Varnos

Išvaizda

Tai vidutinio dydžio paukščiai – dažniausias dominuojantis kūno ilgis 38–53 cm. Paprastieji krankliai (Corvus corax), kurių kūno ilgis apie 54-69 cm, svoris iki 2 kg, išskėstų sparnų tarpugaliai 115–160 cm, yra stambiausi paukščiai ne tik varnų (Corvus) gentyje ir visoje varninių (Corvidae) šeimoje, bet ir visame žvirblinių paukščių (Passeriformes) būryje. Varnų (Corvus) genties plunksniniame apdare dominuoja juoda spalva su įvairiais blizgančiais atspalviais, bei rečiau ruda spalva. Kai kurių rūšių, šalia dominuojančių juodų plunksnų, dalį kūno dengia šviesiai ar tamsiai pilka, dar rečiau balta, balsva spalvos.

Varnų genties paukščių intelektas ir elgesys

Tai protingai atsargūs, smalsūs, įžūlūs, agresyvūs ir turintys vieną aukščiausių intelekto koeficentą tarp visų pasaulio gyvūnų rūšių paukščiai. Turi gebą pasinaudoti tam tikrais „įrankiais“, kad pasiektų tikslą.
Dalis šių paukščių negalėdami perskelti riešuto, jį numeta ant kelio, kad pervažiavusi mašina jį sutraiškytų ir po to viduje esančią valgomą dalį sulesa.
Jie pasižymi labai gera atmintimi. Mokslininkų tyrimai parodė, kad varnos gali ne tik prisiminti žmonių veidus, bet ir slėpti savo maistą tam, kad jo nepaimtų kitos varnos ir kiti gyvūnai, ir vėliau jį susirasti.
Naujosios Kaledonijos varnų (Corvus moneduloides) gabumai mokslininkams jau seniai ne paslaptis, kurios pačios naudoja bei gaminasi „instrumentus“ vabzdžių gaudymui. Yra nustatyta, kad šios varnos susirenka į bendras „vakarienes“, per kurias vienos iš kitų mokosi naujų gudrybių. Dažniausiai jos bendrauja su tos pačios šeimos nariais, o svetimų privengia. Jau anksčiau buvo iškelta hipotezė, kad šalia žmonijos bei žmogbeždžionių, dar ir Naujosios Kaledonijos varnos turi tam tikras „technologines kultūras“.
O Vašingtono universiteto mokslininkas John’as Marzluff’as jau anksčiau yra nustatęs, kad varnos geba atskirti žmonių veidus ir įsidėmėti savo priešus. Tad jeigu žmogus joms padaro kažką blogo, net praėjus keleriems metams, varnos atsimena jo veidą ir gali kerštauti.
Vienoje Ezopo pasakėčioje pasakojama apie varną, norėjusią atsigerti iš ąsočio. Vandens buvo nedaug ir varna negalėjo jo pasiekti. Parversti ąsočio taip pat nepavyko, tad varna nusprendė į ąsotį primesti akmenėlių, kad pakiltų vandens lygis. Šiam pasakojimui daugiau nei 2500 metų. Anglijoje esančio Kembridžo universiteto mokslininkai bandymuose su varnomis pakartojo pasakėčioje aprašomą įvykį – varnos būtent taip ir pasielgė kaip pasakojama Ezopo pasakėčioje. Nepamokytos jos ėmė mesti į vamzdelį akmenis, kad pakiltų vanduo ir pasiektų jame esantį maistą.

Mityba

Minta įvairiu maistu, tiek augaliniu, tiek gyvuliniu – vaisiais, pelėmis, kiaušiniais, sėklomis, varlėmis, dvėseliena, smulkesniais paukščiais ir jų jaunikliais, kirmėlėmis, žuvimis, moliuskais, vabzdžiais. Maisto įvairovė priklauso ir nuo varnų genties paukščių rūšių gyvenamo geografinio regiono, biotopo bei maisto šaltinių gausumo.

Varnų priešai

Pagrindinis priešas žmogus. Iš kitų jų priešų, tai didesni pelėdiniai paukščiai, vištvanagiai, raudonuodegiai suopiai (Buteo jamaicensis), raudonpečiai suopiai (Buteo lineatus).

Amžius

Kai kurios varnų genties rūšys laukinėje gamtoje išgyvena gana neilgai – patelės 3,3 metus, patinėliai vidutiniškai 4,9 metus, bet kai kurie paukščiai išgyvena ir iki 17–21 metų. Seniausia nelaisvėje amerikinė varna išgyveno 29 1/2 metų. Nuo 1999 metų Šiaurės Amerikos žemyne pirmą kartą užregistruotas taip vadinamas Vakarų Nilo virusas. Dabar jis paplito per visą žemyną, ir ypač pavojingas amerikinėms varnoms, kuriuo apsikrėtę nugaišta per savaitę ir tik keletas jų išgyvena.

Kiti faktai

Manoma, kad varnų gentis susiformavo Palearktikoje – vienoje iš aštuonių biogeografinių ekologinių Žemės sausumos sričių.
Varnų rūšys turi labai gerą regą bei puikią klausą. Šios rūšys turi panašų kranksėjimą. Skrenda apie 48 km/val. greičiu, o trumpuose nuotoliuose gali skristi iki 96 km/val. greičiu.

Paplitimas

Varnų gentis paplitusi Europoje, Azijoje, Šiaurės Amerikoje, Afrikoje, Australijoje ir Okeanijoje.