google/wiki40b huggingface dataset:
Petras Gražulis

Biografija

Gimė 15 vaikų valstiečių šeimoje. Broliai Kazimieras ir Antanas yra katalikų konfesijos dvasininkai, o Juozas Gražulis buvo Lietuvos kariuomenės vyriausiasis karo kapelionas. 1975 m. baigė Miroslavo vidurinę mokyklą. Vėliau studijavo Kauno politechnikos institute.
Jaunystėje įsitraukė į pogrindinę veiklą, bendradarbiavo su Tikinčiųjų teisėms ginti komiteto nariais. 1989 m. prisijungė prie Žmogaus teisių gynimo Helsinkio komiteto. Platino pogrindžio leidinį „Lietuvos katalikų bažnyčios kronika“. Atsisakęs tarnauti pakartotiniuose kariniuose mokymuose sovietinėje armijoje 1988 m. areštuotas, kalėjo Lukiškėse, Pravieniškėse, vėliau Mordovijoje.
1989 m. vasario 10 d. vienas iš Lietuvos krikščionių demokratų partijos (LKDP) atkūrimo iniciatorių, partijos savaitraščio „Apžvalga“ leidimo iniciatorius. 1990–1994 m. LKDP Kauno skyriaus pirmininkas. 2001–2004 m. partijos Lietuvos krikščionys demokratai valdybos pirmininkas.
1990–1995 m. Kauno miesto tarybos deputatas, dirbo Švietimo ir kultūros komitete. 2000 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys, buvo išrinktas ir 2003 m., 2007 m. bei 2011 m., bet atsisakė mandato. 
Nuo 1996 m. Seimo narys, 2000–2004 m. Mišrios Seimo narių grupės seniūnas.
Su žmona Raminta augina sūnus Martyną ir Simoną ir dukteris Mariją ir Gabrielę. 2018 m. birželio 21 d. pripažino su 31-ių palangiške Birute Navickaite šį pavasarį susilaukęs vaiko.

Kelių eismo incidentai

2012 rugpjūtį, netoli Garliavos, Petras Gražulis su savo vairuojamu BMW X5 taranavo VW Passat. 2015 gegužę Petras Gražulis pateko į avariją Lenkijoje, po kurios atsisakė komentuoti ar atsakyti į žurnalistų klausimus apie avariją. 
2017 gegužę Petras Gražulis sukėlė avariją ir pasišalino iš įvykio vietos.2017 rugsėjį Petras Gražulis perėjoje kliudė moterį su kūdikio vėžimėliu ir pasišalino iš įvykio vietos.

Šaltiniai

Petras GRAŽULIS, Lietuvos Respublikos Seimas
Jurgis Talmantas

Biografija

Tėvai buvo ūkininkai: tėvas Rietavo dvaro vežikas, motina turėjo 40 hektarų blogos žemės. Jurgis šeimoje augo vienas. Mokėsi privačiai ir Palangos progimnazijoje, 1919 m. Telšių gimnazijoje (greičiausiai baigė gimnaziją Besarabijoje).
1919–1922 m. dirbo Kražių, 1923–1924 m. Kelmės progimnazijose – dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1927 m. Švietimo ministerijos komisijoje išlaikė egzaminus gimnazijos mokytojo teisėms. 1929 m. baigė studijas Lietuvos universitete.
1933–1936 m. žurnalo „Gimtoji kalba“ redaktorius. 1935 m. vienas iš Lietuvių kalbos draugijos steigėjų, terminologijos ir rašybos reformos komisijų narys, Pavardžių lietuvinimo komisijos sekretorius. Bendradarbiavo leidiniuose „Kalba“, „Lietuvos mokykla“, „Pavasaris“, „Švietimo darbas“, „Vienybė“ ir kituose.
1945–1948 m. Kauno jaunimo teatro literatūrines dalies vedėjas, 1948–1949 m. Enciklopedijų, žodynų ir mokslo literatūros leidyklos, nuo 1949 m. Politinės ir mokslinės literatūros leidyklos redaktorius.

Kūryba

Parengė „Visuotinės literatūros chrestomatijos“ l d. (1930 m.) ir 4 d. (su Eduardu Viskanta, 1931 m.), lietuvių kalbos vadovėlių pradžios mokyklai (1932–1937 m.), vokiečių-lietuvių (su A. Šolcu, 1929 m.) ir lenkų-lietuvių (1955 m.) kalbų žodynus. Parašė „Rusų kalbos vadovėlį mokytis pačiam“ (su E. Gediminaičiu, 1933 m.), „Lietuvių kalbos rašybos vadovėlį“ (su kitais, 1938 m.).
Išvertė Gerharto Hauptmano, Antono Čechovo, Viljamo Šekspyro, Bernhardo Kelermano, Žiulio Verno, Ivano Krylovo, Dmitrijaus Furmanovo kūrinių. Redagavo Homero ,,Iliadą".
Godlevo Pientakai

Istorija

Nuo XIV a. šios žemės priklausė Godlevų šeimai. 1827 m. kaime buvo 12 namų ir 83 gyventojai. 1921 m. kaime buvo 16 namų ir 115 gyventojų, iš kurių 66 vyrai ir 49 moterys.
Naujienėlės piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas aukštumos kyšulyje esančioje kalvoje. Šlaitai statūs, 12-20 m aukščio, viršutinėje 4-5 m aukščio dalyje buvę pastatinti. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 28x25 m dydžio, 2 m iškiliu viduriu. Jos šiaurinėje pusėje supiltas 18 m ilgio, 0,8 m aukščio, 9,5 m pločio pylimas, kurio išorinis 1,5 m aukščio šlaitas leidžiasi į 16 m pločio, 1 m gylio griovį.
Į šiaurę nuo piliakalnio yra trapecinis papilys, pailgas šiaurės – pietų kryptimi, ilgesniu vakariniu šonu. Jo aikštelės dydis - 40(30)x34 m.
Piliakalnis labai apardytas arimų, Antrojo pasaulinio karo vokiečių apkasų, statant trianguliacinį bokštą. Aikštelė dirvonuoja, šlaitai apsodinti eglutėmis.
Piliakalnis datuojamas I tūkstantmečiu – II tūkstantmečio pradžia. Lietuvos Respublikos Vyriausybės nutarimas dėl paskelbimo kultūros paminklu – 1998-05-19; Nr.612. Paminklo teritorijos plotas 15000 m².
Fizinio apsaugos zonos pozonio plotas 16400 m².

Aplinkiniai piliakalniai

Šukių piliakalnis 19 km
Piliūnų piliakalnis 26 km
Kumelionių piliakalnis 13 km
Dabravolės piliakalnis 26 km
Liudvinavo piliakalnis 13 km
Piliakalnių piliakalnis (Vilkaviškis) 5 km
Menkupių piliakalnis 4,5 km
Kampinių piliakalnis 4,5 km
Pastaba: 
 Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Didieji Žemaičių Kalvarijos atlaidai

Didieji Žemaičių Kalvarijos Švenčiausiosios Mergelės Marijos Apsilankymo atlaidai – Romos Katalikų Bažnyčios atlaidai, vykstantys nedideliame Žemaičių Kalvarijos miestelyje, Žemaitijoje. Skirti Švč. Mergelei Marijai. Kasmet sutraukia tūkstančius piligrimų.
Per Kalvarijos atlaidus yra nešama monstrancija su Šv. Kryžiaus relikvija. Tikima, kad gaunamas palaiminimas šios relikvijos, kurią Lietuvoje turi tik Žemaičių Kalvarijos bažnyčia, dėka.
Atlaidai prasideda liepos mėnesio pradžioje ir trunka kone 2 savaites. Žemaičių Kalvarijos atlaidų išvakarėse aukojamos šv. Mišios Panų kalno koplyčioje, Pasruojėje, po jų rengiama maldinga atgailos procesija į Žemaičių Kalvarijos baziliką. Pati didžiausia atlaidų procesija būna sekmadienį.
Šv. Mišias iškilmingai aukoja visos Lietuvos vyskupai, kunigai, sakomi pamokslai. Seserys vienuolės veda katechezę, parengiama speciali evangelizacinė programa su agape, vyksta koncertai. Atlaiduose dalyvauja tūkstančiai maldininkų iš Lietuvos ir užsienio. 1937 m. švenčiant Žemaičių Kalvarijos 300 metų jubiliejų, šventovėje apsilankė apie 100 000 maldininkų.
Šv. Mišias kiekvieną dieną aukoja visi Lietuvos vyskupai, Šventojo Sosto Apaštališkasis Nuncijus. Žemaičių Kalvarijos Bazilikoje giedami mišparai, vyksta eucharistinės procesijos aplink Baziliką ir Kryžiaus kelyje.
Dalius Čapaitis

Biografija

1992 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, mokslinis agronomas. Nuo 1992 m. ūkininkas.
Lietuvos centro sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos narys.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Inga, vaikai Ernestas, Kamilija, Jonas.
Bučinys

Istorija

Jau nuo senovės bučinys turi seksualinę prasmę – jis yra realus ir simboliškas meilės ar įsimylėjimo ženklas. Dar ir šiandien sutuokimo ceremonijoje iškilmingai leidžiama jaunavedžiams pasibučiuoti. Tačiau nors ir daugelyje, bet ne visose kultūrose bučinys yra įprastas dalykas, pvz., senovės Japonijoje nebuvo net žodžio bučiniui nusakyti, o pas eskimus ir lapius (samius) labiau priimta pasisveikinti pasitrinant vienas kito nosį.

Erotiniai bučiniai

Ypatingas vaidmuo bučiniui tenka tarp įsimylėjusių, vienas kitą mylinčių žmonių – jis turi erotinę, seksualinę prasmę. Tai yra tam tikra intymumo ir lytinio aktyvumo forma. Dviejų anksčiau nepažįstamų žmonių santykiuose pirmasis bučinys yra ypatingas įvykis, turintis didžiulį erotinį poveikį ir suteikiantis porai bendrumo jausmą. Ypač jaudinantis yra prancūziškasis bučinys, kurio metu aktyviai dalyvauja ne tik lūpos, bet ir liežuviai. Ilgalaikiuose poros santykiuose švelnus bučinys reiškia palankumą, supratimą ar tiesiog gerą nuotaiką, o pereinantis į aistringą prancūziškąjį bučinį reiškia pasiruošimą lytiniams santykiams – seksui. Gana dažnai besimylintys bučiuojasi net ir sueities metu. Apskritai, lytinių santykių metu labai dažnai yra bučiuojama ir laižoma ne tik burna, bet ir visas mylimojo kūnas, ypač – erogeninės zonos: akys, ausų lezgeliai, krūtinė (ypač krūtų speneliai), lytiniai organai.
Manoma, kad dviejų žmonių bučinys į lūpas yra ypatingo intymumo išraiška, rodanti netgi didesnį dvasinį artumą nei sueitis: pavyzdžiui, prostitutės paprastai nebučiuoja klientų į lūpas, nors atlieka daugybę kitų erotinių paslaugų; pašlijus santykiams šeimoje, sutuoktiniai pirmiau atsisako intymių bučinių, o tik esant didesnėms problemoms ar nesutarimams atsisako ir sueities.
Erotinių bučinių technika ir būdai yra labai gausūs ir įvairūs. Pastebėta, kad besibučiuojančios poros dvigubai dažniau palenkia galvas į dešinę negu į kairę pusę (dėl patogumo, kad nesusidurtų nosys, abudu partneriai erotinio bučinio metu šiek tiek palenkia galvas į tą pačią pusę nuo savęs).
Kretingos rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Kretingos rajono savivaldybės taryba – Kretingos rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 2007 m. vasario 25 d. visuotiniuose, slaptuose, laisvuose ir lygiuose rinkimuosepagal proporcinę rinkimų sistemą ir Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus.

Veikla

Pirmasis posėdis įvyko 2007 m. balandžio 5 d. Meru išrinktas Valerijonas Kubilius. Už jį balsavo 21 Tarybos narys iš 25. Mero pavaduotoju liko Tėvynės sąjungos atstovas Juozas Mažeika, Administracijos direktoriumi antrai kadencijai paskirtas socialdemokratas Valerijonas Černeckis. Pasikeitus politinei daugumai, 2009 m. vasario 12 d. 18 balsų meru išrinktas Juozas Mažeika. 2009 m. spalio 30 d. rajone prie partijos „Tvarka ir teisingumas“ prisijungus partijai „Naujoji sąjunga“ ir Pilietinės demokratijos partijai taryboje sudaryta bendra šių partijų frakcija.
Kauno Tito Masiulio jaunimo mokykla

Istorija

Mokyklos istorija prasidėjo nuo 1994 m. rugsėjo 12 d., kai Moksleivių techninės kūrybos ir darbo centre duris atvėrė jaunimo klasės, kuriose žinių semtis panoro 30 mokinių. 1995–1996 mokslo metais jau mokėsi 142 mokiniai, sudarytos 9 jaunimo mokinių klasės. 1996 m. centras reorganizuotas į mokyklą, pavadintą vienos iš Sausio 13-osios įvykių aukų – Tito Masiulio (1962–1991) vardu.
2018 m. Kauno Tito Masiulio jaunimo mokykla prijungta prie Kauno suaugusiųjų ir jaunimo mokymo centro, veikiančio Žemųjų Šančių mikrorajone, Sandėlių g. 7 (kodas 295093070).

Veikla

Mokykloje veikė 2 struktūriniai padaliniai: bendrojo lavinimo ir neformaliojo vaikų švietimo, kuriuose buvo šie skyriai: informacinių technologijų, metodinio darbo organizavimo, ikiprofesinio mokymo. Bendrojo lavinimo struktūriniame padalinyje buvo ugdomi mokiniai, siekiantys pagrindinio išsilavinimo, o neformaliojo vaikų švietimo – mokyklos bendrojo lavinimo struktūriniame padalinyje besimokantys, kitų Kauno miesto ugdymo įstaigų mokiniai ir niekur nesimokantys paaugliai ir jaunuoliai.
Mokyklos specialistai vykdė veiklą šiose prioritetinės srityse: patyčių, krizių, nusikalstamumo ir smurto prevencija, pagalba mokiniams turintiems mokymosi, elgesio ir emocinių problemų, mokytojų švietimas. Individualiai buvo dirbama su mokiniais, tėvais (globėjais), mokytojais, sprendžiant socialines ir pedagogines mokinio problemas, buvo teikiama parama krizių metu. Vyko pokalbiai ir konsultacijos mokiniams, jų tėvams (globėjams). Buvo padedama adaptuotis mokykloje naujai atėjusiems mokiniams, atliekami tyrimai mokyklos bendruomenėje. Bendradarbiauta su socialiniais partneriais (Vaiko teisių apsaugos skyrius, policija, pedagoginė psichologinė tarnyba, pataisos inspekcija, Socialinių reikalų skyrius, seniūnijos, pagalbos šeimai tarnyba ir kt.).
Elektrografijos mokslinio tyrimo institutas

Istorija

1956 m. inžinierius Jonas Žilevičius pateikė keletą išradimų Maskvos poligrafijos mašinų gamybos mokslinių tyrimų institutui. J. Žilevičius tuo metu dirbo dėstytoju Vilniaus pedagoginiame universitete. Čia, laboratorijoje, su savadarbe įranga jis ant seleno padarė pirmąsias elektrografijas TSRS, pradėjo sistemingus elektrografinių sluoksnių ir vaizdo gavimo tyrimus. Poligrafijos mašinų gamybos mokslinių tyrimų institutas Vilniuje įkūrė savo filialą, kur Jonas Žilevičius tęsė darbą, vadovavo keturiems pagalbininkams. Po metų, 1957 m. rugpjūčio 25 d., filialas buvo perregistruotas į Elektrografijos mokslinio tyrimo institutą, kuriam Jonas Žilevičius vadovavo pirmuosius 10 metų. Čia buvo sukurtas pirmasis TSRS kopijavimo aparatas „ERA“, kurį gamino Kauno eksperimentinė automatizacijos priemonių gamykla ir Vilniaus skaičiavimo mašinų gamykla. 1965 m. šį aparatą jau naudojo 104-ios organizacijos.
Elektrografijos mokslinio tyrimo institutas 1990 m. buvo reorganizuotas į Valstybinę mokslinę-gamybinė įmonę „Elmatronas“, o 1991 m. lapkričio 14 d. – į Elektrografijos institutą „Elmatronas“. 2003 m. birželio 18 d. pripažintas bankrutavusiu ir paskelbtas likviduotu.
Nuo 1991 m. įvairiu laiku veikė keliolika instituto individualių įmonių: „Autokaras“, „Bema“, „Dažai“, „Efrata“, „Egrikas“, „Elektronikos servisas“, „Elfara“, „Fotosensorius“, „Imtra“, „Įsra“, „Katodas“, „Kompasla“, „Mikronika“ (dabar UAB „Vilniaus spaustuvė“), „Spektrotonas“, „Spela“, „Viskantas“ (dabar UAB „Mikrosistemos“). Kai kurios iš jų kaip UAB veikia iki šiol.
Veikė folkloro ansamblis „Sadauja“.
Birutė Salatkienė

Biografija

1969 m. baigė Liudvinavo vidurinę mokyklą ir įstojo į Vilniaus universiteto Istorijos fakultetą, kur pasirinko Lietuvos istorijos specializaciją. Tačiau nuo pirmo kurso kiekvieną vasarą dalyvavo archeologinėse ekspedicijose (Brodeliškių piliakalnis, vadovas Vytautas Daugudis 1970 m.; Varnupių piliakalnis, Pranas Kulikauskas 1971 m.; Šventoji, Rimutė Jablonskytė-Rimantienė 1972 m., 1973 m., Abuora, Smaudžiai, Ilzė Lozė 1972 m., 1973 m. ir kt.). Dalyvavo keliose sąjunginėse ir regioninėse studentų archeologų konferencijose Maskvoje, Mogiliove, Vilniuje. Išrinkta archeologijos būrelio pirmininke. 1974 m. apgynė diplominį darbą „Lietuvių moterų galvos danga ir papuošalai II-XII a.“ ir baigė universitetą, įsigijusi istorikės, istorijos ir visuomenės mokslų dėstytojos specialybę. 1983 m. stažavosi Ermitažo muziejaus (Sankt Peterburgas) archeologijos skyriuje.
1974 m. pagal paskyrimą pradėjo dirbti Šiaulių Aušros muziejuje Ikitarybinio laikotarpio istorijos (nuo 1989 m. Istorijos) skyriaus vedėja. 1978 m. parengė archeologijos ir istorijos laikotarpio ekspoziciją. 1989 m. jos iniciatyva Šiaulių Aušros muziejuje įkurtas Archeologijos skyrius, iki 1998 m. jo vadovė, vėliau vyr. muziejininkė. Nuo 1998 m. vasario mėn. Šiaulių universiteto Šiaurės Lietuvos istorijos centro mokslo darbuotoja, nuo 1998 m. rugsėjo mėn. Istorijos katedros asistentė, nuo 2004 m. lektorė.
Nuo 1989 m. Muziejininkų tarybos prie Kultūros ministerijos narė, nuo 1990 m. Lietuvos respublikos kultūros ministerijos muziejų ekspertų komisijos narė. 1989 m. viena iš Lietuvos muziejininkų draugijos organizatorių ir jos valdybos narė. Nuo 1990 m. Lietuvos archeologijos draugijos narė. Nuo 1994 m. ICOM (Tarptautinė muziejų taryba) narė, nuo 2002 m. ICOM Lietuvos skyriaus valdybos pirmininko pavaduotoja. 1997–2003 m. Lietuvos muziejų asociacijos Rinkinių mokslinio tyrimo sektoriaus valdybos pirmininkė.
DNŠ Zavrč

Istorija

Klubo ištakos siekia 1969 m. Atkūrus šalies nepriklausomybę žaidė žemesniuosiuose divizionuose.
Į elito divizioną pateko 2013 m. Po trijų sezonų stipriausioje šalies lygoje iškrito į žemesnį divizioną.
Zarasų rajono savivaldybės taryba 2011–2015 m.

Zarasų rajono savivaldybės taryba – Lietuvos Respublikos Zarasų rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta ketveriems metams savivaldybių rinkimuose, vykusiuose 2011 m. vasario 27 d. 1994 m. liepos 7 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių tarybų rinkimų įstatymo Nr. I-532 2010 m. liepos 20 d. redakcijos nustatyta tvarka daugiamandatėje rinkimų apygardoje, remiantis visuotine ir lygia rinkimų teise, slaptu balsavimu proporcine rinkimų sistema, pagal Lietuvos Respublikoje registruotų politinių partijų pateiktus kandidatų sąrašus bei iš išsikėlusių kandidatų, jeigu jų išsikėlimą parašais parėmė ne mažiau kaip dešimt procentų skaičiuojant vienam savivaldybės tarybos nario mandatui, bet ne mažiau kaip 100 tos savivaldybės rinkėjų.

Veikla

Pirmasis Tarybos posėdis įvyko 2011 m. balandžio 5 d. Savivaldybės meru išrinktas Arnoldas Abramavičius, mero pavaduotoja paskirta Stasė Goštautienė, administracijos direktoriumi – Vytautas Sekonas.
Fotokvėpavimas

Fotokvėpavimas – tai augalų metabolizmo procesas, kurio metu RuBP (ribuliozės-1,5-bisfosfatas) prisijungia deguonį dėl RuBisCO fermento, vietoj to, kad prisijungtų anglies dioksidą esant normaliai fotosintezei. Tai yra pradinis Kalvino ciklo etapas. Šis procesas mažina fotosintezės efektyvumą C3 augaluose.

Sąlygos, kai vyksta fotokvėpavimas

Fotokvėpavimas vyksta, kai yra maži anglies dioksido kiekiai, pvz., kai žiotelės yra uždarytos, kad būtų išvengta vandens netekimo esant sausrai. Daugumoje augalų fotokvėpavimas greitėja didėjant temperatūrai. Fotokvėpavimas negamina ATP ir jo metu prarandama anglis ir azotas (kaip amoniakas), tai lėtina augalų augimą.
Kolektyvinė sutartis

Kolektyvinė sutartis – kolektyvinių darbo santykių subjektų sudaromos sutartys.

Vokietija

Vokietijoje kolektyvinė sutartis (vok. Tarifvertrag – 'tarifinė sutartis') yra labai populiarus socialinės politikos instrumentas. 65 % darbuotojų Vakarų Vokietijoje bei 54 % darbuotojų Rytų Vokietijoje dirbo pas kolektyvinių sutarčių saistomus darbdavius (2006 m.).
Puent Nuaras

Istorija

Nors prancūzai jau 1883 m. okupavo šį regioną, tačiau miestas ėmė vystytis tik 1921 m., o uostas pradėtas eksploatuoti tik 1934–1939 m. 1950–1958 m. Puent Nuaras buvo Vidurinio Kongo administracinis centras.
Skyways Express

Istorija

Ponia ir Ponas Turingai (Mr & Mrs Thuring) 1940 metais įkūrė oro linijų bendrovę „Avia“. Antrojo pasaulinio karo metu, jos būstinė buvo Farosunde. Po karo (1945 m.) bendrovė išplėtė savo veiklą, skraidino paštą, rengė pilotus.
1976 metais Nilsas Bjorkmanas ir Lenartas Gustavsonas, gyvenę Gotlande, nupirko „Avia“. 1984 metais kompaniją įsigijo „Gotlandsbolaget“ ('Gotlando laivų kompanija'), kuri paliko bendrovės vardą „Avia“. 1986 metais „Avia“ pradėjo reguliarius reisus iš Vibio į Kalmarą ir Norkopingą. 1992 metais laivų kompanijos „Salenia“ valdomos oro linijų bendrovės „Salair“ ir „Avia“ sujungtos, paliekant Avia vardą. 1993 metais „Avia“ vardas pakeistas į „Skyways“.
1995 m. „Skyways“ tapo didžiausia Švedijos vidine oro linijų bendrove, turėjusia trylika Saab 340 ir tris Fokker 50 lėktuvus. Bendrovės lėktuvai skrido 22 maršrutais.
1997 m. buvo įsigyta oro linijų bendrovė „Highland Air“. Tais pačiais metais „Skyways“ ir „SAS“ tapo partneriais. 1998 metais įsigyta bendrovė „Airbone“, „SAS“ įsigijo 25 % bendrovės akcijų. 1999 metais įsigyta bendrovė „Air Epress“ ir „Skyways“ grupę jau sudarė keturios oro linijų bendrovės skridusios 35 maršrutais.
2000 m. buvo įsigyta bendrovė „Flying Enterprise“. Tais pačiais metais „Highland Air“, „Airborne“ ir „Air Express“ buvo sujungtos į „Skyways Regional“. „Flying Enterprise“ pakeitė vardą į „Skyways Enterprise“. Tais pačiais metais Skyways grupė pripažinta geriausia 2000–2001 metų regionine oro linija. Apdovanojimą skyrė Europos regioninių avialinijų asociacija. Tuo metu „Skyways“ priklausė 46 lėktuvai skridę 34 maršrutais.
2001 m. rugsėjo 11 dienos įvykių JAV stipriai bendrovei atsiliepė neigiamai, „Skyways“ uždarė kelis maršrutus, jų liko 30. 2002 metais buvo parduota „Skyways Regional“ ir bendrovė ėmė plėsti savo skrydžius iš Stokholmo Arlandos oro uosto ir Kopenhagos.
2003 m. buvo atidarytas maršrutas Arlanda–Dublinas. Tais pačiais metais startavo internetinis pardavimų puslapis, kurio pasisekimas buvo didžiulis ir bendrovės paslaugomis tais metais pasinaudojo 1,342 milijono keleivių.
2004 m. „Skyways“ atidarė maršrutus Arlanda–Birmingemas ir Lulea–Geteborgas. Pirmą kartą savo istorijoje ėmė konkuruoti viename iš maršrutų su „SAS“.
2009 m. „Skyways“ atidarė naujus maršrutus: Arlanda–Vilnius ir Kopenhaga–Vilnius. Tiesa, po kelių mėnesių Kopenhaga–Vilnius kryptis buvo nutraukta dėl mažo keleivių skaičiaus.
Selenjacho kalnagūbris

Selenjacho kalnagūbris (rus. Селенняхский хребет) – kalnagūbris esantis šiaurės rytų Jakutijoje (Rusija), priklausantis Čerskio kalnagūbrio kalnų sistemai.
Kalnagūbris driekiasi apie 240 km, aukščiausias taškas – 1461 m virš jūros lygio. Kalnagūbris susidaręs iš skalūnų, gneiso, kristalinių klinčių, smiltainio ir aleurolito su granito intruzijomis. Upių slėniuose auga maumedynai. Daugiau nei 600 m aukštyje išsidėsčiusi, siaura prieštundrinių krūmynų, alksnių, žemųjų pušų juosta ir aukštikalnių tundra. Kalvagūbryje randamas alavas, cinoberis, volframas, auksas, rusvoji anglis.
Pasraučių miškas

Pasraučių miškas – miškas Pasraučiuose (Bukonių seniūnija, Jonavos rajonas). Kvartalai Nr. 52, 46 ir 57. Auga paprastasis kardelis, smiltyninis lendrūnas, garšva, didžiažiedė rusmenė, skėtinė širdažolė (52 ir 55 kvartalai). Šalia šienaujamos natūralios ir pusiau natūralios tarpumiškių pievos (auga orchidiniai augalai – baltijinė gegūnė, raudonoji gegūnė, pelkinis siautalūpis).
Pakistano futbolo varžybos 2014–2015 m.

Pakistano futbolo taurė

<...>
Karsakiškio herbas

Aprašas

Herbo skydo žaliame lauke auksinė lūšies galva sidabrine akimi su ginklais: sidabrinėmis iltimis ir raudonu liežuviu.

Istorija

Karsakiškio herbe pavaizduota lūšis, nes vienas iš upelių ir Žaliosios girios dalis, esanti netoli Karsakiškio, yra vadinama Lūšupiu. Apsuptose miškais Karsakiškio apylinkėse yra sutinkama ir lūšių, kurios įrašytos į Lietuvos Raudonąją knygą, o nuo 2000 m. tapo ypatingai saugoma nykstančia rūšimi.
Herbo etalono autorius – dailininkas Henrikas Mazūras. Lietuvos Respublikos Prezidentas herbą 2007 m. balandžio 20 d. patvirtino dekretu Nr. 1K-935.

Simbolika

Heraldikoje lūšis dėl labai skvarbių akių, budrumo, atsargumo yra akylumo simbolis. Mene vaizduojant penkis pojūčius lūšis įasmenina regėjimą. Žalia skydo spalva herbe simbolizuoja laisvę, grožį, džiaugsmą, sveikatą ir viltį. Tai ir augmenijos išraiška.