google/wiki40b huggingface dataset:
Belinskis

Istorija

Gyvenvietė įkurta XVIII a. pr., rašytiniuose šaltiniuose minima nuo 1723 m., tuomet vadinta Čembaru (Чембар). 1780 m. suteiktas miesto statusas, Čembaras tapo Penzos gubernijos apskrities centru. XIX a. mieste veikė 5 cerkvės, 6 mokymo įstaigos, 11 fabrikų, Čembaras buvo svarbus kultūrinis centras. 1948 m. miestas pervadintas Visariono Belinskio garbei.
Pavėkiai

Istorija

Prie kaimo yra Noliškių pilkapynas (kultūros paminklo kodai AR1007 / A665P), kartais vadinamas Pavėkių pilkapynu. TSRS okupacijos metais kaimas priklausė Bubių apylinkės Gilvyčių tarybiniam ūkiui.

Aplinkinės gyvenvietės

KURŠĖNAI – 11 km
Raupaičiai – 3 km
ŠIAULIAI – 21 km 
Bitėnai – 2,5 km
Butkaičiai – 2 km
Stonaičiai – 4,5 km
Užkalniai – 3 km
Noliškiai – 1 km 
 Gilvyčiai – 2,5 km
Daubakiškiai – 1,5 km 
BUBIAI – 10 km
Enedis

Enedžio plokščiakalnis – smiltainio masyvas vidury Sacharos dykumos, šiaurės rytų Čade, Enedžio regione. Masyvą iš visų pusių veikia smėlio erozija, kuri prasibrauna iki giliausių Enedžio slėnių. Aukščiausias taškas yra Basso, siekiantis 1450 m. Enedžio plokščiakalnyje yra karstinių darinių, kaip antai bokštinės struktūros. Čia randama įvairių petroglifų ar uolų piešinių.
Plokščiakalnis turtingas fauna, ypatingai Vakarų Afrikos krokodilais, kurie kadaise, kuomet gausiai iškrisdavo kritulių, gyveno po visą Sacharą. Ryškus šių krokodilų populiacijos bruožas yra nanizmas, kuris išsivystė dėl per didelio izoliuotumo. Toks neįprastas reiškinys dar buvo pastebėtas Mauritanijoje ir Alžyre. Jie veisiasi tik nedideliuose vandens telkiniuose, slūgsančiuose upės kanjonuose, kaip, pvz., d'Arčėjaus gelta, ir yra ant išnykimo ribos. Paskutiniai liūtai Sacharoje taip pat gyveno čia iki kol išnyko. Paskutinis liūtas vietovėje pastebėtas XX a. 5-ajame dešimtmetyje. Be to, tikėtina, kad atokiuose Enedžio plokščiakalnio regionuose gyvena kardaragių oriksų. Galimas daiktas, kad čia kadaise taip pat gyveno hipotetinių Enedžio tigrų (kardadančiai tigrai) populiacija.
Vakarinėje Enedžio dalyje driekiasi didžiulis medžioklės rezervatas, apimantis 2110 km² plotą.
Eugenijus Ignatavičius

Biografija

1945–1953 m. mokėsi Vadžgirio aštuonmetėje mokykloje, Raseinių vidurinėje mokykloje. 1953 m. suimtas už antitarybinius eilėraščius bei literatūros platinimą ir nuteistas 10 metų. Kalėjo Kuibyševo srities ir Stavropolio raj. lageriuose. Po 2 metų paleistas. 1955–1956 m. mokėsi Šilutės darbo vakarinėje vid. mokykloje. 1956–1960 m. studijavo Lietuvos konservatorijos Teatriniame fakultete, 1971–1973 m. Gorkio pasaulinės literatūros instituto Maskvoje Aukštuosius literatūros kursus.
1960–1964 m. dirbo Lietuvos televizijoje, 1964–1967 m. savaitraštyje „Literatūra ir menas“, 1967–1971 m. Kultūros ministerijos Meno reikalų valdyboje. 1973–1980 m. Kauno dramos teatro Literatūrinės dalies vedėjas. 1980–1984 m. dirbo Teatro draugijoje, 1989–1990 m. Lietuvos rašytojų sąjungos leidykloje. 1991–1993 m. Kultūros ir švietimo ministerijos Teatrų skyriaus vadovas. 1994–1998 m. Lietuvos Radijo ir televizijos dokumentinių filmų studijos vyr. redaktorius. Nuo 1971 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.

Kūryba

Kūrybos pagrindinė tematika – pokario ir vėlesnių metų Lietuvos kaimas, jo žmonių likimai. Būdingi spalvingi valstiečių paveikslai, realistiškas pasakojimas, sodri leksika. Novelėse daugiausia vaizduojama kaimo buitis, atskleidžiama seno žmogaus psichologija, tradicinių etinių vertybių nykimas. Romane „Marso pilnatis“ pasakojama apie pokario kaimą, regimą paauglio akimis. Parašė inscenizacijų, pjesių, pjesių vaikams, scenarijų televizijos meniniam ir dokumentiniams filmams, publicistikos. Parengė tremtinių atsiminimų knygų. Jo novelių knyga išleista rusų k., kūrinių išversta į anglų, armėnų, gruzinų, kroatų, latvių, serbų ir kt. kalbas. 
Vaidino kino filmuose „Svetimi“ (1962 m., rež. Marijonas Giedrys), „Kur iškeliauja pasakos“ (1973 m., rež. Algirdas Dausa).
Pelnas

Pelnas – ūkinės veiklos finansuose, iš veiklos gaunama nauda, išreikšta piniginiais vienetais (turto padidėjimas). Pelnas gaunamas, kai veiklos generuotos pajamos viršija tai veiklai sunaudotas išlaidas. Pelno atvirkštinis variantas yra nuostolis (išlaidos didesnės nei pajamos). Pelnas nurodo tik konkrečią pinigų sumą, kuri gaunama už turimą turtą ar atliktus veiksmus. Ūkinės veiklos rodiklis panašus į pelną yra rentabilumas. Ūkio subjekto pelno dydis naudojamas kaip investicijų, paskolų, išduotų draudimo garantijų vertinis rodiklis.
Ekonominiu ar finansiniu požiūriu pelnas traktuojamas kiek skirtingai.
Vladas Lukoševičius

Biografija

1971 m. baigė Kaišiadorių vidurinę mokyklą. UAB „Kauno Hronas“ Kaišiadorių atstovybės vadybininkas.
Lietuvos liberalų sąjungos, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Kaišiadorių rajono skyriaus narys, skyriaus pirmininkas. 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Sutuoktinė Jadvyga, vaikai Dainius, Saulius, Agnė, Tomas.
Mlodzinava

Istorija

XIX a. buvo Gruževskių dvaro palivarkas.
Altajinė žebenkštis

Aprašymas

Lytinis dimorfizmas – nežymus. Patinų kūno ilgis nuo galvos iki uodegos 220–280 mm, uodegos ilgis 100–150 mm. Patinai sveria nuo 230 iki 340 g. Patelės šiek tiek smulkesnės, kūno ilgis 220–250 mm, uodegos 89-127 mm, sveria 110–230 g.

Elgesys

Altajinė žebenkštis geba laipioti, bėgioti ir plaukti. Dėl savo ilgų kūnų ir trumpų kojų pasižymi lankstumu. Tai paprastai naktiniai gyvūnai, tačiau gali medžioti ir dienos metu. Nors laikosi pavieniui, tarpusavyje bendrauja vaizdiškai ir garsiškai. Pasižymi labai geru regėjimu. Gresiant pavojui skleidžia šaižų garsą ir išskiria aštrų kvapą iš savo analinių liaukų.
Zita Kaušakienė

Biografija

AB „Rokiškio sūris“ Uoginių pieno supirkimo punkto vedėja
2007–2011 m.  ir nuo 2011 m. Kupiškio rajono savivaldybės tarybos narė  Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos sąraše.
Lukonių kaimo bendruomenės pirmininkė. Sutuoktinis Arūnas, vaikai Diana, Deimantas.
Kurajus

Kurajus (bašk. ҡурай, tot. курай, quray) – baškirų ir totorių nacionalinis muzikos instrumentas – atvira išilginė fleita (pučiamasis aerofonas). Ilgis 45–100 cm, su 4 skylutėmis viršuje ir 1 apačioje. Tradiciškai kurajus gaminamas iš Pleurospermum uralense augalo stiebo.
Garsaeilis diatoninis; su perpūtimu išgaunama 2–2 ½ oktavos. Garsas nestiprus, tembras švelnus, minkštas.
Kurajumi grojama tiek solo partijose, tiek ansambliuose, juo pritariama uzliau (gerkliniam dainavimui), taip pat pučiamos dainų ir šokių melodijos, garsų pamėgdžiojimai, programinės pjesės, maršai. Griežia vyrai ir moterys.
Panašūs į kurajų instrumentai: kavalas, nėjus, frula.
Stanozololas

Stanozololas – sintetinis anabolinis steroidas.

Istorija

1962 m. vaistą pristatė JAV farmacijos kompanija „Sterling Drug“. Kitaip negu dauguma leidžiamųjų anabolinių steroidų stanozololas nėra esterinis ir parduodamas kaip vandeninis tirpalas arba tablečių pavidalu. Stanozololas naudojamas tiek medicinoje, tiek ir veterinarijoje. Juo gydoma anemija, angioedema. Stanozololas draudžiamas dopingo tarnybų.

Dopingas

2003 m. dėl stanozololo vartojimo įkliuvo Lietuvos bėgikė Rasa Drazdauskaitė ir buvo diskvalifikuota dvejiems metams.
Vidas Juozas Verpečinskas

Biografija

1995–2000 m. Pakražančio seniūnijos seniūnas. 2001 m. Kelmės sporto mokyklos treneris.
Lietuvos krikščionių demokratų partijos Kelmės rajono skyriaus narys. 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Kelmės rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Laisvutė, vaikas Jurgita.
Dausynų atminimo ženklas partizanams

Paminklas

Ženklas betoninis, tipinis, trikampis stačiasienis, su Vyčio kryžiaus siluetu viršūnėje, įmontuotas į apskritą betoninį cokolį, pagrindiniu fasadu atsuktas į pietus. Priekinėje plokštumoje yra įgilintas 14 eilučių memorialinis tekstas: „DAUSYNŲ KAIME / 1945 06 03 / ŽUVO TICO BŪRIO / PARTIZANAI // GRUPĖS VADAS / JUOZAS VAIŠVILAS / G. 1922 M. / PRANAS GENČAS / G. 1927 M. / ANTANAS LUČINSKAS / G. 1929 M. / KAIMO GYVENTOJAS / JURGIS DIRGĖLA / G. 1930 M“.
Paminklinės teritorijos plotas – 4 m². Tipinio atminimo ženklo aukštis – 1,6 m.

Istorija

Mižuikų apylinkės miškuose 1944 m. pabaigoje ėmė burtis Kretingos ir Telšių apskričių paribyje buvusių Kulių, Endriejavo, Plungės ir Rietavo valsčių partizanai, priklausę Lietuvos laisvės armijos Žemaičių apygardos būriui, kuriam 1945 m. vadovavo Kostas Ticius (Ticas). 1945 m. birželio 3 d. per enkavedistų ir NKVD kariuomenės rezervo surengtą karinę baudžiamąją operaciją Dausynų kaime netoli Juozo Vaišvilo namų į apsuptį pateko K. Ticiaus (Tico) būrio 5 partizanų grupė. Per susišaudymą žuvo grupės vadas Juozas Vaišvilas (g. 1922 m.), partizanai Pranas Genčas (g. 1927 m.), Antanas Lučinskas (g. 1929 m.) ir kaimo gyventojas Jurgis Dirgėla (g. 1930 m.). Į enkavedistų nelaisvę, pasibaigus šoviniams, pateko partizanas Stasys Vaišvila. Pasislėpti pavyko tik sunkiai sužeistam Antanui Ruškiui (1924–2012).
Žuvusiems atminti 2008 m. spalio 8 d. Dausynų kaimo pakelėje buvo pastatytas tipinis atminimo ženklas (autorius – dizaineris Romas Navickas, Vilnius).
Kaliazinas

Istorija

Minimas nuo XII a., kaip sloboda, gyvenvietė atleista nuo mokesčių. Miesto svarba išaugo XV a., priešingame krante įkūrus Makarevo vienuolyną. Rugpjūčio 19 d. prie Kaliazino švedų ir rusų pajėgos sumušė etmono Jono Petro Sapiegos dalinius. 1940 m. vienuolynas ir didžioji senamiesčio dalis užtvindyta pastačius Ugličiaus HE.
Nikaragva

Gamta

Nikaragvos gamta pasižymi didele biologine įvairove dėl skirtingų buveinių (miškų, upių, ežerų, kalnų) gausos. Šalyje aptinkama daugiau nei 1050 gyvūnų ir 7590 augalų rūšių, apie 70 iš jų yra endeminės.
Miškai Nikaragvoje užima 26 % sausumos ploto, tačiau sparčiai kertami. 1990–2010 m. laikotarpiu jų sumažėjo beveik trečdaliu.
Nekontaktuojančios tautos

Nekontaktuojančios tautos – tautos, kurios savo pasirinkimu ar dėl kitų aplinkybių nekontaktuoja su išoriniu pasauliu ir šiuolaikine civilizacija. Šiuo metu dar yra pasaulyje tautų, kurios niekad nekontaktavo su šiuolaikine civilizacija, o su kai kuriomis tautomis kontaktavimas sudėtingas arba pavojingas. Daugelis tokių tautų yra saugomos motyvuojant, kad jos nesugebės pasipriešinti naujoms ligoms (kadangi neturi imuniteto nuo nežinomų ligų), greitai bus asimiliuotos.
Bevek visos šių dienų nekontaktuojančios tautos gyvena sunkiai prieinamose džiunglių srityse. Tokių tautų yra Azijoje, Australijoje, Pietų Amerikoje, Naujojoje Gvinėjoje.
Rekomenduojama paros norma

Rekomenduojama paros norma (dažnai trumpinama RPN) – nustatytas tam tikros maistinės medžiagos kiekis vienai dienai, kurio užtenka beveik kiekvieno (97-98 %) sveiko žmogaus organizmui. Dažniausiai nustatoma skirtinga rekomenduojama paros norma priklausomai nuo amžiaus ir lyties.
Šios normos nurodomos prekių etiketėse, tam tikrose dietose, taip pat naudojama maisto pramonėje kuriant naujus produktus.
Ignotas Sapiega

Biografija

Lietuvos garsių magnatų Sapiegų giminės, Kodenio linijos atstovas, herbo „Lis“ savininkas. Bresto vaivados Vladislovo Juozapato Sapiegos (1652-1733) ir Kristinos Sanguškaitės (1679-1756). Vyresnysis brolis - Karolis Juozapas.
1727 metais buvo Dresdene, 1732 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1733 metais palaikė Stanislovo Leščinskio išrikimą naujuoju ATR karaliumi. Kartu su broliu Karoliu Juozapu Sapiega liko ištikimas Stanislovui Leščinskiui iki jo atsistatydinimo 1736 metais.
Užėmė eilę aukštų valstybinių pareigybių Lietuvo didžiojoje kunigaikštystėje, buvo renkamas pasiuntiniu į seimus, buvo Lietuvos Tribunolo deputatu.
1740 metais palaikant giminaitį, Lietuvos didijį kanclerį Joną Frederiką Sapiegą, Ignotas Sapiega tapo Lietuvos didžiuoju taurininku. 1744 metais buvo išrinktas pasiuntiniu į seimą. 1746 metais padedant magnatų „Familija“ partijai pradėjo vadovauti Lietuvos armijos šarvuotai įgulai, bet tai nepaskatino pereiti į šalininkų Čartoriskių stovyklą.
1744 metais Ignotas Sapiega gavo Lietuvos dvaro paiždininkio pareigybę, 1748 metais tapo Baltojo erelio ordino kavalieriumi. 
1750-1758 metais užėmė Mstislavlio vaivados pareigybę. 
1752-1753 metais Ignotas Sapiega nesėkmingai bandė pasiekti Lietuvos didžiojo pakanclerio pareigybės.
1758 metų balandžio 15 mirė Ružanoje.
Bartuva

Pavadinimo kilmė

Anksčiau upė buvo vadinama Bartava. Upės pavadinimas neaiškios kilmės, galimai labai archajiškas. Sietinas su sen. rusų бара „bala“, ukr. бар „šlapia vieta tarp kalvų“, il. *bar(b)- „bala“. Kazimieras Būga pavadinimą siejo su prūsų gentimi bartais.
Kaspijskas

Gyventojai

2010 m. 21,39 % Kaspijsko gyventojų buvo lezginai, 20,73 % – darginai, 14,63 % – avarai, 14,25 % – lakai, 9,68 % – kumykai, 8,98 % – rusai, 5,41 % – tabasaranai.

Istorija

Gyvenvietė Dvigatelstrojus (Двигательстрой) įkurta 1932 m. prie dyzelinių variklių ir torpedų gamyklos. 1947 m. suteiktos miesto teisės ir Kaspijsko vardas.
Tarpzoninis šachmatų turnyras

Tarpzoninis šachmatų turnyras – tai pasaulio šachmatų čempionato atrankos antrojo etapo varžybos. Geriausi Tarpzoninių turnyrų dalyviai patekdavo į Kandidatų turnyrus, vėliau į Kandidatų mačus.

Istorija

Pradėtos rengti 1948 m., kai jas patvirtino 1947 m. Hagoje surengtas XVIII FIDE kongresas. Po 1993 m. Tarpzoniniai turnyrai neberengiami.
Viso (1948–1993) m. laikotarpiu surengti 25 tarpzoniniai turnyrai. Vienuolikoje Sovietų šachmatininkai buvo nugalėtojų tarpe. Daugiausiai kartų Tarpzoniniame turnyre dalyvavo J. Geleris, S. Gligoričius, B. Larsenas ir L. Portišas (po 8 kartus).

Atranka

Tarpzoninių turnyrų dalyviai buvo atrenkami iš FIDE zoninių turnyrų (kiek dalyvių iš kiekvienos zonos nustatinėjo FIDE) ir Kandidatų mačų ir FIDE to laikotarpio geriausių šachmatininkų sąrašo. Dalyvių skaičius iš kiekvienos grupės ne kartą keitėsi.

Turnyrai

Nuo 1948 m. iki 1970 m., per vieną pasaulio čempionato ciklą buvo rengiamas vienas Tarpzoninis turnyras. Augant FIDE narių skaičiui, daugėjo FIDE zonų, kartu ir zoninių turnyrų, todėl pradėta rengti daugiau tarpz. turnyrų: nuo 1973 m. iki 1979 m – 2 tarpzoniniai; nuo 1982 m. iki 1993 m. – 3.
Iki 1990 m. buvo naudojama ratų sistema. o vėliau – šveicariškoji sistema.

Žaidėjo vietos nustatymas

Žaidėjų vietos buvo nustatomos pagal surinktus taškus. Jei du ar daugiau dalyvių surinkdavo vienodai taškų, dėl vietos sekančiame etape, iki kandidatų turnyro, ar kandidatų mačų pradžios buvo papildomai rengiamos varžybos. Kai pretendentai du, buvo žaidžiami 6 partijų mačai, o kai daugiau – turnyrai po 4 ar tris partijas. Jei ir pasibaigus papildomam turnyrui, ar mačui, nugalėtojas neišaiškėja, aukštesnė vieta atitekdavo turinčiam geresnius tarpz. turnyro papildomus rodiklius.
Analogiškai buvo rengiamos varžybos dėl atsarginio žaidėjo į Kandidatų turnyrus ar Kandidatų mačus, kai į atsarginio žaidėjo vietą buvo keli vienodai taškų turintys žaidėjai.
Pradėjus nuo 1990 m. naudoti šveicariškąją sistemą papildomos varžybos nebebuvo rengiamos: dalyviams turnyre surinkus vienodai taškų, aukštesnę vietą užimdavo žaidėjas, turintis aukštesnį papildomą rodiklį.

Patekimas į sekantį etapą

Geriausiai pasirodžiusių dalyvių, patenkančių į Kandidatų turnyrą, ar mačus, skaičius keitėsi: jis priklausė nuo kand. Turnyrų ir kand. Mačų dalyvių skaičiaus ir Tarpz. turnyrų skaičiaus.
Iš 1948 m. ir 1952 m. tarpzoninių turnyrų į Kandidatų turnyrą patekdavo 5 geriausiai pasirodžiusieji šachmatininkai, 1955 m. – 9, nuo 1958 m. iki 1970 m. – 6; nuo 1973–1979 m. ir 1987 m. į Kandidatų mačus iš kiekvieno tarpzoninio turnyro patekdavo 3 geriausiai pasirodžiusieji; iš Tarpzoninių turnyrų 1982–1984 m.- po 2, 1985 m. – po 4 dalyvius.

Šachmatų profesionalų asociacijos turnyrai

1993 m. Groningeno atrankinis turnyras (PŠA),  Nyderlandai
Koplytstulpis

Koplytstulpis – mažosios architektūros statinys. Tai maždaug apie 3-4 m aukščio stiebas, kurio viršūnėje pritvirtinta keturkampė su medinėmis skulptūrėlėmis koplytėlė, užsibaigianti kryželiu.
Koplytėlė būna atvira ar uždara (įstiklinta), dengta dvišlaičiu ar keturšlaičiu stogeliu, dažnai siaurėjanti į apačią. Lietuvoje iš pradžių labiausiai buvo statomi mediniai koplytstulpiai. Pasitaiko ir mūrinių koplytstulpių su nišomis skulptūrėlėms laikyti.
Šeštokų vidurinė mokykla

Istorija

Pirmoji mokykla Šeštokų geležinkelio stoties gyvenvietėje įkurta 1902 m. Tai buvo privati mokykla. Ją išlaikė tėvai, leidę mokytis savo vaikus. Mokėsi tik 5 mokinukai, todėl 1909 m. mokykla nustojo veikusi. Šeštokuose gyventojų skaičius vis didėjo, todėl reikėjo ir mokyklos. 1912 m. vėl atidaryta pradinė mokykla, kurioje visų dalykų buvo mokoma rusų kalba. Ši mokykla veikė tik dvejus metus, prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, vokiečiai mokyklos duris užkalė, o mokinius ir mokytojus išvaikė.
1921 m. buvusiame Delnicos dvare įsteigta lietuviška pradinė mokykla. Rugsėjo 1-ąją į mokyklą susirinko apie 20 mokinių. Juos mokė Jonas Šmulkštys. 1923 m. rudenį mokykla perkeliama į Rudnicko namus dabartinėje Sodų gatvėje (namas sudegęs). Vienoje klasėje tilpo visų 3 skyrių vaikai. Po vėlinių mokinukų padaugėdavo, ateidavo ir tie, kurie tarnavo ūkininkams, o kovo pabaigoje jie vėl išeidavo ganyti.
Apie 1926–1928 m. mokykla perkelta į kitas patalpas. Vieni vaikai mokėsi K. Miluko namuose, dabartinėje Lazdijų gatvėje. Juos, mažesniuosius, mokė J. Šmulkštys. O vyresnieji, 5-6 skyriaus vaikai, mokėsi Mažeikienės namuose, dabartinėje Kovo 11-osios gatvėje (namo jau nebėra). Jų mokytoja buvo Julija Avižienytė. Vėliau ji ištekėjo už viršaičio Stasio Slavėno. Šis pasirūpino, kad mokykla būtų perkelta į vienas patalpas geležinkeliui priklausančiame name dabartinėje Sodų gatvėje. Tada jau mokėsi apie 70-80 vaikų. Mokykla Šeštokuose veikė ir Antrojo pasaulinio karo metais.
1949 m. buvusioje klebonijoje atidaryta septynmetė mokykla, mokėsi apie 200 mokinių. 1952 m. Šeštokų mokykla tapo vidurine, o 1956 m. pavasarį mokykla išleido pirmąją 22 abiturientų laidą. 1966 m. mokykla pradėjo dirbti naujose patalpose. Įkuriami fizikos, chemijos kabinetai, dirbtuvės, šalia mokyklos – sporto aikštynas. 1973 m. mokykloje mokėsi 524 mokiniai – daugiausia per visą jos istoriją. Prijungus Mikniškių pradinės mokyklos skyrių ir Naujosios Kirsnos skyrių, jie likviduoti. 2006 m. likviduotas Mikniškių skyrius, 2007 m. – Naujos Kirsnos skyrius. Moksleiviai mokosi Šeštokų vidurinėje mokykloje. Mikniškių ir N. Kirsnos mokyklų pastatai atiduoti kaimo bendruomenėms.
FK Žalgiris Naujoji Vilnia

Istorija

Klubas įsteigtas prie staklių įmonės „Žalgiris“ (įkurta 1941 m. vietoje buvusio Mozerio fabriko, įsteigto dar 1870 m., 1947 m. gamykla pavadinta „Žalgiriu“).
Dilgėlinis lapinukas

Kovos priemonės

Braškes ir žemuoges vienoje vietoje auginti ne ilgiau kaip 4 metus.
Pastoviai purenant braškyne dirvą, žūsta daug kenkėjo lėliukių.
Laiveliai

Istorija

Iki 1863 m. pateko į Ignacgorodo dvaro savininkų Geištarų valdas.
Muzikos pedagogika

Muzikos pedagogika, muzikos edukologija – kryptingo ir sistemingo muzikinio ugdymo teorija ir praktika. Muzikinis ugdymas, vykstantis tiek bendrojo lavinimo, tiek ir papildomo ugdymo mokyklose, remiasi tam tikromis teorijomis apie veiksmingą muzikinį lavinimą, ugdymą, muzikinių gebėjimų tobulinimą. Muzikos pedagogika (edukologija) yra pedagogikos (edukologijos) ir muzikologijos šaka. Muzikos pedagogika remiasi muzikos teorijos ir atlikimo praktikos, filosofijos, estetikos, sociologijos, istorijos, psichologijos, fiziologijos, etikos ir kt. mokslų duomenimis.
Kaip taikomoji disciplina apima muzikinį vaikų (muzikos pedagogika) ir suaugusių (muzikos edukologija) ugdymą. Lietuvoje muzikos mokoma ikimokyklinėse įstaigose, bandrojo lavinimo mokyklose, vaikų ir vidurinėse muzikos mokyklose, meno mokyklose, muzikos gimnazijose, konservatorijose, universitetuose, Lietuvos muzikos ir teatro akademijoje.

Istorija

Muzikos teorijos, estetikos ir ugdymo filosofijos klausimus nagrinėjo Antikos graikų filosofai Pitagoras, Platonas, Aristotelis, Aristoksenas ir kt. Nagrinėta muzikos prigimtis, jos ryšiai su aritmetika, geometrija, astronomija (Pitagoras, Aristotelis), muzikos etinis poveikis (Platonas, Aristotelis).
Šv. Augustinas, Tomas Akvienietis.
Pajevonys

Pavadinimo kilmė

Kaimo vardas kilęs prie Jevonio upės, pratekančios pro vietovę, vardo pridedant priesagą pa-. Pavadinimas yra vienaskaitinis, nors XX a. tarpukariu vartota daugiskaitinė forma Pajavonys (atitinkamai, kilmininkas Pajavonių).
Jüri Ratas

Biografija

2002 m. baigė Talino technikos universitetą, įgijo ekonomikos magistro laipsnį. 2005 m. baigė Tartu universiteto teisės bakalauro studijas. Buvo Talino meras nuo 2005 m. lapkričio mėn. iki 2007 m. kovo mėn. Nuo 2003 m. balandžio mėn. iki 2004 m. spalio mėn. ir 2005 m. nuo kovo iki lapkričio mėn. – miesto vicemeras.
2016 m. lapkričio mėn. pradžioje parlamente buvo išreikštas nepasitikėjimas Taavi Rõivas vyriausybe, o po keleto konsultacijų Estijos parlamentas lapkričio 23 d. patvirtino naują vyriausybės vadovą Jurį Ratą.
Parupė

Aplinkinės gyvenvietės

Juljanava (Biržai) – 1,7 km
Nemunėlio Radviliškis – 0,7 km
BIRŽAI – 22 km
Jasiškiai (Biržai) – 2,6 km
Bliūdžiai – 2,6 km
Levas Trockis

Biografija

Levas Bronšteinas buvo penktas vaikas Davido Leontjevičiaus Bronšteino (1843–1922) ir Anos (Anetos) Lvovnos Bronštein šeimoje.
Studijavo Odesos universitete. 1898 m. buvo pašalintas iš universiteto. 1898–1902 m. sėdėjo kalėjimuose ir buvo tremtyje. 1902 m. iš Sibiro pabėgo į Angliją, ten bendradarbiavo su rusų revoliucionieriais. Už dalyvavimą 1905 m. Rusijos re­voliucijoje suimtas ir ištremtas į Sibirą, iš kur 1907 m. pabėgo į Austriją. Vėliau gyveno įvairiuose Europos ir Amerikos mies­tuose.
1917 m. grįžo į Rusiją ir liepos mėnesį įstojo į bolševikų partiją. Po Spalio perversmo tapo Tarybų Rusijos užsienio reikalų liaudies komisaru, publikavo caro vyriausybės ir Laiki­nosios vyriausybės slaptas sutartis su Antantės šalimis, vedė de­rybas su vokiečiais dėl taikos pasirašymo. 1918 m. kovo 14 d. buvo pa­skirtas karinių reikalų liaudies komisaru, suorganizavo Raudonąją armiją. 1918–1925 m. Tarybų Rusijos karo tarybos pirmininkas.
Už tai, kad 1926 m. sudarė opozicinį bloką prieš J. Staliną ir jo politiką, 1927 m. buvo pašalintas iš partijos ir ištremtas į Kazachstaną, o 1929 m. – iš TSRS. 1932 m. jam ir jo šeimos nariams buvo atimta TSRS pilietybė. Likusį gyvenimą praleido Turkijoje, Prancūzijoje, Norve­gijoje, o nuo 1937 m. persikėlė į Meksiką. 1938 m. Paryžiuje įkūrė IV Inter­nacionalą.
Parašė daug veikalų rusų, vokiečių, prancūzų ir anglų kalbomis. Nužudytas smūgiu į kaukolę ledo kirtikliu slaptojo agento Ramono Merkaderio, pasiųsto Sovietų sąjungos, labiausiai tikėtina įsakius J. Stalinui.
Ilgapelekė lūpažuvė

Žuvininkystė

Ilgapelekė lūpažuvė yra dažna ietimis ir rifų žvejų gaudoma žuvis, ji yra vertinama dėl savo skonio ir maistinės vertės.
1953 m. Formulės 1 sezonas

Sezono apžvalga

Šiame sezone vėl dominavo Ferrari komanda, laimėjusi septynias lenktynes iš aštuonių dalyvautų. Antroje vietoje liko Juan Manuel Fangio su Maserati.
Taškai buvo skiriami penkiems pilotams (8, 6, 4, 3, 2). Taškas buvo skiriamas greičiausio rato savininkui. Geriausi keturi pasiekti rezultatai buvo įskaičiuojami į bendrą įskaitą. Pilotams, kurie dalinosi vienu bolidu, taškai buvo padalinami pagal nuvažiuotų ratų skaičių. Visos sezono lenktynės, išskyrus Indianapolis 500, buvo rengiamos pagal Formulės 2 taisykles.
Rytų Europos mokslinių tyrimų institutas

Rytų Europos mokslinių tyrimų institutas (lenk. Instytut Naukowo-Badawczy Europy Wschodniej) − rytų kraštų ir sovietologijos tyrimų centras, veikęs Vilniuje 1930–1939 m. kaip Stepono Batoro universiteto padalinys, tačiau turėjęs autonomiją ir savarankiškumą. Prie šio instituto veikė ir privati Politikos mokslų mokykla (lenk. Szkoła Nauk Politycznych w Wilnie). Institutas buvo įsikūręs Vrublevskių bibliotekoje, dabartiniuose LMB rūmuose.
Institutas pradėjo veikti 1930 m. vasario 23 d. Įkurtas Bronislavo Kžyžanoskio iniciatyva. Prezidentu tapo prof. Janas Rozvadovskis, o šiam 1935 m. mirus iki uždarymo Stefan Ehrenkreutz.
Institute leistas „Balticoslavica“ biuletenis.