google/wiki40b huggingface dataset:
Akiniuotasis pingvinas

Išvaizda

Kūnas pleišto formos, 60 – 70 cm ilgio. Sveria nuo 2,1 iki 3,7 kg. Plunksnos juodos,  baltos ir baltos su juodomis dėmėmis. Nuo snapo pamato, per viršugalvį eina juoda juosta, o aplink akis, smakrą - balta. Nugara, sparnai ir uodega yra juodos spalvos. Pilvas baltas, su juodomis dėmėmis. Dėmių raštas yra išskirtinis kiekvieno individo požymis. Išilgai krūtinės eina siaura, juoda, pasagos formos juosta. Virš akių yra rožinės spalvos liaukos, kurios atlieka termoreguliacijos funkciją. Snapas juodas, gale balkšvos dėmės. Patinų snapai yra didesni už patelių. Kojos juodos, pirštai sujungti plaukiojamąja plėve.

Biologija

Bendruomeniniai, triukšmingi  paukščiai.  Garsu, primenančiu asilo bliovimą, atkreipia partnerio dėmesį. Kiauksėdami įspėja apie savo teritorijos ribas. Laisvėje gyvena 10 – 27 metus
. Veistis pradeda 2 – 6 metų 
. 
Didesnę gyvenimo dalį praleidžia vandenyje. Maitintis plaukia 30 - 70 km nuo kranto. Paneria 30 -130 metrų, po vandeniu  išbūna apie 2,5 min
. Plaukia 7 km/h greičiu, tačiau medžiodami išvysto  20 km/h greitį. 
80% maisto raciono sudaro pelaginės žuvys (sardinės, ančiuviai). Taip pat minta  kalmarais ir vėžiagyviais. 
Natūralūs gamtos priešai vandenyje yra rykliai, Pietų Afrikos jūrų lokiai, orkos, o sausumoje – mangustiniai,  dėmėtosios genetos, karakalai, naminės katės ir kirai.

Dauginimasis

Monogamai. Veisimosi sezonas prasideda sausio mėnesį. Kasmet grįžta į tas pačias  veisimosi vietas. Pirmi grįžta patinai. Lizdavietės yra  landose, urvuose. Dėtyje du kiaušiniai. Jei netenka kiaušinių padeda naujus kiaušinius dar kartą. Peri abu tėvai, 40 dienų. Pirmąsias 15 dienų jauniklius šildo vienas iš tėvų. Po 30 dienų jaunikliai būriuojasi „lopšeliuose“ ir laukia grįžtančių tėvų su maistu. 60 - 130 dienų paukščiukai apsiplunksnuoja ir gali savarankiškai maitintis jūroje. Saugę pingvinai taip pat 5 savaitėms išplaukia į jūrą ir maitinasi. Grįžę į krantą 20 dienų šeriasi. Šėrimosi metu negali plaukioti, todėl nesimaitina ir netenka pusės savo svorio.
Panemunio pagrindinė mokykla

Istorija

Pirmoji mokykla Panemunyje įsteigta 1777 m.
Rokas Flikas

Biografija

Nuo 1945 m. gyveno Šilutėje, kur 1954 m. kur baigė Šilutės 1-ąją vidurinę mokyklą. 1959 m. Vilniaus universitete baigė archeologiją, 1966 m. – pramonės ekonomiką. 1970–1974 m. Maskvos I. Gubkino naftos ir dujų pramonės instituto aspirantas. 1975 m. šiame institute apgynė disertaciją „Pabaltijo respublikų miestų dujofikavimo sistemų optimizavimo ekonominis efektyvumas“, ekonomikos mokslų kandidatas. 1984 m. ten pat apgynė disertaciją „Miesto dujų tiekimų sistemų optimizavimas tikimybinio neapibrėžtumo sąlygomis“, ekonomikos mokslų daktaras.
1961–1966 m. dirbo Vyriausiojoje buitinio gyventojų aptarnavimo valdyboje prie Lietuvos Ministrų Tarybos. 1966–1969 m. Komunalinio ūkio ministerijos Vyriausiosios gazifikacijos valdybos viršininko pavaduotojas, 1969–1986 m. Dujinių įrenginių derinimo ir dujofikacijos orgtechnikos valdybos viršininkas. 1986–1990 m. Vilniaus inžinerinio statybos instituto dėstytojas; nuo 1987 m. profesorius. 1990–1991 m. energetikos ministro pavaduotojas, LR Vyriausybės patvirtintos Nacionalinės energijos ir efektyvumo didinimo programos vienas iš autorių, Organizacinės koordinacinės komisijos pirmininkas 1991. Nuo 1995 m. R. Fliko konsultacinės–prekybinės firmos (Klaipėda) savininkas ir vadovas. Nuo2009 m. Lietuvos taikomųjų mokslų akademijos narys.
Mokslinės veiklos pagrindinės sritys – dujofikacija, dujų pramonė. Yra trijų monografijų,17 mokslinių techninių apžvalgų (brošiūrų) autorius. Paskelbė daugiau kaip 50 straipsnių, išspausdintų TSRS mokslų akademijos Sibiro moksliniuose darbuose, Saratovo GIPRONIIGaz leidinyje; Tarybų Sąjungos Visasąjunginiuose mokslinio tyrimo institutuose, Vilniaus inžinerinio statybos instituto leidžiamuose darbuose ir kitur.

Šeima

Buvo vyriausias iš aštuonių šeimos vaikų. R. Fliko motina, Berta Flick, buvo tikra vokietė, kilusi iš zalcburgiečių emigrantų Rytų Prūsijoje, o tėvas – lietuvis, todėl iki 1989-ųjų nešiojo jo pavardę. Mirus tėvui, iš pagarbos motinai ir jos prašymu išsaugoti giminės medį pasikeitė pavardę. Laiko save Lietuvos vokiečiu. Žmona – aktorė Regina Arbačiauskaitė (nuo 1995 m.). Poros vaikai – sūnus Karl Flick ir duktė Agnes Flick.

Kūrybinė veikla

Lietuvos rašytojų sąjungos narys – nuo 2014 m. Rašytojo kūrybos šerdis – Mažosios Lietuvos ir Klaipėdos krašto temos.
Parašė: vienaveiksmę istorinę dramą – monologą apie garsias Lietuvos moteris „Ištiesk pagalbos ranką man“, 2008 m.; autobiografinę apybraižą „Atrastoji žemė“ 2008 m.; romaną „Šiaurės Sachara: romanas apie pamirštąją Kuršių Neriją“ 2010 m.; romaną „Paskutinis traukinys“ 2012 m. 
Ketvirtajame 2009-2012 metų literatūrinio rudens „Prisijaukinkim žodį, paukštį, debesį…2012“  konkurse rašytojui Rokui Flikui už romanus „Šiaurės Sachara“ ir „Paskutinis traukinys“ įteikta Prozos nominacija. 2014 m. išleistas romanas „Emma, pastoriaus duktė“. Tai keturių kartų istorija, kupina dramatiškų įvykių, likimus kreipiančių dažnai labai netikėta linkme. 2015 m. paskirta Ievos Simonaitytės premija už romaną „Emma, pastoriaus duktė“.
Valerijonas Antanas Žaba

Biografija

Jeronimo Žabos sūnus, brolis Minsko vaivada Jonas Kazimieras Žaba.
Husarų vėliavininkas, pasiuntinys į seimus, Lietuvos Tribunolo maršalka, Starodubo seniūnas.
Turėjo sūnų Joną Žabą, Starodubo seniūną.
Slovianski

Slovianski (slavų kalba) arba medžuslovjansky (tarpslaviškoji kalba) yra dirbtinė kalba, sukurta 2006 m. supaprastinant visas slavų kalbas. Slovianski sukurta tarnauti kaip šių senovinių ir dabartinių slavų kalbų kombinacija, su supaprastinta gramatika, kuri leistų žmonėms suprasti slovianski net jos nesimokius. Slovianski gramatika ir žodynas remiasi panašumais tarp slavų kalbų, dirbtinių elementų joje vengiama. Gali būti užrašoma kirilica ar lotyniškais rašmenimis.

Ištakos

Per paskutinius kelis amžius buvo keletas bandymų sukurti bendrą visiems slavams kalbą. Daugelis jų buvo ideologiškai susiję su panslavizmu. Nors panslavizmas nebeturi didelės reikšmės, ypač po Sovietų Sąjungos ir Jugoslavijos žlugimo, jo šalininkų vis dar tebėra, ypač tarp slavų emigrantų bendruomenių, o internetas paskatino naujų panslaviškų kalbų atsiradimą. Šioms kalboms bendra tai, kad jos remiasi slavų kalbomis bei prielaida, kad jos yra pakankamai panašios, kad būtų galima sukurti „kompromisinę” kalbą, kuri būtų suprantama visiems slavams.
Vladislavas Čartoriskis

Biografija

Kunigaikščių Čartoriskių giminės atstovas, Adomo Jurgio Čartoriskio ir Anos Sofijos Sapiegaitės-Čartoriskos jaunesnysis sūnus.
1863–1864 metais 1863 m. sukilimo metu Nacionalinė vyriausybė (lenk. Rząd Narodowy) paskyrė jį savo pagrindiniu diplomatiniu agentu.
Vladislavas Čartoriskis buvo prieš Lenkijos liaudies sąjungą su kitų Europos šalių revoliucinėmis jėgomis. Jis laikė sukilimą klaida, gynė nuomonę dėl Lenkijos sukilėlių veiksmų ribojimo, nes tik ginkluota demonstracija ir užsienio valstybių įsikišimo laukimas dėjo diplomatines pastangas gauti karinės pagalbos iš jų.
Buvo istorijos-literatūros draugijos prezidentu Paryžiuje.
Mirė Paryžiaus priemiesty. Palaidotas šeimos kriptoje Seniavoje.
Mvata Kazembė

Mvata Kazembė (čibemba: Mwata Kazembe) – valdovo titulas, naudojamas Kazembės karalystėje Pietinėje Afrikoje (dab. Kongo Demokratinės Respublikos pietinė dalis ir gretimos teritorijos Zambijoje).
Titule naudojamas mandagus kreipinys Mwata, sutinkamas ir kituose Pietinės Afrikos tradicinių valstybių tituluose. Jis buvo pradėtas naudoti Lundos Mvata Jamvo titulo pavyzdžiu.

Raida

Didžiausio klestėjimo laikais (XIX a. viduryje) šie valdovai kontroliavo visą Kazembės regioną. Lubos pavyzdžiu, jie organizavo savo politinę valdžią konfederacijos principu. Atskirų provincijų valdovai irgi titulavosi mvata, buvo skiriami iš pagrindinės valdančios giminės ir skyrė duokles pagrindiniam valdovui. 4 provincijų valdovai Lukwesa, Kashiba, Kambwali ir Kanyembo buvo laikomi vyresniaisiais, ir iš jų buvo renkamas įpėdinis.
Po Mvata Kazembės VIII nužudymo 1872 m., Mvata Kazembė tapo tik nominaliais valdovais, iš pradžių pavaldžiais vergų prekiautojui Misiri, o vėliau – Britų imperijai (kuri pagal susitarimą su Belgija gavo teritorijas į rytus nuo Luapulos kartu su Kazembės sostine). 1899 m. Mvata Kazembė X kovėsi su britais, priešindamasis jų valdžiai. Šiems sudeginus senąją sostinę Kanjembo, jis pastatydino naują – Mvansabombvėje. Galiausiai pripažino jų viršenybę, leido į šalį misionierius.
Kadangi teritorijos ekonomika Zambijoje vystėsi lėtai, britai mažai kišosi į vietinių gyvenimą. Tai leido Mvata Kazembe išaugoti tradicinę valdžią senųjų karalystės gyventojų Zambijoje tarpe, įtakoti gyvenimo būdą ir papročius. Mvata Kazembė XVI daug darė gyventojų labui, vystydamas krašto ekonomiką, modernizuodamas visuomenę.
Po Zambijos nepriklausomybės 1961 m., Mvata Kazembės titulas buvo oficialiai atkurtas. Mvata Kazembe XVII labai stiprino kultūrinę gyventojų tapatybę, jo iniciatyva pradėta Mutomboko šventės, skirtos paminėti karalystės įkūrimą, tradicija. Šiuo metu valdo Mvata Kazembė XIX.
ETA

ETA (bask. Euskadi Ta Askatasuna, liet. Baskų šalis ir jos laisvė) – ginkluota teroristinė baskų organizacija. ETA simbolis – gyvatė (simbolizuoja įžvalgumą ir slaptumą), apsivijusi kirvį (simbolizuoja jėgą).
ETA siekia įkurti nepriklausomą baskų valstybę Ispanijos autonominių regionų Baskų krašto ir Navaros bei Prancūzijos Baskų krašto teritorijoje. ETA Europos Sąjungoje ir JAV yra laikoma teroristine organizacija. Jai priskiriama daugiau nei 800 žmogžudysčių.

Istorija

Baskų nacionalizmo pradininku laikomas Sabino Arana Goiri, 1895 m. liepos 31 d. įkūręs Nacionalistinę baskų partiją (Partido Nacionalista Vasco (PNV), baskų kalba Euzko Alderdi Jeltzalea). Goiri yra parašęs ir išleidęs įvairių raštų apie baskų tautą ir santykius tarp Baskų krašto ir Ispanijos.

ETA įkūrimas ir veikla

Po Ispanijos pilietinio karo, kai jį 1939 m. laimėjo generolas ir vėliau diktatorius Franciskas Frankas, baskų nacionalizmas keliems dešimtmečiams buvo išstumtas į pogrindį. Tai ideologiškai sustiprino ir radikalizavo baskų nacionalizmą.
Euskadi 'ta Askatasuna buvo įkurta 1959 m. liepos 31 d. ir iš baskų kultūrinės organizacijos greitai virto sukarinta struktūra, siekiančia baskų tautos nepriklausomybės teroro keliu. Jau pirmaisiais veiklos metais ETA pasižymėjo bombų sprogdinimais, nors aukų tuomet išvengta. Nuo pat įkūrimo ETA sudarė dvi srovės - nuosaikioji, reikalavusi didesnės autonomijos Baskų kraštui, ir radikalioji, siekusi visiškos nepriklausomybės. Pirmoji ETA auka buvo policininkas, bandęs sustabdyti organizacijos vadovo automobilį (1968 m.).
Olimpija (Epyro princesė)

Olimpija (gr. Ὀλυμπιάς 375 − 316 m. pr. m. e.) − Epyro princesė, Makedonijos karaliaus Pilypo II žmona ir Aleksandro Makedoniečio motina. Olimpijos motina kildinta tiesiogiai iš Achilo.
Po sūnaus mirties, Olimpija ėmė valdyti Makedonijoje savo anūko Aleksandro IV vardu. Tačiau jau po metų ji buvo nuversta nuo valdžios diadochu Kasandru ir nužudyta.

Biografija

Olimpija buvo karaliaus Neoptolemo I duktė, kuris kildino save iš Achilo giminės. Gimus Olimpijai, jai buvo duotas Poliksenos vardas, jaunystėje ji buvo vadinama Mirtala, o po vestuvių su Pilypu II buvo vadinama Olimpija − sportinių žaidynių garbei. Gyvenimo pabaigoje ji vėl pasikeitė vardą − į Stratoniku.
Pasak Plutarcho, Pilypas II ir Olimpija pirmą kartą susitiko Samotrakės saloje, kur abu buvo šventinami į misterijas. Vėliau jiems gimė sūnus Aleksandras ir duktė Kleopatra. Gyvavo legenda, kad Aleksandro tėvas buvo ne Pilypas II, o Dzeusas, kuris paėmė Olimpiją griaustinio metu. Pats Aleksandras palaikė šią legendą politiniais sumetimais, tačiau savo tėvu laikė būtent Pilypą II.
Aleksandrui išeidavus į žygį, Olimpija pastoviai jam rašydavo laiškus ir juodindavo Aleksandro aplinkos žmones. Tačiau Aleksandras Makedonietis neleido kištis motinai į valstybės reikalus.
Lichtenšteino futbolo sistema

Taurės

Lichtenšteino futbolo asociacija nuo 1946 metų kasmet organizuoja Lichtenšteino taurės varžybas. Taurės laimėtojai iškovoja teisę atstovauti Lichtenšteiną UEFA taurės varžybose. Taurę net 35 kartus yra laimėjusi FC Vaduz klubo komanda, 11 kartų – FC Balzers, 8 kartus – FC Triesen, 4 kartus – USV Eschen/Mauren, 3 kartus – FC Schaan.
Bona

Istorija

Bona romėnų įkurta I a.
Stasys Gudaitis

Stasys Gudaitis (g. 1928 m. balandžio 29 d. Jankų k., Šakių r.), choro dirigentas, dainininkas, pedagogas.

Biografija

Muzikos pradmenis gavo iš vargonininko brolio Jeronimo, o mokydamasis Marijampolės Rygiškių Jono gimnazijoje – iš muzikos mokytojo ir chorvedžio J. Kamaičio. Už dalyvavimą rezistencinėje veikloje 1946 m. buvo suimtas ir nuteistas dešimčiai metų kalėti. Būdamas Komijos respublikos Abezės lageriuose, kartu su kunigu ir muziku Tadu Budraičiu 1954 m. suorganizavo 20-25 kalinių vyrų chorą, kuris dainavo J. Naujalio, Č. Sasnausko, S. Šimkaus, J. Švedo, V. Paulausko ir kitų lietuvių kompozitorių dainas.
Grįžęs į Lietuvą, 1956–1959 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. A. Ilčiukas). 1959–1964 m. choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. L. Abariaus klasė).
1956–1962 m. dainavo Lietuvos valstybinės filharmonijos chore, o 1963–1978 m. Lietuvos valstybinio radijo ir televizijos chore, atlikdavo solo partijas, chormeisterio ir dirigento pareigas. 1962–1975 m. Respublikinių mokytojų namų mišriojo choro meno vadovas ir dirigentas. 1963 m. Vilniaus miesto chorų apžiūroje pedagogai pelnė geriausio sostinės mišriojo choro vardą, 1964 m. su choru išlaikė konservatorijos baigimo valstybinius egzaminus, kolektyvą parengė 1965, 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms, konkursuose pelnė prizinių vietų, dažnai koncertavo Lietuvoje, dainavo Baltarusijoje, Lenkijoje, Latvijoje ir Estijoje, dalyvavo radijo ir televizijos laidose. Chorą (60 dalyvių) išmokė daug lietuvių ir užsienio kompozitorių kūrinių, rengė tradicinius kolektyvo jubiliejinius koncertus.
Nuo 1976 m. dėstė choro dirigavimą neakivaizdinio skyriaus moksleiviams Vilniaus J. Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje, 1978–1988 m. buvo Vilniaus kultūros mokyklos choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytojas, nuo 1988 m. Vilniaus mokslinio tyrimo instituto „Venta“ mišriojo choro chormeisteris, daugelio chorų dainininkas (tenoras) ir giesmininkas. Sūnus Dainius Gudaitis irgi kvalifikuotas choro dirigentas.
FC Zimbru Chișinău

Istorija

Klubas įkurtas 1947 m. Ne kartą keitė pavadinimus. paskutinį kartą 1991 m. Nuo to laiko vadinasi Zimbru. 
Atkūrus šalies nepriklausomybę ne kartą tapo čempionais ir iškovojo šalies futbolo taurę, bet vėliau užleido pirmaujančias pozicijas.
FK Isloč Minsk

Istorija

Klubas įkurtas 2007 m. Nuo 2012 metų žaidė II-oje šalies lygoje.
2014 m. debiutavo šalies I-oje futbolo lygoje ir užėmė septintą poziciją. 
2015 m. I-oje lygoje patyrė vos vieną pralaimėjimą ir užėmė pirmąją vietą.
2016 m. debiutavo šalies Aukščiausioje futbolo lygoje. Šešiolikos komandų turnyre „vilkai“ (kaip save vadina komanda ir jos sirgaliai) užėmė septintąją vietą. Tai geriausias komandos pasiekimas klubo istorijoje.
2017 m. klubas vėl dalyvauja Aukščiausiosios lygos pirmenybėse.

Stadionas

Pirmos lygos pirmenybėse klubo namų stadionu buvo „Olimpinis“ stadionas (СОК „Олимпийский“).
Nuo 2016 m. sezono namų rungtynes klubas žaidžia Maladečinos miesto stadione „Gorodskoj“. Tai stadionas su natūralia danga. Yra elektroninė švieslentė, o tribūnos talpina 4800 žiūrovų.
Klubo lankomumo rekordas yra 4100 žiūrovų.
Elena Starkienė

Biografija

Baigė Panevėžio gimnaziją, studijavo teisę Lietuvos universitete. 1925–1928 m. tęsė studijas Žemės ūkio institute Lackene (Belgija). Grįžusi mokytojavo.
Į spaudą pradėjo rašyti 1927 m. Nuo 1931 m. nuolat bendradarbiavo leidiniuose „Moteris“, „Naujoji vaidilutė“, „Mūsų laikraštis“, „Ūkininko patarėjas“, „Naujoji Romuva“ ir kt. 1933–1936 m. žurnalo „Moteris“ vyr. redaktorė. Tvarkė moterų skyrius „Mūsų laikraštis“, „Namų židinys“, „Naujoji vaidilutė“. Buvo Lietuvos žurnalistų sąjungos narė.
Nakuotnė

Istorija

Tarybiniais metais Nakuotnė buvo kolūkio centrinė gyvenvietė.
Komercinis arbitražas

Komercinis arbitražas – arbitražo rūšis; neteisminis ginčų sprendimas komercinės teisės srityje.

Tarptautinis komercinis arbitražas

Tarptautinis komercinis arbitražas – komercinio arbitražo rūšis. Jungtinėje karalystėje veikia Londono tarptautinio arbitražo teismas (LCIA). Lietuvoje – VKAT (buv. Tarptautinis arbitražo teismas prie Tarptautinių prekybos rūmų).
Beldos valsčius

Istorija

XIX a. Lenkijos Kongreso karalystės laikais šiose vietovėse veikė Pžestželės valsčius. 1948 m. kovo 12 d. valsčius tapo Grajevo apskrities dalimi. 1952 m. liepos 1 dienos valsčių sudarė 26 kaimai. Vykdant Lenkijos valsčių reformą, valsčius buvo panaikintas 1954 m. rugsėjo 29 dieną. Nuo 1973 m. sausio 1 d. iki 1975 m. birželio 1 d. valsčius priklausė Balstogės vaivadijos Grajevo apskričiai. 1975–1976 m. liepos 2 d. priklausė Lomžos vaivadijos Grajevo apskričiai. 1976 m. valsčius tapo Raigardo valsčiumi.
Adutiškio vidurinė mokykla

Istorija

Buvusio dvaro archyvuose yra 1790 m. gruodžio 5 d. raštas, kuriame kalbama apie parapinės mokyklos fundaciją, skiriant bakalaurui (mokytojui) vieną valaką žemės. Ši data ir laikytina mokyklos įkūrimo pradžia. Tolesnis mokyklos likimas buvo sunkus ir vingiuotas. Lenkijos-Lietuvos valstybės dalybos skaudžiai atsiliepė kraštui. Rusų kariuomenė jį labai nusiaubė. 1808 m. Vilniaus universiteto atstovas, atvykęs vizituoti Adutiškio parapinės mokyklos, jos nerado. Veikė tik žydų mokykla.
Mokyklos reikalais susirūpinta tik 1822 m. Darbai baigti 1826 m. Po dvejų metų mokykloje mokėsi tik 6 vaikai, tačiau vėliau mokykla išsiplėtė, sustiprėjo. 1840 m. ją lankė daugiau kaip 60 vaikų, tarp kurių – net kelios mergaitės. Adutiškio parapinė mokykla buvo dviklasė. Joje buvo mokomas katekizmas, geografija, aritmetika, lotynų ir lenkų kalbų gramatika, gamtos mokslas. Po 1863 m. sukilimo pradinės mokyklos buvo uždarytos, jų vietoje steigiamos vadinamos liaudies mokyklos, kuriose buvo dėstoma rusų kalba. Mokykloje buvo reikalaujama kalbėti tik rusiškai. Lietuviškai ar lenkiškai skaityti vaikai pramokdavo iš apsišvietusių žmonių, kurie daraktoriavo kaimuose. Tik 1915 m. carinė vyriausybė leido Adutiškyje įkurti lietuvišką pradinę mokyklą, kurioje mokėsi apie 100 mokinių.
1920 m. lenkams okupavus Vilniaus kraštą, Adutiškis atsidūrė Lenkijos sudėtyje. 1924 m. mokykla buvo perorganizuota į lenkų septynmetę. 1939 m. Stalino sprendimu dalis Švenčionių rajono ir Adutiškis atiteko Baltarusijai, mokykla perorganizuota į lietuvių-rusų-baltarusų septynmetę. Adutiškiečiai rinko parašus, kad kraštas būtų grąžintas Lietuvai. Tik 1940 m. vasarą šis prašymas buvo patenkintas. 1942–1943 m. veikė lietuviška progimnazija, po karo tapusi vidurine mokykla. 2012 m. rugsėjo 1 d. prie mokyklos prijungta Svirkų pagrindinė mokykla.
Jokymiškiai

Istorija

Anksčiau kaimas vadintas Južais.
Pilkoji tauriabudė

Literatūra

Lietuvos grybų atlasas, Vincentas Urbonas, Kaunas, Lututė, 2007, ISBN 978-9955-692-59-1, 112 psl.
Osvaldas Čiukšys

Biografija

1984 m. Osvaldas Čiukšys baigė Vilniaus 39-ąją vidurinę mokyklą, studijavo ekonomiką VU Prekybos fakultete (1984–1990 m.), įgijo prekybos ekonomikos specialybę, po tęstinių studijų VU Ekonomikos fakultete (1990–1991 m.) įgijo tarptautinių ekonominių santykių specialybę, stažavosi Pasaulio prekybos organizacijos būstinėje (Ženeva), baigė užsienio prekybos politikos kursus (1992 m.).
Lietuvos avalynės prekybos bazės prekybos vadybininkas (1990–1991 m.), LR Tarptautinių ekonominių santykių ministerijos Prekybos skyriaus viršininkas (1991–1992 m.), iki 1993 gegužės mėn. – LR URM Prekybos skyriaus vedėjas, po to iki 1995 m. – AB „Ogmios Centras“ užsienio prekybos projekto vadovas, UAB „Ogmios Laikas“ generalinis direktorius (1995–2000 m.).
Nuo 2000 m. balandžio iki 2001 m. gruodžio mėn. – LR ūkio viceministras, LR ambasados Lenkijoje ministras patarėjas, misijos vadovo pavaduotojas (2001 m. gruodžio mėn. – 2004 m. vasario mėn.), LR ambasadorius Latvijoje (2004 m. kovo mėn. – 2006 m. birželio mėn.), LR ambasadorius Čekijoje (2006 m. liepos mėn. – 2010 sausio mėn.). 2010–2011 m. Ignalinos atominės elektrinės (IAE) generalinis direktorius. Nuo 2011 gegužės mėn. iki 2011 m. spalio mėn. IAE korporatyvinių reikalų direktorius. Nuo 2013 m. spalio mėnesio iki 2015 m. rugsėjo mėn. Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pavaduotojas. Nuo 2015 metų rugsėjo mėnesio dirbo Lietuvos pramonininkų konfederacijos generalinio direktoriaus pareigose.
Žmona Sigita Čiukšienė. Sūnūs Mantas ir Gediminas.
The Beat Goes On

Koveriai

1967 m. amerikiečių džiazo muzikanto Buddy Rich albume „Big Swing Face“. 1967 m. Gabor Szabo albume „The Sorcerer“. 1968 m. Vanilla Fudge albume „The Beat Goes On“. Kitos versijos buvo įrašytos džiazo pianistės ir dainininkės Patricia’os Barber, italų dainininkės Minos ir prancūzų dueto Casino Music. Vokietijos dainininkė Inga Rumpf įrašė dainą vokiečių kalbą, bet paliko tą patį pavadinimą „The beat goes on”, o italų roko grupė La ragazza 77 įrašė itališką versiją „Il beat cos'è”.
1982 m. kanadiečiai Orbit perdarė singlą į electro-funk dainą, kuriai vokalą įrašė amerikiečių gospelo dainininkė Carol Hall. 1983 m. australų kabareto duetas The Globos kartų su dainininkais Wendy De Waal ir Mark Trevorrow įrašė savo versiją, kuri pateko į Top 20.
Britų grupė Strange Cruise perdainavo dainą savo 1986 m. albume „Strange Cruise“.
1998 m. britų elektroninės muzikos grupės All Seeing I versija užėmė 11-ą vietą Jungtinės karalystės singlų tope. 1998 m. grupė prodiusavo ir Britney Spears versiją, kuri pasirodė jos albume „...Baby One More Time“.
„The Beat Goes On” yra pirmoji daina grupės Firewater 2004 m. albume „Songs We Should Have Written“.
2008 m. prancūzų grupės Le Cercle albume „Magnetic“.
Dainos variacija buvo panaudota 1968 m. Plymouth automobilių linijos reklamoje.
Gargždų herbas

Aprašas

Herbo raudoname lauke žalių laurų vainiku apsuptas gulsčias sidabrinis kalavijas. Lauro uogos ir kalavijo rankena auksiniai.

Simbolika

Edmundo Rimšos teigimu, pagal tuometinį supratimą, laurų vainiku apsuptas gulsčias kalavijas rodo „… pergale apvainikuotas kovas, išsikovotą savivaldą. Gargždų herbo gan paprasta kompozicija buvo nulemta klasicizmo plitimo ir bendrų XVIII a. heraldikos tendencijų, kai herbai savo išvaizda panėšėjo į antspaudų ikonografiją. Tai lėmė herbų panaudojimo sąlygos, kai ne tik mažųjų, bet ir didesnių miestų herbų naudojimas buvo labai ribotas (kai kuriuose miestuose – tik antspaudui)“.
Pagal Edmundą Rimšą, herbo skydo lauko spalvą lemdavo ne tiek estetinis, kiek praktinis aspektas, norint išryškinti pagrindinį herbo savininko simbolį. Raudona spalva, vyravusi gotikos laikais, buvo viena garbingiausių. Kovinės atributikos ženklai Lietuvos miestų herbuose atsirado apie XVIII a. pabaigą. Pagal tuometines heraldikos taisykles, kalavijus, kardus piešė su aukso rankenomis ir sidabro geležtėmis. Augmenijos motyvuose vyravo žalia ir geltona – natūraliausios augmenijos gamtoje spalvos.

Istorija

Remiantis 1996 m. kovo 14 d. Lietuvos Respublikos savivaldybių atributikos įstatymo Nr. I-1226 2 straipsnio 2 dalimi, Klaipėdos rajono savivaldybės herbas yra rajono centro Gargždų herbas. Herbą – svarbų miesto savarankiškumo ženklą – Gargždams suteikė karalius Stanislovas Augustas kartu su Savivaldos privilegija (1792 m.). Privilegijos originalas, kuriame buvo ir herbo spalvoto piešinio originalas, neišliko. Seniausiu žinomu herbo piešinio variantu yra laikomas jo spalvotas piešinys Lietuvos metrikoje esančiame Gargždų savivaldos privilegijos nuoraše.
1997 m. gruodžio 2 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 1464. Herbo etalono autorius – dailininkė Laima Ramonienė.
Kriaunų seniūnija

Geografija

Seniūnija yra Vakarų Aukštaičių plynaukštėje, būdingi kalvoti, banguoti, ežeringi kraštovaizdžiai. Pietryčiuose telkšo Sartų ežero dalis su ilgomis įlankomis, taip pat gausu kitų ežerų: Keležeris, Salinis, Zalvė, Mėlynis, Ožiškis ir kt. Pietuose yra Čivylių žuvininkystės tvenkinių ūkis. Seniūnija patenka į Šventosios baseiną – svarbiausios upės Kriauna ir Audra. Didesnių miškų masyvų nėra – vyrauja nedideli šlapi miškeliai, raistai.
Pietrytinė Kriaunų seniūnijos dalys yra Sartų regioniniame parke.