google/wiki40b huggingface dataset:
Šarūno rinktinė (Kalnų)

Rinktinės likvidavimas

1949 m. gruodžio 21 d. slaptoje sovietų saugumo pažymoje apie Šarūno rinktinės veiklą Kupiškio apskrityje rašoma, kad partizanai veikia nedidelėmis grupelėmis, po 3-10 asmenų kiekvienoje. 1950 m. vasarą rinktinės sudėtyje buvo apie 100 kovotojų. Lapkričio 1 d. sovietų saugumas pažymose užfiksavo 73 laisvės kovotojus, iš kurių 29 buvo suimti arba nužudyti, 44 – besislapstantys.
1949 m. pabaigoje–1950 m. pradžioje Kunigaikščio Margio rinktinės vado Juozo Kemeklio–Roko, Rimtučio (žuvo 1951 m. gruodžio 22 d.) pastangomis Šarūno rinktinės štabas buvo atkurtas. 1950 m. lapkritį Rytų Lietuvos (Karaliaus Mindaugo) srities vado Broniaus Kalyčio–Liutauro įsakymu Kunigaikščio Margio ir Šarūno rinktinių likučiai sujungti, pavadinti Vaižganto rinktine ir priskirti Vytauto apygardai.
Elfai

Elfai Tolkieno kūryboje

Dž. R. R. Tolkienas knygose „Hobitas“, „Žiedų valdovas“, „Silmarillion“ ir kt. aprašė kitokius elfus. Jis manė, kad mažučiai elfai ir fėjos, „gyvenantys“ britų salose ir kitur, yra ankstesnių mitologinių personažų „versijos“. Savo kūryboje Tolkienas elfus vaizdavo kaip išminties ir grožio įsikūnijimus, dažniausiai geltonplaukius, išvaizda panašius į žmones, tik lieknesnius, aukštesnius, grakštesnius, smailiomis ausimis, puikiai valdančius lanką. Kaip rašoma minėtose knygose, didžiuma Viduržemės, kur vyksta „Hobito“, „Žiedų valdovo“ ir dalis „Silmarillion“ veiksmo, elfų po „Silmarillion“ ir „Žiedų valdove“ aprašytų įvykių iškeliavo į Vakarus, o likę išblėso, pavargę nuo savo nemirtingumo, – būtent todėl vėliau gyvenę žmonės juos pasakojo matę kaip mažus permatomus žmogeliukus. Elfai kaip išmintinga ir išskirtinai graži padermė dažnai vaizduojama maginės fantastikos literatūroje bei vaidmenų žaidimuose.
Elfai, kaip ir žmonės, – Ilūvataro (Viduržemėje garbinto Dievo) vaikai, tačiau žmonės atsibudę gerokai vėliau, kai pirmąkart tekėjo Saulė. Manoma, kad žmones aptiko ir mokė Tamsybių elfai. Elfai gali keistis mintimis tiesiogiai, nesinaudodami kalba. Jie niekada nemiršta „nuo senatvės“, jie gali mirti, jei dvasia savo valia, pvz., dėl didelio sielvarto, palieka kūną.
Sent Džonas (Kanada)

Istorija

Anksčiau čia gyveno mikmakai. Paskui šias žemes kolonizavo prancūzai. Po karų su Anglija teritorija atiteko britų karūnai ir kėlėsi škotai, airiai ir anglai.
Nuo 1840 iki 1860 m. mieste vyko riaušės tarp sektantų. 
Miestas patyrė choleros protrūkį 1854 m., o 1877 m. kilo didelis gaisras, kuris sunaikino 40 proc. miesto, o 20 tūkstančiai gyventojų neteko namų.
Tesalija

Geografija

Tesalija – lygumų kraštas, apsuptas kalnų grandinių. Aiškūs vasaros ir žiemos sezonai su gausiais vasaros lietumis. Dirva čia labai derlinga, todėl kraštas dar vadinamas Graikijos aruodu.
Šiaurėje yra Chasijos ir Kambunianos kalnai, šiaurės vakaruose – Olimpas, vakaruose – Pindo kalnų grandinė, o pietvakariuose – pajūrio grandinės. Didžiausia yra Pinėjo upė.

Senovės istorija

2500 m. pr. m. e. įsikūrė Neolito gyvenvietės. Atrastos Mikėnų gyvenvietės, kurių pėdsakų rastą Jolko, Dimini ir Sesklo vietovėse. Senovės Graikijos laikais Tesalijos žemumose gyveno baronų šeimos Larisos Alejudai ar Kranono Skopadai. Baronų šeimos buvo sukūrusios federaciją apėmusią visą Tesaliją. Vėliau Tesalijos kontrolė atiteko šiaurės Graikijos Amfiktinikos Lygai. Tesaliečiai garsėjo kavalerija.
Graikų ir persų karo metu Alejudai palaikė persus. IV a. pr. m. e. Tesalija tapo priklausoma nuo Makedonijos, tapo jos vasalė. 148 m. pr. m. e. romėnai įjungė Tesaliją į Makedonijos provinciją, tačiau 300 m. tapo atskira provincija su sostine Larisa. Romos, vėliau Bizantijos dalimi Tesalija išbuvo iki XIII a.
Doifunango nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 861,00 km² plotą ir apima Dokhamtajo (Dok Kham Tai), Pongo (Pong) ir Čiangmuano (Chiang Muan) apylinkes, 50 km į pietryčius nuo provincijos centro Fajao.

Flora ir fauna

Doifunango nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: aukštasis sparnenis (Dipterocarpus alatus), kvapioji hopėja (Hopea odorata), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), Afzelia xylocarpa ir kt.
Parke gyvena: Himalajinis lokys, viverinė katė, šernas, Indijos muntjakas, palminis musangas, ausytasis skujuotis (Manis pentadactyla) ir kt., sutinkama daug paukščių ir roplių.
Bernardas Šaknys

Biografija

1957 m. baigė Tverečiaus vidurinę mokyklą, 1962 m. – Vilniaus pedagoginio instituto lietuvių kalbos ir literatūros fakultetą.
Mokytojavo Baltarusijos Gervėčių ir Girių mokyklose, Tverečiuje, Klaipėdoje. Žurnalistinę veiklą pradėjo 1958 m. laikraščio „Tarybinis pedagogas“ atsakingasis sekretorius, 1966 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ korespondentas. 1969–1991 m. laikraščio „Tiesa“ redakcijos korespondentas, skyriaus vedėjas. 1991–1994 m. Vilniaus technikos universiteto dėstytojas, 1993–1994 m. redagavo laikraštį „Lietuvių godos“. Nuo 1994 m. birželio mėn. „Valstiečių laikraščio“ žurnalistas.
Apybraižų ir esė paskelbė daugelyje periodinių leidinių. Parašė lietuvių kalbos vadovėlius rusų ir lenkų mokyklų V bei VI klasėms.
Raugulys

Raugulys (lot. eructatio) – skrandžio motorikos sutrikimas, kai nevalingai pro burną iš skrandžio ar stemplės išsiskiria dujos. Taip atsitinka dėl to, kad skrandyje padaugėja dujų arba į jį patenka oro su maistu. Paprastai dujos patenka į žarnyną, bet kai jų susikaupia per daug, ima dirginti skrandžio gleivinę. Tada refleksiškai susitraukia diafragmos ir pilvo preso raumenys, ir įvyksta raugulys. Šio proceso metu išsiskiria truputį skrandžio turinio, dėl to burnoje jaučiamas rūgštus arba kartus skonis. Raugulys atsiranda ir dėl intesnysvių puvimo ir rūgimo procesų, kai susidaro daug anglies dvideginio, metano, sieros vandenilio, amoniako ir kt. Taip pat atsirūgstama sergant gastritu, skrandžio opalige, vėžiu ir kt. Sveikas žmogus atsirūgsta persivalgęs arba išgėręs gazuoto skysčio, pvz., mineralinio vandens.
Kutiškiai (Kėdainiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Mociūnai - 1 km
Urbeliai - 1,5 km
Čireliai - 1 km
Sirutiškis - 1,5 km
Gary Lineker

Karjera

Mokydamasis Lesterio vidurinėje mokykloje žaidė kriketą ir futbolą. 1976 m. pradėjo lankyti Leicester City FC klubo futbolo akademiją. Profesionalią karjerą pradėjo 1978–1979 m. sezone. 1984–1985 m. sezone atstovaudamas Leicester City FC klubą, įmušė 24 įvarčius bei kartu su Kerry Dixon tapo rezultatyviais futbolo čempionato žaidėjais. Nuo 1985–1986 m. sezono pradėjo žaisti Everton FC klube. Šiame sezone G. Linekeris vėl buvo rezultatyviausias klubo žaidėjas, įmušęs 30 įvarčių, o Everton FC užėmė antrąją vietą. Nuo 1986–1987 m. sezono rungtyniavo Ispanijos FC Barcelona klube, kuris 1987–1988 m. sezone laimėjo Ispanijos taurę, o 1988–1989 m. sezone iškovojo UEFA taurių taurę. Per 103 La Liga čempionate sužaistas rungtynes, G. Linekeris įmušė 42 įvarčius. Nuo 1989–1990 m. sezono žaidė Tottenham Hotspur FC klube, kuriame vėl tapo rezultatyviausiu čempionato žaidėju, įmušusiu 24 įvarčius, o 1990–1991 m. sezone laimėjo Anglijos FA taurę. 1991 m. lapkritį pasirašė sutartį su Japonijos futbolo lygos J1 klubu Nagoya Grampus, kuriame su pertraukomis dėl traumų žaidė iki 1994 m. rugsėjo, kai baigė profesionalią karjerą futbole.
Nacionalinėje komandoje žaidė nuo 1984 iki 1992 m., dalyvavo dviejuose pasaulio čempionatuose, kur iš viso įmušė 10 įvarčių. Per 80 už rinktinę sužaistų rungtynių pelnė 48 įvarčius ir tik 1 įvarčiu atsiliko nuo rezultatyviausio visų laikų Anglijos rinktinės futbolininko Bobby Charlton. 1986 m. pasaulio čempionate pelnė rezultatyviausio žaidėjo („Auksinio batelio“) apdovanojimą.
Baigęs karjerą futbole, dirbo žiniasklaidoje, daugiausia BBC kompanijos transliuojamų futbolo ir kitų sporto šakų komentatoriumi.
Grabijolai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Liepkalnis – 3,5 km
Raupaičiai – 2,5 km
Smilgiai – 2 km
Bacaičiai – 3,5 km
ŠIAULIAI – 21 km 
 Bitėnai – 1,5 km
Butkaičiai – 2 km
Pavėkiai – 0,5 km
BUBIAI – 11 km 
 Daubakiškiai – 2 km
Semaforas

Mechaniniai semaforai

Semaforai buvo pradėti naudoti vos atsiradus geležinkeliui, nes šiems prietaisams nereikia elektros energijos. Paprastai traukinių eismą valdantis žmogus savo būdelėje patraukdavo su ilgu lynu sujungtą rankeną, kuri perjungdavo neretai už keleto šimtų metrų ar net toliau esantį semaforą. Vėliau buvo pradėti naudoti šviesos signalai, kurie dar ilgai nebuvo pakankamai ryškūs ir gerai papildė semaforų darbą nakties metu. Šiuo metu mechaninius semaforus daug kur pakeitė šviesos signalai, tačiau senesnėse linijose dažnai galima rasti tebenaudojamų įrenginių.
Pagrindiniai semaforu perduodami signalai panašūs į automobilių šviesoforo: važiuoti, sustoti bei (trečia būsena) važiuoti, bet lėtai (apie 25 km/val). Įprastu greičiu važiuojančio traukinio mašinistas, pamatęs signalą „stop“, laiku sustabdyti traukinio negalėtų, todėl pagrindinius semaforus papildo pakankamu atstumu pastatyti įspėjamieji. Pavyzdžiuose pateikiama Vokietijos semaforų sistema (įspėjamuosiuose signaluose geltonas skritulys gali pasisukti į vertikalią arba horizontalią padėtį).
SBA

Veiklos sritys

SBA grupės pagrindiniai veiklos sektoriai – baldų gamyba, tekstilė ir nekilnojamasis turtas. Daugiau nei 90 procentų SBA bendrovių pagamintos produkcijos eksportuojama į beveik 50 pasaulio šalių. SBA baldų sektorius yra didžiausia baldų gamybos įmonių grupė Baltijos šalyse ir viena pirmaujančių Rytų bei Vidurio Europoje.

Valdymas

SBA koncerno prezidentas – Arūnas Martinkevičius.
Valdybos nariai –  viceprezidentas ir SBA baldų grupės valdybos pirmininkas Egidijus Valentinavičius, valdybos narys Gintautas Rudis, valdybos narys Algirdas Šabūnas ir nepriklausomas valdybos narys Adam Saulius Vaina.

Socialinė atsakomybė

SBA grupė remia Tautinį olimpinį komitetą, Valstybinį jaunimo teatrą, festivalius Kaunas Jazz, ,,Klaipeda Jazz“, ,,Vilnius City Opera“, regionų, kuriuose veikiama, bendruomenes.
Karoni pelkė

Karoni pelkė yra antra pagal dydį mangrovės pelkė Trinidade ir Tobage.
Pelkė įsikūrusi vakarinėje Trinidado ir Tobago pakrantėje, į pietus nuo Port of Speino ir į šiaurės vakarus nuo Čaguanaso, kur Karoni upė įteka į Parijos įlanką.
Karoni pelkėje apsistoja vienas iš nacionalinių Trinidado ir Tobago paukščių − Raudonasis ibis (Eudocimus ruber). Karoni pelkė yra ir daugelio kitų rūšių paukščių namai.
Karoni pelkė yra svarbus turistų traukos centras.
Pleneras

Istorija

Plenerai atsirado XIX amžiaus pradžioje. Jų pradininkais laikomi anglų tapytojai-romantikai John Constable ir Richard Parkes Bonington. Taip pat didelį populiarumą ši tapybos forma tuo metu įgavo ir tarp XIX a. prancūzų tapytojų: Camille Corot, Jean-François Millet, impresionistų Pierre-Auguste Renoir, Claude Monet, Camille Pissarro ir kitų.
Tarp rusų meistrų XIX – XX amžių sandūroje plenere tapė Isakas Levitanas, Konstantinas Korovinas (Константин Алексеевич Коровин), Vasilijus Polenovas (Василий Дмитриевич Поленов), Igoris Grabaris (Игорь Эммануилович Грабарь) ir kt.
Milas

Lietuvoje

Iki XX a. vidurio milą ausdavo kaimo moterys, iš jo valstiečiai siūdinosi šiltus viršutinius drabužius (radines, vyriškus kostiumus, paltus, švarkus). Archeologų rasta storo IX a. – XII a. austo milo fragmentų. XVI a. ir XVII a. rašytiniai šaltiniai mini, kad valstiečiai dėvėjo iš storo milo pasiūtas rudines. XIX a. pabaigoje – XX a. pradžioje milo drabužius dėvėjo ir miesto darbininkai. Iki XIX a. Lietuvoje milas buvo vienspalvis, daugiausia pilkas, juodas, rudas, vėliau raštuotas, įvairių spalvų siūlų, skirtingų metmenų ir ataudų. Nuo žodžio milas lietuvių kalboje kilo žodis milinė – kariškas paltas.
Khvenojus

Pavadinimas

Iki 1960 m. upė vadinosi Meklongu. Antrojo pasaulinio karo metais, Japonijai tiesiant Rangūnas–Bankokas geležinkelį, prie Kančanaburio per upę karo belaisviai pastatė geležinkelio tiltą. 1952 m. Pjeras Bulio belaisvių darbą džiunglėse, statant tiltą, aprašė romane „Tiltas per Kvai upę“ (pranc. Le Pont de la rivière Kwaï). Aprašomos statybos vyko ant Meklongo intako Kvai (taj. intakas).
Filmo dėka tiltas tapo turistų traukos centru, o upei prigijo Kvai vardas. Tailando vyriausybė nutarė Meklongo aukštupiui ir jo intakui suteikti atskirus vardus: Kvainoja (mažasis intakas) ir Khvenojus (didysis intakas).
Šios upės pakrantėse buvo kuriamas filmas Elnių medžiotojas.

Turizmas

Khvenojus populiarus turistų tarpe. Pakrantėje yra dramblių ferma, daug viešbučių, tarp jų ir plūduriuojančių ant vandens. Turistai upe plukdomi bambukiniais plaustais ir baržomis. Vyksta ekskursijos prie netoli esančių terminių šaltinių ir Eravano krioklių.

Hidroelektrinės

Dabar ant Khvenojaus upės stovi dvi HE.
Šrinagarindros elektrinė (taj. เขื่อนศรีนครินทร์) (14°24′23.2″N 99°07′49.0″E) pavadinta princesės Šrinagarindros (taj. สมเด็จพระศรีนครินทราบรมราชชนนี) vardu yra 720 MW galingumo ir per metus pagamina vidutiniškai 1185 GWh energijos. 1980 m. užtvenkus upę, susidarė 17 745 000 000 m³ talpos vandens saugykla. Saugyklos vandens lygis yra 180 m virš jūros lygio.
Thathungno elektrinė (taj. เขื่อนท่าทุ่งนา) (14°14′01.5″N 99°14′10.0″E) yra 38 MW galingumo ir per metus pagamina vidutiniškai 165 GWh energijos. 1982 m. užtvenkus upę, susidarė 54 800 000 m³ talpos vandens saugykla. Saugyklos vandens lygis yra 59,7 m virš jūros lygio.
Povilas Meškėla

Biografija

1984 m. baigė Vilniaus J. Tallat Kelpšos aukštesniąją muzikos mokyklą, G. Narijausko trombono klasę. 1986–1991 m. studijavo Lietuvos konservatorijos G. Narijausko trombono klasėje, 2004–2006 m. – S. Sasnausko džiazo dainavimo klasėje. Nuo 2006 m. studijuoja Vilniaus kolegijos A. Noviko džiazo ir pramoginio dainavimo klasėje.
1986–1991 m. grupės „Katedra“ vokalistas. Vėliau subūrė roko grupę „Rojaus tūzai“, kuri 2001 m. pripažinta geriausia Lietuvos roko grupe. Dainavo muzikos spektakliuose – K. Antanėlio „Meilė ir mirtis Veronoje“ (1996 m.), „Peras Giuntas“ (1998 m.), V. Ganelino „Velnio nuotaka“ (2003 m.) bei "Paryžiaus katedra" (2009 m.), dalyvavo projektuose „Klasikos metamorfozės“, „Roko klasikos metamorfozės“ ir kituose. Televizijoje 2006 m. buvo LNK muzikinio realybės šou „Kelias į žvaigždes“ dalyvių mokytojas, 2007 m. dalyvavo šou „Kelias į žvaigždes. Mokytojų turnyras“, kartu su Rusų dramos teatro vadove Tatjana Rinkevičiene dalyvavo LNK muzikiniame šou „Žvaigždžių duetai“, o 2008 m. su žurnaliste Živile Vaškyte – LTV muzikiniame šou „Lietuvos dainų dešimtukas“.
Informacinių technologijų grupė

Istorija

1991 m. gruodžio 18 d. įkurta patronuojanti grupės įmonė – bendra Lietuvos ir Austrijos bendrovė UAB „Informacinės technologijos”. 1992 m. „Informacinės technologijos” tapo oficialiu Oracle korporacijos atstovu Lietuvoje, Latvijoje ir Estijoje. 1995 m. „Informacinių technologijų” biure atidarytas autorizuotas Oracle mokymo centras. Pradėtos teikti konsultavimo paslaugos. 1995-1996 m. sukurtas Oracle programinės įrangos platintojų tinklas. 1996-1999 m. Oracle RDBVS (reliacinių duomenų bazių valdymo sistemos) de facto tampa stardartu didžiausiose Lietuvos institucijose ir įmonėse. 1999 m. Investiciniai fondai Baltic Investment Fund ir EQVITEC Technology Fund tapo įmonės akcininkais.
2000 m. „Informacinės technologijos” tapo Lotus verslo parteriu. Įmonėje buvo įkurtas Grupinio darbo organizavimo skyrius; realizuotas vienas didžiausių grupės projektų AB „Lietuvos telekomas“. 2001 m. „Informacinės technologijos” tapo Quest Software korporacijos atstovu Lietuvoje ir Latvijoje. 2002 m. atidaryta antrinė „Informacinių technologijų“ įmonė Latvijoje „Mebius IT". Suformuojama įmonių grupė IT GRUPĖ (ITG). 2003 m. ITG tapo „Quest Software“ kompanijos atstovais Lietuvoje. ITG tapo kompanijos „TIA Technology“ partneriais ir pradėjo teikti draudimo taikomosios sistemos – TIA diegimo paslaugas. 2004 m. lapkričio mėn. ITG įsiliejo į Suomijos kompanijos „AffectoGenimap“, kuriančios duomenų analizės bei geoinformacinius sprendimus, sudėtį. 2006 ITG grupė įsigijo 10 proc. UAB „Proginta“ (Kaunas) akcijų ir įsteigė Estijoje naują bendrovę „Mebius IT“.
Per 15 darbo metų UAB „Informacinės technologijos” įgyvendino daugiau nei 100 stambių informacinių sistemų projektų valstybinėse institucijose, finansų, telekomunikacijų ir energetikos sektoriuose.

Nuorodos, šaltiniai

ITG tinklalapis
Dryžagalvė kryklė

Išvaizda

Dryžagalvė kryklė yra kiek didesnė už rudagalvę kryklę. Patinui būdingi ilgi, balti antakiai. Paukščiui skrendant, ant sparnų matyti šviesios dėmės ir tamsi krūtinė. Nuo rudagalvės kryklės skiriasi neryškiais veidrodėliais. Patino galva ir kaklas rudi, pamarginti baltais brūkšneliais. Nuo akių iki pakaušio eina balta juostelė. Nugaros plunksnos tamsiai rudos su šviesiais kraštais. Sparnų veidrodėlis žalsvas, blizgantis, iš priekio ir užpakalio su baltomis juostelėmis. Pagurklis ir krūtinė ryškiai rusvi, rudai dryžuoti. Kūno šonai su skersiniais juodais brūkšneliais. Snapas juosvai rudas. Kojos tamsiai pilkos. Rainelė ruda.
Patelės nugarinė pusė tamsiai ruda su neryškiomis dėmėmis, pilvinė – balsva. Sparnų veidrodėlis kaip patino. Patinas poilsio apdaru panašus į patelę. Jaunikliai irgi panašūs į patelę, bet jų krūtinė ir kūno šonai rudesni. Snapas juosvas, kojos rudos. Pūkinis apdaras panašus į rudagalvės kryklės, pilvas pilkesnis.

Paplitimas

Eurazijoje paplitusi nuo Atlanto iki Ramiojo vandenyno. Šiaurėje arealas siekia Botnijos įlanką, Baltąją, Ochotsko jūras. Į pietus paplitusi iki Primorės, Altajaus, Tian Šanio, pietinės Kaspijos pakrantės, Irano, Mažosios Azijos bei Viduržemio jūros.
Žiemoja Afrikoje, Indijoje, Pietryčių Azijoje. 
Viena iš labiausiai paplitusių ančių rūšių Lietuvoje. XX a. pradžioje jų buvo dar daugiau, bet nusausinus drėgnas pievas ir pelkes kryklių sumažėjo.
Skyrius (karyba)

Pabūklo skyrius

Pabūklo skyrius (angl. gun crew; gun team; rus. орудийный расчет) - mažiausias artilerijos ugnies vienetas, ginkluotas artilerijos pabūklu. Pabūklo skyrius ugnies uždavinius atlieka kaip pabūklų būrio dalis arba savarankiškai.
Pabūklo skyrių sudaro skyriaus vadas ir pabūklo skyriaus kariai (pabūklininkai). Kiekvienas skyriaus karys turi savo pareigas ir eilės numerį, pvz., pirmasis – taikytojas, antrasis – taikytojo padėjėjas, trečiasis – užtaisytojas, ketvirtasis – nustatytojas, penktasis – rekognoskuotės karys (žvalgas), šeštasis – užtaisininkas ir pan.

Minosvaidžio skyrius

Minosvaidžio skyrius (angl. mortar squad; rus. минометный расчет) - mažiausias minosvaidžių padalinių ugnies vienetas, ginkluotas minosvaidžiu. Minosvaidžio skyrius ugnies uždavinius atlieka kaip minosvaidžių būrio dalis arba savarankiškai.
Minosvaidžio skyrių sudaro skyriaus vadas ir minosvaidžio skyriaus kariai (minosvaidininkai). Kiekvienas skyriaus karys turi jam skirtas pareigas ir eilės numerį, pvz., pirmasis – taikytojas, antrasis – užtaisytojas, trečiasis – nustatytojas, ketvirtasis – padavėjas ir pan.

Žvalgybos skyrius

Žvalgybos skyrius (angl. observation squad; rus. отделение разведки) - artilerinės žvalgybos vienetas, sudarytas iš dviejų ar trijų žvalgybos grandžių.
Pataisymas: atskirų žvalgybos skyrių artilerijos daliniuose nėra - yra tik rekognoskuotės kariai, žvalgantys ir žymintys numatytas ugnies pozicijas, bei kelius vedančius link jų, taip pat priešakiniai stebėtojai, kurie paprastai priskiriami pėstininkų padaliniams (kuopoms) - jų funkcija yra perduoti informaciją baterijos ugnies valdymo centrui (UVC), kuriuose gauti duomenys apdorojami ir toliau siunčiami ugnies uždaviniai (angl. fire missions, fire solutions) baterijoms.
Panevėžio rajono savivaldybės taryba 2007–2011 m.

Veikla

Pirmasis tarybos posėdis įvyko 2007 m. balandžio 12 d. Savivaldybės meru išrinktas Povilas Žagunis, mero pavaduotoju - Vytautas Rapolas Gritėnas (LSDP), administracijos direktoriumi paskirtas Vitalijus Žiurlys (nepartinis).
Kazimieras Laureckas

Biografija

Gyveno Pasertupyje prie Darbėnų. Dirbtuvių savininkas, Lietuvos šaulių sąjungos Darbėnų kuopos narys. Nuo 1944 m. rudens Lietuvos laisvės armijos (LAA), nuo 1945 m. – Kardo rinktinės narys. Rinktinės vado 1945 m. gruodžio 25 d. įsakymu organizavo Darbėnų valsčiuje Drebulės partizanų būrį, buvo paskirtas jo vadu. Vėliau vadovavo Vanago būriui, kuris 1946 m. priklausė Palangos valsčiuje veikusiai Narimanto kuopai.
Žuvo 1948 m. birželio 7 d. kartu su būrio kovotoju Kaziu Pudžmiu–Martynu prie Barkelių miško Vaineikiuose. Vardas 1992 m. įamžintas Kretingos senųjų kapinių paminkle partizanams atminti ir žuvimo vietoje Vaineikių kaime 2001 m. pastatytame kryžiuje.
Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžius

Vyčio kryžiaus ordino Riterio kryžius – aštuonioliktas pagal svarbą Lietuvos valstybės apdovanojimas. Lietuvos Respublikos Prezidento dekretu Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanojami asmenys, pasižymėję didvyriška narsa ir ištverme ginant Lietuvos Respublikos laisvę ir nepriklausomybę.

Istorija

Vyčio Kryžiaus ordinas įsteigtas 1919 m., kai kovose su bolševikais susikūrė Lietuvos kariuomenė. Pradžioje vadintas kryžiumi „Už Tėvynę“ ir buvo aukščiausias valstybės apdovanojimas. 1920 m. vasario 3 d. Prezidento įsaku pavadintas Vyčio Kryžiumi. 1927 m. balandžio 1 d. priimtas Vyčio Kryžiaus įstatymas, o tų pačių metų rugpjūčio 31 d. patvirtintas Vyčio Kryžiaus statutas. 1930 m. rugsėjo 1 d. pavadintas Vyčio Kryžiaus ordinu. 1938 m. lapkričio 23 d. Kaune įvyko Vyčio Kryžiaus kavalierių suvažiavimas, skirtas pagerbti asmenims, labiausiai pasižymėjusiems kovoje dėl Lietuvos laisvės.
Vyčio Kryžiaus ordinas – pirmasis 1991 m. sausio 15 d. atkurtas tarpukario Lietuvos valstybės apdovanojimas. 1991 m. pirmuosius Vyčio Kryžiaus ordino ženklus pagamino dailininkas Aloyzas Jonušauskas, vėliau gamino Vilniaus kombinatas „Dailė“, šiuo metu – Lietuvos monetų kalykla ir TŪB „Gurtana“. Iki 1996 m. ordino kaspinus gamino Lietuvos tekstilės institutas, dabar – Danijos firma „Morch and Sons“ Kopenhagoje. Keliadešimt Vyčio Kryžiaus 5-ojo laipsnių ordinų 1992 m. pagaminta Paryžiuje, firmoje Arthus Bertrand.
1991-2000 metais Vyčio Kryžiaus ordinu apdovanoti 396 asmenys. Iš jų: 5-ojo laipsnio – 91.
Vyčio Kryžiaus ordino šventė – lapkričio 23-oji – Lietuvos karių diena.
Vytautas Jakelaitis

Biografija

1940 m. baigė Panemunės parapijos pradinę mokyklą, 1941–1947 m. mokėsi Kauno 6-oje gimnazijoje. 1952 m. Vilniaus universiteto Istorijos-filologijos fakultete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
1953–1958 m. Liaudies kūrybos namų direktorius. 1957–1960 m. LLKJS CK biuro narys. 1958–1973 m. LSSR kultūros ministro pavaduotojas. 1961–1971 m. Kraštotyros draugijos, 1966–1970 m. Liaudies meno draugijos pirmininkas. 1971 m. Leningrade apgynė pedagogikos mokslų kandidato disertaciją „Dainų šventės Lietuvoje“.  1973–1975 m. Šiaulių pedagoginio instituto Klaipėdos fakulteto dekanas, 1975–1987 m. LSSR konservatorijos Klaipėdos fakultetų prorektorius. Nuo 1985 m. profesorius. 
1963 m. vienas Mažosios Lietuvos dainų švenčių organizatorių, Jūros šventės atnaujintojų, vienas Jūrų muziejaus, Laikrodžių muziejaus, Klaipėdos kariliono steigimo iniciatorių. Rūpinosi Tolminkiemio bažnyčios atstatymu, Klaipėdos kraštotyros muziejaus veiklos plėtra Mažojoje Lietuvoje, aušrininkų, Mažosios Lietuvos lietuvininkų, ypač Vydūno, kultūros, tautinės savimonės tradicijų puoselėjimu.  Per 400 straipsnių autorius. Palaidotas Antakalnio kapinėse.