google/wiki40b huggingface dataset:
Ingas

Ingas (*Ingwaz, s. angl. Ing) – senovės germanų mitologijos dievybė, minima anglosaksų runų įraše. Panašu, kad šis dievas atitinka skandinavų Ingvį-Freirą (Yngvi-Freyr). Tikėtina, kad Ingas buvo laikomas vienos iš trijų Tacito „Germanijoje“ minimų germanų genčių – ingevonų – protėviu.
FK Anži Mahačkala

Istorija

Klubas įkurtas 1991 m. 2013 m. iškovojo trečią vietą elito divizione.
Jungtinių Valstijų Kongresas

Jungtinių Valstijų Kongresas (angl. the Congress of the United States) – JAV federalinės vyriausybės įstatymų leidžiamasis organas. Jį sudaro dveji rūmai: Atstovų Rūmai (žemesnieji Kongreso rūmai) ir Senatas (aukštesnieji Kongreso rūmai). 
Kongresas posėdžiauja JAV Kapitolijuje Vašingtone. Ir senatoriai, ir atstovai renkami tiesioginių rinkimų metu, tačiau į atsilaisvinusias Senato vietas asmenys gali būti paskirti valstijų gubernatorių. Kongresą sudaro 535 balso teisę turintys nariai: 435 Atstovų rūmų nariai, arba kitaip atstovai (angl. representatives), ir 100 senatorių. JAV Atstovų rūmai taip pat turi 6 balso teisės neturinčius narius, atstovaujančius JAV teritorijoms (Puerto Rikas, Amerikos Samoa, Kolumbijos apygarda, Guamas, Mergelių salos, Šiaurės Marianų salos). Nors šie 6 atstovai negali balsuoti posėdžių metu, tačiau jie gali būti kongreso komitetų sudėtyje ir balsuoti komitetuose priimant sprendimus. Be to, jie gali teikti naujus įstatymus ar įstatymų pataisas.
JAV Atstovų rūmų nariai renkami dvejiems metams mažesniuose administraciniuose vienetuose – apygardose. Kongresinės apygardos turi skirtingą atstovų skaičių, kuris nustatomas pagal gyventojų skaičių, remiantis JAV gyventojų surašymo duomenimis su sąlygas, kad kiekviena valstija turi turėti bent vieną kongreso atstovą. Kiekviena valstija, nepriklausomai nuo gyventojų skaičiaus, turi du senatorius. Šiuo metu yra 100 senatorių, atstovaujančių 50 valstijų. Kiekvienas senatorius renkamas savo valstijoje 6 metų kadencijai. Kas dveji metai perrenkama apie trečdalį Senato narių.
Kongresas gali Kongreso aktais reguliuoti valstijų ir užsienio prekybą, mokesčius, organizuoti federalinius teismus, išlaikyti kariuomenę, skelbti karą ir imtis kitų „būtinųjų ir tinkamų“ priemonių. 
JAV konstitucija suteikia visą federalinės vyriausybės įstatymų leidžiamąją galią Kongresui. Abeji Kongreso rūmai yra lygiateisiai, tačiau kiekvieni rūmai turi specialių galių, kurių neturi kiti. Senato patarimas ir sutikimas reikalingas prezidento pasirinktiems aukšto laipsnio pareigūnams patvirtinti ir sutartims ratifikuoti. Biudžeto įplaukų įstatymo projektus privalo teikti Atstovų Rūmai, ir tik jie gali inicijuoti apkaltos procesus.
Meilės trikampis

Meilės trikampis – situacija, kurios metu į meilės istoriją sąmoningai arba nesąmoningai patenka, įsipainioja trys asmenys.
Šia tematika yra kuriami literatūros kūriniai (pvz., meilės romanas), filmai (pvz., indų Chori Chori Chupke Chupke, realybės šou (žr. Meilės trikampis (realybės šou)).
Kandavos savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Tukumo rajono dalies.
Džambis

Istorija

Džambyje buvo Šrividžajos karalystė, kuri prekiavo Malakos sąsiauryje ir už jo ribų. Džambis vietoj Palembango, jo pietinio ekonominio ir karinio varžovo, tapo karalystės sostine. Tą iš dalies nulėmė Čolos piratų iš Pietų Indijos antpuolis 1025 m. nuniokojęs Palembangą.
Atvykus olandams jų pirkliai varžėsi su britais, kinais, arabais ir malajais. Džambio sultonas pasipelnė iš pipirų prekybos su olandais. Santykiai nutrūko apie 1770 m., po to apie 60 metų sultonatas nebendravo su olandais.
1833 m. vietinių nesutarimai su olandais, kurie buvo įsikūrę Palembange, lėmė, kad jie norėjo kontroliuoti padėtį Džambyje. Jie privertė sultoną Facharudiną sutikti su olandų įtaką regione ir prekybos kontrole, bet sultonatas nominaliai liko nepriklausomas. 1858 m. olandai, bijodami kitų šalių įsikišimo, įsiveržė į Džambį iš Džakartos. Pasipriešinimas buvo nedidelis, sultonas Taha pabėgo į aukštupį, Olandai į sostą pasodino marionetę Nazarudiną, kuris valdė žemupį ir sostinę. Kitus 40 metų sultonas Taha iš aukštupio palaipsniui išplėtė įtaką į žemupį per santuokų susitarimus ir politinius susitarimus. 1904 m. olandai sugavo ir nužudė Tahą, 1906 m. visa sritis buvo tiesiogiai valdoma kolonistų administracijos.
Stanislovas Akulavičius

Biografija

Valstybinės mokesčių inspekcijos Druskininkų skyriaus viršininkas.
1995–1997 m. Druskininkų savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Onutė Silevičienė

Biografija

1979 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, anglų kalbos mokytoja. Birštono gimnazijos mokytoja, UAB „Doleta“ vertėja.
Lietuvos liberalų ir centro sąjungos narė. 2007 m. Birštono savivaldybės tarybos narė.
Sutuoktinis Vytautas, vaikai Dovilė, Simona.
Vikimanija

Vikimanija (angl. Wikimania) – oficiali kasmetinė Wikimedia Foundation konferencija. Šių konferencijų metu vyksta diskusijos ir pristatymai Vikipedijos, kitų šios enciklopedijos projektų, atvirojo kodo programų, nemokamo turinio ir žinių temomis, apie techninius ir socialinius šių temų aspektus.
Pirmojo Vikimanija konferencija įvyko 2005 m. rugpjūtį Frankfurte. Ji sutraukė apie 380 lankytojų. Konferencijos savaitėje vyko „Hacking Days“ – dienos, kurių metu programuotojai diskutuoja, išbando ir kuria įvairią programinę įrangą ir atviro kodo programas susijusias su Vikipedijos projektais. Pagrindiniai diskusijų pranešėjai buvo Jimmy Wales, Ross Mayfield, Richard Stallman ir Ward Cunningham.
Šios konferencijos rėmėjomis buvo Answers.com, SocialText, Sun Microsystems, DocCheck ir Logos Group kompanijos.
Pati didžiausia konferencija pagal dalyvių skaičių buvo 2014 m. surengta Londone. Ją aplankė apie 1 760 žmonių. Šios konferencijos pranešimus ir dalyvius filmavo JAV televizijos programos „60 Minutes“ kūrėjai. Pagrindinę diskusiją vedė Amnesty International vadovas Salil Shetty. Taip pat šioje konferencijoje dalyvavo naujai išrinkta Vikimedijos fondo vadovė iš Rusijos Lila Tretikov.
Rumunijos futbolo varžybos 2017–2018 m.

2017–2018 m. Liga I pirmenybės

Lyga I 2017/2018 (rumun. Liga I 2017/2018) — 100-asis futbolo sezonas Rumunijoje. Prasidėjo 2017 metų liepos 14 d., o baigsis 2018 m. birželį.
Antagaluonė

Istorija

1900 m. kaimas minimas Inturkės juodraštinėje priešvedybinių apklausų knygoje.
Ispanijos auksinis eskudas

Ispanijos auksinis eskudas – Ispanijos auksinė moneta, kaldinta 1535–1833 metais.

Monetos istorija

Žodis isp. escudo reiškia heraldinis skydas (iš lot. scutum 'skydas'). Heraldiniai skydai tradiciškai puošė monetas, vadintas eskudais. Pirmieji eskudai buvo nukaldinti 1535 m. Barselonoje – iš 917-os prabos aukso markės (230 g) būdavo nukaldinami 68 eskudai, svėrę 3,38 g ir lygūs 350 maravedžių. Monetos averse buvo herbinis skydas, o reverse – kryžius. Pirmaisiais nukaldintais eskudais buvo padengtos Tuniso karo išlaidos. Valdant karaliui Pilypui II Habsburgui eskudai tapo pagrindinėmis Ispanijos auksinėmis monetomis. Auksinių ir sidabrinių monetų kursas keitėsi kartu su metalų kaina. 1566 m. 1 eskudas buvo lygus 400 maravedžių. Vėliau Ispanijoje buvo nustatyta sistema, kur vienas auksinis eskudas buvo lygus 16 sidabrinių realų, o 1 realas – 34 maravedžiams.
Eskudų kaldinimo pradžią paskatino didžiulis aukso įvežimas iš Ispanijos Amerikos. Dėl to nupigo naudoti pinigai ir augo kainos (infliacija). Nuolatiniai karai ir nevykusi ekonominė politika atvedė Ispanijos karūną į sunkią ekonominę krizę bei rimtą ekonomikos sutrikimą. Antroje XVI a. pusėje Ispanija keturis kartus (1557, 1560, 1575 ir 1596 m.) skelbė finansinių įsipareigojimų nevykdymą. XVII a. Ispanijos ekonomika mažai pakito, įsipareigojimų nevykdymai buvo paskelbti 1607, 1627, 1647 ir 1680 m.
1772 m. eskudų aukso proba buvo sumažinta nuo 917 iki 900, o 1786 m. – iki 875 m. Didžiąją dalį eskudų Ispanijoje kaldino Madride ir Sevilijoje, taip pat Ispanijos Amerikos monetų kalyklose.
Įvairiu metu kaldino ½ eskudo (eskudiljas), 1, 2, 4 ir 8 eskudų monetas. Tiek Ispanijoje, tiek už jos ribų labiausiai išpopuliarėjo dviejų eskudų monetos dublonai. Dublonų monetos, Prancūzijoje vadintos pistoliais sveria 6,77 g. Vėliau visas monetas, kurio nominalas buvo didesnis nei 1 eskudas, ėmė vadinti dublonais. Pvz., 4 eskudų moneta (13,5 g) vadinta dublon de kvatro (isp. doblón de a cuatro), o 8 eskudų moneta (27 g) – dublon de očo (isp. doblón de a ocho).

Kaldinimo pabaiga

XIX a. pradžioje Žozefas Bonapartas Ispanijoje įvedė naują realą, kuriame labai sumažino sidabro kiekį. 1 senasis realas buvo lygus 2,5 naujojo realo.
Auksines monetas ir toliau kaldino 2, 4 ir 8 eskudų masės, bet nominalas buvo užrašytas realais - 80, 60 ir 320 realų. Tuo metu vienas eskudas buvo lygus nebe 16, o 40 naujųjų realų.
Visos aukščiau minėtos monetos buvo legali mokėjimo priemonė iki XIX a. vidurio, kai Ispanijoje įvedė dešimtainę pinigų sistemą, pagrįstą dešimtainiu realu, kuris lygus 100 sentimų (isp. céntimo de real 'šimtoji dalis realo').
1864 m. pagrindiniu Ispanijos piniginiu vienetu tapo sidabrinis eskudas
Kauno Jiesia

Istorija

Įmonė įkurta 1938 m., kuomet Vilijampolėje veikė „Š. Zalberio koklių ir keramikos fabrikas“. Nuo 1964 m. pradėta sparčiai plėtoti dailiosios ir buitinės keramikos gamyba. Įmonė veikė kaip Eksperimentinė dailiosios keramikos gamykla „Jiesia“. 1974 m. įsteigtas eksperimentinis kaulinio porceliano gamybos baras. Sovietmečiu gamyklos cechai veikė Kybartuose, Kuršėnuose, Skaudvilėje, taip pat veikė filialas „Vilijampolės keramika“. 1983 m. Kauno įmonėje buvo pradėti organizuoti tradiciniais tapę tarptautiniai keramikų simpoziumai, kuriuose sukurtus kūrinius yra įsigiję muziejai, galerijos.
2006 m. įkurta UAB „Kauno Jiesia“, kai į dideles skolas įklimpusios įmonės vadovai pranešė apie įmonės bankrotą. Tuo metu įmonėje dirbo 96 darbuotojai. Vėliau į naują įrangą ir patalpų atnaujinimą per dvejus metus investuota apie 200.000 Lt.

Produkcija

Daugiau kaip 90 % visų dirbinių įmonėje yra gaminama ir dekoruojama rankiniu būdu, todėl „Jiesios“ porcelianas yra vienetinis, turintis išliekamąją vertę. Čia gaminami kavos, arbatos, pietų servizai, puodelių komplektai, indai, suvenyriniai dirbiniai, vazos. Šalia serijinės ir mažatiražės gamybos atliekami ir įvairūs individualūs užsakymai. Gaminiai papuošiami įsimintinomis datomis, vardais, monogramomis, bendrovių ir įstaigų logotipais, individualiais dekorais. Dominuoja subtilus dekoras, minimalistinis stilius. „Jiesios“ asortimentą sudaro apie 200 formų indai. Pagrindinė žaliava – iš Anglijos importuojama porceliano masė.
Vilniaus troleibusų valdyba

Vilniaus troleibusų valdyba teikė keleivių vežimo ir aptarnavimo paslaugas troleibusais Vilniuje iki 1993 m. balandžio mėn., kai įmonė buvo pertvarkyta į  UAB „Vilniaus troleibusai“.

Istorija

Vilniaus troleibusų istorija skaičiuojama nuo 1956 m. spalio mėnesio kai buvo įkurta Vilniaus troleibusų valdybą. Buvo nutiestas 7,8 km ilgio kontaktinis tinklas, pastatytas parkas 25 troleibusams. Lapkričio 3 dieną į Vilniaus gatves išriedėjo pirmieji 7 MTB-82D troleibusai „Antakalnis – Stotis“ maršrutu. Kitais metais buvo atidarytas antras maršrutas „Stotis – Žvėrynas“. Kasmet buvo tiesiamos kontaktinio tinklo linijos, atidaromi nauji maršrutai, įsigyjami naujesnių tipų troleibusai. Nuo 1960 m. parkas įsigydavo čekiškus troleibusus: „Škoda-8Tr“ ir “Škoda-9Tr“.
1967 m. Vilniuje veikė 13 maršrutų, kurių bendras ilgis – 217 km, parkas turėjo 159 troleibusus. Iki 1975 metų buvo įrengti bemaž visi šiandien veikiantys maršrutai.
Nuo 1981 metų troleibusų parkas įsigydavo techniškai modernesnius „Škoda-14Tr“ troleibusus. Besiplečiant elektrinio transporto tinklui, įmonė nepajėgė sutalpinti transporto priemonių, todėl 1961 metais pradėta rekonstruoti troleibusų parką. Po rekonstrukcijos parke tilpo 120 troleibusų.
Augant miestui didėjo keleivių srautai, jiems pervežti reikėjo vis didesnio troleibusų kiekio. Parkas 1982 m. negalėjo sutalpinti – turėtų 278 troleibusų, todėl buvo pradėta rengti antrojo troleibusų parko projektą. Antrasis troleibusų parkas buvo atidarytas 1985 m.  gruodžio 25 d. Viršuliškių mikrorajone. Jame galima buvo aptarnauti 150 troleibusų. Bendras 297 troleibusų kiekis buvo paskirstytas abiem parkams, todėl palengvėjo darbuotojų darbo sąlygos, transporto priemonių techninė priežiūra ir pagerėjo keleivių aptarnavimas.
1993 m. balandžio mėn. Vilniaus troleibusų valdyba buvo reorganizuota į UAB „Vilniaus troleibusai“. Įmonės steigėja ir akcijų savininkė Vilniaus miesto savivaldybė.
Krikštonių pagrindinė mokykla

Istorija

Krikštonių pagrindinė mokykla 2009 m. buvo prijungta prie Seirijų Antano Žmuidzinavičiaus gimnazijos. Reorganizacija įvykdyta todėl, kad mokykloje mažėjo mokinių skaičius, tik minimaliai buvo vykdomas ugdymo planas, minimaliai tenkinami mokinių ugdymosi poreikiai bei siekiant racionaliai panaudoti švietimui skiriamas biudžeto lėšas. 2008-2009 mokslo metais mokykloje mokėsi 56 – I - X klasių mokiniai, nuo I iki VIII klasės mokiniai buvo mokomi jungtinėse klasėse.
Vėliau nelikus mokyklos, jos patalpose įsikūrė Krikštonių laisvalaikio salė.
Martinas Reišys

Martynas Reišys (vok. Martin Reischies; (1891 m. rugsėjo 4 d. Kuršlaukiuose (dab. Gargždų miesto dalis) – 1955 m. rugsėjo 12 d. Bad Reichenhale (Aukštutinė Bavarija, VFR)) – Klaipėdos krašto lietuvininkų veikėjas, verslininkas ir bankininkas.

Biografija

Gimė ir augo žinomo lietuvninkų visuomenės veikėjo Martyno Reišio šeimoje. Pirmojo pasaulinio karo metais jaunasis Martynas Reišys tarnavo vokiečių kariuomenėje, vėliau ūkininkavo. Pasireiškė lietuvninkų organizacijų veikloje. Kaip Dovilų kaimo ir visuomeninių organizacijų atstovas dalyvavo Vyriausiojo Mažosios Lietuvos gelbėjimo komiteto 1923 m. sausio 19 d. Šilutėje organizuotame Krašto seime ir pasirašė deklaraciją, pritariančią Klaipėdos krašto prijungimui prie Lietuvos Respublikos.
Buvo vienas iš pirmųjų neskaitlingų Klaipėdos lietuvninkų verslininkų. 1927 m. įkūrė Laivininkystės ir krovos darbų bendrovę „Sandėlis“ ir jai vadovavo. Buvo nupirkti laivai: „Lydys“ (1928 m.), „Nida“ (1936 m.), „Neringa“ (1937 m.) ir „Venta“ (1938 m.). Kartu su Jonu Žiliumiu atgautame Klaipėdos uostamiestyje įsteigė Ūkio kredito banką, tapo jo direktoriumi. Namų ir ūkio savininkų draugijos bei Pirklių ir amatininkų draugijos pirmininkas. Su Erdmonu Simonaičiu 1928 m. redagavo laikraštį „Nachrichten der Wirtschaftspartei“.
kai 1925 m. gegužės 13 d. Klaipėdoje buvo įsteigtas Čekoslovakijos garbės konsulatas, M.Reišys buvo paskirtas garbės konsulu. 1939 m. kovą hitlerinikams atplėšus Klaipėdos kraštą nuo Lietuvos respublikos, ši įstaiga buvo uždarytas. Martynas Reišys persikėlė gyventi į Kauną. Antrojo pasaulinio karo metais nacistinių valdžios organų buvo suimtas ir 1943–1944 m. kalintas Klaipėdos kalėjime.
Išleistas iš įkalinimo įstaigos, artėjant frontui, nusprendė trauktis į Vakarus. Ties Dancigu žuvo kartu keliavęs tėvas. Martynas Reišys apsigyveno Vakarų Berlyne, vėliau pervažiavo į kurortinį Bad Reinchall miestelį šalies pietuose. Ten ir mirė, palaidotas miesto Waldfriedhof kapinėse.
Paulis Sokolovskis

Paulis Sokolovskis (vok. Paul Ernst Emil von Sokolowski; rus. Павел Эмильевич (Емельянович) Соколовский; 1860 m. liepos 6 d. Raunoje, Lifliandijos gubernija, Rusijos imperija – 1934 m. lapkričio 16 d. Kaune, Lietuvos Respublika) – iš Baltijos vokiečių kilęs Rusijos imperijos, Ukrainos, Vokietijos imperijos, Latvijos Respublikos ir Lietuvos Respublikos teisininkas. Pedagogas ir švietimo valdininkas.

Biografija

Gimė ir augo evangelikų liuteronų pastoriaus Ernsto Johano Georgo Sokolovskio (1833–1899) šeimoje. Pirminį išsilavinimą įgijo šeimoje, 1872–1878 m. mokėsi Rygos gubernijos gimnazijoje. 1879–1884 m. studijavo teisę Dorpato universitete, už parodytas žinias 1883 m. apdovanotas aukso medaliu. Aukštąją mokyklą baigė teisės kandidato laipsniu.
Dirbo advokatu Maskvoje ir (nuo 1887 m.) Rygoje. 1888–1890 m. Berlyno universitete stažavosi romėnų teisės srityje. 1891 m. Halės universitete apgynė magistrinę disertaciją ir tais pačiais metais pradėjo dirbti Rusijos imperijos Liaudies švietimo ministerijoje. Dorpato universitete apgynęs romėnų teisės magistro darbą, paskirtas privatdocentu į Kijevo universitetą. 1894 m. Charkovo universitete apgynęs teisės mokslų daktaro disertaciją, 1895 m. Kijevo universiteto Romėnų teisės katedroje tapo ordinariniu profesoriumi. Nuo 1896 m. dėstė Maskvos universitete, o nuo 1906 m. – Berlyno universitete. 
1908 m. grįžo į Rusijos imperiją ir buvo paskirtas Charkovo švietimo apygardos vadovu. 1909 m. jam buvo suteiktas tikrojo valstybės patarėjo laipsnis. 1913 m. buvo pasiųstas keturių mėnesių komandiruotėn į Sibirą ir Tolimuosius Rytus – revizavo švietimo įstaigas. Prasidėjus Pirmojam pasauliniam karui buvo apkaltintas provokiškomis pažiūromis ir 1915 m. turėjo pareigas palikti.
Susidarius galimybei, išvyko gyventi į Nepriklausomybę paskelbusią Latviją. 1919 m. suformuotoje Andrievo Niedros vyriausybėje buvo paskirtas teisingumo ministru. 1921–1926 m. Rygoje vadovavo privačiai aukštajai mokyklai „Herderio institutas“. 1925–1933 m. renkamas Latvijos vokiečių teisininkų draugijos pirmininku, 1926–1933 m. – Bavarijos mokslų akademijos Tarybos nariu. 1933 m. pakviestas dėstyti civilinę teisę Vytauto Didžiojo universitete Kaune.
Buvo vedęs Mariją fon Stvolinskaja–Vogau, su ja susilaukė trijų vaikų. Šeima kurį laiką gyveno žmonos kraitiniame Zaubės dvare (dab. Cėsių raj.).
Sinoikija

Sinoikija (gr. syn – kartu, oikos – namas) – tokia simbiozės forma, kai vienas partnerių yra kito būstas. Pavyzdžiui, žuvis kartuolė ikrelius išneršia į dvigeldžio moliusko mantijos ertmę. Ten ikreliai vystosi nekenkdami moliuskui.
Katy Bødtger

Biografija

Dainininkės karjerą pradėjo 1957 metais, Danijos radijo chore. Vėliau pasirašė sutartį su įrašų kompanija „Nordisk Polyphon“. Didžiausios sėkmės sulaukė jos debiutinė plokštelė „Fiskerpigens sang“.
1960 metais atstovavo Danijai Eurovizijos dainų konkurse su daina „Det var en yndig tid“. 1963 m. nusifilmavo Annelise Reenberg režisuotoje komedijoje „Frøken Nitouche“.
Iki devintojo dešimtmečio Katy dirbo radijo laidų vedėja.
Stasė Mičelytė

Biografija

1948 m. baigė Vilniaus universitetą. 1975 m. medicinos mokslų kandidatė. 
1959–1967 m. Vilniaus I-osios tarybinės klinikinės ligoninės, 1967–2007 m. Vilniaus miesto klinikinės ligoninės Urologijos skyriaus vedėja. Nuo 2007 m. gydytoja konsultantė.
1963 m. su kitais įkūrė pirmąją Lietuvoje dirbtinio inksto laboratoriją. Mokslinio darbo pagrindinė kryptis – bakterinio šoko, sepsio priežastys ir požymiai, pielonefrito, inkstų akmenligės, hidronefrozės, inkstų tuberkuliozės diagnostika ir gydymas. Paskelbė daugiau kaip 130 mokslinių straipsnių.
Niacinas

Šaltiniai

Niacino yra daugelyje maisto produktų, ypač liesoje mėsoje, kepenyse, žuvies produktuose, žirniuose, pupose, grikių kruopose, rupioje duonoje, riešutuose.

Savybės

Niacinas tirpsta vandenyje, organizme virsta nikotinamidu.

Funkcijos

Niacinas plečia kraujagysles, mažina cholesterolio kiekį kraujyje, mažina kraujospūdį.
Niacinas kartu su vitaminu B₂ įeina į sudėtį daugelio fermentų, dalyvaujančių energijos gamybos ir kaupimo procesuose.
Nikotinamidas labai svarbus oksidacijos - redukcijos reakcijoms, audinių kvėpavimui, angliavandenių įsisavinimui, cholesterolio ir porfirino apytakai, tulžies ir skrandžio sulčių išsiskyrimui, hormonų sintezei.

Poreikis

Reikia 15-18 mg per dieną. Sergant alkoholizmu, sutrikus baltymų apykaitai, esant vitamino B₆ trūkumui, valgant mažai baltymų turintį maistą vitamino reikia daugiau.

Trūkumas

Gali atsirasti odos uždegimas, kankinti nemiga, raumenų skausmas. Trūkstant niacino sutrinka atmintis ir mąstymas, prasideda pelagra (niacino avitaminozė). Lietuvoje pelagra reta, nes niacinas yra gana paplitęs maisto produktuose. Niacinas reikalingas baltymų apykaitai, valgant nebaltymingą maistą ar sutrikus baltymų sintezei gali jo pritrūkti.
Eugenija Rimkūnienė

Biografija

1967 m. baigė Vilniaus universitete.
1967–1983 m. Šiaulių viešosios bibliotekos (dabar Šiaulių Povilo Višinskio viešoji biblioteka) Vaikų literatūros skyriaus vyr. bibliografė, 1984–1989 m. Kraštotyros skyriaus vadovė, 1989–2005 m. bibliotekos direktorė, nuo 2005 m. pabaigos Komplektavimo skyriaus vyresnioji bibliotekininkė.
Dalyvavo kraštotyros veikloje, inicijavo bibliotekos metraščių bei kronikų rašymą. Dalyvavo respublikinėse bei miesto kraštotyros parodose, apdovanota diplomais. 
Lietuvos bibliotekininkų draugijos narys.
Jadvyga Klementina Sanguška

Šeima

Ištekėjo už Adomo Stanislovo Sapiegos (1828–1903), su kuriuo turėjo sūnus: Vladisovą Leoną (1853–1920), Leoną Povilą (1856–1893), Povilą Joną (1860–1934), Joną Petrą (1865–1954), Adomą Steponą (1867–1951) taip pat dukteris: Mariją Jadvygą Sapiegą (1855–1929), Eleną Mariją Sapiegą (1857–1947)
Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodekso komentaras

Lietuvos Respublikos baudžiamojo proceso kodekso komentaras - pagrindinio Lietuvos baudžiamojo proceso teisės šaltinio (2002 m. LR BPK) komentaras. Tikslas - pateikti mokslinę teorinę kiekvieno Kodekso straipsnio analizę, jame vartojamų teisės terminų ar tam tikrų žodžių tikrosios prasmės ir reikšmės aiškinimą, atskleisti konkrečių Kodekso straipsnių ar jo struktūrinių dalių tarpusavio santykį. Komentaras taip pat parengtas siekiant išvengti įgyvendinant proceso teisės normas galinčių atsirasti neaiškumų, dviprasmybių, neteisingo Kodekso nuostatų interpretavimo. Kodekso komentaras yra Lietuvos teisės doktrinos dalis ir vienas iš Lietuvos baudžiamojo proceso teisės šaltinių.
Išleido „Teisinės informacijos centras“ 2003 m.
Elena Kuosaitė-Jašinskienė

Elena Kuosaitė-Jašinskienė (g. 1922 m. gruodžio 17 d. Skrebotiškyje, Pasvalio valsčius – 2016 m. rugpjūčio 16 d. Vilniuje) – Lietuvos literatūros tyrinėtoja, vertėja, humanitarinių mokslų daktarė.

Biografija

Brolis Jonas Kuosa. 1946 m. baigė anglistikos studijas Vilniaus universitete. 1959 m. filologijos mokslų kandidatė.
1946–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytoja. 1962–1964 m. LTSR aukštųjų mokyklų mokslo darbai. „Literatūra“ atsakingoji redaktorė, nuo 1993 m. leidinio „World Shakespeare Bibliography“ JAV korespondentų komiteto narė.
Paskelbė straipsnių apie užsienio literatūros vertimus į lietuvių kalbą, išvertė grožinės literatūros kūrinių, estetikos veikalų. Literatūros vadovėlių „XX a. užsienio literatūra: Romanas“ (1985 m.), „Visuotinės literatūros istorija: XVII–XVIII a.“ (1992 m.) viena autorių. Parengė, su kitais, chrestomatijas „Vakarų poetai“ 1969 m., „Visuotinės literatūros chrestomatija XI klasei“ 1990 m. ir kitų
Kėboniai

Aplinkinės gyvenvietės

Mištautai – 2 km
Ruminiai – 1,5 km
Bogušiškiai – 1 km
Lipliūnai – 3 km
Tubiai – 1 km
Bartkūniškiai – 0,5 km
Smiltynė

Istorija

1900 m. dalis Smiltynės prijungta prie Klaipėdos miesto, 1947 m. – didžioji dalis Smiltynės, 1962 m. lapkričio 14 d. – ir Smiltynei priklausę miškų plotai.

Kultūra

1901 m. buvo pastatytas viešbutis kurhauzas, kuriame būdavo rengiami lengvosios ir kamerinės muzikos koncertai, juose dalyvavo smuikininkas F. von Renteris, dainininkas Kipras Petrauskas ir kiti.
Po to, kai XX a. 3-4 dešimtmečiuose padaugėjo masinių renginių Klaipėdoje, Smiltynėje sekmadieniais buvo pradėtos rengti vaikų šventės, varžybos, šokiai. Dabar Smiltynėje vyksta Jūros šventės renginiai.
Jundeliškės

Istorija

XVI a. čia įsikūrė vengras Eperješas. Kaimas iki I pasaulinio karo vadinosi Ustrone (nuo lenk. ustronie – „nuošali vieta“), čia buvo Ustronės dvaras. 1958 m. patvenkta Verknė ir pastatyta vandens jėgainė.

Aplinkinės gyvenvietės

BIRŠTONAS – 7 km
JIEZNAS – 6 km 
 AUKŠTADVARIS – 27 km
Vėžionys – 5 km
Kužių Švč. Mergelės Marijos Gimimo bažnyčia

Istorija

Žemaičių vyskupas Petras Parčevskis 1652 m. patvirtino Jono Kazimiero Godliausko Kužių koplyčiai paskirtus 36 valakus žemės su žmonėmis. Bažnyčiai 1653 m. dovanoti Kušleikių ir Minkštakių kaimai. 
Bažnyčiai sudegus, nauja pastatyta 1775 m. XIX a. pradžioje veikė parapinė mokykla. 
1873 m. pastatyta nauja medinė bažnyčia (Šiaulių parapijos filija).
1908–1914 m. veikė Lietuvių katalikų blaivybės draugijos skyrius. Per Pirmąjį pasaulinį karą bažnyčia sudegė. Klebono Adolfo Keibos rūpesčiu 1920 m. pastatyta laikina. 
1929–1932 m. pastatyta gelžbetoninė bažnyčia. 1944 m. sugriauta. Sienos išsprogdintos apie 1965 m. 
Dabartinė bažnyčia 1946 m. įrengta mediniame name.

Architektūra

Bažnyčia darnių proporcijų, stačiakampio plano, vienabokštė, su trisiene apside.