google/wiki40b huggingface dataset:
Truikinų šaltinis

Truikinų šaltinis (arba Šmitos versmė) – iš žemių trykštantis šaltinis, hidrogeologinis gamtos paveldo objektas. 1980 m. paskelbtas gamtos (hidrogeologijos) paminklu. Šaltinis yra Skuodo rajone, Aleksandrijos seniūnijoje, Truikinų kaime. Šaltinis yra pavadintas pagal gretimoje sodyboje seniau gyvenusio Šmitos, kuris gražiai tvarkė, prižiūrėjo šaltinį, pavardę.

Hidrogeologinis aprašymas

Šmitos versmė liejasi iš kairiajame Šaltupio upokšnio krante esančio sufozinio cirko (apie 15 m skersmens) dugno – žemiausioje vietoje. Patsai versmės duburys ovalus (kryžminės ašys 5,8 ir 4,5 m), smėlėtas dugnas vietomis (sekliuose pakraščiuose) užgožtas apsinešusio pilkšvo, rusvo dumblo. Vandens gylis iki gerai matomo puraus dugno – 10 – 23 cm. Versmė 11,81 l/s debitą siekiančia platoka tėkme srūva į Šaltupio upokšnį, o šis maždaug už 170 m įteka į didesnį Guntino upelį. Vandens paviršiaus absoliutinis aukštis versmėje – apie 35 m, santykinis aukštis, matuojant jį nuo Šaltupio ir Guntino santakos, – tik apie 4 m.
Versmė pastoviai veržiasi iš gausiai požeminio vandens turinčių smėlingų tarpmoreninių (fQIII nm3) ir gal senojo aliuvio (aQIII nm3) nuogulų. Dėl aukštyn trykštančių srautų šioje versmėje duburio smėlis keliose vietose nuolat intensyviai maišosi; tai balkšvi ir šiek tiek parudavę ploteliai – tarsi panardinti „katilai“, kurių didžiausiojo skersmuo priedugnyje prašoka 1 m. Juose „verdantis“ smėlis yra smulkus, turintis daugiausia 0,1 – 0,25 mm skersmens grūdelių (89,6 %) ir SiO₂ (93,7 %). Versmės vanduo skaidrus, bespalvis, bekvapis, jo temperatūra gana pastovi – vid. + 8,10 °C, kiek aukštesnė būna šiltuoju metų laiku. Tai labai geras gėlas kalio,natrio, magnio kalcio hidrokarbonatinis vanduo, kurio bendra mineralizacija vid. 304,79 mg/l, karbonatinis kietumas 3 – 4,4 mg-ekv/l, bendrosios geležies kiekis tik 0,1 mg/l.
Vokietijos notarų rūmai

Vokietijos notarų rūmai (vok. Bundesnotarkammer – Federacijos notarų rūmai) – viešosios teisės korporacija Vokietijoje, vienijanti 21 notarų rūmus. Federalinių žemių notarų rūmai vienija apie 9 000 notarų (2008 m.).

Veikla

Federaliniai Vokietijos notarų rūmai atstovauja Vokietijos notarams nacionaliniu ir tarptautiniu lygmenimis. Taip pat dalyvauja teisėkūroje, teikia nuomones ir ekspertines išvadas dėl teisės aktų projektų, įstatymų iniciatyvų, federalinių ministerijų sudaromose ekspertų bei darbo grupėse. Taip pat šviečia ir kelia notarų kvalifikaciją.
Federaliniai Vokietijos notarų rūmai nevykdo notarų (veiklos) priežiūros. Atskiri notarai priklauso ne federaliniams, o žemės notarų rūmams, esantiems prie aukštesniųjų žemės teismų.
Bundesnotarkammer veda vad. Centrinį rūpybos registrą vok. Zentrales Vorsorgeregister der Bundesnotarkammer (BNotK), kuriame registruojami rūpybos įgaliojimai (Vorsorgevollmacht) bei rūpybos sandoriai (Betreuungsverfügung).
Leidžia kasmėnesinis teisės mokslo dalykinis žurnalas apie notariatą „Vokietijos notarų žurnalas“ (vok. Deutsche Notar-Zeitschrift, DNotZ) -
Adolis Jonas Krištopaitis

Adolis Jonas Krištopaitis (1925 m. birželio 11 d. Balanėliai, Vaškų valsčius, dab. Pakruojo raj. – 2000 m. gruodžio 7 d. Kaunas) – Lietuvos tapytojas.

Biografija

1951 m. baigė Kauno taikomosios ir dekoratyvinės dailės institutą. 1952–1964 m. Kauno politechnikos instituto, kitų įstaigų dailininkas apipavidalintojas, nuo 1965 m. Kauno „Dailės“ kombinato dailininkas, meno vadovas.

Kūryba

Nutapė peizažų („Kelias“ 1965 m., „Giria“ 1969 m., 1983 m., „Senoji Nida“ 1971 m., „Rudens laukai ir avys“ 1974 m., „Jūra“ 1973 m., „Dainava“ 1978 m.), tarp jų – Lenkijos, Suomijos, Italijos vaizdų (1966–1972 m.), portretų (Bernardas Bučas, Vytautas Petkevičius, abu 1963 m., Doloresa Kazragytė, 1978 m., 1982 m., Juozas Miltinis, 1983 m.). Sukūrė sienų tapybos kompozicijų, teminių paveikslų („Ignalinos AE statyba“ 1980 m., „Moderniškoji madona“ 1984 m.), plakatų, akvarelių, knygų iliustracijų.
Ankstyviesiems kūriniams (peizažams) būdingas lyriškumas, vėlyviesiems – racionalumas, metaforiškumas, abstrahuotas paveikslo traktavimas, portretams – psichologizmas. Nuo 1954 m. dalyvavo parodose, individualios padodos surengtos Kaune 1964 m., 1985 m., 2000 m.
Aruna

Aruna (Aruna) – jūros dievas hetitų mitologijoje, gydymo ir magijos deivės Kamrusepos sūnus. Žodis het. aruna taip pat reiškia 'jūra'.
Panenteizmas

Panenteizmas (iš sen. gr. πᾶν ἐν θεός – „visa Dieve“) – religinė filosofinė doktrina, pagal kurią pasaulis yra Dieve, tačiau Dievas neištirpsta pasaulyje (kaip panteizme); teizmo ir kai kurių panteizmo idėjų sintezė. Visata esanti Dievo dalis, bet Dievas esąs daugiau nei Visata. Dievas suprantamas ne kaip kūrėjas, bet kaip amžina gyva jėga už Visatos ribų.
Panenteizmo terminą 1828 m. įvedė vokiečių filosofas Karlas Krauzė (1781–1832), terminą taip pat vartojo filosofas Friedrich Bouterwek (1766–1828).
Panenteizmo bruožų esama kai kuriose hinduizmo mokyklose, taip pat Australijos aborigenų, Pietų Amerikos indėnų religijose.
Rusų filosofas Semionas Frankas šiuo terminu vadino savo filosofinę sistemą.
Jonas Burba

Jonas Burba (1853 m. birželio 16 d. Skapiškyje – 1915 m. rugsėjo 14 d. Kaltanėnuose) – kunigas, draudžiamosios lietuviškos spaudos platinimo organizatorius, knygnešys.

Biografija

Mokėsi Švenčionių mokykloje. Baigęs 5 klases įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. Čia besimokydamas dalyvavo lietuvių klierikų sambūriuose. Skaitydavo lietuvišką spaudą.
1878 m., gavęs kunigo įšventinimus, paskirtas vikaru į Dysną (Baltarusija). Po dvejų metų perkeltas klebonu į Prozorokus (Vitebsko sr., Gluboko raj.). 1882 m. pabaigoje perkeltas į Tverečių. Po penkerių metų vėl trumpai dirbo klebonu Baltarusijoje – Višniave (Ašmenos raj.). 1888 m. paskirtas Daugėliškio klebonu. Čia gyveno 15 metų. 1903–1909 m. Švenčionių klebonas ir dekanas. Po spaudos atgavimo yra dirbęs kitose Vilniaus vyskupijos parapijose: 1910–1911 m. klebonas Nočioje (Baltarusija), 1913–1914 m. – vėl Daugėliškyje.
Paskutiniaisiais gyvenimo metais sunkiai sirgo. Gyveno Kaltanėnuose pas giminaitį kun. M. Meštikį. Palaidotas Kaltanėnuose.

Švietėjiška veikla

Lietuvos parapijose – Tverečiuje, Daugėliškyje, Švenčionyse praėjo vaisingiausi jo, kaip lietuvybės gaivintojo, veiklos metai. Parapijose dauguma gyventojų buvo lietuviai, bet dvarponių ir kunigų stipriai lenkinami. Nebuvo lietuviškų mokyklų. Beveik nepasiekdavo lietuviška spauda. Atvykęs pareikšdavo esąs lietuvis ir bažnytines apeigas atlikdavo lietuvių kalba. Iš parapijiečių suorganizuodavo parapijos aktyvą. Tarp jų rasdavo knygnešių bei spaudos platintojų. Organizuodavo jos atgabenimą iš Mažosios Lietuvos. Aktyvūs jo talkininkai buvo veiklūs Švenčionių dekanato vikarai, kunigai K. Karvelis, A. Matevičius, M. Maželis, Paplauskas ir kiti, knygnešiai Juozas Balčiūnas, Aleksandras Telyčėnas. Daugėliškyje jo artimiausias ir patikimiausias pagalbininkas buvo zakristijonas Mykolas Cicėnas.
Platino spaudą ir pats. Knygnešiai parūpindavo lietuviškų maldaknygių, pasaulietinio turinio spaudinių, dažnai išdalydavo juos nemokamai. Mokė vaikus lietuviškai melstis, ragino jaunimą siekti mokslo. Stengėsi padidinti daraktorių skaičių, kurie dažnai vien už pragyvenimą mokė vaikus. Kaip organizuoti knygnešystę pamokė 1898 m. čia vikaravusį kunigą Juozą Šimkūną. Bendradarbiavo spaudoje.
Jonas Burba buvo laikomas geriausiu to meto Vilniaus vyskupijos pamokslininku. Jo pamokslai rasti Švenčionių klebonijos palėpėje ir perduoti Lietuvos mokslų akademijos bibliotekai.
Kotopaksio provincija

Geografija

Visa provincijos teritorija išsidėsčiusi Andų kalnuose. Svarbiausias objektas – Kotopaksio ugnikalnis (5897 m). Kitas svarbus ugnikalnis – Iljinisa. Vakaruose yra vulkaninės kilmės ežeras – Kilotoa. Būdingos aukštikalnių pievos (paramos), kalnų šlaituose – rūko miškai. Provincijos teritorijoje yra 2 nacionaliniai parkai: Kotopaksio ir Ljanganateso.
Entertainment Weekly

Istorija

Žurnalą sukūrė Jeff Jarvis, o įsteigė Michael Klingensmith, kuris ėjo leidėjo pareigas iki 1996 m. spalio. Pirmasis leidimas išėjo 1990 m. vasario 16 d. Ant pirmojo numerio viršelio buvo pavaizduota dainininkė k.d. lang. Žodis entertainment didžiosiomis raidėmis pradėtas rašyti nuo 1992 m.
2003 m. žurnalo tiražą vidutiniškai sudarė 1,7 mln. kopijų per savaitę. 2006 m. vyriausiasis redaktorius Rick Tetzeli inicijavo grafinį žurnalo maketavimo pertvarkymą, kad šis atrodytų modernesnis.
Svogūnienė

Svogūnienė (arba cibulynė, rasalynė) – šaltsriubė, žemaičių tradicinis Kūčių patiekalas. Tai svogūnų grežinėlių sūrymas („rasalas“), į kurį dedamos sutrintos, ant žarijų paskrudintos silkės galvos (arba visa silkė). Į tradicinę cibulynę, kuri gaminama iš degintos silkės, vandens, svogūnų, žemaičiai dar pildavo vadinamąjį batvinių rasalą. Jį pagamindavo taip: išvirtus burokėlius užpildavo vandeniu, įmesdavo duonos riekę ir šiltai laikydavo. Kiti užpila actu, rūgpieniu arba kefyru, įdeda krapų.
Palaikyti 1-2 valandas, valgyti šaltą, nors Kurtuvėnuose patiekiama šilta. Svogūnienė patiekiama su karštomis bulvėmis su lupenomis arba kiunke.
Dviese

Dviese – spalvotas laikraštis jaunimui (poroms), leistas 1994 m. Vilniuje.

Istorija

Leistas 2 kartus per mėnesį. Leidėja – UAB „Jaunatis“. Pirmasis numeris išėjo kaip žurnalo „Jaunimo gretos“ priedas. Tiražas 12 800 egz. Išėjo 5 numeriai.
Vyr. redaktorius Valdas Daškevičius.
Hanoverio sala

Hanoverio sala (isp. Isla Hanover) – sala pietų Čilėje, Čilės salyne, Hanoverio salų spiečiuje. Patenka į Magelano ir Čilės Antarktidos regioną (Paskutinės Vilties provincija). Šiaurėje Konsepsjono sąsiauris skiria nuo Madre de Dioso ir Jorko Kunigaikščio salų, rytuose siauri sąsiauriai skiria nuo Čatamo ir Esperansos salų, pietuose sąsiaurių labirintas ir keletas salelių skiria nuo Chorche Monto salos. Plotas – 811,9 km². Kranto linija (ilgis 479,8 km) labai vingiuota, gausu įlankų, užutėkių. Aukštis iki 1219 m.
Hanoverio sala negyvenama, nors seniau čia gyvenę alakalufai. Rašytojas Žiulis Vernas Hanoverio salą pasirinko kaip savo knygos „Dviejų metų atostogos“ veiksmo vietą.
Lietuvos literatūros ir meno archyvas

Lietuvos literatūros ir meno archyvas – Lietuvos įstaiga, sauganti XX a. – XXI a. kultūros įstaigų, organizacijų ir veikėjų dokumentus bei pavienius dokumentus nuo XV a. Vilniuje, O. Milašiaus g. 19. Lietuvos literatūros ir meno archyvas kaupia, saugo ir tvarko dokumentus, garantuoja visuomenės priėjimą prie jų. 2008 m. sausio mėn. buvo saugomi 733 fondai, 177 067 bylos.

Istorija

Įkurtas 1968 m. 1968–1990 m. Centrinis valstybinis literatūros ir meno archyvas, 1990–1993 m. Lietuvos valstybinis meno archyvas, nuo 1993 m. Lietuvos literatūros ir meno archyvas.
Bendrasis nacionalinis produktas

Bendrasis nacionalinis produktas (sntr. BNP, anksčiau Bendrasis socialinis produktas; angl. gross national income – GNI, anksčiau gross national product – GNP) – visų galutinių prekių ir paslaugų, pagamintų šalies piliečių per tam tikrą laikotarpį (paprastai per metus) rinkos kainų suma; tai konkrečios šalies piliečių gautos pajamos.
Vibrafonas

Vibrafonas (lot. vibro – „virpu“, „virpinu“ + gr. phōnē – „garsas“) – mušamasis muzikos instrumentas, sudarytas iš nevienodo ilgio metalinių plokštelių, sudėtų ant rėmo dviejomis horizontaliomis eilėmis. Plokštelės yra 1,2 cm storio ir 3,9 cm pločio. Po plokštelėmis pritvirtinti metaliniai cilindriniai rezonatoriai, kurių viduje yra judamos mentelės. Jos lėtai sukamos el. variklio arba spyruoklės, pridengia arba atidengia cilindro angą ir sukelia vibruojančio garso įspūdį. Vibrafonas taip pat turi garsą reguliuojantį pedalą.
Vibrafonas mušamas per plokšteles keturiomis arba dviem lazdelėmis, turinčiomis fetro, vatos arba gumos antgalį.
Instrumentas atsirado XX a. pradžioje. Dabartinio pavidalo instrumentas pagamintas Anglijoje 1936 m.
Ąžuolyno meškučių cirkas

Ąžuolyno meškučių cirkas – nedidelė mėgėjiško cirko trupė, įkurta 1991 m. cirko artistų Zobovų iniciatyva. Gastroliuoja dažniausiai Lietuvoje, turi repeticinę bazę ir cirko studiją. Išskirtinis trupės požymis – nuosavas žvėrynas ir paukštynas. Cirko direktorius – Nikolajus Zobovas, repeticinė bazė Kaune.

Cirko veikla

Trupės kolektyvą sudaro keli cirko artistai – dresuotojai, vienračio figūristė, ekvilibristė su lankais, klounas ir kt. Pasirodymuose dalyvauja būrys laukinių bei naminių gyvūnų – kelios meškos, beždžionė, šunys, katės, balandžiai, vištos ir kt.
„Ąžuolyno meškučių cirkas“ neturi nuosavos palapinės (šapito), tad savo parengtas programas pristato įvairių renginių metu, lauko ir vidaus patalpų scenose.
Įstaigos repeticinėje bazėje veikia cirko studija. Jos vadovai – Agnė ir Mykolas Zobovai. Studijoje vaikai yra mokomi scenografijos, žongliravimo, važiavimo vienračiu, ekvilibristikos, antipodo, klounados ir kitokių triukų.
Laisvamanių etinės kultūros draugija

Lietuvos laisvamanių etinės kultūros draugija – Lietuvos ateistų ir laisvamanių organizacija, veikusi 1923–1941 m.

Istorija

Įkurta Šiauliuose 1923 m., įregistruota 1924 m. birželio mėn. Steigėjai: Jonas Šliūpas, Jonas Kairiūkštis, Ignas Protas, Matas Untulis, Karolis Valašinas, Alfonsas Žukauskas ir kiti. Nuo 1936 m. draugija vienijo dalį uždarytų opozicinių politinių partijų – Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos, Lietuvos socialdemokratų partijos, nelegalios Lietuvos komunistų partijos narių.
1937 m. draugijos skyrių valdybose buvo 49 komunistai, 14 socialdemokratų, 34 valstiečiai liaudininkai. 1938 m. pabaigoje draugija turėjo 150 skyrių, 1940 m. – 2143 narius. 1939–1940 m. draugijos vadovybė ėmė pasisakyti už glaudžius ryšius su LKP. 1940 m. kairieji perėmė vadovavimą draugijai, Kauno ir kt. skyriams.
Sovietams okupavus Lietuvą, draugija nebuvo uždaryta, valdybos nariai Mečislovas Gedvilas, Valerijonas Knyva, Alfonsas Žukauskas ir kiti tapo žymiais sovietinais veikėjais. 1940 m. birželio mėn. valdybą sudarė: Juozas Baldžius, Mečislovas Gedvilas, Jonas Kairiūkštis, Valerijonas Knyva, S. Totoraitis, Alfonsas Žukauskas. 1941 m. viduryje, jau prasidėjus SSRS-Vokietijos karui, draugiją uždarė Lietuvos laikinoji vyriausybė. Pirmininkas Jonas Šliūpas.
Laisvamanių etinės kultūros draugijos tradicijas puoselėja Lietuvos pasaulietinės kultūros draugija, įregistruota 1996 m.

Veikla

Draugijos tikslas: vienyti Lietuvos piliečius, nutraukusius ryšius su bet kuria tikyba, bei gerinti jų teisinę ir dorinę padėtį. Lietuvos laisvamanių etinės kultūros draugija reikalavo įgyvendinti civilinę metrikaciją, atskirti Bažnyčią nuo valstybės ir mokyklos, rengė paskaitas, steigė laisvamanių kapines. Draugija nuo 1933 m. leido laikraštį „Laisvoji mintis“, steigė knygynėlius, skaityklas, platino laisvamanybės idėjas propaguojančius leidinius.
Klasikinė politinė ekonomija

Klasikinė politinė ekonomija – pirmoji ekonomikos minties modernioji mokykla, kurios kūrėjais laikomi Adam Smith, Jean-Baptiste Say, David Ricardo, Thomas Malthus ir John Stuart Mill.

Bruožai

Klasikinė politinė ekonomija tyrinėja šalies turto augimo prigimtį ir šaltinius, vidaus produkto pasiskirstymą tarp gamybos veiksnių savininkų, didėjant gyventojų skaičiui ir būnant ribotiems ištekliams bei laisvai konkurencijai. Pagrindinį dėmesį klasikinės politinės ekonomijos šalininkai skiria kapitalo kaupimui, rinkų plėtimui ir darbo pasidalijimui. Plėtojama vertės teorija (A. Smitas) ir darbo vertės teorija (D. Rikardas).

Idėjos

Prekių kainas formuoja pajamos, kurias gauna gamybos veiksnių savininkai: žemės renta, darbo užmokestis, pelnas. Gyventojų skaičiaus augimą reguliuoja nevienodas pragyvenimo priemonių ir gyventojų skaičiaus didėjimas. Gyventojų skaičius didėja geometrine progresija, o vartojimo gerybių gamyba aritmetinė.
Paropamizas

Paropamizas – kalnų sistema šiaurės vakarų Afganistane, šiaurinės priekalnės (Badchyzas, Karabilis) patenka į Turkmėnistano teritoriją; Irano kalnyno rytinė dalis. Ilgis iš vakarų į rytus 600 km, plotis iki 250 km. Būdingas aukštis 3000–3500 m, tik Hisaro kalnagūbryje iškyla iki 4565 m.
Kalnai sudaryti daugiausia iš granito ir gneiso. Pagrindiniai kalnagūbriai – Bandi Turkestanas, Hisaras, Safedkohas, Siahkohas; jie giliai išraižyti Murgabo, Herirudo, Surhabo upių slėnių ir tarpeklių. Gausu riedulynų, atlikuonių, nuobirynų. Būdingos kalnų dykumos ir stepės, kadagių ir pistacijų retmiškiai, vietomis yra plačialapių miškų. Turkmėnistane esančiame Badchyze įsteigtas draustinis.
Pavadinimas žinomas nuo senovės graikų laikų – jie terminu Παροπαμισσός įvardijo vidurio Afganistano kalnus (Hindukušą).
Dysnos apskritis

Dysnos apskritis buvo dabartinėje Baltarusijoje ir Lietuvoje. Centras – Dysna, vėliau Glubokas.
Gustavas Dorė

Gyvenimas

Gustavas Dorė gimė Strasbūre. Būdamas 15 metų sukūrė pirmąją iliustraciją. Paryžiuje pradėjo darbą kaip literatūros iliustratorius. 1853 m. Dorė buvo paprašytas iliustruoti Bairono darbus. Vėliau sekė užsakymai iš Jungtinės Karalystės. 1863 m. sukūrė vieną labiausiai išgarsėjusių savo iliustracijų romanui „Don Kichotas“. Išgarsėjęs Dorė pasirašė penkerių metų projektą su leidėjais Grant & Co. Projektas vertė iliustratorių tris mėnesius per metus gyventi Londone. Už darbą jis gaudavo po 10 000 £ kiekvienais metais. Knyga "Londonas:Kelionė" su 180 graviūrų buvo išleista 1872 metais ir turėjo didelį komercinį pasisekimą.

Gustavas Dorė mirė Paryžiuje 1883 m. sausio 23 d.
Kvadratinis metras

Kvadratinis metras – SI sistemoje naudojamas pagrindinis ploto vienetas. Pridėjus SI (graikiškus) priešdėlius, gaunami nauji ploto vienetai.
Rietavo Lauryno Ivinskio gimnazija

Istorija

Rietave, anot rašytinių šaltinių, pirmoji parapinė mokykla įkurta 1596 m. Tai viena seniausių mokyklų Žemaitijoje. Pakilus kultūriniam gyvenimui, parapinė mokykla nebepatenkino buvusių poreikių ir buvo reorganizuota į keturmetę, vėliau – į penkių klasių „Retavskoje gorodskoje narodnoje učilišče“. Šioje mokykloje mokėsi nemažai iškilių Rietavo krašto žmonių, tarp jų ir prof. Kazimieras Jaunius, prof. Jurgis Baltrušaitis. Daug metų parapinėje mokykloje dirbo Laurynas Ivinskis. Pradinė mokykla iki Antrojo pasaulinio karo vadinta Lauryno Ivinskio vardu. Šis vardas mokyklai grąžintas 1988 m.
1962–1963 mokslo metais Rietave pastatyta nauja 920 vietų mokykla, 1977/1978 mokslo metais – jos priestatas. Dabar mokykloje įrengti geri kabinetai, aktų ir 2 sporto salės, 300 vietų valgykla. Mokykloje įrengtos dvi kompiuterių klasės. 1983 m. mokykla įsijungė į sveikos gyvensenos programą. 1987 m. pradėta mokyti anglų kalbos. Nuo 2000 m. vienuoliktose klasėse vykdomas profiliavimas. 2005 m. mokykla akredituota, jai suteiktas gimnazijos statusas.
Mokykloje organizuojamas papildomas ugdymas. Veikia apie 40 įvairių krypčių papildomo ugdymo būreliai, kuriuose moksleiviai gali lavintis, tobulėti, rasti sau mėgiamą laisvalaikio praleidimo būdą. Mokyklos auklėtinių jėgomis įrengta jauki kompiuterizuota skaitykla, kurioje vyksta įvairūs jaunimo mėgstami renginiai. Moksleiviai sėkmingai dalyvauja mokyklos, savivaldybės ir respublikinėse olimpiadose.
Kijevo sritis

Plotas

Srities plotas 28131 km², kas sudaro 4,66 % Ukrainos teritorijos ir užima 8-tą vietą tarp šalies sričių.

Vandens telkiniai

Sritis turi tankią upių sistemą – 177 upės kurių ilgis virš 10 km. Svarbiausia vandens arterija – Dniepro upė kurios ilgis srityje – 246 km. Kitos svarbios upės Dniepro intakai: Pripetė, Teterivas, Irpinė, Rosė (dešinieji); Desna, Trubižas (kairieji). Srities teritorijoje – Kijevo tvenkinys ir dalis Kanivo tvenkinio. Iš viso srityje 55 vandens saugyklų, virš 750 nedidelių ežerų, 2383 kūdros.

Reljefas

Šiaurinė srities dalis išsidėsčiusi Polesės žemumoje, vidurinė – Priednieprės žemumoje, o pietvakarinę srities dalis yra Priednieprės aukštumoje. Aukščiausias srities taškas – 273 m virš jūros lygio. Žemiausias – 99 m.

Klimatas

Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Žiemos švelnios, vasaros šiltos. Vidutinė sausio temperatūra -4,5 °C, liepos – 18,6 °C. Per metus iškrenta 550–600 mm kritulių. Vegetacinis periodas – apie 200 dienų.

Istorija

Kijevo sritis įkurta 1932 m. vasario 27 d.
1986 m. balandį pasienyje su Baltarusija įvyko Černobylio avarija.
1991 m. gruodžio 1 d. įvyko istorinis referendumas. Visiška dauguma 95,52% pasisakė už Ukrainos pasitraukimą iš TSRS. Šiandien Kijevo sritis – viena Ukrainos sudedamųjų dalių.

Ekonomika

Kijevo srityje išvystyta mašinų gamybos, elektronikos, padangų gamybos, žemės ūkio technikos gamybos, miškų apdirbimo, statybos prekių gamybos, chemijos, naftos, lengvoji bei maisto pramonė. Veikia galinga Tripolsko šiluminė jėgainė, vandens ir hidroakumuliatorinės jėgainių kompleksas.
Charakteris (1997 filmas)

Turinys

Džeikobas Katadriufė – nesantuokinis teismo vykdytojo Drevenhafeno ir šio buvusios namų šeimininkės Jobos sūnus. Vos motina sužinojo esanti nėščia, ji paliko visų nemėgstamo Drevenhafeno namus ir išdidžiai atsisakė priimti jo pagalbą, pinigus ir netgi piršlybas. Į visus sūnaus klausimus apie tėvą ji atsakydavo: „- Mums nieko iš jo nereikia“. Paauglystėje, pakliuvęs į policiją, Džeikobas mėgino prašyti tėvo pagalbos, tačiau šis jį atstūmė.
Jaunuolio santykiai su motina taip pat liko komplikuoti. Norėdamas greičiau palikti namus, jis paėmė paskolą banke ir įsigijo tabako krautuvę, tačiau investicija nepasiteisino. Džeikobas įsidarbino klerku teisininkų kontoroje, kur netruko sulaukti bankroto dėl paskolos bylos. Paaiškėjo, kad bankas, paskolinęs pinigus, priklauso jo tėvui, tačiau Drevenhafenas neatsiėmė ieškinio ir Džeikobui teko grąžinti sumą per metus iš atlyginimo. Norėdamas mesti iššūkį, jis paėmė dar vieną paskolą, tačiau ir dėl šios grąžinimo vėliau teko atsidurti teisme. Šį kartą jam pavyksta išvengti bankroto ir nors jis sėkmingai kopia karjeros laiptais, tačiau tėvo šešėlis nesiliauja jo persekioti. Tik ko šis siekia – sužlugdyti sūnų ar padėti jam tapti stipresniu?
Gastritas

Gastritas (lot. gastritis) – skrandžio gleivinės uždegimas. Tai viena iš dažniausių virškinimo sistemos ligų. Yra ūminis (gastritis acuta) ir lėtinis gastritas (gastritis chronica).

Ūminis gastritas (gastritis acuta)

Ūminio gastrito priežastys būna egzogeninės ir endogeninės. Egzogeninės yra šios: apsinuodijimas nekokybišku maistu, pvz., grybais, įvairios toksinės medžiagos, alkoholis, kai kurie medikamentai. Endogeninės priežastys yra šios: infekcinės bei medžiagų apykaitos ligos, nefritas.
Lengvenis (XIII a.)

Lengvenis – Lietuvos sritinis kunigaikštis XIII a. Mindaugo seserėnas ir vasalas.

Biografija

Minimas 1242–1260 m. Manoma, kad valdė sritį šiaurės rytų Lietuvoje (centras tikriausiai buvęs Linkmenų pilis).
Kerenas

Istorija

Miestas išaugo nutiesus Eritrėjos geležinkelį.
Stirna

Biologija

Kūno ilgis iki 150 cm, aukštis ties pečiais iki 100 cm, patino masė iki 55 kg, patelė mažesnė. Galva maža. Patinai turi trišakius, rečiau keturšakius iki 25 cm ragus. Kojos ilgos, lieknos. Uodega trumpa. Pasturgalyje ryški balta dėmė, vadinamasis „veidrodėlis“. Kailis vasarą šviesiai (kaštoniškai) rudas, žiemą pilkas.
Tik patinai turi ragus, kurie pradeda augti pirmaisiais metais. Pirmieji ragai išauga maži ir nešakoti. Juos meta dažniausiai lapkričio mėnesį, nauji užauga ir nusivalo (iš pradžių būna apsitraukę oda) iki birželio. Antraisiais metais ragai dvišakiai, o dar po metų ragai jau būna trišakiai. Toliau šakų skaičius nedidėja.

Veisimasis

Poruojasi liepos-rugpjūčio mėnesiais. Nėštumas trunka apie 9,5 mėnesio. Jaunikliai (1-2, kartais 3) atsivedami gegužės-birželio mėnesiais. Stirniukai būna rudi su baltomis apvaliomis dėmėmis kūno šonuose. Pirmuosius metus gyvena kartu su patele. Žiemą stirnos laikosi mišriais pulkais su stirninais ir jaunikliais.

Mityba

Minta augaliniu maistu, įvairiomis miško ir lauko žolėmis, lapuočių medžių ir krūmų šakelėmis, žieve (išskyrus alksnio). Taip pat grybais. Žiemą iš po sniego išsikasa uogienojų, viržių, samanų, kerpių.

Priešai, nykimo priežastys

Vilkai, lūšys, lapės, valkataujantys šunys.

Vertė

Vienas dažniausiai žmonių matomų stambesnių žinduolių, visų gerai pažįstamas ir mėgstamas. Stirnos neretai apkandžioja jaunų eglaičių, ąžuoliukų, uosiukų viršūnėles, aplaupo ir apskabo medžius, o valydami arba mesdami ragus stirninai nutrina jaunų medelių stiebelius. Iš numestų ragų gaminami vertingi papuošalai.

Medžioklė

Medžiojamasis gyvūnas. Lietuvoje stirninai medžiojami nuo gegužės 15 d. iki spalio 15 d. tik medžiotojams selekcininkams, patelės ir jauniklius nuo spalio 1 d. iki gruodžio 31 d. Trofėjus – ragai.