google/wiki40b huggingface dataset:
Juostinės keramikos kultūra

Arealas ir chronologija

Juostinės keramikos kultūra egzistavo apie 5600–4500 m. pr. m. e. Ji buvo pirmoji iš visų Dunojaus kultūrų, todėl dar vadinama Dunojaus I kultūra. Iš pradžių jos arealas apsiribojo Dunojaus vidurupiu. Kadangi artimiausia geografiškai jai buvo neolitinė Kerešo kultūra pietuose, viena iš hipotezių teigia, jog Juostinės keramikos kultūra išsivystė pastarosios atstovams migruojant į šiaurę. Kita hipotezė sieja kultūros atsiradimą su natūraliu vietos Mezolito gyventojų perėjimu į neolito fazę.
Kultūros ankstyvuoju laikotarpiu susiformavo du kultūriniai arealai: Rytinė juostinės keramikos kultūra (kitaip Biuko kultūra, dab. rytų Vengrija) ir Vakarinė juostinės keramikos kultūra. Pastarosios atstovai migravo tolyn į vakarus (Reino slėniu), šiaurę (Elbės slėniu) ir į rytus, išplėsdami teritorijas didžiuliame areale. Didžiausio išsiplėtimo metu kultūra buvo paplitusi Vidurio Europoje nuo Reino vakaruose iki Dniestro rytuose. Juostinės keramikos kultūros gyvenviečių rasta dabartinėje Vengrijoje, Rytų Austrijoje, Čekijoje, Slovakijoje, Vokietijoje, Nyderlanduose ir Rytų Prancūzijoje.
V tūkst. pr. m. e. vakarinės kultūros areale ryškėjo vidiniai skirtumai. Labiausiai į rytus nutolusiuose regionuose formavosi Dniestro-Bugo kultūra, Tripolės kultūra, Bojano kultūra. Šiaurinėse ir vakarinėse periferijose susiklostė Rioseno kultūra, Hinkelšteino kultūra, Linijinės juostinės keramikos kultūra. Centrinėse juostinės keramikos kultūros teritorijose (Dunojaus vidurupyje) išsivystė tiesioginė palikuonė – Lendjelio kultūra.

Kultūra

Juostinės keramikos kultūros žmonės gyvenvietes kūrė upių terasose, Tatrų kalnuose. Prie Dubnios, Pietų Lenkijoje, 25 km² plote rasta apie 20 gyvenviečių. Iš vertikalių rąstų, kurių vienas galas dažnai buvo storesnis, statėsi 20–45 m ilgio ir 5, 5–7,0 m pločio namus, kurių 3 vidinės sienos (stulpų eilės) rėmė stogą, 2 išorinės buvo glaistytos moliu. Bylanų (Čekija) gyvenvietėje rasti 108 ilgieji namai. Juose buvo duonkepė, grįstų duobių grūdams ir daug puodų maisto atsargoms laikyti, žemdirbystės įrankių. Manoma, dažniausiai Juostinės keramikos kultūros gyvenvietėse buvo 5–8 ilgieji namai. Prie kai kurių namų buvo keturkampiai gardai gyvuliams.
Juostinės keramikos kultūros žmonės vertėsi žemdirbyste – augino kviečius, žirnius, pupas, linus, gyvulininkyste – laikė galvijus, avis, ožkas, kiaules, užsiėmė žvejyba, medžiokle, rinko maistą.
Mirusiuosius laidojo per 100–500 m nuo gyvenvietės ovaliose duobėse suriestus. Įkapės: vazos, kartais papuošalai ir įrankiai. Nitros kapinyne (Slovakija) rasti 72 kapai, išdėstyti grupėmis po penkis ir dešimt, vyrų kapuose rasta akmeninių kaltų ir apyrankių iš kriauklių.
Kahulo vyno regionas

Kahulo vyno regionas – pietinis Moldavijos vyno regionas, apimantis Bugeac lygumą ir Moldavijos pietus. Šios teritorijos panašios sausringumu, bet skiriasi kitomis klimatinėmis sąlygomis ir dirvožemiais. Sąlygos pietinėje zonoje tinka raudoniems ir saldiems vynams gaminti. Žymiausi vyno fabrikai yra Komrate, Taraklijoje, Čiumajuje ir Trifestyje.
Johanas Erdmanas

Biografija

Nuo 1750 m. kunigas jėzuitas. 1753–1758 m. studijavo filosofiją, matematiką, fiziką ir astronomiją Vilniaus jėzuitų kolegijoje ir Vilniaus universitete, 1760–1764 m. – teologiją Braunsbergo (dabar Branievas) jėzuitų kolegijoje. 1769 m. filosofijos, 1773 m. teologijos ir kanonų teisės daktaras. 1772–1776 m. išspausdino gintų filosofinių tezių kelis rinkinius.
1764 m. pamokslininkas Rešliuje (dab. Varmijos Mozūrų vaivadija) – SJ, vėliau Vilniaus kilmingųjų kolegijoje dėstė retoriką, 1766–1769 m. – filosofiją ir matematiką Naugarduko jėzuitų kolegijoje, 1769–1777 m. – filosofiją Vilniaus universitete. 1777–1783 m. Edukacinės komisijos mokyklų rektorius Vilniuje. 1787 m. ar 1788 m. Livonijos kanauninkas. 1787–1790 m. mokyklų generalinis vizitatorius, jo vizitacijos raportai išspausdinti 1974 m. Išliko jo filosofijos paskaitų užrašų rankraščiai.
Danutė Gobytė-Daunorienė

Danutė Gobytė-Daunorienė (1931 m. rugsėjo 18 d. Šiauliai – 2002 m. rugsėjo 27 d. Vilnius) – Lietuvos dailininkė keramikė.

Biografija

Vyras Zigmas Jonas Daunora. 1961 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1961–1994 m. dirbo Vilniaus „Dailės“ kombinate, 1994–1996 m. bendrovėje „Vilniaus dailė“.

Kūryba

Sukūrė serijinių ir mažatiražių buitinės dekoratyvinės keramikos dirbinių (servizai, lėkštės, žvakidės, veidrodžiai, peleninės, vazos), dekoratyvinių dirbinių interjerams (dekoratyvinės sienelės kavinėje „Eglė“ Kaune, 1961 m., gėlių parduotuvėje „Varsa“ Vilniuje, 1969 m., Lietuvos Radijo ir televizijos komitete, 1972 m., Respublikinėje Vilniaus universitetinėje vaikų ligoninėje, 1978 m., dekoratyvinė sienos plastika Valkininkų vaikų sanatorijoje, 1974 m., vazos kavinėje „Dainava“ Vilniuje, 1964 m., grindų pano sanatorijoje „Eglė“ Druskininkuose, 1981 m.). Ankstyvojoje kūryboje savitai interpretavo tradicinių indų, vėlesnėje – cilindro, rutulio, kubo formas („Dekoratyvinės formos“ 1971 m., vaza „Kvadratas“, dekoratyvinė kompozicija „Žaidimas“, abi 1980 m.). Dirbinius dengė vienspalve matine glazūra, subtiliai naudojo spalvas (rudą, žalsvą, mėlyną, baltą), molį derino su metalu („Vaza“ 1963 m.) arba medžiu („Vazos“ 1981 m.). Monumentalią plastiką darniai siejo su architektūrine erdve. Nuo 1961 m. dalyvavo parodose Lietuvoje ir užsienyje, tarptautiniuose simpoziumuose. Individuali paroda surengta 1981 m. Vilniuje. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus, įstaigos.
Robertas Grikevičius

Biografija

1964 m. baigė Antalieptės žemės ūkio technikumą. Žurnalistinį darbą pradėjo 1964 m. Molėtų rajono laikraščio „Pirmyn“ redakcijoje. 1966–1968 m. LLKJS CK darbuotojas. 1968–1973 m. „Valstiečių laikraščio“, 1973–1976 m. „Tiesos“ korespondentas, skyriaus vedėjas. 1975 m. baigė Aukštąją partinę mokyklą prie SSKP CK. 
1976–1983 m. LKP CK darbuotojas. 1983–1986 m. „Komjaunimo tiesos“ redaktorius. LLKJS CK biuro narys. 1988–1990 m. Lietuvos naujienų agentūros ELTA direktorius.  1990–2001 m. savaitraščio „Bičiulystė“ redaktorius.  Išvertė romanų iš rusų kalbos.
Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narys.
Vincas Kisarauskas

Vincas Kisarauskas (1934 m. kovo 1 d. Augmėnai, Baisogalos valsčius – 1988 m. spalio 27 d. Niujorkas, palaidotas Vilniuje) – Lietuvos tapytojas, grafikas, scenografas. Vienas ekslibriso kūrėjų judėjimo iniciatorių.

Biografija

Baigė Baisogalos vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė Lietuvos dailės institutą. 1965–1988 m. dėstė Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinėje meno mokykloje-internate. Parašė dailės kritikos straipsnių.
Žmona Saulutė Stanislava Kisarauskienė. Dukra Aistė Kisarauskaitė, sūnus Danielius Kisarauskas.
Gabono geografija

Klimatas

Klimatas tropinis: karštas ir drėgnas, gruodžio ir sausio mėnesiais sausa. Nuo sausio iki birželio krenta lengvas lietus, po kurio prasideda liūtys.
Centriolė

Centriolė (nuo lot. centrum 'vidurys') – ląstelių organoidas, centrosomos dalis, svarbi ląstelės dalijimuisi, būdinga gyvūnų ir grybų ląstelėms. Paprastai ląstelėje būna dvi, ląstelei dalijantis išsidėsto priešinguose poliuose, čia sudaro centrus, aplink juos išsidėsto susiformavusios achromatinės verpstės siūlai.

Centriolės sandara

Centriolė panašį į tuščiavidurį cilindrą, kurio skersmuo apie 150, ilgis – 300-500 nanometrų. To cilindro sienelė susideda iš 27 mikrovamzdelių, išsidėsčiusių 9 tripletais. Nesubrendusios centriolės (procentriolės) sudarytos iš 9 pavienių mikrovamzdelių, o vėliau – iš 9 dvigubų vamzdelių. Naujai susidariusi centriolė dažnai išsidėsto statmenai senajai. Iki branduolio dalijimosi pradžios centriolės atsiskiria ir slenka į priešingus polius.
Hreidmaras

Skandinavų mitologijoje Hreidmaras – dvergas, Fafniro, Otro ir Regino tėvas. Jis gyveno nuostabiame name, kurį iš aukso ir brangakmenių pastatė Reginas ir saugojo Fafniras.
Legenda pasakoja, kad trys dievai asai: Odinas, Henis ir Lokis klajojo po pasaulį. Keliaujant pro upę Lokis pamatė ūdrą, ėdančią sugautą lašišą. Jis užmušė ūdrą ir džiaugėsi sumedžiojęs du laimikius. Vėliau asai nukeliavo į gyvenvietę ir pasiprašė nakvynės. Hreidmaras juos maloniai priėmė, tačiau pamatęs užmuštą ūdrą, sukvietė savo sūnus Fafnirą ir Reginą, kad jie neįveikiamomis grandinėmis įkalintų asus, kurie nužudė brolį Otrą, medžiotoją, kuris pasivertęs į ūdrą juos aprūpindavo maistu. Odinas pasiūlė atsimokėti už netyčia nužudytą sūnų, tada Hreidmaras pareikalavo pripilti tiek aukso į nudirtą ūdros kailį, kad nesimatytų nė vieno plaukelio. Asai pažadėjo įvykdyti reikalavimą, o atlikti užduoties pasiuntė Lokį, kuris buvo šio nutikimo kaltininkas. Lokis pagavo dvergą Andvarį ir liepė surasti aukso. Andvaris atnešė visą savo oloje turėtą auksą, tik vienintelį jam brangų žiedą Andvarinautą mėgino nuslėpti, tačiau Lokis tai pastebėjo ir nors ir kiek dvergas prašė palikti žiedą, paėmė ir jį. Tada dvergas prakeikė žiedą ir pasakė, kad jis pražudys savo savininką. Lokis nunešė brangenybes ir atidavė Hreidmarui, taip atsilygindamas už sūnaus žūtį. Asai išpildė savo pažadą ir tapo laisvi, o žiedo prakeiksmas krito ant Hreidmaro šeimos. Fafniras nužudė savo tėvą, pasiėmė visas brangenybes, pasivertė drakonu ir išvijo savo brolį, o pats liko saugoti turto.
Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centras

Jurijaus Gagarino kosmonautų rengimo centras (rus. Центр подготовки космонавтов имени Ю. А. Гагарина) − pagrindinis kosmonautų rengimo centras Rusijoje, Pamaskvėje, Žvaigždžių miestelyje (Звёздный городок), 25 km į šiaurės rytus nuo Maskvos.
Nuo 1960 m. čia buvo rengiami buvusios TSRS, Rusijos ir kai kurių užsienio valstybių piliečiai skrydžiams į kosmosą.

Istorija

Anksčiau šioje vietoje įkurta slapta oro pajėgų bazė, net ir pagal sovietinius standartus itin stipriai saugoma. Ji nebuvo pažymėta nė viename sovietinių laikų žemėlapyje ir slėpėsi tankiame miške, maždaug 30 km į šiaurės rytus nuo Maskvos.
Plečiantis kosmoso programoms, atsirado poreikis įsteigti kosmonautų mokymo centrą. Pastačius jį, perspektyvūs būsimi kosmonautai ėmė kraustytis čia su šeimomis. Karinis objektas pamažu peraugo į teisėtą, bet uždarą miesto tipo gyvenvietę ir taip gimė Žvaigždžių miestelis.
Kosmonautų rengimo centro viršininko pavaduotoju iki savo lėktuvo katastrofos buvo J. Gagarinas. Manyta, kad netrukus jis galėjo tapti ir viršininku. Tačiau jo mirtis viską pakeitė.
Nuo 2009 m. Kosmonautų rengimo centrui vadovauja buvęs rusų kosmonautas Sergejus Krikaliovas.

Priėmimo sąlygos

Dokumentus priima Kosmonautų rengimo centras. Jo tinklalapyje paskelbti oficialūs konkurso dokumentai, nurodomi reikalingi pateikti dokumentai ir kita. Kandidatai turi būti baigę aukštąjį mokslą, pageidautina turėti darbo aviacijos ir raketų bei kosmoso pramonės srityje patirties, taip pat turi atitikti labai konkrečius fizinio pasirengimo, medicinos ir psichologijos reikalavimus. Priimami tik Rusijos piliečiai, ne vyresni kaip 33 metų amžiaus. Kandidatai gali būti netgi teisti, tačiau teistumas turi būti pasibaigęs, išskyrus atvejus, jei teisti už valstybės paslapčių atskleidimą. Kandidatai privalo turėti pakankamai kultūrologijos žinių ir gerai mokėti anglų kalbą.
Nors konkrečiai nepaminima, greičiausiai kandidatuoti gali tiek moterys, tiek vyrai, kadangi leidžiamas pretendentų ūgis yra 150−190 cm, o svoris − 50−90 kg. Kandidatams keliami konkretūs fizinio pasirengimo reikalavimai: 1 km nubėgti greičiau nei per 3 min. 35 sek., o 60 m − per 8,5 sek., bent 14 kartų prisitraukti prie skersinio ir t. t.
Kiek būsimųjų kosmonautų gali būti atrinkta ar iki kada konkursas vyksta, neskelbiama.
Darbininkų kova

Darbininkų kova – Latvijos socialdemokratijos lietuvių sekcijos laikraštis, ėjęs 1919 m. sausio 11 d. – gegužės 11 d. Rygoje.

Istorija

Išėjo 45 numeriai. Redagavo E. Jablonskytė-Dirikienė.
Alfredas Marija Tiškevičius

Biografija

Kilęs iš Lietuvos didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Feliksas Tiškevičius. Motina Antanina Sofija Loncka. Broliai Jonušas Marija Tiškevičius-Lonckis, Feliksas Tiškevičius-Lonckis ir Stanislovas Marija Tiškevičius .
Jauniausias šeimoje vaikas, gimęs tėvams grįžtant iš apsilankymo Romoje pas Popiežių. Užaugo Palangoje. Mokėsi namie, padedamas korepetitoriaus, vėliau – Panevėžio lenkų gimnazijoje ir Kauno Adomo Mickevičiaus gimnazijoje. Nuo 1926 m. mokslus ėjo Prancūzijoje, kur susipažino su poetu, prozininku, literatūros kritiku Antanu Venclova. Vasarą grįždavo į Palangą, bendravo su miestelio bendraamžiais, iš kurių išmoko ir mirties nepamiršo šnekėti lietuviškai. 1938 m. baigė Paryžiaus tarptautinių santykių institutą, po metų grįžo į Palangą. Motinai su broliu pasitraukus į Vakarus, liko šeimininkauti Palangos dvare.
1940 m. prie Lietuvos-Vokietijos valstybinės sienos buvo suimtas vokiečių gestapo, tardytas ir kalintas Tilžėje. Po 4 mėnesių paleistas iš kalėjimo pasitraukė į Lenkiją, įsikūrė Varšuvoje, dalyvavo 1944 m. sukilime prieš vokiečius. Po Antrojo pasaulinio karo komunistinėje Lenkijoje dirbo darbininku cukraus fabrike, inspektoriumi gyvūnų globos draugijoje, invalidų vartotojų kooperatyve, Varšuvos laivininkystėje, geležinkelių sanitariniu inspektoriumi.
1992 m. pirmąkart po karo apsilankė Palangoje, į kurią vėliau stengėsi atvykti kasmet. 1997 m. jam suteiktas Palangos miesto garbės piliečio vardas. Po mirties jo palaikai Varšuvoje buvo kremuoti, parvežti į Lietuvą ir 2008 m. rugpjūčio 10 d. iškilmingai palaidoti senosiose Palangos kapinėse, grafų Tiškevičių kapavietėje.

Šeima

1939–1941 m. buvo vedęs Liudviką Mariją Sobanską (Ludwika Maria Sobańska, g. 1915 m. gruodžio 15 d. – 2006 m. gegužės 5 d. Los Andžele).
Vienintelis sūnus Adomas Marija Tiškevičius (Adam Maria Tyszkiewicz) gimė 1940 m. vasario 10 d. Kaune. Vėliau su motina gyveno Los Andžele (JAV), dirbo gydytoju chirurgu, apsigynė medicinos mokslų daktaro disertaciją. 1973 m. vedė Haną Mariją Šlykovič (Hanna Maria Szłykowicz.)

Dvarai

1939–1940 m. administravo Palangos dvarą.
Olegas Strachanovičius

Biografija

2007 m. žaidė FBK Kaunas klube, vėliau sugrįžo į Baltarusiją.
Pučiamasis ginklas

Pučiamasis ginklas – nesudėtingas ginklas, sudarytas iš vamzdžio, pritaikyto leisti nedideles strėles. Lengva strėlė įstatoma į vamzdį ir, šį priglaudus prie burnos ir pūstelėjus, paleidžiama oro srovės. Kadangi tokiu vamzdžiu iššauta strėlė būna lengva ir jos padaroma žaizda menka, strėlių antgaliai dažnai būna užnuodijami (pvz., kurare, agos ar kokiais kitais nuodais).
Pučiamuosius ginklus tradiciškai plačiai naudojo džiunglių gentys: Centrinės ir Pietų Amerikos, Meksikos indėnai, Pietryčių Azijos, Centrinės Afrikos tautos, čerokiai ir kt. Pučiamieji ginklai labai retai naudoti žmonių tarpusavio kovose, o dažniausiai medžiojant smulkius, baikščius gyvūnus (beždžiones, paukščius, triušius ir kt.). Vamzdžiai dažniausiai gaminami iš vandens augalų, bambukų stiebų, o strėlės iš kietmedžio, plunksnų, šerių, dyglių. Paprasčiausi pučiamieji ginklai būna ~50 cm ilgio, naudoja ~10 cm ilgio strėlytes ir šauna 10–20 m atstumu. Ilgiausi ginklai būna iki 3 m ilgio, ir šauna ~100 m.
Pietryčių Azijoje naudojami pučiamieji ginklai vadinami sumpitanais, o Pietų Amerikoje – sarbakanais.
Japoniškas pučiamasis ginklas fukija iki šių dienų naudojamas kaip sportinis ginklas.
Jermakas

Jermakas (rus. Ерма́к Тимофе́евич, g. 1532 arba 1542 – m. 1585 rugpjūčio 5 arba 6) – Dono kazokų atamanas, vienas pirmųjų Sibiro užkariautojų.

Ankstyvieji metai

Jermakas Timofejevičius gimė prie Čiusovajos upės, rytiniame Maskvos pakraštyje. Vienintelis turimas šaltinis apie Jeremako vaikystę yra Čerepanovo kronikos, kurios buvo surinktos 1760 m. - daug vėliau po Jermako mirties ir niekada nebuvo pilnai išleistos, tačiau 1894 m. istorikas A. A. Dmitrijevas padarė išvadą, jog tai greičiausiai yra autentiškas XVII a. dokumentas. Kronikose yra minima, jog Jermako senelis buvo Afonasijus Grigorjevičius Alenivas, jis atvyko iš Suzdalio (Maskvos šiaurės rytų regionas). Norėdamas išvengti skurdo persikėlė į pietus - į Vladimirą, kur tapo kučieriu (vežiku) Muromo miškuose. Muromo miškuose jis buvo suimtas vaivados dėl to, kad veždavo nesąžiningus keleivius - plėšikus, kurie jį samdė. Vėliau Afonasijaus sūnus (Jermako tėvas) Timofėjus persikėlė į Stroganovo žemes prie Čiusovajos.

Profesija

Jermakas dirbo Stroganovo upių laivuose vežėju ir jūreiviu, gabeno druską Kamos ir Volgos upėmis. Laikui bėgant jis pavargo nuo šio darbo ir surinkęs gaują tapo upių piratu. Tarp savo bičiulių kazokų įgavo pravardę Jermakas.
Prieš Sibiro užkariavimą Jermakas dalyvavo Livonijos kare, kuriame vadovavo kazokų būriui.
Nevykėlis bankininkas

Turinys

Banko tarnautojas Arturas gyvena su žmona ir tarnaite. Kadangi pastarajai jie yra skolingi, ši namuose nieko nedaro, tačiau kasdien skaičiuoja delspinigius už laiku nesumokėtus pinigus. Arturas, kuris dar turi ir meilužę, apie tai prisipažįsta žmonai ir, taupumo sumetimais, įtikina ją leisti meilužei apsigyventi kartu. Netrukus žmona taip pat randa meilužį ir dabar jau Arturas priverstas nusileisti ir sutikti, kad šis taip pat apsigyventų kartu, savo pajamomis prisidėdamas prie bendrų išlaidų. Vėliau namuose dar apsistoja meilužio žmona, kurią persekioja įkyrus gerbėjas. 
Nepaisant to, jie vis niekaip nesugeba atsiskaityti su tarnaite, o banką, kuriame dirba Arturas, kiekvieną dieną kas nors bando apiplėšti. Galiausiai situacija taip susipainioja, kad Arturas su žmona nebežino kaip iš jos išsipainioti ir viską grąžinti atgal...
Panevėžio Gabijos pagrindinė mokykla

Istorija

Panevėžio miesto 6-oji vidurinė mokykla pradėta statyti 1957 m. balandžio 8 d. pagal tipinį 880 vietų mokyklos projektą. Užsakovas – Panevėžio miesto kapitalinės statybos skyrius. Statybai vadovavo techninės priežiūros vykdytojas A. Gumbinas, darbų vykdytojai V. Virbickas ir V. Eidukas. Mokykla atvėrė duris 1960 m. 1960/1961 m.m. 32 klasėse mokėsi 1015 mokinių, dirbo 61 pedagogas.
1962 m. mokykloje buvo dvi pedagoginės klasės. Jose buvo ruošiami būsimieji pradinių klasių mokytojai, nes jų labai trūko respublikoje. 1963 m. birželio 3 d. 46 žmonių grupė gavo kelialapius į pradinių mokyklų klases. 1965/1966 m.m. mokykloje mokėsi didžiausias mokinių skaičius per visą jos istoriją – 1247 moksleiviai. 1993 m. liepos 1 d. 6-oji vidurinė mokykla reorganizuota į pagrindinę mokyklą. 1998 m. mokykla pavadinta „Gabijos“ vardu.
2008 m. mokykla uždaryta ir tame pačiame pastate įsteigta suaugusiųjų mokykla.
Kajatonas Šliogeris

Biografija

1968 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, fizinio auklėjimo dėstytojas, 1984 m. baigė Lietuvos valstybinę konservatoriją, klubinio darbo organizatorius metodininkas.
Nuo 1990 m. Telšių rajono savivaldybės Žemaitės dramos teatro direktorius, nuo 2000 m. Telšių rajono savivaldybės kultūros skyriaus vyr. specialistas.
Nuo 1995 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Telšių rajono skyriaus narys. Nuo 2003 m. skyriaus etikos ir procedūrų komisijos pirmininkas.
2005–2007 m. ir nuo 2007 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys, 2003–2007 m. Etikos komisijos pirmininkas.
Teatrų ir koncertinių įstaigų tarybos prie Kultūros ministerijos narys. Kultūros centro „Žemaičiai“ choro narys, Filatelistų sąjungos narys, Telšių skyriaus pirmininkas. Daugiabučio namo bendrijos pirmininkas. Telšių pensininkų sąjungos pirmininkas.
Sutuoktinė Sandra, vaikai Virgilijus, Vida, Radvilė.
Gailiutiškės pilkapynas

Tyrimai

Apardytas, apie 0,46 ha plote išliko daugiau kaip 30 pilkapių. Sampilai 8–10 m skersmens ir iki 1,5 m aukščio, jų pagrindus supa grioviai. 1914 m. Gailiutiškės pilkapyną kasinėjo Dūkšto dvarininkas, 1933 m. – Varšuvos archeologai. Rasta žąslų, balno kilpų (radiniai neišliko). 1958 m. ir 1972 m. žvalgomuosius tyrimus atliko Istorijos instituto archeologai. Pagal pilkapių formą ir sampilus Gailiutiškės pilkapynas datuojamas IX a. – XII a. 0,4 km į pietryčius nuo Gailiutiškės pilkapyno yra Gailiutiškės pilkapis.
Sardinijos lira

Monetos

1816 m. Sardinijos karalius Viktoras Emanuelis I išleido sidabrinę 5 lirų ir auksinę 20 lirų monetas. Vėliau jis išleido auksinę 80 lirų monetą.
Sardinijos karalius Karlas Feliksas 1821 m. išleido 40 lirų, o 1822 m. – 80 lirų auksines monetas. 1823 m. buvo išleistos sidabrinės 50 čentezimų, 1 ir 2 lirų monetos, o 1826 m. – varinės 1,3 ir 5 čentezimų monetos, 1829 m. – sidabrinės 25 čentezmimų monetos.
Karlas Albertas išleido naujas auksines 10, 50 ir 100 lirų monetas 1832 m., o Viktoras Emanuelis II toliau leido lirų monetas.
Ant kiekvienos monetos monarchas buvo lotyniškai pavadintas averse „Sardinijos, Kipro ir Jeruzalės karalius Dievo valia“, reverse – „Savojos, Genujos ir Montferato hercogas, Savojos kunigaikštis ir t. t.“
Špilmano apdovanojimas

Špilmano apdovanojimas (angl. Szpilman Award) - tai apdovanojimas skirtas už labai trumpai egzistuojančius kūrinius. Apdovanojimas pavadintas vokiečių menininkų grupės Szpilman vardu. Apdovanojimų tikslas skatinti kurti efemerinius kūrinius. Nuo 2003 m., kai buvo pradėtas rengti šis renginys tai yra vienintelis tokio tipo meno apdovanojimas už efemerinius kūrinius. Apdovanojimai vyksta kiekvienais metais. Apdovanojimą sudaro piniginė suma, kelionė į Cimochovizną, Lenkijoje ir didžiulė kiekvienais metais pereinanti nugalėtojams taurė. Vykstant apdovanojimams teisėjų komisija pasirenka septynis kandidatus ir išrenka vieną nugalėtoją. Apdovanojimai vyksta Berlyne, Vokietijoje.

Istorija

2003 m. Vokietijos, Ofenbacho ir Frankfurto prie Maino universitetų studentai įkūrė Špilmano apdovanojimus. Pradžioje galėjo dalyvauti tik žmonės iš Vokietijos, iš viso dalyvavo 17 dalyvių. 2004 m. buvo pakeistos taisyklės ir leista dalyvauti visos Europos žmonėms, iš viso dalyvavo 23 dalyviai. 2005 m. dalyvavo 173 dalyviai. Po metų buvo dar kartą pakeistos taisyklės ir konkurse galėjo dalyvauti dalyviai iš viso pasaulio. 2006 m. dalyvavo 358 dalyviai, 2007 m. 203, 2008 m. 298, 2009 m. 375. Dalyviai yra iš daugelio pasaulio šalių, tarp jų ir dalyviai iš Lietuvos.
End of Time

Išleidimas

2012 m. vasario 8 d. Beyonce svetainėje  buvo pranešta, kad "End Of Time" tapo penktuoju singlu iš albumo4. 
Beyonce surengė dainos remikso konkursą, kuris tčsėsi iki kovo 9, 2012.
Su dviem tūkstančiais dalyvaujančių konkurse, buvo sudaryta tarptautinė komisija, kuri išrinko nugalėtoją. Komisiją sudarė britų muzikantė Isabella Summers iš Florence and the Machine, olandų prodiuseris Afrojack, lenkų grupė WAWA, Niujorko didžėjus Jus-Ske ir prodiuseris Giorgio Moroder. 
Balandžio 17, nugalėtoju tapo Radzimir Debski "Jimek", kurio remiksas pateko į albumą 4: The Remix.
Shell

Istorija

1833 m. anglas pardavėjas Marcus Samuel nutarė praplėsti savo prekybą. Iki tol jis pardavinėjo tik antikvarinius daiktus, tačiau nuo tų metų į savo prekybą įtraukė ir kriaukles. Vėliau jis su savo broliu eksportavo tekstilę, darbo mašinas ir importavo ryžius iš tolimųjų Rytų. Vieną kartą grįždamas iš Japonijos pro Rusiją jis susidomėjo mašinų kuru. O nuo 1886 m., kai atsirado pirmasis Mercedes-Benz, Samuelis susidomėjo ir degalų prekyba.
1897 m. kompanija buvo pavadinta Shell, o kiek vėliau pridėtas ir žymusis geltonos kriauklės logotipas.
Nuo 1950 m. Shell kompanija bendradarbiauja su Formulės 1 ekipa Scuderia Ferrari.
Stukai (Šiauliai)

Aplinkinės gyvenvietės

Girelė – 3,8 kmUosupis – 2,3 kmŽačiai – 2,9 kmŠapnagiai – 4 kmMišeikiai – 3,2 kmŽeimiai – 1,9 km
ŠIAULIAI – 9 kmMikailaičiai – 2,1 kmDimaičiai – 2,3 km
Liutkūnai – 3 km
Dainius Trinkūnas (1931)

Biografija

1949 m. baigė Šiaulių muzikos mokyklą, 1950 m. Šiaulių J. Janonio vidurinę mokyklą, 1955 m. – Lietuvos konservatoriją.
1955–1958 m. Šiaulių muzikos mokyklos, 1958–1960 m. Lietuvos konservatorijos dėstytojas. 1960–1970 m. Vilniaus M. K. Čiurlionio meno mokyklos, 1970–1973 m. Lietuvos SSR filharmonijos direktorius.
1973–1988 m. Lietuvos TSR Kultūros ministro pavaduotojas, 1988–1990 m. kultūros ministras. 1990–1992 m. Lietuvos dailės muziejaus Vilniaus paveikslų galerijos vedėjas. 1992–1994 m. LR Kultūros ir švietimo ministras Penktajame ir Šeštajame Ministrų kabinetuose. Padėjo į Lietuvą pergabenti Mykolo Žilinsko dailės kūrinių kolekcijas.
1967 m. LTSR nusipelnęs meno veikėjas.
Brolis Gytis Trinkūnas.
Ulug Chemo kožunas

Geografija

Kožunas šiaurėje turi ribą su Krasnojarsko kraštu. Teritorija išsidėsčiusi daugiausia Tuvos dubumoje, šiaurinė pusė kalnuota. Teka Jenisiejus (Ulug Chemas), susitvenkęs į Sajanų-Šušenskojės tvenkinį. Stūkso šventasis Chajyrkano kalnas.

Ūkis

Verčiamasi gyvulininkyste, žemės ūkiu.