google/wiki40b huggingface dataset:
Kambro sprogimas

Kambro sprogimas – geologine prasme staigus didelio gyvūnų fosilijų kiekio atsiradimas maždaug prieš 542 mln. metų.
Manoma, kad gyvybė Žemėje atsirado prieš 4 mlrd. metų. Vėliau šie organizmai beveik nesivystė. Maždaug prieš 530 mln. metų beveik visi išmirė, o vietoj jų atsirado nauji gyvūnai. Kambro periode atsirado beveik visi šiuo metu žinomi gyvūnų tipai. Tuo pačiu metu stebima ir kitų organizmų, pvz., fitoplanktono, diversifikacija. Žemės biologinio vystymosi istorijoje žinomi ir kiti masinio išmirimo įvykiai, tačiau Kambro sprogimo unikalumas yra tame, kad tarp proterozojaus gyvybės ir naujos kambro gyvybės nėra surasta tarpinių gyvybės formų, taip pat, kad tiek daug naujų rūšių atsirado per labai trumpą etapą – maždaug 5 mln. metų.

Sprogimo reikšmė

Kambro sprogimas sukėlė rimtus mokslininkų bei visuomenės ginčus bei susidomėjimą. Čarlzas Darvinas manė, kad tai vienas rimčiausių prieštaravimų jo teorijai apie evoliuciją, besiremiančią natūraliąja atranka. Naujų gyvūnų grupių atsiradimas fosilijų tarpe, be aiškių šitų gyvūnų pirmtakų, buvo tiek rimta problema, kad jai jis paskyrė atskirą skyrių savo The Origins of the Species. Kaip prieštaraujantį evoliucijos teorijai Kambro sprogimą traktuoja šių dienų kreacionistai.
Geologai jau nuo William Buckland (1784-1856) laikų pastebėjo dramatišką fosilijų šuolį dabar vadinamo kambro pradžioje. Charles Doolittle Walcott pasiūlė versiją, kad iš laikotarpio prieš kambrą, jo pavadintame „lipaliu“, fosilijų neišliko, o kambro rūšių pirmtakai išsivystė būtent per šį laikotarpį.
Šiuo metu aktualiausi yra trys klausimai: 1) ar „sprogimas“ tikrai buvo?; 2) ką jis pasako apie gyvūnų kilmę ir evoliuciją? 3) kokios sprogimo priežastys?
Serie A skandalas (2006)

Serie A kyšininkavimo skandalas – futbolo istorijoje vienas didžiausių rungtynių rezultatų suderinimo skandalų, sukrėtęs Italijos Serie A lygą. Rungtynės buvo derinamos parenkant palankius teisėjus.
Rungtynių falsifikavimą 2006 metų gegužės mėnesį atskleidė Italijos policija. Skandalo metu minėti net 8 įsivėlę Serie A lygos bei keli Serie B lygos klubai, tačiau išaiškiti ir nubausti tik keturi Serie A lygos klubai – čempionai Juventus, A.C. Milan, Fiorentina ir Lazio. Po tyrimo iš Juventus klubo atimti du paskutiniai čempionų titulai, planuota tris klubus (Juventus, Fiorentina ir Lazio) pašalinti iš Serie A, tačiau pašalintas tik Juventus, dar trys klubai nubausti švelnesnemis bausmėmis, atimant taškus paskutiniame ir sekančiame sezuonuose bei apribojant teisę sekančiame sezone dalyvauti Europiniuose klubų turnyruose.
Vienas svarbiausių rungtynių suderinimo įrodymų – žiniasklaidoje paviešinti Juventus vadovo Luciano Moggi telefoninių pokalbių įrašai, atskleidžiantys rungtynių derinimą, nelegalius lošimus bei finansinių ataskaitų falsifikavimą. Iš pokalbių paaiškėjo, kad į skandalą įsivėlę Pierluigi Pairetto (UEFA teisėjų komiteto vienas vadovų), Giuseppe Pisanu (Italijos vidaus reikalų ministras), Marcello Lippi (buvęs Juventus ir Italijos rinktinės treneris). Policija tiria, ar į skandalą nėra įsivėlęs geriausiu 2006 m. pasaulio čempionato vartininku pripažintas Gianluigi Buffon, kiti žaidėjai, įtariami dalyvavę nelegaliuose lošimuose – Enzo Maresca, Antonio Chimenti ir Mark Iuliano.
Skandalo metu atsistatydino Italijos futbolo federacijos prezidentas Franco Carraro, Juventus klubo direktorių taryba. Juventus klubo akcijų kaina nuo gegužės 9 d. iki gegužės 19 d. krito 50 %.
Kazimieras Čibiras

Biografija

Mokėsi Vilniaus mokytojų seminarijoje, bendradarbiavo lietuvių spaudoje. Iš Lenkijos valdomo Vilniaus krašto persikėlė į Lietuvą. 1930–1934 m. Marijampolėje dirbo marijonų savaitraščio „Šaltinis“ redakcijoje, 1933–1934 m. redaktorius. 1936–1940 m. Kauno Kristaus Prisikėlimo bažnyčios Statybos komiteto reikalų vedėjas.
1941 m. pasitraukė iš Lietuvos. 1942 m. Buenos Airėse prie Lietuvos pasiuntinybės Pietų Amerikoje pradėjo informacijos bei propagandos darbą. 1947 m. Bostone vienas iš „Darbininko“ redaktorių. Nuo 1948 m. spaudos atašė Lietuvos pasiuntinybėje Urugvajuje, taip pat dirbo Lietuvai išlaisvinti centre Montevidėjuje. 1961–1967 m. redagavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto „Eltos biuletenį“ ispanų kalba, 1971–1974 m. – neperiodinį biuletenį „La Voz Lituana“ ir jį platino per kitų šalių atstovybes. Jo iniciatyva 1960 m. Buenos Airėse įvyko pirmasis Pietų Amerikos lietuvių suvažiavimas. Dalyvavo Argentinos ir Urugvajaus lietuvių radijo valandėlėse, bendradarbiavo Lietuvių enciklopedijoje, 1957–1966 m. žurnale „The Baltic Review“ ispanų kalba.
Nuo 1942 m. Pietų Amerikos dienraščiuose ir kituose periodiniuose leidiniuose „El Pueblo“ Buenos Airėse, „El Dia“ Montevidėjuje, „La Religion“ Karakase paskelbė daugiau, kaip 300 straipsnių, daugiausia apie Lietuvos sovietinę okupaciją, pasipriešinimą.
Mezoamerikos piramidės

Mezoamerikos piramidės – piramidės formos statiniai būdingi senovinei Mezoamerikos architektūrai. Šie statiniai paprastai yra laiptuotosios piramidės su šventykla viršuje ir labiau primena Mesopotamijos zikuratus, o ne senovės Egipto piramides. Pati didžiausia ir masyviausia Mezoamerikos piramidė yra Didžioji Čolulos piramidė Meksikoje. Pagrindinės Mezoamerikos piramidžių statytojai buvo actekų, majų, taraskanų, Teotihuakano, Klasikinės Verakruso, sapotekų kultūros.
Actekai Mezoamerikoje dominavo XIII–XVI a. Jų sostinė buvo Tenočtitlano miestas prie Teskoko ežero. Actekai buvo susiję su Teotihuakano kultūra, kurių piramidžių statybos tradicijas ir tęsė. Pagrindinės piramidės: Malinalkas, Didžioji Tenočtitlano piramidė.
Majai gyveno Jukatane ir Centrinėje Amerikoje. Archeologiniai radiniai rodo, kad majai ceremoninę architektūrą turėjo jau prieš 3000 metų. Ankstyviausieji monumentai buvo paprasti pilkapiai. Didžiosios majų piramidės pradėjo kilti priešklasikinio laikotarpio pradžioje. Daugelis tų piramidžių sukonstruotos iš pagrindinės platformos ir ant jų įrengtos nedidelės šventyklos, skirtos kažkokiai vienai dievybei. Majų piramidės pasižymi didele architektūrine įvairove, skiriasi paskirtimi, regionu, statybos laikotarpiu. Pagrindinės piramidės įsikūrusios šiuose miestuose: Altun Ha, Kalakmulis, Karakolis, Komalkalkas, Kopanas, Čičen Ica, El Miradoras, Lamanajus, Palenkė, Tikalis, Ušmalis.
Taraskanų valstybė gyvavo dabartinėje Mičoakano valstijoje. Jų architektūrai būdingos T formos laiptuotos piramidės (vadinamos yácatas). Jų išlikusi piramidė yra Cincuncanas.
Teotihuakano civilizacija klestėjo tarp 300 m. pr. m. e. ir 500 m. bei apėmė didžiąją dalį Mezoamerikos. Jų piramidžių statybos tradicijas perėmė actekai. Pagrindinės piramidės: Saulės piramidė, Mėnulio piramidė, Plunksnuotosios Gyvatės šventykla, Šočikalko piramidė, Tulos piramidė.
Klasikinės Verakruso kultūros geriausiai žinoma piramidė yra El Tachino archeologinėje radimvietėje. Ji mažesnė nei aplinkinių tautų, bet įmantresnė.
Sapotekai buvo viena ankstyviausių kultūrų, gyvenusių Oašakos slėnyje. Ji gyvavo regione nuo pirmo tūkstantmečio pr. m. e. iki XIV a. Jų piramidės yra: Monte Albane ir Mitloje. Olmekai, gyvenę 1400–400 m. pr. m. e. piramidinius darinius statė La Ventoje.
Šiaurės Mezoamerikoje taip pat rasta šventyklų, kurių statytojai nėra gerai žinomi: Altavista – astrologinis ir ceremoninis centras bei La Kemada – dirbtinės terasos kalvos šlaite su tvirtove. Šie statiniai dažniausiai priskiriami čalčiuitesams.
Bylio šachmatų turnyras

Bylio šachmatų turnyras – kasmetinis šachmatų turnyras, nuo 1968 m. rengiamas Bylyje, Šveicarijoje. 1976, 1985 ir 1993 m. čia buvo rengiamas Tarpzoninis šachmatų turnyras.
Juozas Mačys

Biografija

1975 m. baigė Kapsuko žemės ūkio technikumą, zootechnikas.
Akcinės draudimo bendrovės „Reso Europa“, AAS „Gjensidige Baltic“ draudimas Kalvarijos agentūros vadovas.
Partijos Lietuvos krikščionys demokratai, 2010 m. partijos Tvarka ir teisingumas Kalvarijos skyriaus narys. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kalvarijos savivaldybės tarybos narys. 
Kalvarijos miesto bendruomeninės organizacijos narys. Sutuoktinė Valė, vaikai Rolandas, Rimantas, Edmundas, Erika.
Lomazų valsčius

Administracinis suskirstymas

Bielanai, Burvinas, Dubuvas, Hušča Druga, Hušča Piervša, Jusaki Zažeka, Kopitnikas, Korčuvka, Košolai, Krasuvka, Kozlai, Lubenka, Lomazai, Stasiuvka, Studzianka, Šimanovas, Vola Dubovska ir Vulka Korčovska.
Kyrtipuras

Istorija

Kyrtipuras („šlovės miestas“) įkurtas XII a. kaip karališkojo Patano priemiestis. Vėliau tapo nepriklausomu Malos dinastijos miestu-valstybe. 1768 m. gurkhų (nepalų) karalius Prithivi Narajanas Šachas savo įsiveržimą į nevarų valdomą Katmandu slėnį pradėjo nuo Kyrtipuro. Miesto gyventojai priešinosi, todėl buvo žiauriai suluošinti, kad būtų įbauginti kiti nevarai.
Centurionas

Centurionas (lot. centuriō 'šimtininkas') – senovės Romos karininko titulas nuo Marijaus reformų (107 m. pr. m. e.) laikų. Dauguma centurionų vadovaudavo centurijoms (legiono dalis iš 80 žmonių), tačiau kai kurie turėdavo ir aukštesnes pareigas, galėdavo vadovauti net kohortoms.
Skirtingai nuo vadovaujančių karininkų, kurie turėjo būti raitelių arba senatorių kilmės, centurionai visada buvo skiriami iš karių tarpo. Taip teoriškai bet kuris Romos pilietis galėjo tapti centurionu. Pradinėje legionų kūrimosi fazėje centurionus rinkdavo patys kariai, vėliau skyrė legatai, legiono vadai. Imperijos laikotarpiu skyrimą turėjo patvirtinti imperatorius. Centurionai sudarė Romos kariuomenės branduolį ir turėjo didelę reikšmę palaikant tvarką ir discipliną. Skirtingai nuo kitų karių centurionai po tarnybos laikotarpio nebuvo atleidžiami o pasilikdavo armijoje iki savo mirties.
Centurionas buvo atsakingas už savo legionierių apginklavimą ir apmokymą. Jis turėjo teisę savo žmones bausti ir skatinti. Bausmėms naudota vynmedžio lazda vitis, kurią centurionai nešiodavosi su savimi kaip rango ženklą. Nuo paprastų karių centurionas skyrėsi ir savo ginkluote bei uniforma – turėjo antblauzdžius ir kairėje pusėje nešiojamą gladijų. Jo atlygis buvo mažiausiai keturis kartus didesnis už paprastų karių.
Centurionas neturėjo miegoti vienoje palapinėje su kitais kariais, jam priklausė žirgas ir papildomas nešulinis gyvulys.
Centurionai taip pat turėjo skirtingus rangus, nors praktiškai be išimčių visi vadovavo centurijai. Rangas priklausė nuo vadovaujamos centurijos padėties legione.
Abu Nuvas

Abu Nuvas (pers. الحسن بن هانئ الحكمي الدمشقي = al-Ḥasan b. Hāniʾ al-Ḥakamī ad-Dimašqī, 756–814 m.) – arabiškai kūręs persų poetas, vienas pagrindinių arabų poezijos kūrėjų, patekęs į liaudies folklorą ir minimas pasakų rinkinyje „Tūkstantis ir viena naktis“.

Biografija

Abu Nuvas gimė Ahvaze (dab. Iranas), arabo ir persės šeimoje. Jo tėvas, Hani, taip pat buvo poetas, tarnavęs Marvanio II armijoje, o jo motina, vardu Golban, buvo audėja. Kai jam buvo trylika, jo motina jį pardavė pirkliui iš Basros. Ten jis pradėjo kurti ir rašyti eiles, vėliau pasiekė Bagdadą. Ten Abu Nuvas pagarsėjo savo komiška, satyriška kūryba, kurioje vyravo lėbavimo, ištvirkavimų tematika, priešingai nei arabiškoje „dykumų poezijoje“. Ypač Abu Nuvas išgarsėjo valdant laisvų pažiūrų kalifui Al Aminui. Tačiau kalifu tapus Al Mamūnui Abu Nuvas buvo įkalintas, atsidėjo religinių kūrinių rašymui. Tolimesnis jo likimas nežinomas – greičiausiai mirė kalėjime arba buvo nunuodytas.
Abu Nuvas karikatūriškai vaizduojamas arabų ir persų liaudies pasakojimuose. Jis padarė didelę įtaką persų poetams Omarui Chajamui ir Hafizui.
Kabelių valsčius

Kabelių valsčius buvo pietų Lietuvoje. Centras – Kabeliai.
Saudo Arabijos vėliava

Saudo Arabijos vėliava šalyje naudojama nuo 1973 m. kovo 15 d. Ji yra žalios spalvos su arabiškais rašmenimis parašyta šahada ir kardu po jais.
Sakinys yra parašytas Tulutų skriptu.
لا إله إلا الله محمد رسول الله ("la ilaha ill allah muhammadun rasul allah") - "Nėra kito dievo be Alacho, o Muhamedas yra jo pasuntinys"
Kardas, esantis po užrašu, simbolizuoja pirmojo Saudo Arabijos karaliaus Ibn Saudo pergales.
Vėliava yra padaryta su skirtingomis pusėmis, kad arabai galėtų taisyklingai skaityti iš abiejų pusių (iš dešinės į kairę). Kardas abiejose pusėse savo ašmenis pasisukęs į kairę pusę.
Žurnalistikos enciklopedija

Žurnalistikos enciklopedija – pirmoji specializuota žiniasklaidos enciklopedija lietuvių kalba, kurioje aprašomi Lietuvoje ir užsienio lietuvių leisti laikraščiai ir žurnalai, jų leidėjų, redaktorių ir bendradarbių biogramos, pateikiami žiniasklaidos ir leidybos terminai.

Istorija

Žurnalistikos enciklopedija parengta Lietuvos žurnalistų sąjungos iniciatyva. Leidėjai Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Žurnalistikos institutas ir Lietuvos žurnalistikos centras. Rėmėjai Šiaurės žurnalistikos centras, Atviros Lietuvos fondas, Lietuvos kultūros ministerija, Lietuvos nacionalinis radijas ir televizija, dienraštis „Lietuvos rytas“, radijo stotis „M-1“. Leidykla „Pradai“, spaudė AB „Vilspa“ spaustuvė.

Apimtis

Žurnalistikos enciklopedijos apimtis - 606 psl., iš jų 587 psl. enciklopedinio teksto, apimančio apie 6000 straipsnių. Tiražas 3000 egz.

Redakcinė kolegija

Laimonas Tapinas (pirmininkas), Juozas Baušys, Jonas Bulota, Pranas Damijonaitis, Rimgaudas Eilunavičius, Gediminas Ilgūnas, Virgilijus Juodakis, Edmundas Juškys, Bronius Raguotis, Domijonas Šniukas, Skirmantas Valiulis.

Straipsnių autoriai

Valdas Bartasevičius, vyresn. asistentas, Juozas Baušys, žurnalistas, Laura Buivydaitė, žurnalistė, Genovaitė Burneikienė, mokslo darbuotoja, Dalia Dirvonaitė, mokslo asistentė, Rimgaudas Eilunavičius, žurnalistas, Danutė Jonušienė, mokslo asistentė, Virgilijus Juodakis, docentas, Rytis Juozapavičius, asistentas, Virginija Krivickienė, asistentė, Gediminas Kulikauskas, inžinierius, Gitana Lapinskaitė, žurnalistė, Marius Lukošiūnas, docentas, Aleksandras Matonis, žurnalistas, Algimantas Mockus, kino opcratorius, Audronė Nugaraitė, docentė, Džiugas Paršonis, asistentas, Žygintas Pečiulis, docentas, Genovaitė Raguotienė, docentė, Bronius Raguotis, docentas, Danguolė Skarbalienė, asistentė, Domijonas Šniukas, žurnalistas, Stasys Štikelis, žurnalistas, Laimonas Tapinas, docentas, Juozapas Vytas Urbonas, docentas, Andrius Vaišnys, vyresn. asistentas, Skirmantas Valiulis, vyresn. asistentas, Liubomiras Viktoras Žeimantas, docentas, Stasys Žvirgždas, fotomenininkas.
Rynas

Geografija

Miestas išsidėstęs vaizdingose kalvotose Mozūrijos ežeryno apylinkėse tarp dviejų ežerų. Rininės kilmės uždaras Ryno ežeras su Oluvo ežeru sujungtas požeminiu kanalu, kurį iškasė kryžiuočiai.

Istorija

Seniausios gyvenvietės miesto apylinkėse siekia 4500-1700 m. iki m. e. Jeziorkų vietovėje rasti neolito akmens dirbiniai. Didžiųjų Sterlavkų pilkapiai datuojami bronzos amžiumi – 700–600 m. iki m. e. Rašytiniuose šaltiniuose, Tacito raštuose, prūsų gyvenama vietovė minima I a. Klaudijus Ptolemėjus mini čia gyvenusius galindus. XIII a. apylinkes užkariavo Vokiečių ordinas. 1377 m. Vygandas Marburgietis paminėjo ką tik pastatytą Ryno pilį. Apie pilį netrukus įsikūrė amatininkai, prekybininkai ir žemdirbiai.
1393-1524 m. Rynas buvo komtūrijos ir prokuratorijos centras. Vienu pirmųjų miestelio valdytojų buvo būsimasis Vokiečių ordino magistras Konradas Valenrodas, kurį savo poemoje aprašė Adomas Mickevičius. 1525–1701 m. Rynas – Prūsijos kunigaikštystės miestelis. 1529 m. įsteigta mokykla. 1723 m. liepos 21 d. Frydrichas Vilhelmas I Rynui suteikė miesto teises, miestelėnai pradėjo rinkti Miesto tarybą ir burmistrą bei teismo teisėjus.
XV a. vyko apylinkių polonizacija, nuo 1709 m. maro – germanizacija. Nors XIX a. viduryje lenkai dar sudarė trečdalį miesto gyventojų, per 1920 m. plebiscitą dėl valstybinės priklausomybės už Lenkiją nebuvo nei vieno balso. 1924 m. ir 1928 m. rinkimuose nugalėjo socialdemokratai, o 1930 m. pirmą pergalę šventė vokiečių komunistai. Valdant socialdemokratams mieste buvo įvestas vandentiekis ir kanalizacija, plėtėsi pramonė. Tačiau miesto plėtrą sustabdė prasidėjęs Antrasis pasaulinis karas.
1945 m. sausio 21-22 d. prasidėjo masinė gyventojų evakuacija ir sausio 27 d. miestą užėmusi Raudonoji armija jame rado tik kelis senius. Nuo 1945 m. liepos 22 d. rusų apiplėštas ir sudegintas miestas oficialiai atiteko Lenkijai.

Ryno pilis

Pilis pastatyta 1377 m., ji stačiakampio plano, 44 x 52 m su kiemu viduje. Oluvo ežeras piliai tapo natūralia gynybine kliūtimi. XV a. pilį užėmė Prūsijos sąjunga, likę kryžiuočiai buvo skandinami ežeruose. 1525 m. pilyje įsikūrė seniūnija. 1657 m. ją užėmė ir sudegino etmono Vincento Korvino Gonsievskio totoriai. Vėliau pilyje įsikūrė medžioklės vaitai. Nuo 1752 m. pilis tapo privati, 1794 m. konfiskuota, o 1853 m. pilį nupirko Gumbinės valdžia, kuri pilyje įrengė kalėjimą. 1881 m. pilis sudegė, po to pradėta jos kapitalinė rekonstrukcija, užsitęsusi iki 1911 m. 1939 m. vokiečiai pilyje įsteigė priverstinių darbų kalėjimą lenkams, nuo 1942 m. čia kalėjo belgai, čekai, prancūzai ir norvegai karo belaisviai. Po 1945 m. pilyje veikė savivaldybė, kultūros namai, biblioteka, muziejus.
2000 m. pilį įsigijo Andžejus Daugėla, kuris pradėjo pilies rekonstrukciją. 2006 m. rugpjūčio 6 d. pilyje įsikūrė viešbutis ir Mozūrijos kongresų ir poilsio centras.
Kauno Jurgio Dobkevičiaus progimnazija

Istorija

Po Pirmojo pasaulinio karo Kauno priemiestis Aleksotas prijungtas prie Kauno miesto, o 1919 m. įkurta pirmoji mokykla. 1951 m. Aleksote, ant Mildos kalno, pastatyta nauja Kauno 17-oji vidurinė mokykla, kurią lankė 513 mokinių, mokė 28 mokytojai. Mokyklos direktoriumi paskirtas mokytojas Kazys Bulota. 1954 m. mokyklą baigė pirmoji abiturientų laida. Iki 1976 m. mokykla išleido 940 abiturientų, iš jų 11 baigė aukso bei sidabro medaliais. Mokykloje klases pakeitė kabinetai, pradėtos vesti dalykų propagavimo savaitės, suaktyvėjo mokinių popamokinė veikla.
1976 m. vietoje, kur prieš Antrąjį pasaulinį karą buvo Vytauto Didžiojo universiteto Fizikos-chemijos instituto rūmai, pradėta statyti nauja mokykla. Prie griuvėsių tvarkymo bei mokyklos statybos dirbo ir moksleiviai. 1977 m. rugsėjo 1 d. duris atvėrė naujas mokyklos pastatas, kuriame esantys 25 kabinetai, aktų ir sporto salės, valgykla bei stadionas buvo skirti 1284 mokiniams. Pirmasis skambutis į naująjį pastatą pakvietė ir Marvelės, Kranausko, Fredos pradinių mokyklų mokinius. 1979 m. mokykloje nuo 9 klasės įvestas sustiprintas biologijos mokymas, kuris tęsėsi dešimt metų. Nuo 1989 m. pradėtas sustiprintas prancūzų kalbos mokymas.
Mokykla yra netoli S. Dariaus ir S. Girėno aerodromo, kur skraidė žymūs Lietuvos aviatoriai. 1983 m. mokytojos A. Kairienės iniciatyva mokyklos kraštotyrininkai pradėjo rinkti medžiagą apie Steponą Darių, Stasį Girėną, Jurgį Dobkevičių, Antaną Gustaitį ir kitus aviatorius. 1989 m. sausio 10 d., minint S. Dariaus gimimo metines, mokyklos muziejuje įkurtas kampelis pirmiesiems Atlanto nugalėtojams. 1992 m. mokykla pasirašė sutartį su Lietuvos muzikos akademijos Kauno fakultetu ir tapo studentų pedagoginės praktikos baze. Nuo 1993 m. ponios Mišelės Alteirak iniciatyva labai gerai besimokantys mokiniai gauna Pro Infanoj fondo stipendiją. 1993 m. kovo 20 d. mokyklai suteiktas Jurgio Dobkevičiaus vardas, pastatytas paminklinis akmuo lakūno žuvimo vietoje. 2005 m. rugsėjo 1 d. prijungta Kazliškių pradinė mokykla. 2015 m. mokyklą reorganizuojama į Kauno Jurgio Dobkevičiaus progimnaziją.
Dmitrijus Medvedevas (1898)

Biografija

Dmitrijus Medvedevas gimė 1898 m. rugpjūčio 22 d. Bežicos mieste (dabar Briansko miesto rajonas), darbininko plieno liejiko šeimoje. Rusas.

1918 m. įstojo į Raudonąją Armiją. 1920 m. pradėjo dirbti VČK. VKP(b) narys nuo 1920 m.

Nuo 1936 m. dirbo išorinėje žvalgyboje. 1938 m. nukreiptas dirbti į GULAG'ą, skyriaus viršininku Norillage. 1939 m. pabaigoje atleistas iš NKVD organų dėl sveikatos.
1941 m. prasidėjus karui ėmė vadovauti specialiosios paskirties partizanų būriui. D. Medvevdevo vadovaujamas būrys „Mitia“ 1941 m. rugsėjį buvo permestas į vokiečių užnugarį. Būrys veikė Smolensko, Oriolo, Mogiliovo srityse. Organizavo 7 partizanų būrius iš 27, veikusių šiose srityse. Buvo sukurtas vadinamas partizanų kraštas su centrais Žizdros ir Diatkovo miestuose.

D. Medvedevas buvo dukart sužeistas ir kontūzytas. 1942 m. D. Medvedevas (tuo metu – kapitonas) atšaukiamas į Maskvą, kur jam pavedama sukurti naują partizanų būrį kovai priešo užnugaryje.
1942–1944 m. vadovavo specialiosios paskirties partizanų būriui „Nugalėtojai“ (Победители), kuris veikė centrinėje ir vakarinėje Ukrainoje. Jo būryje kariavo garsus to meto boksininkas N. Koroliovas ir žvalgas N. Kuznecovas. Būrys užsiiminėjo ir aukšto rango vokiečių karininkų bei valdininkų naikinimu – jie nukovė 11 generolų ir aukšto rango valdininkų. Taip pat nuvertė 81 karinį ešeloną. Buvo organizuota 10 naujų partizanų būrių.
Už pavyzdinę veiklą priešo užnugaryje 1944 m. lapkričio 5 d. D. Medvedevui suteikė Tarybų Sąjungos didvyrio vardą.
1946 m. išėjo į dimisiją būdamas pulkininkas. Po to rašė knygas apie kovą su okupantais vokiečių užnugaryje.
Palaidotas Maskvoje, Novodevičės kapinėse.
Panevėžio mokslo ir technologijų parkas

Veiklos pradžia

PMTP įkurtas 2006 m. balandžio 6 d. Projekto dalininkai: Panevėžio miesto savivaldybė ir Kauno technologijos universitetas. Buvo rekonstruoti du pastato, esančio J. Žemgulio g. 46, korpusai, pastatytas jungiamasis korpusas. Pastate buvo įrengtos biuro patalpos, konferencijų salės, pasitarimų kambariai. Bendras PMTP patalpų plotas sudarė 2750 m². 1120 kv.m ploto korpuse įrengtos biurų bei verslo inkubatoriaus patalpos. Antrasis 1130 kv.m ploto korpusas pritaikytas technologinių įmonių veiklai. Abu korpusus jungė 500 kv.m patalpos konferencijoms, pasitarimams, mokymams organizuoti. Visame PMTP įrengtas kompiuterinis ir telefono tinklas. Numatyta, kad PMTP lengvatinėmis sąlygomis patalpas gali nuomotis apie 20 įmonių, buvo numatoma sukurti apie 60 darbo vietų.

Kritika

Panevėžio miesto savivaldybės vertinimu, savo funkcijų PMTP per pirmuosius devynerius darbo metus tinkamai neatliko. Įkurtas kaip inkubatorius inovatyvioms įmonėms, PMTP tapo tiesiog patalpų nuomos administratoriumi, iškreipusiu nuomos rinką – komercinės patalpos buvo nuomojamos mažesne nei rinkos kaina. Tų funkcijų, kurių buvo tikimasi, PMTP neatliko visai.  Iš visų įmonės gaunamų pajamų daugiau nei 83 proc. sudarė gautos iš ilgalaikės nuomos. Pagal ilgalaikes sutartis čia patalpas buvo išsinuomoję 46 nuomininkai, iš jų 12 įsikūrę aštuonerius metus, o ilgiau nei trejus metus po MTP stogu gyveno 36 įmonės.
2017 m. pakeistas įstaigos vadovas – naujuoju direktoriumi paskirtas Dovydas Karosas, vienas jauniausių Panevėžio miesto savivaldybės įmonių vadovų.
Glositas

Glositas (lot. glossitis) – liežuvio uždegimas. Prasideda dėl avitaminozės, nusideginus karštu maistu ar cheminėmis medžiagomis, esant bendriniam organizmo nusilpimui ir kt. Uždegimą gali sukelti ir virusai, lėtinė dizenterija, piktybinė mažakraujystė. Liežuvis parausta, ant paviršiaus atsiranda balsvų arba pigmentuotų apnašų, patinsta, apima skausmas kramtant ir ryjant, padidėja seilėtekis. Be to, glositas gali būti ir kitų ligų (pvz.: sifilio) priežastis.
Skiriamoji geba

Skiriamoji geba, raiška, skyra, rezoliucija – rodomo vaizdo taškų skaičius (pikselis), tenkantis vienam ilgio vienetui. Kuo didesnis taškų skaičius (smulkesni taškai), tuo didesnė skiriamoji geba bei dailesnis ir tikslesnis vaizdas. Terminas vartojamas kalbant apie taškinės grafikos skaitmeninius vaizdus, filmų vaizdus ir kt.

Matavimas

Vaizdo skiriamoji geba gali būti matuojama įvairiais būdais. Iš esmės, skiriamoji geba apibūdina tai, kaip linijos gali būti arti viena kitos ir vis dar būti regimai atskiriamos. Skiriamosios gebos vienetai gali būti susieti su fizikiniais dydžiais (pvz., linijos viename milimetre, linijos viename colyje), su bendru paveikslėlio dydžiu (linijos viename ilgio vienete, taip pat paprastai žinomos kaip linijos, TV linijos, arba TVL). Paprastai vartojamas terminas linijų pora vietoj linijų; linijų pora susideda iš tamsios linijos ir gretutinės šviesios linijos. Linija yra arba tamsi arba šviesi. 10 linijų viename milimetre skiriamoji geba reiškia 5 tamsias linijas, einančias greta 5 šviesių linijų, arba 5 linijų porą viename milimetre (5 LP/mm). Toks matavimas daugiausia naudojamas kalbant apie fotoaparatų objektyvus ir fotojuostas.