google/wiki40b huggingface dataset:
Rita Vaitkevičienė-Viržonytė

Rita Vaitkevičienė-Viržonytė (g. 1928 m. sausio 1 d. Vabalninke (Biržų raj.)) – dainininkė (sopranas), chorvedė, pedagogė.

Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo – vargonininko ir chorvedžio Jono Viržonio. Baigusi Krakių vidurinę mokyklą, 1946 m. įstojo į Kauno konservatoriją mokytis dainuoti (dėst. S. Avirom-Polfiorova, P. Oleka ir A. Staskevičiūtė). 1947 m. studentų solinio dainavimo konkurse (žiuri pirmininkas prof. Juozas Gruodis) pelnė pirmąją premiją. Konservatorijoje lankė operos studiją (prof. M. Bukšos klasė) ir vokalinio ansamblio klasę (dėst. R. Geniušio klasė). Būdama trečiame kurse atliko Larinos vaidmenį Piotro Čaikovskio operoje „Eugenijus Oneginas“ (dirigavo J. Stulpelis).
1949–1953 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. V. Žilius), vienus metus mokėsi skambinti ir arfa (dėst. L. Chetagurovos klasė), o dainuoti mokė doc. N. Karnavičienė. Studijuodama dvejus metus dainavo Lietuvos valstybiniame dainų ir šokių liaudies ansamblyje, vadovavo žemės ūkio technikumo, miškų ūkio technikumo ir Lietuvos žemės ūkio ministerijos chorams. 1953–1954 m. buvo Lietuvos valstybinio operos ir baleto teatro chormeisterio asistentė.
Nuo 1952 m. – Vilniaus M. K. Čiurlionio vidurinės meno mokyklos (nuo 1994 m. menų gimnazijos) choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja, kurį laiką vadovavo moksleivių chorui. Pedagogė nuoširdžiai ir išradingai moka dirbti su gimnazijos parengiamąja vaikų grupe. Savo kvalifikaciją kėlė Vilniaus, Rygos, Talino ir Maskvos muzikos seminaruose bei kursuose. Skaitė paskaitas Leningrado kultūros darbuotojų tobulinimosi institute, Lietuvos kultūros darbuotojų tobulinimosi institute, muzikos mokytojų kvalifikacijos kėlimo kursuose Vilniuje ir kitur. Talkino Vilniaus miesto švietimo ir kultūros skyriams, buvo 1955 ir 1965 m. respublikinių dainų švenčių konsultantė, Vilniaus miesto ir respublikinių meno mėgėjų apžiūrų bei konkursų žiuri narė, 1969–1979 m. – vieno iš Vilniaus miesto rajonų Liaudies deputatų tarybos deputatė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Indijų Taryba

Indijų Taryba (isp. el Real y Supremo Consejo de Indias) – svarbiausias administracinis Ispanijos imperijos Amerikoje ir Azijoje organas, jungęs įstatymų leidybos, vykdomąsias ir teismines funkcijas. Kastilijos karūna naująsias teritorijas įjungė į savo valdas kai karalienė Izabelė atšaukė Kolumbui ir kitiems pirmiesiems konkistadorams suteiktus valdymo įgaliojimus ir įvedė tiesioginį karaliaus valdymą.
Besikurianti kolonijinio valdymo sistema nebuvo išbaigta iki XVI a. trečio ketvirčio. Nuo antrosios Kolumbo kelionės Katalikų Monarchai (Kastilijos karalienė Izabelė I ir Aragono karalius Ferdinandas II Katalikas) paskyrė Chuaną Rodrigesą de Fonseką (isp. Juan Rodríguez de Fonseca) tirti problemas, susijusias su Kolumbo vykdoma kolonizacija. Rodrigesas de Fonseka iš esmės tapo Indijų ministru ir padėjo pamatus kolonijų valdymo biurokratijai. Jis pirmininkavo tarybai, į kurią įėjo dalis Kastilijos tarybos (isp. Consejo de Castilla) narių ir ir sudarė Indijų Chuntą (isp. Junta de Indias) iš aštuonių patarėjų. Imperatorius Karolis V jau 1519 m. naudojo šį pavadinimą. Indijų Taryba įgaliojimus gavo 1524 m. rugpjūčio 1 d. Taryba kas savaitę informuodavo karalių apie savo sprendimus. Taryba tapo aukščiausia valdžia Indijų valdymo klausimais, jai pavaldūs buvo Prekybos namai (isp. Casa de Contratación), įkurti Sevilijoje 1503 m. kaip muitinės sandėliai ryšiams su Indijomis. Pakankamos svarbos civilinės bylos iš Naujojo Pasaulio audiencijų galėjo būti nukreipiamos nagrinėti į Indijų Tarybą, kuri veikė kaip aukščiausia teisminė instancija.
Skandalai Peru ir nenuilstančio Bartolomė de las Kaso veikla baigėsi tuo, kad Karolis V 1542 m. rekonstravo Indijų Tarybos struktūrą išleisdamas seriją įsakų. Prekybą tarp tolimų kolonijų ir Sevilijos (uostas, per kurį vyko visa prekyba su kolonijomis) prižiūrėjo iš seniau Sevilijoje egzistuojanti Casa de la Contratación, kuri 1503 m. buvo įgaliota valdyti komerciją kolonijose, emigraciją ir jūrines ekspedicijas.

Indijų Tarybos sprendimus ir Karūnos įstatymus Indijoms 1680 m. formaliai kodifikavo Recompilación de las Leyes de Indias.
XVIII a. pradžioje ėmus valdyti naujai dinastijai buvo įvykdyta eilė administracinių pakeitimų, vadinamų Burbonų reformomis. 1714 m. Pilypas V sukūrė Laivyno ir Indijų sekretoriatą (isp. Secretaría de Marina e Indias), kurį tvarkė vienas Indijų ministras ir kuris perėmė admin istracines Indijų Tarybos galias, nors Taryba ir toliau veikė iki XIX a., bet jos galios buvo antraeilės.

Penkiasdešimt metų vėliau Karolis III suformavo atskirą Indijų valstybės sekretariatą (isp. Secretarío del Estado del Despacho Universal de Indias). 1807–1814 m. vykusio Pirėnų karo metu Kadiso kortesai panaikino Indijų tarybą, nors ji buvo atkurta restauravus Ferdinando VII valdžią. Taryba galutinai panaikinta buvo 1834 m., praėjus metams po Ferdinando VII mirties, jau praradus didžiąją dalį Ispanijos Amerikos.
Sevilijoje esantys Indijų Tarybos archyvai (isp. Archivo General de Indias) yra vienas didžiausių Europos istorijos dokumentų centrų.
Omaha

Istorija

Miesto pavadinimas kilo nuo indėnų omahų tautos, kuri gyveno dabartinio miesto žemėse, pavadinimo. Indėnai teritoriją vadino UmoNhoN ar UmaNhaN.

Kultūra

Omahos kultūra garsėja savo Afroamerikietiška muzika, teatrais bei muziejais. Omaha turi 1 valstybinio lygio ir dar keletą mažesnės svarbos muziejų. Vienas svarbiausių yra Joslyn meno muziejus įkurtas 1931 metais.
OFK Mladost Lješkopolje

1970-1980 m. periodas

Klubas įkurtas 1970 m. Žaidė Juodkalnijos pirmenybėse. Aukštais rezultatais pasigirti negali. Vėliau klubas buvo likviduotas, komanda išformuota.

Periodas nuo 2014 m.

Klubas atgaivintas 2014 m. Dalyvavo trečios lygos kovose. Pateko į Antrą lygą. Jau debiutiniame sezone užėmė antrą vietą ir pereinamosiose rungtynėse kovojo dėl galimybės dalyvauti elito divizione, tačiau šią kovą pralaimėjo.
Palau vėliava

Palau vėliava – žydrame stačiakampio centre geltonas skritulys, kiek paslinktas link flagštoko.
Heraldinis blazonavimas (aprašymas): Azur fone Or skritulys.

Istorija

Salos priklausė taip vad. JTO globojamoms teritorijoms. Vėliava buvo panaši į dabartinę Europos Sąjungos vėliavą. Skyrėsi žvaigždučių kiekis ir spalva, be to, pačios vėliavos fono spalva priminė JTO vėliavos žydrą spalvą.
Kuriant vėliavą, kaip pagrindas, buvo pasiskolinta Japonijos vėliava.
Dabartinė Palau vėliava adaptuota 1981 m. sausio 1 d.

Simbolika

Geltonas skritulys – mėnulio simbolis – reiškia tautos vienybę ir likimą. Mėlynas fonas simbolizuoja vandenyną, kuriame išsidėstęs salynas, ir nepriklausomybę.

Proporcijos

Geltonas skritulys yra 3/5 vėliavos aukščio dydžio. Pagal horizontalę yra paslinktas link flagštoko ir nutolęs nuo jo per 2/3 savo dydžio.
Gelis (Belgija)

Istorija

Vietovė apgyvendinta dar geležies amžiuje, nors dabartinė gyvenvietė įsikūrė apie XIII a. vidurį.
Miloš Zeman

Biografija

Dėl politinių kaltinimų negalėdamas mokytis universitete, 1963–1967 m. dirbo „Tatra“ gamykloje Koline. 1969 m. neakivaizdžiai baigė Prahos Aukštąją ekonomikos mokyklą ir pradėjo čia dėstyti. Prasidėjus Prahos pavasariui, 1968 m. įstojo į ČSKP, tačiau po Varšuvos sutarties šalių intervencijos į Čekoslovakiją, iš partijos pašalintas.
1971–1984 m. M. Zemanas dirbo sporto organizacijos „Sportpropag“ prognozavimo centre, vėliau – žemės ūkio kompanijoje „Agrodat“.
Aksominės revoliucijos metu pradėjo aktyviai dalyvauti politiniame gyvenime. 1990 m. nuo politinio judėjimo Piliečių forumas tapo ČSSR federalinio susirinkimo deputatu, buvo Biudžeto komiteto pirmininkas.
1993–2001 m. buvo Čekijos socialdemokratų partijos pirmininkas. 1996–1998 m. vadovavo Čekijos parlamento Deputatų rūmams.
1998–2002 m. M. Zemanas buvo Čekijos ministras pirmininkas.
2003 m. pralaimėjęs Čekijos parlamento rinkimus Vaclavu Klausui, pasitraukė iš politikos.
2013 m. sausio mėn. vykusių pirmųjų tiesioginių Čekijos prezidento rinkimų pirmajame ture M. Zemanas surinko 24,27 % balsų. Antrajame ture rungėsi su Čekijos užsienio reikalų ministru Karelu  Švarcenbergu ir gavo 2 717 405 (54,80 %) balsų.
2013 m. kovo 8 d. inauguruotas. Dėl paliktų gramatinių klaidų, turėjo antrą kartą pasirašyti priesaikos tekstą.
2018 m. sausio mėn. vykusių Čekijos prezidento rinkimų pirmajame ture M.Zemanas surinko 38,56 % balsų. Antrajame ture rungėsi su Jirži Dragošu ir gavo 2 853 390 (51,36 %) balsų.
Vytautas Bakas

Pomėgiai

Aktyvus poilsis, istorinė literatūra.
Rokiškio Kalvarijos

Istorija

XIX a. antroje pusėje Rokiškyje suplanuota pastatyti Kalvariją, tačiau pastačius dalį koplytėlių, darbai buvo sustabdyti. Dar 1886 m. buvo rašoma, jog koplytėlės jau apleistos, griūva. Greičiausiai, sutrukdė caro valdžios draudimai, sekę po 1863 m. sukilimo. Kalvarija liko neužbaigta, o vėliau kai kurie pastatai nugriauti. Tarpukariu dalis koplytėlių suremontuota.
Tarpukariu nesiimta atkurti Kryžiaus kelią, sutaisyti ir užbaigti jo stotis, todėl koplytėlės buvo apleistos. Net ir didesnioji Velniakalnio koplyčia buvo visiškai apleista iki 1940 m., kai joje buvo įrengtas Lurdo altorius. Šios koplyčios paskirtis buvo pakeista: iš Kalvarijos stoties virto atskira koplyčia. Kadangi Kalvarijų neatkūrė, tai griūvančios koplytėlės buvo nereikalingos, todėl buvo galima ir nugriauti, matyt, ypač esančias mieste prie namų. Sovietmečiu Velniakalnyje buvo įrengtos moto/auto kroso trasos.

Kalvarijų tvarkymas

Velniakalnyje senųjų Kalvarijų aplinka pradėta tvarkyti 2013 m. Dviejų metrų pločio skalda grįstas pėsčiųjų takas sujungė tris iki šių dienų išlikusias koplytėles. Prie koplytėlių planuojama įrengti nedideles apžvalgos aikšteles. Teritorija tvarkoma Rokiškio miesto Velykalnio bendruomenės iniciatyva. Naujasis takas susilieja su senaisiais, vedančiais palei didįjį tvenkinį, teniso aikšteles ir pliažo tinklinio kortus. Takui apšviesti paklotas kabelis, įrengti šviestuvai.
Senųjų kapinių koplyčia bei abi koplytėlės yra sutvarkytos rokiškėnų visuomeninės organizacijos „Tyzenhauzų paveldas“ iniciatyva: suremontuoti jų stogeliai, atnaujinti ištrupėję pamatai, įstiklinti langai.

Tyrinėjimai apie Kalvarijų pastatymą

Kai kurių istorikų teigimu, Rokiškyje buvęs 14 stočių Kryžių kelias veikė iki 1914 m.
Kryžiaus kelio stočių koplyčių statybos pradžia sietina su naujos Rokiškio bažnyčios statyba, kai už dalyvavimą 1863–1864 m. sukilime per baudžiamąsias caro žandarų operacijas sudegė senosios medinės bažnyčios pastatas. Žinoma, kad 1864 m. rokiškėnai meldėsi 1851 m. statytoje kapų koplyčioje, kuri netrukus tapo viena Rokiškio Kalvarijų Kryžiaus kelio stočių. Į šio Kryžiaus kelio steigimą įsirašė ir Žemaičių vyskupas Motiejus Valančius, kuris kartu su Rokiškio grafu Reinholdu Tyzenhauzu 1866 m. gavo caro administracijos leidimą statyti naują bažnyčią, o kartu užbaigė ir 1864 m. pradėtą Kalvarijų Kryžiaus kelio statybą, kurios apvaikščiojimo praktika, anot istorikės Onos Mackevičienės, iki 1914 m. tikrai vyko. Ji tai patvirtina remdamasi Rokiškio bažnyčios archyve rastu 1914 m. vasario 22 d. architekto S. Levonevskio parengtu (nubraižytu) Rokiškio kalvarijų 14 stočių Kryžiaus kelio koplytėlių išdėstymo planu. Šių Kalvarijų apvaikščiojimą iki Pirmojo pasaulinio karo po miestelį ir jo apylinkes iki paskutinės koplyčios Velniakalnyje per Sekmines liudija spausdintinė medžiaga, vietos kunigų prisiminimai.

Architektūra

Kalvarijos koplyčių architektūrai būdinga istorizmo ir neogotikos stilistika. Įrengti lauko akmenų mūro pamatai, riedulių ir skaldytų lauko akmenų bei raudonų plytų mūro su akmens skaldos užpildu sienos, raudonų plytų mūro skliautiniai perdenginiai.
Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centras

Istorija

Šiai mokyklai jau virš 200 metų.
Kaltanėnuose prie pranciškonų vienuolyno 1781 m. imta mokyti 4 mokinius. Nuo 1797 m. veikė dviklasė mokykla, kurioje buvo dėstoma lenkų kalba. Caro valdžia mokyklą uždarė, vėliau veikė keturklasė rusiška mokykla.
Lenkų okupacijos metais miestelio mokykla vadinosi „Publiczna Szkola Powszecha stopnia drugiego“. Lietuvių kalba iš mokyklos buvo išvaryta. Apie 1936-1937 m. mokykla buvo perstatoma.
Grąžinus Vilnių Lietuvai, mokykla tapo septynmetė.
Vokiečių okupacijos metais mokykloje veikė 5 skyriai, vyko daug kultūrinių renginių.
Atkūrus nepriklausomybę, daug metų pagrindinėje mokykloje veikė etnokultūros būrelis, kuriame mokiniai susipažindavo su senosiomis krašto tradicijomis, amatais. Mokiniai keliavo įvairiais turistiniais maršrutais, sukaupė nemaži senosios kaimo buities rakandų. 1997 m. paminėtas Kaltanėnų mokyklos 200 m. jubiliejus.
Mokykla eilę metų organizavo vaikų vasaros poilsio stovyklas, kuriose ilsėjosi ne tik rajono mokyklų mokiniai. Vasaromis čia ilsėjosi ir dirbo Vilniaus M. K. Čiurlionio menų gimnazijos, Vilniaus dailės (buv. J. Stauskaitės) mokyklos, Vilniaus Gabijos gimnazijos mokiniai ir mokytojai, A. Sabonio krepšinio mokyklos jaunieji krepšininkai ir jų treneriai.
Švenčionių rajono savivaldybės tarybos sprendimu nuo 2008 m. rugsėjo 1 d. Kaltanėnų pagrindinė mokykla pertvarkyta į pradinę mokyklą pakeičiant pavadinimą į Švenčionių rajono Kaltanėnų ugdymo ir turizmo centrą.
Klaipėdos mūšis 1323 m.

Istorija

Pasak kronikininko Petro Dusburgiečio, žemaičiai sudegino Klaipėdos miestą, bet Klaipėdos pilies užimti nesugebėta. Sudegintos ir dar 3 gretimos pilys, veikiausiai Žardės (dab. Klaipėdos pietiniame pakraštyje), Poyso (Dangės žemupio kairiajame krante, į rytus nuo Klaipėdos) ir Eketės (Dangės ir Eketės santakoje), t. p. daug laivų, apie 70 žmonių išsivedė į nelaisvę.
Po Klaipėdos mūšio Livonijos ordinas 1328 m. savo valdą Klaipėdos mieste ir apylinkėse – Klaipėdos sritį perleido Vokiečių ordino Prūsijos šakai. 1392 m. jai savo Klaipėdos valdą perleido ir Kuršo vyskupas.
Janas Opalinskis

Biografija

Santocko kašteliono Jano Opalinskio ir Anos Borek Gostinskos sūnus. Netekęs savo tėvo būdamas 15 metų, jis užaugo savo motinos prižiūrimas. 
(1578-1598) metais Rogozno katelionas.

Šeima

Vedė Barborą Ostrorugę, Sanoko kašteliono dukterį. vaivados Jano Opalinskio (1581-1637) tėvas.