google/wiki40b huggingface dataset:
Migelis de Servantesas Savedra

Biografija

Migelis Servantesas gimė 1547 m. Alcázar de San Juan. Jis buvo ketvirtas vaikas nuskurdusioje savamokslio karo gydytojo šeimoje. Ieškodami geresnio gyvenimo, jie nuolat kėlėsi iš miesto į miestą. Apie M. Servanteso vaikystę žinoma nedaug. Spėjama, kad jis galėjo lankyti jėzuitų mokyklą. Mokėsi pas žymų to meto erazmitą Chuaną Lopesą de Ojosą, kuris savo knygoje išspausdino pirmuosius M. Servanteso sonetus. Jie buvo skirti karalienei Izabelei Valua, trečiajai Ispanijos karaliaus Pylipo II žmonai.
Nuo pat vaikystės labai daug skaitė. 1568 m. kaip Ispanijos kardinolo Akvivos sekretorius, išvyko į Italiją, dalyvavo kare su turkais ir mūšyje neteko kairiosios rankos. Plaukdamas atgal į tėvynę, pakliuvo į jūros plėšikų rankas ir 5 metus išbuvo nelaisvėje Alžyre. Keletą kartų bandė bėgti, bet nesėkmingai. Grįžęs į Ispaniją, negalėdamas pragyventi iš literatūrinio darbo, ėjo mokesčių rinkėjo pareigas. Apkaltintas išeikvojimu, kelis kartus sėdėjo kalėjime.
Paskutiniaisiais gyvenimo metais M. Servantesas tapo dvasininku ir pamokslavo gimtajame Alkalos miestelyje. Migelis Servantesas mirė Madride 1616 metais balandžio 22 d., palaidotas balandžio 23 d., tais pačiais metais kai Anglijoje savo gyvenimo kelią užbaigė kitas visų laikų genijus – Šekspyras .

Kūriniai

Rašytojas sukūrė poetinių kūrinių, parašė pastoralinį romaną „Galatėja”, 10 dramų, 13 novelių rinkinį „Pamokomosios novelės”, satyrinę poemą „Kelionė į Parnasą”. Labiausiai jį išgarsino romanas „Išmoningasis idalgas Don Kichotas iš La Mančos”, kurio pirmoji dalis išleista 1605 m., o antroji – 1615 m. Parašė riterinį romaną, pjesių.
Bolechivas

Istorija

Bolechivas šaltiniuose minimas nuo 1371 m. Čia 1546 m. pastatyta pirmoji druskos virykla. 1603 m. suteikta Magdeburgo teisė, miestas tapo svarbia Lenkijos tvirtove. 1772 m. atiteko Austrijai, jo reikšmė sumenko.
Liaoning FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1953 m. Nuo 1994 m. profesionalus futbolo klubas.
Ilgą laiką dalyvavo aukščiausioje šalies lygoje, bet yra buvę finansinių nepriteklių ir tada teko pasitraukti iš elito pirmenybių.
İzel Çeliköz

Biografija

Mokėsi technikos universitete Stambule ir jau dalyvavo keliuose festivaliuose Turkijoje ir užsienyje ir laimėjo keletą apdovanojimų.
1991 metais kartu su Reyhan Karaca ir ​​Can Uğurluer atstovavo Turkijai 1991 m. „Eurovizijos“ konkurse, vykusiame Romoje. Atlikę kūrinį „İki Dakika“ (liet. Dvi minutės) šalies atstovai užėmė 12 vietą, kuris tuo metu buvo vienas geriausių rezultatų šiame konkurse.
Berezanės gyvenvietė

Berezanės gyvenvietė (ukr. Березань) – senovės gyvenvietė Berezanės saloje, Juodojoje jūroje. Antikos laikais sala (tada pusiasalis) vadinta Boristenu.

Tyrimai

Berezanės salos šiaurės vakarų dalyje XIX a. devintame dešimtmetyje atrasta seniausia šiame regione graikų gyvenvietė, įsikūrusi VII a. pr. m. e. Ją tyrė archeologas Andrejus Dobroliubskis. Rasta daug senovės graikų keramika|keramikos su užrašais, monetų, romėniškojo laikotarpio (I a. – IV a.) keramikos. V a. gyvenvietė prarado gynybinę reikšmę, X a. – XII a. joje gyveno slavai. Iš šio laikotarpio rasta II tūkstantmečio pirmųjų amžių stiklinių apyrankių, geležinių ginklų, medžio dirbinių.
Pilkasis raštenis

Aprašymas

Kūnas 9 - 20 mm ilgio, juodas. Antsparniai ir priešnugarėlė su gausiomis pilkų arba gelsvų plaukų dėmelėmis ir su stambesnėmis plaukų juostelėmis. Antsparniuose trys nevienodo ryškumo raiščiai.
Vabalai skraido gegužės – rugsėjo mėnesiais. Gyvena lapuočių ir mišriuose miškuose, kirtavietėse, parkuose, soduose.
Pažeidžia lapuočius: beržą, ąžuolą, drebulę, alksnį.
Enošima

Enošima (jap. 江の島, enoshima) – maža (perimetras apie 4 km) sala, esanti Japonijoje, Kanagavos prefektūroje, Fudžisavos mieste, į Sagamio įlanką įtekančios Katasės upės žiotyse. Būdama netoli Tokijui ir Jokohamai artimiausių paplūdimių, Enošima yra populiari poilsio vieta.
Saloje garbinama Bendzaiten, muzikos ir pramogų deivė. Jai skirta visa sala, nes teigiama, jog ši deivė privertė salą iškilti iš jūros dugno VI a. Enošima yra Šonano, poilsio zonos palei Sagamio įlanką, žinomos dėl gražių vaizdų, centras.
Enošima yra „Enoshima Engi“, Enošimos šventyklų istorijos, kurią parašė japonų budistų vienuolis Kokėjus 1047 m., scena.
1880 m. dėl šintoizmo ir budizmo atskyrimo įsakymo (Shinbutsu bunri) buvo galima įsigyti žemę saloje, tad didelę teritoriją nupirko Samuel Cocking, britų pirklys, savo japonės žmonos vardu. Čia jis pastatė jėgainę, botanikos sodus, kuriems priklausė didelis šiltnamis. Nors tikrasis šiltnamis sugriuvo per 1923 m. Didįjį Kanto žemės drebėjimą, botanikos sodai net dabar pritraukia apie pusę milijono lankytojų per metus.
Aukštutinės Trakijos žemuma

Aukštutinės Trakijos žemuma (bulg. Горнотракийска низина) arba Maricos žemuma – žemuma vidurio Bulgarijoje, tarp Rodopų ir Sredna Goros kalnų. Ilgis 160 km. Ši žemuma yra tektoninis lūžis kuriuo teka Maricos upė.
Būdingi Viduržemio krūmokšniai, plačialapių miškų plotai, kviečių, daržovių laukai, vynuogynai. Žemumoje įsikūrę Plovdivo, Stara Zagoros, Dimitrovgrado miestai.
Ekonominis burbulas

Ekonominis burbulas – didelis tam tikro turto kainos didėjimas besitęsiančiu procesu, kai pradinis kainos padidėjimas sukuria tolesnio didėjimo lūkesčius ir pritraukia naujų pirkėjų – daugiausia spekuliantų, kuriems rūpi pelnas iš prekybos turtu, o ne turto gebėjimas duoti pajamų.
Grūšlaukės girininkija

Grūšlaukės girininkija yra Kretingos miškų urėdijos centrinėje dalyje, šiaurinėje Kretingos rajono savivaldybės ir pietvakarinėje Skuodo rajono savivaldybės teritorijos dalyje, Grūšlaukės–Salantų apylinkėse.

Apibūdinimas

Girininkija apima Kretingos rajono savivaldybės Darbėnų seniūnijos šiaurės rytinę, Imbarės seniūnijos šiaurės vakarinę dalį, Salantų seniūniją ir Skuodo rajono savivaldybės Skuodo seniūnijos pietinę dalį. Vakaruose ribojasi su Darbėnų ir Lenkimų girininkijomis, šiaurinėje dalyje su Skuodo girininkija, pietuose – Vaineikių girininkija, o rytuose – su Telšių miškų urėdija.
Valstybinės reikšmės miškų plotas – 2967 ha. Vyrauja eglynai – 58,4%. Pušynai sudaro 29%, beržynai – 9,5%, juodalksnynai – 2,2 %. Didžiausi yra Grūšlaukės pušynas, Ledžių, Peldinės, Butkinės, Taško, Pėtaraičių, Šatraminių, Lieknų, Narmantų, Juodupėnų ir Zapasnojaus miškai.
Girininkiją sudaro Grūšlaukės, Narmontų ir Juodupėnų eiguvos.
Dalis miškų patenka į Grūšlaukės (128,2 ha) ir Šauklių (16,5 ha) kraštovaizdžio draustinius, Erlos geomorfologinį draustinį (68,5 ha) ir Salantų regioninio parko apsauginę zoną (23,4 ha). Girininkijos miškuose išskirta 1 kertinė miško buveinė (0,726 ha), saugomos 2 vištvanagių, 1 sketsakalio ir 1 suopių lizdavietės, į Raudonąją knygą įrašytas eglinis lekanaktis, gervės, pilkosios meletos, juodosios meletos ir karvelio ulduko perimvietės, pilkųjų garnių kolonija.
Grūšlaukės pušyne, Peldinės, Ledžių ir Šatraminių miškuose išlikę Kardo rinktinės partizanų žeminių vietos. Ąžuolijos miške stovi kryžius Kardo rinktinės kūrėjo ir vado Kazio Kontrimo žuvimo vietoje.
Peldinės, Ledžių, Butkinės miškuose rengiamos komercinės medžioklės.
Rūpintojėlis

Rūpintojėlis (smūtkelis) – liaudies meno skulptūra – susirūpinusio Jėzaus Kristaus, sėdinčio, palinkusio, dešine ranka remiančio smakrą, povyza. Tai vienas populiariausių lietuvių vaizduojamojo meno bei tautodailės objektų, vienas lietuvių tautos simbolių. Kristus vaizduojamas sėdintis ant paaukštinimo, pasilenkęs, dažniausiai dešine ranka parėmęs galvą, o kairę padėjęs ant kelio, su erškėčių vainiku ant galvos, kraujo lašais ant veido ir kūno, pilnu liūdesio veidu.
Dažniausiai skulptūra skaptuojama iš medžio, tačiau yra ir akmeninių meno darbų. Lietuvoje Rūpintojėliai vaizduoti tiek paprastose, tiek miškų koplytėlėse, įkeltose į medžius. Bažnyčiose nesutinkamas (žinomas tik vienas atvejis, kai 1818 m. stebuklais pagarsėjusią Kristaus Rūpintojėlio stovylą perkėlė į Laukiemio bažnyčią).
Rūpintojėlio siužetas menotyrininkų teigimu greičiausiai pasiskolintas iš lenkų arba vokiečių: jau XV a. vakarų Europoje sutinkamas berymančio pasirėmusio alkūne ant kelio ir giliai susimąsčiusio Kristaus vaizdavimas. Vokietijoje jis vadinimas Der Schmerzensmann, Prancūzijos Bretanėje – Penseur, Lenkijoje – Chrystus Frasobliwy, Boleściwy, Bolejący, Dumający, Święta Turbacija. Rūpintojėlio motyvas žinomas ir Podolėje, Gudijoje, vietomis Rusijoje (ypač šiauriniuose kraštuose).
Ankstyviausi siužetai aptinkami šiaurės Vokietijoje, tačiau jo kilmė nėra gerai žinoma. Nežinoma, kokį biblijinį siužetą vaizduoja rymantis Kristus. Pasak žemaičių legendos, Kristus vaizduojamas po prisikėlimo nužengęs žemėn: „Jėzus nuliūdo tvaną padaręs, gailėjos žmones nubaudęs“. Pasak lenkų, Kristus keliavęs su erškėčių karūna, išvargęs kelionėje, atsisėdęs ant akmens ir graudžiai apsiverkęs. Už ašaras dėkingi žmonės jį pradėję vaizduoti ne baudžiantį, o gailestingą Dievą.
Lietuvių (ypač žemaičių) tautodailė pasižymi itin didele Rūpintojėlių gausa ir siužetine įvairove. Rūpintojėlį galima laikyti, anot Pauliaus Galaunės, simbolinančiu kontempliacinę tautos susikaupusią nuotaiką ir jos būdą.
Marija Gimbutienė iškėlė hipotezę, jog siužetas pasiskolintas iš ikikrikščioniškosios Europos, todėl kad analogijų aptinkama Senosios Europos kultūriniuose sluoksniuose. Gali būti, jog Rūpintojėlio siužetas žinotas ir Lietuvoje iki Krikščionybės, tik sukrikščionėjo XVIII–XIX a. Lietuvoje įsitvirtinant krikščioniškoms pažiūroms kaimo pasaulėjautoje.
Vinetu (filmas)

Turinys

Laukiniuose Vakaruose tiesiamas geležinkelis, kurio darbams vadovauja Frederikas Santeris. Norėdamas pasipelnyti, jis imasi tiesti bėgius per apačių žemes, taip trumpindamas kelią. Atvykęs patikrinti darbus geodezininkas Čarlis (Old Šeterhendas) netrunka išsiaiškinti tiesą ir, padedamas naujojo draugo Semo Haukinso, pareikalauja nutraukti darbus, kol nekilo karas su indėnais.
Netrukus stovykloje pasirodo ir apačių vado Inču-čunos sūnus Vinetu su savo mokytoju Kleki-petra. Old Šeterhendas pažada per 10 dienų pasišalinti iš apačių žemių, tačiau pasirodę Santerio vyrai su jiems padedančiais kiovų genties indėnais nužudo Kleki-petrą, o Vinetu paima į nelaisvę. Old Šeterhendas padeda jam pabėgti ir netrukus apačiai užpuola stovyklą. Old Šeterhendas su draugais patenka į nelaisvę, tačiu sugeba išlaikyti jam skirtą išbandymą ir tampa kraujo broliais su Vinetu. Šio sesuo Nčo-či jį įsimyli ir ketina vykti į Sent Luisą, kur galėtų mokytis ir taptų Old Šeterhendo žmona. Inču-čuna su Nčo-Či ir Vinetu vyksta į kalnus, kad paimtų ten slepiamo aukso, tačiau po užpuolimo likęs gyvas Santeris seka juos ir užpuola. Old Šeterhendas ir Semas Haukinsas skuba į pagalbą, tačiau pavėluoja ir Inču-čuna su Nčo-či žūna, o Vinetu tampa apačių vadu.
Ruination

Ruination yra melodic metal grupė iš Vilniaus, susiformavusi 1992 m. Jų pirmasis pilnos trukmės albumas pasirodė 1998 m., pavadinimu „Visionary Breed“, kurį išleido įrašų kompanija „Goldtrack Records“.
Jašiūnų dvaras

Istorija

Nuo XV a. iki XVIII a. pab. Jašiūnų dvarą valdė Radvilos. XIX a. pradžioje iš nusigyvenusių Radvilų dvarą nupirko Ignotas Balinskis. Kai 1820 m. jo sūnus Mykolas Balinskis vedė Sofiją Sniadeckytę, čia apsigyveno ir Sniadeckiai.
Dvaro rūmai pastatyti per 1824–1828 m. Sniadeckių iniciatyva, vėlyvojo klasicizmo stiliumi su romantizmo bruožais (projekto autorius – Karolis Podčašinskis). Pagrindinio fasado antrasis aukštas papuoštas 4 dorėninių kolonų portikais. Rūmuose buvo didelė biblioteka, čia gyveno ir lankydavosi M. Balinskis, Jonas ir Julijus Slovackiai, Andrius Sniadeckis, Adomas Mickevičius, Stanislovas Bonifacas Jundzilas ir kiti XIX a. mokslininkai ir rašytojai. Taip rūmai tapo kultūros židiniu.
XIX a. 2-ojoje pusėje klasicistinis vidaus dekoras perdirbtas, pastatytas bokštinis aštuoniakampis priestatas. XX a. pabaigoje rūmai restauruoti (architektė M. Butautienė).
Jūrmala

Istorija

Seniausioji Jūrmalos dalis yra Sluoka, kuri jau 1785 m. gavo miestelio, o 1878 m. – miesto teises. Sluokos vystymąsi skatino 1896 m. pastatytas popieriaus fabrikas, kuris veikė iki XX a. dešimto dešimtmečio.
Nuo XIX a. žvejų gyvenvietės (dabar miesto dalys) Jūrmalos teritorijoje tapo kurortais. Kai kurių kurortų pradiniai (vokiški) pavadinimai pastebimai skiriasi nuo dabartinių: Melužai – Karlsbade, Dzintarai – Edinburga.
Kemeriai iškilo 1838 m. kaip Rusijos imperijos valstybinis kurortas dėl čia esančių mineralinio vandens ir gydomojo purvo telkinių.
1920 m. kovo 2 d. Latvijos vyriausybė iš šių gyvenviečių suformavo Rygos Jūrmalos miestą. 1946 m. pradžioje Latvijos SSR vyriausybė Rygos Jūrmalą įtraukė į Rygos sudėtį kaip atskirą rajoną, prie kurio 1949 m. prijungė Priedainę. Pagaliau 1959 m. lapkričio 11 d. Latvijos SSR AT Prezidiumas priėmė sprendimą dėl Jūrmalos miesto suformavimo, sujungiant Rygos miesto Rygos Jūrmalos rajoną, Sluoką ir Kemerius.

Sportas

Mieste žaidžia FK Jūrmala-VV ir FC Jūrmala futbolo klubai.
Marija Lukšaitė-Savickienė

Marija Lukšaitė-Savickienė (g. 1946 m. liepos 22 d. Joniškyje) – Lietuvos pedagogė ir chorvedė.

Biografija

Baigusi Joniškio 2-ąją vidurinę mokyklą, 1964–1968 m. choro dirigavimo mokėsi Šiaulių aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Bronius Sližys). 1980–1985 m. neakivaizdiniu būdu choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetuose (doc. Aniceto Armino ir vyr. dėst. A. Zaboro klasės).
Nuo 1968 m. Joniškio 2-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų vadovė. Vaikų chorą parengė 1975, 1977, 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, o mišrusis jaunimo choras 1979 ir 1983 m. mokyklų zoninėse varžybose pelnė prizines vietas, dalyvavo 1987 m. respublikinėje moksleivių dainų šventėje, prizines vietas laimėjo 1989 ir 1992 m. respublikiniuose ir zoniniuose konkursuose „O toj skambioj dainelėj“, 1994 m. I-osios Pasaulio lietuvių dainų šventės Kaune ir Vilniuje dalyvis. 1995 m. dalyvavo I-ajame Baltijos ir Šiaurės šalių mišriųjų chorų festivalyje Rygoje (Latvija), o 1997 m. II-ajame analogiškame festivalyje Gotlande (Švedija, Visby mieste). Choro repertuare buvo privalomi lietuvių, latvių, estų, suomių, danų, norvegų, švedų, islandų ir Vakarų Europos klasikų kūriniai. Choras parengtas 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei.
M. Savickienė dirbo ir su suaugusiųjų mėgėjų chorais. Dar besimokydama Šiauliuose pradėjo vadovauti Aklųjų draugijos kombinato mišriajam chorui. 1979–1991 m. kūrybiškai dirbo su Joniškio melioracijos statybos ir montavimo valdybos mišriuoju choru, kurį parengė 1980, 1985 ir 1990 m. respublikinėms dainų šventėms, prizinių vietų su juo pelnė respublikinėse chorų apžiūrose ir konkursuose „Dainuoja darbo Lietuva“, nemažai koncertavo. 1980–1984 m. vadovavo Joniškio rajkoopsąjungos mišriajam chorui, kuris irgi chorų apžiūrose laimėjo prizinių vietų.
M. Savickienė – Joniškio rajono dainų švenčių organizatorė ir dirigentė, nuo 1980 m. rajono muzikos mokytojų metodinės komisijos pirmininkė. 1994 m. suteikta muzikos mokytojos metodininkės kvalifikacijos kategorija.
Kovaičiai

Istorija

Anksčiau kaimas vadintas Silviškėmis. Tarpukaryje Silviškių dvaro žemes išdalinus už Lietuvos nepriklausomybę kovų savanoriams, kaimas pavadintas Kovaičiais.
Kūlupėnų geležinkelio stotis

Architektūra

Stoties kompleksą sudaro rūmai, pagalbiniai ūkiniai ir gyvenamasis statiniai.
Stoties rūmai moderno stiliaus, tinkuoto mūro, vienaukščiai, stačiakampio plano, su keleivių laukimo sale, bilietų kasa, administracijos patalpomis. Portalas išsikiša į priekį, su stogeliu virš įėjimo. Stogas dviejų tarpsnių, keturšlaitis. Tarp abiejų tarpsnių esantį frontoną puošia ažūriniai stilizuoto augalinio motyvo ornamentai.
Priešais stoties rūmus įrengta stovėjimo aikštelė su želdinių klomba ties viduriu.
Į pietvakarius nuo stoties rūmų perono pakraštyje stovi ornamentuotas tremtinių kryžius.
Bendras teritorijos plotas – 2 ha.

Istorija

Geležinkelio stotis pastatyta 1932 m. tiesiant Klaipėdos–Kauno geležinkelio linijos atkarpą Kretinga–Telšiai. Ją statė Danijos firma „Højgaard ir Schultz“. Oficialiai buvo pavadinta Kartenos geležinkelio stotimi ir atidaryta 1932 m. spalio 29 d. per Telšių–Kretingos geležinkelio linijos atidengimo iškilmes, kuriose dalyvavo Lietuvos Respublikos Prezidentas Antanas Smetona, Lietuvos Vyriausybės nariai, Lietuvos visuomeninių organizacijų vadovai.
Stotis buvo skirta keleiviniams ir prekiniams-krovininiams traukiniams sustoti, išsikrauti ir pasikrauti.
1948–1950 m. iš stoties buvo išvežami į Sibirą ir kitas sovietų Rusijos vietoves tremiami Kretingos apskrities, o 1950–1952 m. – Kretingos ir Salantų rajonų gyventojai. Tremtiniams atminti stoties teritorijoje 1989 m. pastatytas monumentalus kryžius.
Prie geležinkelio pokariu išaugo nauja Kūlupėnų gyvenvietė. Ilgamečio geležinkelio stoties viršininko Prano Daukanto pastangomis 1975 m. stotis buvo pavadinta Kūlupėnų geležinkelio stotimi.
Saugotinas kultūros paveldo objektas, turintis architektūrinę ir istorinę vertę.
Asmeninis kompiuteris

Asmeninis kompiuteris (AK, personalinis kompiuteris angl. Personal Computer - PK angl. PC) – asmeniniam naudojimui skirtas kompiuteris. Tipiški asmeniniai kompiuteriai pasižymi sąlyginai nedidele kaina, yra paprastai valdomi, leidžia atlikti kasdieninius raštinės darbus, žaisti žaidimus, klausytis muzikos ir pan. Asmeniniams kompiuteriams artimos dar dvi kompiuterių rūšys: darbo stotys ir delniniai kompiuteriai.
Nėra vieningos nuomonės, kokie kompiuteriai tapo pirmaisiais asmeniniais: pirmas asmeniniam naudojimui skirtas kompiuteris buvo 1970 m. sukurtas Digital PDP-11, pirmas paprastam žmogui įperkamas kompiuteris buvo 1975 m. sukurtas MITS Altair 8800, pirmas eiliniam žmogui pritaikytas kompiuteris buvo 1977 m. sukurtas Apple Apple II, o pirmas, turėjęs visus dabartiniams asmeniniams kompiuteriams būdingus bruožus (nedidelė kaina, grafinė aplinka ir pan.) buvo 1984 m. sukurtas Apple Macintosh.
Šiuo metu pati populiariausia asmeninių kompiuterių rūšis yra PC, gana populiarūs yra ir Macintosh kompiuteriai. Populiariausios asmeninių kompiuterių operacinės sistemos yra Windows, Mac OS X ir GNU/Linux.
Sudie ir amen

Turinys

Tuo metu, kai grupė Amerikos agentų Romoje ruošia valstybinį perversmą vienoje iš [[Afrika|Afrikos[[ valstybių, mieste paslaptingas šaulys nužudo du žmones ir pasislepia viešbutyje, paimdamas du įkaitus. Policija apsupa pastatą ir netrukus išsiaiškina, kad šaulys – vienas iš JAV ambasados darbuotojų, tačiau jo motyvai atrodo visiškai nesuprantami...
Ferara

Istorija

Ferara minima nuo VIII amžiaus. 1471–1598 m. buvo hercogystės sostinė.
OZM-3

OZM-3 (rus. ОЗМ-3) – tarybinė priešpėstinė skeveldrinė iššokančioji mina, aplinkinio kovimo.
Sukurta Tarybų Sąjungoje, remiantis Antrojo pasaulinio karo laikų vokiškos iššokančiosios minos SMI-35 pavyzdžiu. Suveikęs sprogdiklis padega parakinį delsiklį, kuris padega išmetamąjį užtaisą (dūminio parako trinkelė). Uždelsimas reikalingas tam, kad ant minos užlipęs kareivis spėtų kiek atsitraukti ir nesutrukdytų minai išlėkti aukštyn. Sprogdamas išmetamasis užtaisas į 0,4-1,8 m aukštį išsviedžia minos kovinį užtaisą. Sprogimo aukštis priklauso nuo delsiklio degimo trukmės.
Šios minos turi ir elektrinį sprogdiklį, dėl ko gali būti sprogdinamos elektriniu signalu, atsiųstu elektros laidu.
Dabar OZM-3 minos nebegaminamos, tačiau Rusijos kariuomenės sandėliuose jų dar yra.
Algirdas Matulis

Biografija

1957 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą ir išvyko studijuoti į Maskvos universitetą. Jį su pagyrimu baigė 1962 m. Grįžęs pradėjo dirbti LMA Fizikos ir matematikos institute. 1964 m. įstojo į Vilniaus Valstybinio universiteto aspirantūrą ir 1967 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų kandidato (dabar – daktaro) disertaciją „Diagraminių perturbacinių metodų taikymas kvantmechaninėje atomo teorijoje (vad. Adolfas Jucys ir Antanas Rimvidas Bandzaitis)“. 1982 m. apgynė fizikos ir matematikos mokslų daktaro (dabar – habilituoto fizinių mokslų daktaro) disertaciją „Slenkstiniai ir rezonansiniai reiškiniai puslaidininkiuose, sąlygoti neelastinės elektronų sklaidos“.
Nuo 1967 m. – Puslaidininkių fizikos instituto mokslo darbuotojas, 1973–2006 m. – Kietojo kūno teorijos laboratorijos vadovas, vyriausiasis mokslo darbuotojas. 1991–1996 m. Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas, 2003 m. – Vilniaus pedagoginio universiteto, nuo 2006 m. – Vilniaus universiteto dėstytojas. Nuo 1990 m. – profesorius. Nuo 1994 m. skaito paskaitas užsienio universitetuose.
1994–1999 m. – Lietuvos mokslų akademijos narys ekspertas. Nuo 1987 m. buvo „Lithuanian Journal of Physics“ redaktorių kolegijos narys.

Mokslinė veikla

Pagrindinės mokslinių tyrimų kryptys: atomo fizika, klasikinė ir kvantinė kietojo kūno fizika, kvantinė nanofizika. Paskelbė apie 120 mokslinių straipsnių.
Alfred Russel Wallace

Alfredas Raselas Volesas (angl. Alfred Russel Wallace 1823 m. sausio 8 d. Aske, Monmoutšyras, Velsas – 1913 m. lapkričio 7 d. Brodstone, Dorsetas) – anglų gamtininkas, tyrinėtojas, geografas, antropologas ir biologas. Vienas zoogeografijos pradininkų. Volis pirmasis veikale „Darvinizmas“ pavartojo darvinizmo terminą.

Biografija

A. Wallace buvo aštuntas iš devynių Thomas Vere Wallace ir Mary Anne Greenell vaikų. Pradinę mokyklą lankė Hertforde, tačiau dėl finansinių sunkumų buvo priverstas iš ten pasitraukti 1836 m.

Voleso linija

1848 m. kartu su kitu gamtininku, Henry Walter Bates išvyko į Braziliją rinkti Amazonės tropinių miškų rūšių pavyzdžių. Grįžtant į Britaniją daugelis surinktų pavyzdžių 1852 m. pražuvo kilus gaisrui laive.
Nuo 1854 iki 1862 m. tyrinėjo Malajos archipelagą (dabartinė Malaizija ir Indonezija), rinko rūšių pavyzdžius ir tyrė gamtą. Jis įrodė, kad per Malajų salyną eina riba (vėliau pavadinta Voleso linija), zoogeografiniu atžvilgiu skirianti Australijos ir Azijos fauną. Vėliau pagal Amazonijos ir Malajos ekspedicijų duomenis pasiūlė suskirstyti visą Žemę į zonas – paleoarktinę, nearktinę, etiopinę, rytinę (Indijos-Malajos), Australijos ir neotropinę. Dėl to jis laikomas zoogeografijos pradininku.

Natūrali atranka

Malakoje susirgęs maliarija, A. Wallace ligoninėje ėmė svarstyti galimybes pritaikyti gyvajai gamtai senąją Maltuso idėją apie labiausiai prisitaikiusiųjų išlikimą. Šiuo pagrindu jis sukūrė mokymą apie natūraliąją atranką, išdėstė tai straipsnyje, kurį nedelsiant išsiuntė žinomam gamtos tyrinėtojui Charles Darwin.
Gavęs A. Wallace straipsnį Ch. Darwin, kuris tuo metu kūrė savo revoliucinį darbą "Apie rūšių kilmę", parašė laišką Charles Lyell, kuriame rašė, kad niekad nematė tokio dviejų žmonių idėjų sutapimo ir žadėjo A. Wallace naudojamus terminus padaryti savo knygos skyrių pavadinimais. 1858 m. liepos 1 d. ištraukos iš Ch. Darwin ir A. Wallace darbų pirmą kartą buvo viešai pristatytos Linėjaus draugijoje.
A. Wallace savo natūraliosios atrankos supratimo nesiėmė vystyti taip nuodugniai ir nuosekliai kaip tai darė Ch. Darwin, tačiau jis griežtai kritikavo lamarkizmą ir į mokslinę terminiją įvedė "darvinizmo" sąvoką.

Kiti interesai

Jau 1865 m. A.Wallace ėmė domėtis kitais fenomenais, kurie negalėjo būti paaiškinti biologijos mokslo – frenologija ir mesmerizmu. Eksperimentais įsitikinęs šiuo reiškinių "rimtumu", A. Wallace tapo uoliu spiritizmo gynėju ir vos neįstojo į teosofijos draugiją, o tai gerokai pakirto jo, kaip mokslininko, autoritetą. Mokslininkas manė, kad darvinizmas negali paaiškinti principinio skirtumo tarp gyvūnų ir žmonių ir dėl to galvojo, kad žmogbeždžionių evoliucija į žmones negalėjo įvykti be kokios nors "nebiologinės" jėgos įsikišimo.
A. Wallace net ir paranormalius reiškinius nagrinėjo iš mokslinių pozicijų. Jis kategoriškai neigė reinkarnacijos bei gyvybės Marse galimybes ir parašė apie tai atskirą brošiūrą. A.Wallace labai skeptiškai žiūrėjo į vakcinaciją nuo raupsų, tačiau buvo karštas sufražiščių judėjimo rėmėjas.