google/wiki40b huggingface dataset:
Optinė elektronika

Optinė elektronika – elektroninių prietaisų, kurie aptinka ir kontroliuoja šviesą, tyrimas ir taikymas. Šviesa šiame kontekste dažnai apima ir kitas nematomo spinduliavimo formas, pvz., be matomos šviesos gali būti gama spinduliai, Rentgeno spinduliai, ultravioletiniai ir infraraudonieji spinduliai.
Elektooptika dažnai yra klaidingai naudojama kaip sinonimas, nors tai yra atskira fizikos šaka, kuri sprendžia visas sąveikas tarp šviesos ir elektrinio lauko.
Optinė elektronika yra paremta šviesos kvantinės mechanikos reiškiniais ant elektroninių prietaisų, labiausiai puslaidininkių, taip pat dažnai esant elektriniams laukams.
Norfolkas

Istorija

Norfolko vakarinėse kalvose randamos neolito stovyklavietės, nes ten buvo lengviau gauti titnago. Britų gentis icenai apgyvendino grafystę I a. pr. m. e. – I a. Jie sukilo prieš romėnus 47 m. ir vėl 60 m. vadovaujant Baudikai. Sutriuškinus antrą sukilimą romėnai užėmė Norfolką. Jiems valdant nutiesti keliai, pastatyti uostai ir regione paplito žemės ūkis.
Dėl rytinės pakrantės Norfolkui grėsė invazija iš Skandinavijos ir Šiaurės Europos, tad buvo pastatytos tvirtovės apsiginti nuo anglų ir saksų. V a. anglai užėmė regioną, o rytinėje Anglijoje buvo susiformavę du pagrindiniai regionai – Norfolkas ir Safolkas. Pirmasis reiškė „šiauriečius“ (north folk), o antrasis – „pietiečius“ (south folk). Norfolkas ir gretimos sritys tapo Rytų Anglijos karalystės dalimi, kuri susijungė su Mersija, o vėliau Veseksu. Anglų įtaką rodo daugybė torp“, „ton“ and „ham“ miestų pavadinimuose. IX a. sritį užpuolė vikingai, kurie nužudė karalių Edvardą Kankinį. Prieš Normanų užkariavimus dykynės rytinėje grafystės dalyje buvo paverstos dirbama žeme ir išaugo gyvenvietės. Migracija į Rytų Angliją tikriausiai buvo didelė, nes pagal Teismo Dienos knygą tai buvo viena iš tankiausiai apgyvendintų Britų salų sričių.
Viduramžiais Norfolke išsivystė žemės ūkis ir vilnos pramonė. Ekonomika patyrė nuosmukį prasidėjus Juodajai mirčiai, o gyventojų skaičius 1349 m. sumažėjo taip smarkiai, kad tik dabar jis yra beveik toks pat, koks buvo tada. XVI a. Noridžas buvo antras pagal dydį miestas Anglijoje, bet 1665 m. maras nužudė trečdalį miesto gyventojų. Per Anglijos pilietinį karą Norfolkas palaikė parlamentą. Grafystės ekonomika nusmuko, o per pramonės revoliuciją išsivystė tik Noridžas.
XX a. Norfolke vystėsi aviacija. Pirmi pakilimo takai pastatyti per Pirmąjį Pasaulinį karą, o per Antrąjį Pasaulinį karą buvo didelė plėtra, kai didėjo Karališkos Oro Pajėgos ir atvyko Amerikos Aštuntosios Oro Pajėgos, veikusios daugelyje Norfolko oro uostų. Tuo metu suintensyvėjo žemės ūkis ir toks išliko, kai atsirado javų ir rapsų laukai. Norfolko žemumos labai pažeidžiamos iš jūros, pastarasis didelis įvykis buvo jūros potvynis 1953 m.
Jonas Galvydis-Bykauskas

Biografija

1884 m. baigė vidurinę miškininkų mokyklą Lisiny, paskirtas girininko padėjėju Naugarde. 1885 m. įstojo savanoriu į Rusijos imperijos kariuomenės 86 pėstininkų pulką, pasiųstas į Peterburgo junkerių mokyklą, kurią baigė 1886 m. Už pažangumą moksle apdovanotas Dimitrijaus A. Miliutino premija. Tarnavo 87 pėstininkų ir 18 Sibiro šaulių pulkuose. Dalyvavo Japonijos-Rusijos kare. 1909 m. baigė Orenburgo karininkų mokyklą. Dalyvavo Pirmajame pasauliniame kare, nuo 1915 m. lapkričio pulko vadas, pulkininkas. 1916 m. rusų ir vokiečių kautynėse Lenkijoje prie Lodzės buvo sužeistas, pateko vokiečiams į nelaisvę.
1918 m. rudenį grįžo į Lietuvą. Nuo 1918 m. lapkričio mėn. Lietuvos kariuomenės savanoris. Nuo 1918 m. lapkričio 23 d. Pirmojo pėstininkų pulko vadas, bolševikams veržiantis į Lietuvą, 1918 m. gruodžio 30 d. paskirtas Vilniaus srities gynimo viršininku. Parengė Lietuvos kariuomenės formavimo projektą.
Nuo 1919 m. sausio 1 d. Karo mokyklos viršininkas. Jam vadovaujant 1919 m. liepos 6 d. išleista pirmoji 96 karininkų, gruodžio 16 d. – antroji 224 karininkų laida. 1919 m. rugpjūčio 29 d. paskirtas Kauno įgulos viršininku. Nuo 1919 m. spalio mėn. generolas leitenantas, vienas pirmųjų Lietuvos Respublikos kariuomenės generolų. Nuo 1920 m. sausio mėn. 3-osios brigados vadas. 1920 m. balandžio 9 d. – liepos 7 d. laikinai ėjo Vyriausiojo kariuomenės vado pareigas, nuo 1920 m. spalio 23 d. iki 1921 m. vasario 1 d. laikinai ėjo 3-osios pėstininkų divizijos vado pareigas. 1920 m. dalyvavo kovose su Lenkijos kariuomenės L. Želigovskio rinktine. 
1920 m. liepos 7 d. – 1922 m. gruodžio 18 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas VI (Utenos) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos ūkininkų sąjungos frakcijai, įėjusiai į Lietuvos krikščionių demokratų partijos bloką. 
1921–1926 m. Karo mokyklos viršininkas, nuo 1922 m. kovo 8 d. Karo mokyklos ir Kauno įgulos viršininkas, daug nuveikė rengdamas Lietuvos karininkus. 1926 m. rugpjūčio mėn. generolas. Nuo 1926 m. rugpjūčio 21 d. atsargos, dimisijos karininkas, Lietuvos krikščionių demokratų partijos, Katalikų veikimo centro ir Lietuvos ūkininkų kooperatyvų sąjungos veikėjas. Karybos teorijos klausimais rašė žurnale „Mūsų žinynas“, 1939 m. publikavo knygą „Komunizmas Ispanijoje“.
Sovietams okupavus Lietuvą, 1940 m. rugsėjo 21 d. NKVD suimtas, kalintas Kauno sunkiųjų darbų kalėjime. 1941 m. per Birželio sukilimą iš kalėjimo išvaduotas. Palaidotas Raudondvaryje.
Mažoji ožiažolė

Ekologija

Auga sausose pievose, dirvonuose, palaukėse, pamiškėse, miškuose, miško aikštelėse, žolėtuose šlaituose, pylimuose, pakelėse, bergždynuose. Dažniausiai įsikuria nedrėgnuose, lengvuose, gerai įšylančiuose dirvožemiuose. Iš to, kad augalas apaugęs plaukeliais, lapų paviršius mažas, sprendžiama apie jo kserofiliškumą, prisitaikymą prie sausros.
Mažoji ožiažolė yra siauradryžio marguolio (Zygaena minos) lervų maisto šaltinis. Žiedus lanko bitės.

Biologija

Tai daugiametis, iki 60 cm aukščio, šiek tiek kvepiantis žolinis augalas. Turi šakotą liemeninę šaknį. Stiebas status, apvalus, briaunotas, smulkiai vagotas. Lapų nedaug, ypač ant stiebo, keli didesni išauga arti stiebo pagrindo. Beveik visi lapai prie pamato būna neporomis plunksniški, o viršutiniai – smulkūs. Prie pamato sudėtiniai, ilgakočiai lapai su kiaušiniškais, stambiai dantytais lapeliais, savotiškos formos. Stiebo lapai plunksniškai suskaldyti labai siauromis skiltelėmis. Lapų makštys nedidelės ir neplačios. Šios rūšies įvairios formos būna pamatiniai lapai, jie gali būti ir smulkiai suskaldyti.
Žiedynas – 5-8 cm skersmens skėtis, kuriame yra 6-12 skėtukų. Vainiklapiai penki, iki 1 mm ilgio. Vainikėlis 5 mm skersmens, baltos spalvos. Kuokeliai penki. Nei skraistės, nei skraistelės žiedynai neturi.
Pražysta birželio mėnesį ir žydi per visą vasarą. Vaisius – 2-2,5 mm ilgio skeltavaisis iš dviejų kiaušiniškų rudų ar gelsvų vaisiukų. Augalas diploidinis, 2n = 40.

Naudojimas

Kaip vaistažolę reikia vartoti atsargiai, nes jos žaliavoje yra furokumarinų ir gali sukelti fotodermatozes. Šaknis turi eterinio aliejaus, kuris naudojamas kaip gardiklis, pimpilino ir kt. Lapai turi diuretiko, prakaitą skatinančių, malšinančių uždegimus, skrandžio sutrikimus savybių. Jauni lapai tinkami vartoti maistui. Sėklas galima vartoti nuo vidurių pūtimo.
Čiken Rokas

Čiken Rokas (angl. Chicken Rock 'Vištos uola'; men. Carrick ny Kirkey) – piečiausia sala (Airijos jūra), pavaldi Meno salai ir priklausanti Rushen parapijai.
Čiken Rokas yra piečiau Kaf of Meno (Calf of Man) salos, už 4,5 km nuo Speniš Hedo (Spanish Head) kyšulio Meno saloje.
0,1 ha ploto saloje stovi 44 m aukščio švyturys, kurį suprojektavo inžinieriai David Stevenson ir Thomas Stevenson po to, kai paaiškėjo, kad švyturio Calf of Man saloje nepakanka laivams perspėti. Šio granitinio švyturio statybos buvo baigtos 1874 m. gruodį, švyturys oficialiai uždegtas 1875 m. sausio 1 d.
1960 m. gruodžio 23 d. švyturio vidus labai nukentėjo nuo gaisro. 1961 m. švyturys buvo automatizuotas. Švyturys priklauso organizacijai Northern Lighthouse Board.
FK Dostyk Almaty

Istorija

1993 m. pasitraukė iš pirmenybių, o 1994 m. pradžioje pasitraukė iš visų varžybų.
Endometriozė

Endometriozė – tai liga, kurios metu į gimdos gleivinę panašus audinys veša už gimdos ertmės ribų pvz.: kiaušidėse, kiaušintakiuose, pilvaplėvėje, užgimdinėje įduboje, gimdos sienelėje. Tai gana dažna patologija, endometrioze serga 5 – 10% vaisingo amžiaus moterų.

Etiologija

Pagrindiniai rizikos veiksniai: paveldimumas, lytinio ciklo sutrikimai, kurių metu pasireiškia hiperestrogenemija, nutukimas.
Rugsėjis

Astronomija

Saulė rugsėjį pereina per Liūto (rugpjūčio 10 – rugsėjo 15) ir Mergelės (rugsėjo 16 – spalio 30) žvaigždynus.
Aleksander Tammert

Biografija

Aleksander Tammert labiau žinomas tapo po 2004 m. Atėnų olimpiados, kuomet sportininkas liko ketvirtas, bet paaiškėjus jog nugalėtojas Robertas Fazekašas vartojo negalimus preparatus, Tamertas pelnė bronzos medalį Estijos rinktinei. 2006 m. Europos čempionate pelnė bronzos medalį.
Haisynas

Istorija

Nuo XVI a. minima Halščynos vietovė apie Sobą, o pati gyvenvietė minima nuo XVII a. Karalius Augustas III Haisynui 1744 m. suteikė Magdeburgo teises.
Paterno

Istorija

Paternas apgyvendintas 3500 m. pr. m. e. Tai tikriausiai sikanų gyvenvietė, nors miestas yra sikelų teritorijoje. Iš pradžių miestas vadinosi Inessa, o dabartinis pavadinimas atsirado iš graikų Paeter Aitnaion („Etniečių tvirtovė“). Anksčiau į šiaurės vakarus buvo Hybla Mayor ar Galeatis miestas.
Paternas buvo vidutinės reikšmės miestas graikų ir romėnų laikais, o VII-X a. vos neišnyko. Arabai, užkariavę Siciliją, jį vadino Batarnù. Normanai apie 1040 m. perkrikštijo jį Paternionis. Miestas suklestėjo. Frydrichas III čia liepė sukurti Camera Reginale, vestuvinę dovaną karalienei Eleonorai Anžu. Paternas klestėjo iki XV a., kai tapo feodu ir pamažu nusmuko.
Anksčiau miesto apylinkes niokojo maliarija dėl Katanijos lygumos pelkių, bet jos buvo nusausintos ir vėliau apstatytos kvartalais.
Algimantas Antanas Naujokaitis

Biografija

1965 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą, įgijo lituanisto specialybę.
1949–1956 m. – Šakių apskrities laikraščio „Tikruoju keliu“, nuo 1956 m. – Šeduvos rajono laikraščio „Spalio vėliava“, nuo 1959 m. Radviliškio rajono laikraščio „Raudonoji žvaigždė“ redakcijų literatūrinis darbuotojas, skyriaus vedėjas. Nuo 1965 m. „Valstiečių laikraščio“ korespondentas, skyriaus vedėjas, 1992–1996 m. – vyriausiojo redaktoriaus pavaduotojas. Nuo 1996 m. Čikagoje leidžiamo „Draugo“ korespondentas Lietuvoje.
Rašė kaimo, žemės ūkio temomis. 1987–1993 m. kalendorių „Kaimo metai“ sudarytojas.
ŽENIA

Žurnalisto Entuziasto Nepriklausomo Informatoriaus Apdovanojimas (ŽENIA) – apdovanojimas, Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos dienos progą skiriamas labiausiai per metus pasižymėjusiems Klaipėdos miesto žurnalistams. „ŽENIA" apdovanojimai teikiami nuo 2001 m.
CR Caála

Istorija

Įkurtas 1944 m. Kaalos mieste.
Namų rungtynes žaidžia Estádio Mártires da Canhala stadione.
Užežerė

Istorija

1950–1957 m. buvo Užežerės apylinkės centras.
Valdemaras Sarapinas

Veikla

1985-1989 m. Valdemaras Sarapinas buvo Studentų statybos grupės valdybos pirmininko pavaduotojas, Vilniaus savivaldybės Švietimo ir mokslo departamento direktoriaus pavaduotojas (1989-1992 m.), po to „Lietuvos birža“ skyriaus viršininkas (1992-1993 m.), „Adidas“ kompanijos verslo atstovas Lietuvoje (1993-1994 m.).
Nuo 1994 m. Valdemaras Sarapinas pradėjo dirbti valstybės tarnyboje. Iki 1996 m. buvo Krašto apsaugos ministerijos sekretorius, 1996–1999 m. LR gynybos atašė JAV, vėliau – ir Kanadoje (1997-1999 m.).
1999-2000 m. paskirtas Civilinės saugos departamento prie Krašto apsaugos ministerijos direktoriaus pavaduotoju, vėliau – Lietuvos Respublikos krašto apsaugos viceministru (2000–2002 m.), Krašto apsaugos ministerijos valstybės sekretoriumi (2002–2006 m.).
2006 m. rugsėjo mėn. – 2009 m. sausio mėn. Valdemaras Sarapinas ėjo Vyriausybės kanclerio pareigas. 2007 m. žurnalo „Veidas“ organizuojamuose rinkimuose V. Sarapinas buvo išrinktas „Metų valstybės tarnautoju“.
Premjeru tapus A. Kubiliui, V. Sarapinas pasitraukė iš Vyriausybės kanclerio pareigų, dirbo URM vyr. patarėju (koordinavo pagalbos Afganistanui klausimus).
2010 m. rugpjūčio mėn. - 2014 m. liepos mėn. – Lietuvos Generalinis konsulas Niujorke.
Po Prezidento rinkimų atnaujindama savo komandą, 2014 m. liepos 24 d. Dalia Grybauskaitė paskyrė V.Sarapiną vyriausiuoju patarėju bei Valstybės gynimo tarybos sekretoriumi.
Nuo 2016 m. rugpjūčio 23 d. V.Sarapinas - Lietuvos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Suomijoje.

Apdovanojimai

Ordinas „Už nuopelnus Lietuvai“ Komandoro kryžius, 2003 m. vasario 19 d., 2064.
Šakynos Šv. arkangelo Mykolo bažnyčia

Istorija

Pirmoji bažnyčia pastatyta iki 1636 m. Antrąją 1680 m. pastatė M. Bergas. Jai dovanotas valakas žemės. Iš Šakynos seniūnijos klebonas gaudavo pinigų ir pyliavą.
1789–1790 m. pastatyta dabartinė bažnyčia. Statybą vykdė ir rūpinosi savamoksliai Livonijos garbės kanauninkas klebonas J. Varanavičius (žmonių vadintas Varnu) ir valstietis Žvirblis. Jie pasistatė plytinę, degė plytas, rinko laukuose akmenis ir vadovavo bažnyčios statybai. Šakynos seniūnija 1797 m. dovanota grafui Lotrekui, kuris atsisakė šelpti kleboną ir apie 1815 m. atėmė valaką žemės. Teismo sprendimu 1816 m. žemė grąžinta, Šakynos savininkas įpareigotas remontuoti bažnyčią. 1822 m. bažnyčia remontuota, nuardytas stogas. Jį uždengti policija grafą priversti nepajėgė. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. Po Antrojo pasaulinio karo bažnyčios bokštas perstatytas.

Architektūra

Bažnyčia santūrių, masyvių liaudies architektūros nebūdingų Lietuvai formų, tinkuoto akmenų mūro, stačiakampio plano, vienabokštė, su trisiene apside. Vienanavė. Šventoriaus tvora akmenų mūro. Žmonių pasakojimuose bažnyčios kreivumas aiškinamas, tuo kad statė savamoksliai statybininkai Varna ir Žvirblis.
Skorpionas (žvaigždynas)

Zodiako ženklas

8-asis Zodiako ženklas.
Moncef Marzouki

Išsilavinimas ir ankstyvoji veikla, susijusi su žmogaus teisėmis

Marzouki gimė Grombalijoje, Tunise. Jis studijavo medcinią Strasbūro Universitete Prancūzijoje. 1979 m. grįžęs į Tunisą, Marzouki įsteigė centrą medicinos bendruomenei Suse bei Afrikos tinklą smurto prieš vaikus prevencijai, taip pat prisijungė prie Tuniso Lygos už Žmogaus Teises. Jaunystėje Marzouki buvo nukeliavęs į Indiją, kad išstudijuotų Mohando Gandžio taikų pasipriešinimą.

Žmogaus teisės/Politiko karjera

Kai 1991 m. vyriausybė žiauriai suvaržė Islamistų Enahdų Judėjimą, Marzouki stojo prieš Tuniso Prezidentą Ben Ali šaukdamas jam, kad laikytųsi įstatymo. 1993 m. Marzouki buvo vienas Sąžinės Kalinių Gynybos Nacionalinio Komiteto įkūrėjų, tačiau jis atsistatydino po to, kai Komitetas buvo užimtas vakstybės rėmėjų. Keletą kartų Marzouki buvo suimtas dėl neteisingų žinių propaganda bei bendradarbiavimo su uždraustomis Islamistų grupėmis. Vėliau jis įkūrė Nacionalinį Laisvių Komitetą. Marzouki tapo Arabų Žmogaus Teisių Komisijos prezidentu, o nuo 2011 m. sausio 17 d. tęsė kaip Vykdomosios Valdybos narys.
2001 m. jis įkūrė Respublikos Kongresą. Kongresas buvo uždraustas 2002 m., tačiau Marzouki persikėlė į Pancūziją ir tęsė darbą.
Dėl prezidento Zinas Al Abidinas Ben Ali išvykimo iš Tuniso ir Tuniso revoliucijos, Marzouki pranešę grįžtantis atgal į Tunisą ir kad nori bolotiruotis į prezidentus.

Tuniso Respublikos Prezidentas

2012 m. gruodio 12 d. Tuniso Steigiamasis Susirinkimas, institucija, išrinkta vadovauti šaliai ir rašyti naująją konstituciją, išrinko Marzouki kaip laikiną Tuniso Respublikos Prezidentą (155 balsai už, 3 – prieš, 42 – tušti biuleteniai).
Gruodžio 14 d., praėjus vienai dienai po Marzouki įžengimo į sostą, jis paskyrė Hamadi Jebali iš Islamistų Enahda Judėjimo Ministru Pirmininku.
Runikiai

Aplinkinės gyvenvietės

Gužai (Biržai) – 0,7 km
Kukuliai – 1,2 km
Velykionys – 2 km
Nemunėlio Radviliškis – 8 km
Kuldūnai – 1,8 km
Spingučiai – 2,9 km
Mažoji Panemunė – 2,6 km
BIRŽAI – 20 km
Melėnai (Biržai) – 0,7 km
Svidžiai – 1,5 km
Čigonų vėliava

Čigonų vėliava – čigonų etnoso vėliava: dvispalvė iš dviejų horizontalių vienodo pločio juostų – viršutinė žydra, apatinė – žalia. Vėliavos centre – raudonas ratas su šešiolika stipinų (čakra).

Istorija

Vėliavą patvirtino 1971 m. Londone (D. Britanija) vykęs Pirmasis pasaulinis čigonų suvažiavimas, kurį organizavo Tarptautinis čigonų komitetas. Buvo paimta 1933 m. vykusios konferencijos vėliava, tik dabar papuošta čakra.
Mileičicės valsčius

Istorija

Nuo V a. pr. m. e. iki X a. šiose vietovėse gyveno lietuviams artima baltų gentis - jotvingiai. XIII a.-XIV a. šias žemes užėmė Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė. Nuo XIII a.-XIV a. iki 1513 m. priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai, nuo 1513 m. iki 1569 m. Liublino unijos Palenkės vaivadijai. Po unijos rytinė valsčiaus dalis ir toliau priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Bresto vaivadijai iki 1795 metų, o vakarinė dalis 1569-1795 m. buvo Abiejų Tautų Respublikos Mažosios Lenkijos provincijos Palenkės vaivadijos valdose. Rytinė valsčiaus dalis 1795-1796 m. priklausė Rusijos imperijos Slanimo gubernijai, 1796-1801 m. Lietuvos gubernijai ir nuo 1801 m. iki 1914 m. priklausė Gardino gubernijai. Vakarinė valsčiaus dalis 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. 1807-1842 m. priklausė Rusijos imperijos, Balstogės sričiai, 1842-1914 m. Gardino gubernijai. Nuo 1914 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai. 1919-1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. 1939-1941 m. priklausė Tarybų Sąjungos, Baltarusijos TSR, Bresto srities, Semiatičės rajonui. 1941-1944 m. priklausė Trečiojo reicho, Balstogės sričiai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945-1999 m. priklausė Balstogės vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Bielkai, Borovikai, Chankai, Choroščevas, Choroščevo Kolonija, Golubovščizna, Grabarka, Jaltuščikai, Klimkovičė, Košciukovičė, Levošė, Lubiejkai, Miedviežikai, Mikuličė, Mileičicė, Novosiulkai, Osinkai, Pokanevas, Pokanevo Kolonija, Rogačė, Sobiatinas ir Valkai.
Lerna

Lerna (gr. Λέρνη) – senovės gyvenvietė Graikijoje, Peloponeso pusiasalio rytinėje pakrantėje, Argolidės nomas, netoli Argo miesto.

Istorija

Pasak graikų mitų, čia buvusi Lernos hidros, kurią užmušė Heraklis, buveinė; ji saugojusi įėjimą į požeminį pasaulį. 1952–1958 m. Lerną tyrinėjo JAV archeologas Džonas L. Kaskis. Nustatyta, kad Lernoje su pertrauka gyventa nuo 5 tūkstantmečio pr. m. e. iki XIII a. pr. m. e. vidurio; 2500–2200 m. pr. m. e. Lerna klestėjo. Išliko vienas didžiausių Graikijos ikiistorinių pilkapių.
3 tūkstantmečio pr. m. e. pirmoje pusėje Lerna buvo įtvirtinta. Rasta ankstyvojo ir vidurinio bronzos amžiaus dviaukščių pastatų, ankstyvajai Egėjo civilizacijai būdingų gynybinių sienų su U raidės formos bokštais; vienas garsiausių šio laikotarpio išlikusių paminklų – vad. „Čerpių namas“, taip pavadintas dėl daugybės rastų, manoma, seniausių žinomų čerpių duženų. Vėliau Lerna buvo sugriauta ir apleista. Vėl apgyventa 1800 m. pr. m. e. Apie 1250 m. pr. m. e. iš Lernos gyventojai pasitraukė.
Lerna – archeologinis parkas. Senovėje čia buvo ežeras ir gausu šaltinių. Ežerą nuo jūros skyrė kopos, vėliau jis virto pelke ir vietovė tapo maliarijos šaltiniu; XIX a. ji numelioruota.
Pusė klasikinio triatlono

Pusė klasikinio triatlono (angl. Ironman 70.3) – perpus trumpesnė rungtis nei klasikinis triatlonas, kurią sudaro 1,9 km plaukimas, 90 km minimas dviračiu ir 21 km bėgimas. Baigusieji 113 km (70,3 mylių, iš čia ir kilo pavadinimas) trasą per mažiau kaip 8-ias su puse valandų įgyja „Geležinio žmogaus“ titulą.
Rungtynes rengia Tarptautinė triatlono korporacija (angl. World Triathlon Corporation, WTC).
Baltijos šalyse, Estijoje 2016 m. bus rengiamas pirmosios (angl. Ironman 70.3) varžybos Otepės mieste.
Agva Negros perėja

Agva Negros perėja (isp. Paso de Agua Negra – „Juodojo vandens perėja“) – kalnų perėja Andų kalnuose, ties Argentinos (San Chuano provincija) ir Čilės (Elkio provincija) siena. Aukštis – 4780 m. Pro perėją eina kelias iš San Chuano (pro San Chose de Chačalį, Vikuniją) į Kokimbą.
Perėja pravažiuojama nuo gruodžio iki balandžio, likusiąją metų dalį dažniausiai būna užpustyta sniego. Tai aukščiausia tarptautinė perėja Čilės–Argentinos pasienyje ir viena aukščiausių tarptautinių perėjų pasaulyje.
Agva Negros perėja buvo atidaryta 1965 m., bet dėl įtemptų Argentinos ir Čilės politinių santykių 1977–1994 m. buvo uždaryta. Per Agva Negros perėją rengiamasi tiesti tunelį, kuris leistų susisiekimą ištisus metus.
Jonas Vytautas Kalašinskas

Biografija

1968 m. baigė Kauno politechnikos instituto, Šiaulių fakultetą. Įgijo mašinų gamybos inžinieriaus diplomą.
1961–1998 m. dirbo Šiaulių autotransporto įmonėse nuo vairuotojo iki įmonės vadovo pareigų.
Šiaulių ATĮ-1 buvo karinė kolona, 1985m. Jonas Vytautas buvo paskirtas jos vadu, suteiktas kapitono laipsnis.
1990–1992 m. aktyviai dalyvavo kuriant ir puoselėjant Lietuvos nacionalinę vėžėjų automobiliais asociaciją "LINAVA".
1998–2015 m. Lietuvos nacionalinės vėžėjų automobiliais asociacijos "LINAVA" krovininio transporto departamento direktorius, asociacijos prezidento patarėjas.
Už šaunų darbą Jonas Vytautas apdovanotas medaliais, jam suteikti įmonės veterano ir veteranų klubo "Automobilininkas" veterano garbės vardas, įteikti padėkos raštai, piniginės premijos.
Nuo 2005 m. Veteranų klubo "Automobilininkas" narys, nuo 2013 m. – tarybos narys.
Žmona Jadvyga, sūnus Ernestas, dukra Itana.
Jaunasis komunistas

Jaunasis komunistas – LKJS Centro biuro laikraštis, nelegaliai ėjęs vieną kartą per mėnesį 1920–1922 m. Kaune, Tilžėje.

Istorija

1920 m. leido Lietuvos ir Baltarusijos Komunistinės Jaunimo Sąjungos Centro biuras ir Kauno komitetas. Nr. 1-2 spausdintas hektografu, Nr. 3 – pogrindinėje spaustuvėje. Redaktoriai: Juozas Greifenbergeris ir Bronius Pranskus.
Ernstas Domšaitis

Ernstas Domšaitis (vok. Ernst Domscheit; 1900 m. birželio 27 d. Klaipėdoje, Vokietijos imperija – 1976 m. lapkričio 15 d. Lėverkuzene, VFR) – Vokietijos ir Lietuvos diplomuotas inžinierius statybininkas, plaukikas ir buriuotojas ledu.

Biografija

Gimė ir augo žinomos Klaipėdos statybų įmonės savininko šeimoje. Baigęs Klaipėdos Luizės gimnaziją, toliau studijavo Technikos aukštojoje mokykloje Dancige. 1925 m. išlaikė valstybinius egzaminus ir metus laiko stažavosi Siemens AG dukterinėje statybinėje organizacijoje. Vėliau grįžo į aukštąją mokyklą Dancige ir dar vienerius metus specializavosi hidrotechninės ir tiltų statybos srityje. Po baigimo dirbo įvairiose Vokietijos statybvietėse: statė tiltus, krantines ir užtvankas. 1930 m. Berlyne išlaikė egzaminus, suteikiančius teisę vykdyti techninę kontrolę atsakinguose hidrotechninės ir kelių statybos valstybiniuose objektuose. Grįžo į Klaipėdą ir perėmė tėvo verslą.
E.Domšaičio vadovaujamoje įmonėje dirbo apie tūkstantį darbuotojų, tai buvo didžiausia statybinė organizacija visoje Mažojoje Lietuvoje. Klaipėdoje ji statė naująją šiluminę elektrinę prie Dangės upės, gelžbetoninį tiltą per Miniją, išliejo pamatus trąšų fabrikui „Union“ ir gelžbetoninę halę Celiuliozės fabrike. Be to, esant aikštam gruntinio vandens lygiui, sugebėjo išbetonuoti 3 000 m² ploto požeminį rūsį naujajame Tekstilės fabrike. Įmonė statė ir administracinius pastatus: laikraščio Memeler Dampfboot redakciją, taip pat Miesto taupomąją kasą. Antrojo pasaulinio karo metu dalyvavo pertvarkant Klaipėdos ir Liepojos uostus.
Karo pabaigoje E.Domšaitis pateko į Raudonosios armijos nelaisvę ir iki 1950 m. atstatinėjo sugriautus namus Minske. Vėliau jam buvo leista išvykti į Vokietiją, apsigyveno Kelne. Vokietijos betono įmonių susivienijime dirbo patarėju Šiaurės Reino-Vestfalijos žemei.
Ernstas Domšaitis buvo aktyvus visuomenininkas. Klaipėdoje jis buvo išrinktas Krašto pramonės ir prekybos rūmų vicepirmininku, priklausė Karaliaučiaus pramonės ir prekybos rūmų vienam iš komitetų. Buvo žinomas buriuotojas, išrinktas Kuršių ledo jachtklubo (vok. Kurische Eisyacht-Club (KEYC)) vadovu. (Tai buvo trečiasis pagal senumą buriavimo ledu klubas Europoje, kaip Lietuvos Respublikos sportinė organizacija priimtas į naujai įkurtą Europos buriavimo ledu sąjungą). E.Domšaičio vadovaujamos statybinės įmonės dirbtuvėse buriuotojai galėdavo pasigaminti naujas jachtas ir suremontuoti senas. Mėgdavo plaukti, vadovavo Klaipėdos sportinio plaukimo klubui.