google/wiki40b huggingface dataset:
Guogų piliakalnis

Piliakalnis

Didesnė piliakalnio dalis nuplauta Kauno marių. Piliakalnį, aukštumos kyšulį (aukštis 8–10 m) iš pietryčių , rytų ir šiaurės vakarų juosė Nemuno slėnis, iš pietų ir pietvakarių, už gilių daubų, yra gretimos aukštumos. Piliakalnio aikštelės pietiniame ir pietvakariniame pakraštyje išliko 4 m aukščio pylimas, šiaurės, šiaurės rytų ir šiaurės vakarų papėdėse rasta senovės gyvenvietės liekanų (apardyta statant sodybas), šiaurės rytų dalį nuplovė Nemunas.

Tyrimai

Piliakalnį 1953 m. aprašė Petras Tarasenka. Piliakalnio žvalgomuosius archeologinius tyrimus, kai buvo pradėta statyti Kauno hidroelektrinė, atliko Lietuvos istorijos institutas 1955-1956 m., tyrimų vadovai Ona Kuncienė ir Adolfas Tautavičius, ir vėliau, 1989 m., tyrimų vadovas Gintautas Zabiela. 1955–1956 m. ištirta dalis pylimo ir 660 m² gyvenvietės plotas, 1989 m. – pylimo ir aikštelės liekanos.
Nustatyta, kad pylimas piltas 4 kartus, manoma, kad paskutinės trys rekonstrukcijos vykdytos XIII a.- XIV a. Aikštelė lyginta ir didinta. Pylime rasta sutvirtinimų iš akmenų ir molio. Po pylimu aptiktos dviejų kapų liekanos. Viename jų buvo kaukolė ir stuburo slankstelių, kitame - dalis kaulų. Kapai datuojami II a. pr. m. e. - I a. m.e. Aikštelės pakraštyje aptikta 7 m ilgio sudegusios medinės gynybinės sienos liekanų – išilginių rąstų sienas jungė skersinės.
Piliakalnyje rasta lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi keramikos, pjautuvėlinių peilių liekanų, žalvarinė skardelė. Gyvenvietės kultūrinis sluoksnis - 0,6-1,0 m storio, išskiriami trys horizontai. Po juo, gyvenvietės rytinėje dalyje, rastas I a. - II a. mirusiojo kapas. Ankstyviausiame horizonte (I tūkstantmetečio pirmoji pusė ir vidurys) rasta 4,0 x 6,5 m dydžio akmenų grindinys. Jį dengė degėsių sluoksnis, greičiausiai sudegusio pastato liekanos. Rasta lipdytos brūkšniuotu ir grublėtu paviršiumi keramikos, molinių verpstukų, geležinio peilio įkotė, geležinė diržo sagtis, akmeninis galąstuvas, kaulinis ylos kotas, molio tinko. Vidurinio horizonto (I tūkstantmečio pabaiga-2 tūkstantmečio pradžia) būdingi radiniai - juosva arba juoda žiesta keramika, puošta banguotu raštu. Taip pat rasti 2 moliniai tigliai, geležies gargažių, šlako. Vėlyviausias horizontas susidarė XVII a. - XIX a. , kai apleistoje gyvenvietėje ėmė kurtis sodybos. Jame rasta žiestos lygios keramikos, naudoti puodynės pavidalo plonasieniai indai. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.

Aplinkiniai piliakalniai

Vaišvydavos piliakalnis 12 km
Vainatrakio piliakalnis 9,5 kmKarmėlavos piliakalnis 22 km
Samylų piliakalnis 9,5 kmVisginų piliakalnis 3 km
Varkališkių piliakalnis 2,5 kmBuivydonių piliakalnis 18 km
Būtkiemio piliakalnis 12 kmBačkininkėlių piliakalnis 2 kmPelekonių piliakalnis 12 kmRokiškių piliakalnis 16 km
Migonių piliakalnis 7 km
Kolumna

Legenda

Vienas Mazovijos kunigaikštis mūšio veiksmų pertraukos metu nuobodžiavo žygio stovykloje ir su savo riteriu Piežhala žaidė šachmatais. Įtemptos partijos pabaigoje karys skelbė matą būtent bokštu. Pripažindamas Piežhalos protą kunigaikštis jam suteikė herbą su bokštu bei didelį dvarą.

Istorija

Pirmąkart herbas paminėtas 1593 metais. Šis herbas paplitęs Krokuvos, Poznanės Sandomiro ir Lietuvos žemėse. Lietuvoje tokį herbą turi Visockių giminė.
Vaclovas Germanavičius

Vaclovas Germanavičius (1907 m. sausio 9 d. Sasnava – 1970 m. spalio 29 d. Kaunas) – Lietuvos baleto artistas, baletmeisteris.
Sužeidimo antsiuvas

Sužeidimo antsiuvas - TSRS Tarybinės Armijos ir Karinio jūrų laivyno karių, sužeistų Didžiojo Tėvynės karo metu, skiriamasis antkrūtininis ženklas, parodantis, kad karys buvo sužeistas. Ženklas įvestas 1942 m. liepos 14 d.
Antsiuvas buvo stačiakampis, 43 mm ilgio ir 5-6 mm pločio, iš tamsiai raudono (lengvas sužeidimas) ar auksinio (sunkus sužeidimas) šilkinio galiono.
Ženklas būdavo nešiojamas prisiūtas prie dešinės palaidinės ar munduro krūtinės pusės vidurinės sagos lygyje. Jei palaidinė ar munduras turi kišenę - virš dešiniosios kišenės.
Po karo šiuos antsiuvus nešiojo ant bet kurios uniformos formos, dešinėje pusėje, 8-10 mm virš ordinų ir medalių, o jei šių neturėjo - vietoj jų.
Elbingas

Istorija

Iki X a. Elbingo vietoje buvo garsus baltų uostamiestis Drusuo. 1825 m. aptiktas vokiečių-prūsų kalbų Elbingo žodynėlis.
Žemaičių Naumiesčio gimnazija

Istorija

Mokykla įkurta 1921 m. liepos 1 d., joje buvo tik keturios klasės. Jos reikėjo taip pat Vainutui ir Kvėdarnai, nes dėl neturto į toli esančias mokyklas daugelis valstiečių negalėjo pasiųsti savo vaikų. Iniciatoriai buvo Dominykas Markvaldas, J. Diglis, J. Idzelis, pasižadėję paaukoti mokyklai po 200 ir daugiau auksinų. Mokykla įkurta Dominyko Markvaldo name. Nuo 1922 m. mokyklos išlaikymu rūpinosi LR švietimo ministerija. 1923 m. mokyklą baigė pirmoji laida. 1929 m. LR ministrų kabinetui nusprendus, mokykla uždaryta, bet 1939 m. atkurta šešių klasių progimnazija. 1949 m. pertvarkyta į vidurinę vienuolikos klasių mokyklą. 1952 m. išleista pirmoji abiturientų laida. 1970 m. mokykla persikėlė į naujus namus Dariaus ir Girėno gatvėje. 1973 m. mokyklai suteiktas Mykolo Junčo-Kučinsko (1893–1973) vardas. Taip ji vadinosi iki 1990 m. kovo mėn. Nuo 1986 m. vidurinė mokykla su 12 klasių.
1991 m. pašventinta mokyklos vėliava. Nuo 1993 m. geriausiai baigę mokyklą abiturientai yra apdovanojami Baltučių šeimos premija. 1994 m. sausio 1 d. prie vidurinės mokyklos prijungtas vaikų darželis. 1994 m. rugsėjo 1 d. sujungus darželį ir pradines klases, įkurta darželis-mokykla. Vidurinėje mokykloje liko tik 5-12 klasės. 2000 m. rugsėjo 1 d. pradėtas vykdyti profilinis mokymas. 2002 m. pavasarį mokykla išleido 51-ąją abiturientų laidą, o kartu ir pirmąją laidą, parengtą pagal profiliuoto mokymo metodiką. 2005 m. Šilutės rajono savivaldybės taryba priėmė sprendimą nuo 2008 m. mokyklą reorganizuoti į Žemaičių Naumiesčio gimnaziją.
2005 m. pradėta mokyklos pastato renovacija. 2006 m. rugsėjo 1 d. biologijos, fizikos, geografijos, anglų ir vokiečių k. kabinetai išsikėlė į renovuotas, laikinam naudojimui perimtas patalpas. 2008 m. gruodžio 24 d. LR švietimo ir mokslo ministro įsakymu akredituota vidurinio ugdymo programa. 2009 m. balandžio 30 d. Šilutės raj. savivaldybės tarybos sprendimu mokykla tapo Žemaičių Naumiesčio gimnazija. Nuo 2009 m. rugsėjo 1 d. Šilutės r. savivaldybės tarybos sprendimu gimnazija turėjo Šylių pradinio ugdymo skyrių. 2012 m. rugsėjo 1 d. reorganizavus Degučių pagrindinę mokyklą, įsteigtas gimnazijos Degučių skyrius. Šylių skyrius perduotas Žemaičių Naumiesčio mokyklai-darželiui.
Feliksas Galminas

Biografija

Žemės ūkio darbininkas, siuvėjas. 1887 m. pradėjo gabenti draudžiamąją lietuvišką spaudą. Bendradarbiavo su knygnešiais D. Bubėnu ir F. Petravičiumi. Iš Mažosios Lietuvos lietuviškos spaudos parsinešdavo kas mėnesį. Platindavo Telšių ir Šiaulių apskrities kaimuose. Ne kartą pasienio sargybinių gaudytas, neteko nešulių su spaudiniais. 1890 m. Tryškiuose buvo suimtas. Nuo 1890 m. bendradarbiavo „Šviesoje“, savo lėšomis 1890 m. išleido knygą „Kalendorius bitininkystės, arba Naudingi pamokinimai, kokiame laike metų kaip reikia elgtis su bitėmis, idant jos gerai eitųsi“. Parengė ir kitų lietuvių kalendorių. 1899–1908 m. gyveno JAV. Po 1918 m. dirbo Lietuvos savivaldybėse. Iki 1923 m. buvo Telšių apskrities valdybos pirmininkas.
Phil Jackson

Žaidėjas

1967 metais P. Jacksonas buvo pakviestas į Niujorko „Knicks“ komandą. Būsimasis treneris ką tik buvo baigęs mažą Šiaurės Dakotos universitetą. Jacksoną specialistai apibūdindavo kaip gerą, bet lėtą metiką. Philas sunkiai dirbo (ypač gynyboje) ir netrukus tapo vienu geriausiu NBA žaidėjų. 1980 metais Jacksonas baigė profesionalo karjerą.

Treneris

Jau kitais metais po žaidėjo karjeros pabaigos Philas Jacksonas pradėjo dirbti CBA lygoje treneriu. Vėliau dirbo BSN lygoje Puerto Rike. Jacksonas padėjo Albanio „Patroons“ komandai tapti CBA čempione.
1989 metais Philas Jacksonas tapo Čikagos „Bulls“ vyr. treneriu. Su komanda, kurioje žaidė tokios legendos kaip Maiklas Džordanas ir Skotis Pipenas, treneris dirbo iki 1998 metų, iškovojo 6 NBA čempionatus.
1999 metais Jacksonas atėjo į Los Andželo „Lakers“ komandą, kuri nors ir turėdama nemažą biudžetą, niekaip negalėjo iškovoti NBA čempionų žiedų. Jacksonas tai iškart pakeitė ir jau 2000 metų pavasarį Los Andželo komanda iškovojo čempionų žiedus. Iš viso treneris su „Lakers“ komanda laimėjo tris NBA čempionatus. 2002–2003 metais čempionų titulą gynusi „Lakers“ ekipa netikėtai iškrito jau ketvirtfinalyje.
Po tokio nokauto Jacksonas į komandą pasikvietė du NBA veteranus – Karlą Maloną ir Gary Paytoną. Turėdami savo komandoje šias dvi žvaigždes, bei dar du garsius žaidėjus, tokius kaip Kobe Bryantą ir Shaquille O'Nealą, „Lakers“ be vargo pateko į NBA finalą, bet jame neatsilaikė prieš gerai besigynusią Detroito „Pistons“ komandą.
Nelaimėjęs antrą sezoną iš eilės Phillas nutarė pasitraukti ir visą 2004–2005 metų sezoną skyrė poilsiui, o be jo Los Andželo komanda net nepateko į atkrintamąsias varžybas ir prieš naująjį sezoną Phillas grįžo į „Lakers“ ir su komanda vėl pateko į atkrintamąsias varžybas.
2011 m. gegužės 11 d. baigė trenerio karjerą.
Drevernos pagrindinė mokykla

Istorija

1898 m. atstatytas dabartinis senasis mokyklos pastatas. 1939 m., vokiečiams užėmus Klaipėdos kraštą, mokykloje buvo penki skyriai, mokė vienas mokytojas. Mokoma buvo vokiečių kalba. 1966 m. prie senosios mokyklos pastatytas priestatas. Kasmet augo mokinių skaičius, 1973-1974 mokslo metais mokykloje jau mokėsi 208 mokiniai. Dabar, mokinių skaičius vėl sparčiai mažėja.2007metais mokyklą lankė 80 mokinių.
San Tomė (sala)

San Tomė yra viena iš dviejų pagrindinių San Tomės ir Prinsipės valstybės salų Bonio įlankoje. Ši sala yra 854 km² ploto ir yra didžiausia valstybės sala. Salos ilgis siekia 48 km, plotis - 32 km. Šioje saloje gyvena 96 % San Tomės ir Prinsipės gyventojų - 157 000 (2009 m.). Šiaurinėje salos dalyje yra valstybės sostinė San Tomė. Šioje saloje yra ir aukščiausias šalies taškas San Tomės viršukalnė (2 024 m).

Kalbos

Pagrindinės salos kalba, kaip ir visoje šalyje, yra portugalų. Taip pat saloje yra kalbančių portugalų kalba paremtomis kreolų kalbomis - foro ir angolar.

Geologija

Sala yra ant vulkaninės kilmės masyvo, kuris yra 3 000 m gylyje Atlanto vandenyne. Per paskutinius milijoną metų San Tomės saloje išsiveržusi lava buvo bazaltas.

Paukščių įvairovė

Saloje suskaičiuojama 63 paukščių rūšys ir dar 36 - klaidžiojančių ir neatpažintų paukščių rūšys. 19 iš šių rūšių yra randamos tik San Tomės saloje.
Darbas

Darbas – tikslinga žmogaus veikla, dirbimas, paprastai duodantis tam tikrus rezultatus.
Darbas gali būti materiali (fizinė raumenų) ir nemateriali (intelektinė protinė) veikla, skirta atskiro individo ar visuomenės vartojimui ir gerovei.
Žalvaris

Žalvaris – vario lydinys, kurio svarbiausias legiruojantysis elementas yra cinkas. Cinkas lydinį sustiprina, daro jį plastiškesnį, atsparesnį dilimui, tačiau mažiau laidų elektrai ir šilumai, mažiau atsparų korozijai. Žalvaris lengvai liejamas ir deformuojamas. Sukietinamas šaltuoju deformavimu; plastiškumą atgauna, atkaitinamas rekristalizaciniu būdu 600–700 °C temperatūroje. Žalvaris, kuriame yra daugiau nei 20–30 % cinko, po deformavimo pakaitinamas iki 250–300 °C, kad nesutrūkinėtų nuo įtempimų ar chemiškai agresyvios aplinkos. Vienfazis žalvaris, kuris turi apie 15 % cinko ir 0,5 % aliuminio, yra gražios spalvos, atsparus korozijai, lengvai auksuojamas ir emaliuojamas; iš jo daromi papuošalai, pasižymėjimo ženklai, monetos. Vienfazis žalvaris, turintis iki 10 % cinko, yra tompakas (10–20 % cinko turintis vadinamas pusiau tompaku); iš jo daromi radiatorių ir kondensatorių vamzdeliai, furnitūra, papuošalai. Žalvaris, kuris turi apie 30 % cinko, yra labai plastiškas; iš jo spaudimu gaminamos šovinių tūtelės.
Dvifazis žalvaris, be cinko kartais dar turi alavo, aliuminio, švino, nikelio; alavas padidina atsparumą korozijai jūros vandenyje (jūrinis žalvaris), aliuminis – stiprumą, kietumą ir atsparumą korozijai. Žalvaris, legiruotas švinu (iki 3 %), lengviau pjaunamas (automatinis žalvaris). Mašinų ir prietaisų, laivų šiluminės įrangos detalės daromos iš dvifazio žalvario.
Žalvaris pradėtas naudoti jau III tūkstantmetyje pr. m. e. Artimuosiuose Rytuose. Iki XVIII a. buvo lydomas iš vario su cinko rūda ir medžio anglimis. Nuo XIX a. žalvarį pradėta lydyti tiesiog su cinku. Lietuvoje pradėtas naudoti XVI a. pr. m. e.
Sevilija

Turizmas

Dauguma miesto įžymybių susijusios su Viduramžiais. Karališkieji rūmai (Alcázar), pastatyti maurų 1181 m. Maurų civilizacijos pėdsakai matomi ir siaurose, vingiuotose gatvelėse, žemuose baltuose namuose su balkonais, fontanuose, miesto sienos liekanose. Didelė gotikinė katedra, pastatyta 1402–1519 m. vietoje XII a. mečetės; joje yra daug žymių dailininkų paveikslų (pvz., El Greko). Katedros varpinė Giralda – buvęs minaretas – yra 97,5 m aukščio. 1502 m. įkurtas Sevilijos universitetas. Sevilijoje sukaupti archyvai apie indėnus – knygos, rankraščiai, dokumentai ir kronikos apie ispanų kolonizacijos laikus Amerikoje.
Geležinis Vilkas (organizacija)

Geležinis vilkas – sukarinta organizacija, vienijusi Lietuvos prezidento Antano Smetonos priešininkus, diktatūrinės valdžios ir Augustino Voldemaro šalininkus, voldemarininkus.
Karininkas Algirdas Sliesoraitis sukūrė organizaciją „Geležinis vilkas“ 1927 metų pabaigoje ir vėliau tapo jo štabo viršininku. Organizacija buvo įregistruota Kaune ir provincijoje kaip sporto klubas. Iš pradžių tikslas buvo Lietuvoje stabilizuoti padėtį po  1926 m. gruodžio 17-osios d. perversmo, ginti esamą Vyriausybę ir ją saugoti nuo bet kokios partinės įtakos. Tam labai pritarė tautininkas kunigas Vladas Mironas, o Augustinas Voldemaras tuo tarpu nesidomėjo.
1929 m. parengtame statute atsirado nuostata, „ „Geležinis Vilkas“ nėra partija ar sąjunga su tam tikra parengta ir vykdoma programa, bet yra aktyvi sargyba, vidaus kariuomenė. (…) Ji skirta kovai su antitautiškumu ir svetimu priešvalstybiniu gaivalu.“ Organizacija pradėjo ginkluotis. Jos vadu buvo laikomas Lietuvos prezidentas Antanas Smetona, tačiau iš tikrųjų ji tapo vis labiau pavaldi ministrui pirmininkui Augustinui Voldemarui.
Daug voldemarininkų buvo kario aviacijos lakūnai.  Lietuvos karo aviacijos pirmaisiais kūrimosi metais buvo svetimtaučių lakūnų, anglų, vokiečių ir rusų, tačiau po 1926 m. gruodžio 17 d. perversmo kariuomenėje augo patriotinės nuotaikos. 
Voldemarininkai leido savaitraštį „Tautos kelias“.
1934 m. dalyvavo nepavykusiame kariniame perversme.
Hack and slash

Hack and slash arba hack and slay, sutrump. H&S arba HnS – kompiuterinių žaidimų, kuriuose vyrauja kovos, žanras.
Terminas hack and slash pirmiausia buvo naudojamas stalo vaidmenų žaidimų stiliui apibūdinti, bet vėliau pritaikytas ir MUD, MMORPG žanrams bei apskritai daugeliui veiksmo žaidimų. Konsolių ir žaidimų automatų žaidimuose šis terminas naudojamas apibūdinti juose vyraujančias kirstynes. Kituose kontekstuose šis terminas yra platesnio pobūdžio, pvz., lankininkas arba neginkluotas kovų menų meistras taip pat gali būti hack and slash žaidimo veikėju. Terminas taip pat gali būti užrašomas žodžius atskiriant brūkšneliais arba su apostrofais, kaip, pvz., hack-and-slash, hack 'n' slay.

Kilmė

Hack and slash sąvokos kilmės šaknys siekia stalo RPG žaidimus, tokius kaip „Dungeons & Dragons“, kuriuose ji apibūdina kampanijas, kupinas smurto ir be jokių kitų siužeto elementų ar išskirtinio tikslo. Pati sąvoka atsirado apie XX a. 9-ąjį dešimtmetį, kaip rašoma žurnale „Dragon“. Vėliau imtas naudoti tokiems kompiuteriniams vaidmenų žaidimams kaip „Lineage“ arba „Diablo“ apibūdinti. Šiuo terminu taip pat vadinti ankstyvieji beat 'em up žaidimai, tokie kaip „Golden Axe“.
Vida Kazlauskaitė

Vida Kazlauskaitė (1960 m. vasario 10 d. Minčiukuose – 2000 m. lapkričio 5 d. Panevėžyje) – Lietuvos teisininkė, prokurorė.

Biografija

1978 m. baigė Širvintų vidurinę mokyklą, o 1981 m. – Vilniaus buhalterinį technikumą. 1981–1987 m. studijavo Vilniaus valstybinio universiteto Teisės fakultete.
1980 m. dirbo Panevėžio rajono tarpūkinėje įmonėje. 1990–1995 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijos sistemoje, tarnybą baigė eidama Panevėžio miesto vyriausiojo policijos komisariato Tardymo skyriaus viršininko pavaduotojos pareigas. 1995–1997 m. dirbo Panevėžio apygardos prokuratūros Nusikaltimų asmeniui skyriaus prokurore. 1997 m. vasario-gruodžio mėn. – Panevėžio apygardos prokuratūros Nusikaltimų asmeniui skyriaus vyriausioji prokurorė. 1999 m. suteiktas vyresniosios teisininkės rangas.
Čiobiškio pilkapynas

Pilkapynas

Pilkapyną sudaro 12 pilkapių. Sampilai apie 1 m aukščio, 10–16 m skersmens, supilti iš gelsvo smėlio, apjuosti grioviais su pelenų ir degėsių liekanomis. 1963–1964 m. Lietuvos istorijos institutas (vadovė Regina Kulikauskienė) ištyrė 5 pilkapius. Mirusieji laidoti sudeginti, negiliose duobėse, dažniausiai pilkapio viduryje, su įkapėmis, po pilkapio sampilu yra 3-5 palaidojimai. Moterų kapuose rasta verpstukų, žalvarinių įvijinių karolių, apyrankių fragmentų, geležinių peiliukų, vyrų – geležinių ietigalių, siauraašmenis pentinis kirvis, peiliukų, diržų sagčių. Kapuose rasta prastos molio masės apysveikių puodų. Pilkapynas datuojamas X a. – XI a. pradžia. Radinius saugo Lietuvos nacionalinis muziejus.
Amūrinis ežys

Paplitimas

Paplitęs Rytų Azijos dalyje – Rusijos Tolimųjų Rytų pietryčiuose (Primorės kraštas, Chabarovsko kraštas, Amūro sritis), Kinijos rytuose ir galbūt jos Sičuano provincijoje, Korėjos pusiasalyje.

Buveinė

Gyvena labai skirtingose buveinėse, išskyrus kalnus, pelkynus ar aktyviai apdirbamus žemės plotus. Mėgsta gyventi kalnų ir kalvų slėniuose, lygumose, apaugusiose aukšta žole, ir krūmynais, kur mišriai auga spygliuočiai ir lapuočiai medžiai. Dažniausiai tai miškų pakraščiai, besiribojantys su pievomis ir kitais atvirais plotais prie upių slėnių.

Apibūdinimas

Kūno ilgis 18,0–26,3 cm, uodegos ilgis 1,6–2,8 cm, priklausomai nuo metų laiko kūno svoris 600–1092 g. Nugarėlė apaugusi iki 2,4 cm ilgio šviesiai rudais spygliukais.

Elgsena

Gyvena pavieniui. Daugiausiai aktyvus naktį ir sutemose, nors apsiniaukusiu, lietingu metu gali medžioti bet kuriuo paros laiku. Prieš atslenkančius šalčius, spalio mėnesį įminga. Tam pasirenka sausas netoli upių vietas su gausiai ant žemės nukritusiais medžių lapais arba įlenda po kelmų, išvartų ertmėmis. Poravimasis prasideda kovo pabaigoje ir balandžio pradžioje. Gimsta 3–8 jaunikliai. Lytiškai subręsta antrais gyvenimo metais. Per metus veda vieną jauniklių vadą.

Mityba

Minta daugiausia sliekais, vabzdžiais ir kitais bestuburiais gyviais. Rečiau pasigauna smulkių stuburinių gyvūnų, iš jų daugiausia smulkių graužikų, pasmaguriauja paukščių kiaušiniais ir dar rečiau ėda ir vaisius.

Amžius

Yra žinomas vienas individas, kuris auginamas žmonių yra išgyvenęs 8 metus.
Kazimierz Janczewski

Biografija

Gimė 1878 m. spalio 20 d. Blinstrubiškių dvare. 1897 m. baigęs mokyklą Rygoje, pradėjo studijuoti teisę Sankt Peterburgo universitete, tačiau metė mokslus ir pradėjo studijuoti agronomiją Krokuvos universitete, kur dėstė jo dėdė Edvardas Jančevskis. 1906 m. vedė Helena Oskierka, tais pačiais metais nusipirko Jūkainių dvarą, kur įkūrė žirgyną, augino trakėnų veislės žirgus. Buvo Raseinių žemės ūkio draugijos viceprezidentas. Pirmojo pasaulinio karo metu evakavosi su visu žirgynu į Penzą. Po karo grįžo į Lietuvą, pasirašė dvarininkų lojalumo Lietuvai deklaraciją. 1919 m. išrinktas į Kauno miesto tarybą. Aktyviai dalyvavo Lietuvos lenkų kultūriniame gyvenime, buvo lenkiškų įmonių „Dompol“ i „Omega“ akcininkas. Buvo vienas iš akademinės lenkų organizacijos Lauda steigėjų. Nuo 1928 m. Lietuvos lenkų komiteto narys. Išėjęs į pensiją finansavo Viduklės ir Blinstrubiškių apylinkių sakralinių objektų rekonstrukciją. 1944 m. artėjant sovietinei okupacijai pasitraukė į Lenkiją. Mirė 1959 m. liepos 15 d. Pruškuve.
Brazilijos lietuvių bendruomenė

Brazilijos lietuvių bendruomenė, BLB (portug. Comunidade Lituano-Brasileira) – Brazilijos lietuvių organizacija, jungianti lietuvių imigrantus, Pasaulio lietuvių bendruomenės padalinys.

Istorija

Įkurta 1958 m. E. Draugelio iniciatyva. Apie 1960 m. veikla nutrūko, vėl atkurta 1967 m. Z. Bačelio iniciatyva.
1976 m. BLB ir Brazilijos lietuvių Romos katalikų Šv. Juozapo bendruomenė kartu nupirko žemės sklypą lietuvių sodybai „Lituanika“ Atibajoje, netoli San Paulo. 1979–1989 m. BLB atstovavo lietuviams imigrantų meno parodose San Paule, kuriose dalyvavo apie 60 šalių atstovai. 1980 m. BLB įsteigė Brazilijos lietuvių studentų fondą, 1981 m. – Vila Zelinos bibliotekos lietuvių knygų skyrių. Nuo 1981 m. BLB dalyvauja Pietų Amerikos lietuvių kongresuose. 1982 m. surengė Pietų Amerikos lietuvių bendruomenių pirmininkų I suvažiavimą. 1984–1986 m. BLB iniciatyva San Paulo popiežiškajame katalikų universitete skaitytas lituanistikos kursas. Nuo 1972 m. BLB globoja Literatų būrelį įkurtą 1971 m., kuris 1981 m. įsteigė Brazilijos lietuvių muziejų ir archyvą.
BLB kasmet rengia Vasario 16-osios, Birželio 14-osios minėjimus. XX a. devintojo dešimtmečio pradžioje kartu su „Kunigų vienybe“ pasiekė, kad birželio 15 d. būtų paskelbta „Maldų už Lietuvą“ diena daugelyje Brazilijos parapijų.

Organizacija

BLB nariai dvejiems metams renka BLB tarybą. 1967 m. rinkimuose dalyvavo 358, 1970 m. – 821, 1976 m. – 685, 1999 m. – 177 nariai. Taryba renka valdybą ir Revizijos komisiją. Valdybos būstinė įsikūrusi San Paulo priemiestyje Vila Zelinoje, nuo 1993 m. Šv. Juozapo parapijos patalpose. BLB apylinkė veikia Rio de Žaneire.
Arvydiškė

Aplinkinės gyvenvietės

Dagiai – 4 km
SEDA – 4 km
Dakija

Pavadinimas

Dakai graikų šaltiniuose buvo vadinami Getais (dgs. Getae), o Romos imperijos dokumentuose – dakais (Dacus, dgs. Daci). Romėnų žemėlapyje Tabula Peutingeriana jie vadinami Dagae ir Gaete. Strabonas teigia, kad pirminis dakų pavadinimas buvo „daoi“, kurį gali paaiškinti frygų šaknis „daos“, reiškianti vilką. Šia prielaidą patvirtina faktas, jog dakų naudotas simbolis, Dakijos drakonas, turi vilko galvą.
Gali trikdyti faktas, kad Viduramžiais Romos katalikų bažnyčia Dakija vadino savo šiauriausias provincijas t. y. Daniją-Norvegiją-Švediją (Skandinaviją), o kartais vien Daniją. Kai kuriuose istoriniuose dokumentuose tų sričių kilmingieji buvo vadinami dakais.

Romos provincija

Kai romėnai nukariavo Dakiją, 106 m. vakarinėje jos dalyje įkurta Dakijos provincija. Čia prasidėjo krašto romanizacija. Dakai palaipsniui pradėjo kalbėti liaudies lotynų kalbos, iš kurios atsirado rumunų kalba. Spėjama, po šalies pavergimo dalis dakų pasitraukė iš Dakijos ir išsikėlė į dabartinę Albaniją. Taigi šiuolaikiniai albanai būtų tiesioginiai dakų palikuonys išlaikę senąją dakų kalbą. Šią versiją patvirtina nemažas substratinis albanų žodžių sluoksnis rumunų kalboje.
Rytinė Dakijos dalis liko už Romos imperijos ribų. Formaliai ji buvo priskirta Žemutinės Mezijos provincijai, tačiau de facto buvo nekontroliuojama. Čia migravo skitai roksolanai.

Didysis tautų kraustymasis

V a. pradžioje Dakija pateko į Hunų imperijos, kurios centras buvo Panonijoje, priklausomybę. Hunų invazijos skatino vestgotų judėjimus į Romos imperiją, o į išsikėlusių gotų vietą iš šiaurės kėlėsi slavai. Gepidai vakarinėje Dakijoje išsilaikė iki 568 m.