius ėmė kurti savo koncepcijai ENDICHE VIS.SAT.

Autorystė

Tik daina „Žalgieris“ priklauso Konstantino Kružiko plunksnai. Kiti kūriniai sukurti Ramūno Jaro.

Koncertai

Pirmą kartą ansamblis koncertavo 1993 m. vasarą, Kaune. Tai buvo penkių koncertų ciklas, kurie vyko geležinkelio stotyje, ant kelto, inkaruojamo Nemuno viduryje, Laisvės alėjoje prie Muzikinio teatro, prie Soboro bei Menininkų namuose.
1995 metais „Echidna aukštyn“ grojo „Lango“ klube Vilniuje, „Trabi“ bare Panevėžyje ir „Kurpių“ bare Klaipėdoje.
2007 m. balandžio 14 grupė grojo Vilniaus „Gyvas DIY“ klube, renginyje PERINEUM NOISE FEST.
2007 m. spalio mėn. grupė grojo „Antipop's“ festivalyje Kaune.
Čia pateiktas neišsamus koncertų sąrašas. Šiuo metu Ramūnas Jaras kaip „Echidna aukštyn“ koncertuoja retai.
Marka

Marka (frankų kalba marka 'pasienis') - Karolio Didžiojo įkurtos imperijos pasienio provincija, teritorija, kuri labai svarbi kariniu požiūriu, kadangi jai tenka kariauti su karingais kaimynais, atremti jų smūgius. Markos turėdavo daug įtvirtinimų ir karinių pajėgų. Markos paprastai būdavo didesnės už analogiškas valdas karalystės gilumoje. Jas valdę markgrafai turėdavo daugiau valdžios negu grafai, valdę panašias vidines valdas.
Karolingų dinastijos laikais ši sąvoka paplito Europoje. Markomis ėmė vadinti panašias teritorijas, net jei jos niekada nebuvo Karolingų valstybės marka. Tokias netikras markas valdantys aristokratai dažnai buvo vadinami markizais.
Marka skirasi nuo buferinės zonos, nes buferinė zona paprastai būna neutrali, demilitarizuota, tuo tarpu marka būna labai įtvirtinta ir priklausoma nuo pagrindinės valstybės.

Etimologija

Frankų žodis marka kilęs iš protogermaniško marko, o šis - iš proindoeuropietiškos šaknies *mereg- 'kraštas, pakraštys, riba'. Iš šios šaknies kilę žodžiai: armėn. marz 'pasienis, kraštas', lot. margo 'pakraštys, riba', sen. air. mruig 'pasienio kraštas', pers. marz 'pasienis, kraštas', normanų mörk 'pasienio kraštas, miškas' ir net angl. mark 'žymė, ženklas'. Atrodo, kad sen. angl. mark reiškė 'pasienis, riba; sienos ženklas', o vėliau ėmė reikšti 'bet koks ženklas'. Anglų kalboje marka vadinama march, ir šis žodis yra skolinys iš pranc. marche, o šis - kilęs iš frankų kalbos žodžio marka.

Rytinės markos

Ypač daug markų Europoje X a. buvo pristeigta rytinėje Frankų karalystės dalyje, ten, kur dabar yra Vokietijos rytinė dalis (Meklenburgas, Brandenburgas, Saksonija, Tiuringija), Austrija. Visos jos atsirado užkariavus vietines germanų ir slavų gentis.
X a. atsirado didelės markos, tokios kaip Bilungo marka šiaurėje bei Gero marka į pietus nuo jos. Gero markai suskilus susiformavo daug naujų markų, tokių kaip Merseburgo marka, Meiseno marka, Lužicos marka, Ceico marka, Šiaurės marka.
Austrija atsirado iš markos, kuri vadinta Rytų marka (Ostmark).

Ispanų marka ir Katalonija

Karolio Didžiojo sūnus Liudvikas (Louis) 801 m. iš maurų emyro atkariavo Barseloną ir įkūrė valdą, kuri tapo Ispanų marka (Marca Hispanica). Marką valdė Barselonos markgrafas, kuriam buvo pavaldžios mažesnės teritorijos (pilis ir aplinkinė teritorija, kiek per dieną apjoji arkliu), valdomos kaštelionų (lot. castellan), kurie buvo Barselonos markgrafo vasalai. Ispanų marka buvo nusėta kaštelionijomis. Visas kraštas vėliau buvo pavadintas Catalunya (Katalonija). IX a. Ispanų markoje atsirado Cerdanya, Girona ir Urgell grafystės, kurias kaip apanažą suteikdavo Barselonas markgrafai.
897 m. Barselonos markgrafystė buvo paskelbta paveldima (nuo 802 m. markgrafai buvo skiriami). 985 m. markgrafas Borelas II (Borrell II) paskelbė esąs nepriklausomas markgrafas.

Danų marka

Šiuolaikinės Danijos pavadinimas (dan. Danmark; angl. Denmark) rodo, kad Danija kažkada buvo marka (Danų marka).
Aša

Istorija

Gyvenvietė įkurta 1898 m., statant ketaus liejyklą. 1933 m. Ašai suteiktas miesto statusas.