google/wiki40b huggingface dataset:
Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Patologijos, teismo medicinos ir farmakologijos katedra

Vilniaus universiteto Medicinos fakulteto Patologijos, teismo medicinos ir farmakologijos katedra (VU MF PTMFK) – Vilniaus universiteto (VU) Medicinos fakulteto (MF) struktūrinis padalinys, katedra. Dėstomi kursai: Patologija (patologinė fiziologija, patologinė anatomija, imunologija, Žmogaus patologija ir imunologija, Patologijos mokslas), Farmakologija ir Teismo medicina.

Istorija

1781–1784 m. bendroji patologija buvo dėstoma su kitomis disciplinomis. Vėliau nuo bendrosios patologijos kurso pereita iki atskiros katedros įkūrimo (1784–1804), ir pagaliau – iki Mediko-chirurgijos akademijos uždarymo (1804–1842). Šiuo laikotarpiu bendrąją patologiją dėstė J. Langmajeris, A. Bekiu, A. Abichtas.
Jau pirmaisiais VU MF įkūrimo (1781 m. lapkričio 24 d.) metais buvo pradėtas skaityti kursas apie vaistus (lot. materia medica). Pirmasis šį kursą skaitė prancūzas Ž. E. Žiliberas, į Lietuvą atvykęs 1775 m. (iš Grodno medicinos mokyklos). 1784–1798 m. dėstė prof. J.Langmajeris iš Vienos, 1798–1803 m. – A. Sniadeckis (iš Krokuvos). Nuo 1807–1831 m. materia medica buvo dėstoma farmakologijos ir farmacijos kurse, o vėliau buvo įsteigta to paties pavadinimo katedra (1810 m.), vedėjas J. Volfgangas. 1832 m. iki pat galutinio pirmųjų 3 kursų uždarymo 1840 m. farmakologijos, receptūros ir toksikologijos kursą dėstė A. Velkas, J.Volfgango mokinys.
Prie anatomijos ir fiziologijos kursų atskirus teismo medicinos fragmentus nuo 1781 m. iki 1787 m. dėstė prof. Steponas Bizio. 1787–1806 m. – prof. Jurgis Andrius Liobenveinas, pradėjęs skaityti naują teismo medicinos kursą, teismo medicinos disciplinos įsteigėjas. 1808 m. įsteigta teismo medicinos katedra. 1806–1808 m. dėstė adjunktas Benediktas Borsukas (1769–1808).
Putumajo departamentas

Geografija

Apie 80 % teritorijos priklauso Amazonės žemumai. Čia veši tankios Amazonijos džiunglės, klimatas karštas ir drėgnas. Vakarinė departamento dalis pateka į Andų kalnų sritį (pagrindinė kalnų grandinė – Centrinė Kordiljera). Departamento hidrografinis tinklas tankus. Svarbiausios upės – Kaketa, Putumajas. Yra La Playa nacionalinis parkas.
Saliamono kakadu

Išvaizda

Kūnas 34 cm ilgio, svoris – iki 60 g. Plunksnų danga ir kuodas baltos spalvos. Sparnų vidinė pusė ir uodega su citrinos spalvos atspalviu. Plunksnos prie pagrindo rausvos. Aplink akis esanti sritis plati, melsvos spalvos. Snapas šviesiai pilkas. Patinų rainelė juoda, patelių – raudonai ruda.

Paplitimas

Endeminė rūšis. Paplitusi Saliamono salose

Gyvenimo būdas

Gyvena tropiniuose miškuose su vešliu pomiškiu. Minta įvairių augalų vaisiais, sėklomis, taip pat smulkiais vabzdžiais. Dėtyje 1-3 kiaušiniai. Peri pakaitomis abu tėvai: dieną – patinas, naktį – patelė. Jaunikliai išsirita po 25 dienų. Po dviejų mėnesių jie palieka lizdą.
Charro!

Turinys

Džesis Veidas, anksčiau priklausęs Vinco Haketo gaujai, dabar nusprendė iš jos pasitraukti, tačiau buvę kompanionai nenori jo paleisti. Pagrobę patranką, kuri yra brangi Meksikos revoliucijos relikvija, jie suverčia visą kalte Džesiui ir šis tampa ieškomu už nusikaltimą, kurio nepadarė...
Jonušas Antanas Višnioveckis

Biografija

Kilo iš Lietuvos magnatų Višnioveckių giminės, herbo „Koributas“ savininkas, Belzo vaivados, kunigaikščio Konstantino Kristupo Višnioveckio (1633–1686) ir Anos Chodorkovskos (m. 1711) vyresnysis sūnus. Brolis Mykolas Servacijus Višnioveckis.
1699 metais Jonušas Antanas Višnioveckis gavo Lietuvos dvaro maršalkos pareigybę. 1704 metais kunigaikštis Jonušas Antanas Višnioveckis gavo Vilniaus vaivados pareigybę, 1706 metais tapo Krokuvos vaivada. 1726 metais buvo paskirtas Vilniaus kaštelionu.
1710 metais buvo išrinktas Karūnos tribunolo maršalka. Garsėja drąsa, kurią parodė Konecpolio mūšyje. Įkūrė kolegiumą Kremenece, susijęs statant Šv. Antonijaus pranciškonų bažnyčią Lvove.
Priklausė antisapieginei partijai.

Šeima

1704 metais vedė Teofilę Leščinską (1680–1757), Palenkės vaivados Vaclovo Leščinskio (m. 1688) ir Sofijos Višnioveckos (1655–1681) dukrą. Jiems gimė dukra Uršulė Pranciška Višniovecka (1705–1753), Vilniaus vaivados ir Lietuvos didžiojo etmono Mykolo Kazimiero Radvilos Žuvelės (1702–1762) žmona nuo 1725 metų.
Notaro byla

Notaro byla – byla, kurioje saugomi dokumentai, kuriais remiantis buvo atlikti ar atliekami notariniai veiksmai; saugomų notarinio veiksmo (notarinių) dokumentų visuma. Bylos dokumentų kopijų tikrumas liudijamas pagal bendrąsias dokumentų rengimo ir įforminimo taisykles, nustatytas Lietuvos archyvų departamento prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės (LR notariato įst. 36 str.).

Dokumentų saugojimas

Notarui pateikiama ne mažiau kaip 2 egzemplioriai tvirtinamų sutarčių, testamentų, įgaliojimų ir kitų dokumentų, kuriuose išdėstytas sandorių turinys, ir vienas iš jų lieka notaro biuro bylose (LR notariato įstatymas, 50 straipsnis).

Nomenklatūra

Notaro veikloje sudaromų dokumentų saugojimo terminus, bylų formavimo ir sisteminimo tvarką nustato Pavyzdinė bylų nomenklatūra. Pavyzdinė bylų nomenklatūra yra pagrindas kiekvieno notaro individualiai bylų nomenklatūrai rengti ir jo veikloje sudaromų dokumentų vertės ekspertizei atlikti. Pavyzdinė bylų nomenklatūra suskirstyta į skyrius pagal notaro veiklos sritis. Kiekvienai į pavyzdinę bylų nomenklatūrą įrašytai bylai suteiktas indeksas, sudarytas iš nomenklatūros skyriaus ir bylos eilės numerio.
Zoë Bell

Biografija

Zoja gimė Waiheke saloje, gydytojo Andrew Bello ir slaugės Tishos šeimoje, ji taip pat turi jaunesnį brolį Jake.
Ji augo Oklande, kur mokėsi „Auckland Girls' Grammar School“ mokykloje bei Selwyn koledže. Nuo jaunystės Zoja lankė gimnastikos treniruotes, šokius, o sulaukusi 15 susidomėjo tekvondo, kalnų dviračių sportu bei nardymu.
Jos karjera prasidėjo 1992 m. po pažinties su kaskadininku, kuris gydėsi pas jos tėvą galvos traumą. Zoja susidomėjo ir netrukus gavo pirmą darbą: jai teko šokti iš važiuojančios mašinos Naujosios Zelandijos muilo operoje „Shortland Street“.
Vėliau jos gimtinėje JAV kino studijos filmavo tokius nuotykių serialus kaip „Heraklis“ bei „Ksena: karingoji princesė“, kuriuose Zoja taip pat atliko kaskadinius triukus. Nuo 4-ojo „Ksenos“ sezono ji tapo pagrindinės aktorės Lucy Lawless dublere, atliekančia už ją visus sudėtingus triukus.
Po „Ksenos“ Zoja kaip kaskadininkė dirbo kuriant įvairius TV serialus bei filmus, kol 2003 m. režisierius Kventinas Tarantino pakvietė ją į savo filmą „Nužudyti Bilą“, kur ši turėjo atlikti triukus už Umą Turman. Režisieriui Zoja paliko tokį gerą įspūdį, kad vėliau jis ėmė kviesti ją į kiekvieną savo filmą, o 2007 m., kuriant juostą „Mirties įrodymas“, davė jai vieną pagrindinių vaidmenų. Vienoje įspūdingiausių šio filmo scenų, Zoja yra pririšta prie greitai lekiančio automobilio variklio dangčio, o ją persekioja Kurto Raselo vaidinamas maniakas.
2004 m. Zoja buvo Šeron Stoun dublerė filme „Moteris katė“. Tais pačiais metais pasirodė dokumentinis filmas apie kaskadininkus „Double Dare“, kuriame daugiausia buvo kalbama apie Zoją ir jos kolegę Jeannie Epper.
Vėliau sekė Zojos darbai filmuose „Karalystė“, „Pamergė pagal užsakymą“ bei „Negarbingi šunsnukiai“. Tuo pačiu greta kaskadininkės veiklos, ji buvo pradėta kviesti į filmus ir kaip aktorė. 2008 m. ji atliko pagrindinį samdomos žudikės Ievos vaidmenį internetiniame nuotykių seriale „Mirties angelas“, pradėtame rodyti 2009 m. Šiame filme, kaip ir veiksmo juostoje „Superagentės“, ji vaidino kartu su Lucy Lawless.
Mokinių draugas

Mokinių draugas – pirmasai Senapilės moksleivių pirmeivių laikraštis, ėjęs 1908 m. sausio 19 d. – 1908 m. birželio mėn. Marijampolėje.

Istorija

Leido Marijampolės gimnazijos mokiniai Petras Klimas, Juozas Papečkys, redagavo Petras Klimas. Spausdintas hektografu. Išėjo 14 numerių.
Vida Malmigienė

Biografija

1999 m. auditorė, individualios įmonės savininkė.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Varėnos rajono skyriaus narė, iždininkė.
Elena Petrošienė

Biografija

Baigė Kretingos vidurinę mokyklą. Studijavo Lietuvos Žemės ūkio akademijoje, įgijo mokslinės agronomės specialybę. 2000 m. baigė Tarptautinių santykių ir politikos mokslų institutą prie Vilniaus universiteto.
1990–1994 m. Lietuvos žemdirbystės instituto Vėžaičių filialo jaunesnioji mokslinė bendradarbė. 1995–1996 m. Kretingos rajono savivaldybės tarybos narė, Kretingos rajono savivaldybės mero pavaduotoja. 1996–2000 m. Seimo narė. 2001 m. Nacionalinės mokėjimo agentūros prie Žemės ūkio ministerijos Projektų administravimo skyriaus vyriausioji specialistė, Aplinkos apsaugos programų skyriaus vyriausioji specialistė.
Tėvynės Sąjungos (Lietuvos konservatorių) narė, 1995–2000 m. Kretingos skyriaus valdybos narė. Vyras Petras, sūnus Tomas.
Sparčiai didėjanti seka

Matematikoje teigiamų realiųjų skaičių seka \mathbf{s_1, s_2, ...} yra vadinama sparčiai didėjanti, jei kiekvienas sekantis sekos elementas yra didesnis už visų prieš jį esančių sekos elementų sumą. 
Sparčiai didėjančių skaičių seka matematiškai užrašoma taip:
s_{n+1} > \sum_{j=1}^n s_j

Pavyzdys

Skaičių seka (1, 3, 6, 13, 27, 52) yra sparčiai didėjanti seka, o (1, 3, 4, 9, 15, 25), ne, nes trečiasis sekos elementas 4 nėra didesnis už prieš jį einančių elementų 1 ir 3 sumą. Žemiau pateiktas pavyzdys Python programavimo kalba patikrina ar pateikta skaičių seka yra sparčiai didėjanti:
#!/usr/bin/env python3
 
def iter_sum_of_previous(sequence):
    sum_of_previous = 0
    for element in sequence:
        yield sum_of_previous, element
        sum_of_previous += element
 
 
def is_superincreasing(sequence):
    for sum, element in iter_sum_of_previous(sequence):
        if element <= sum: return False
    return True
 
 
def print_sequence(sequence):
    print('\nTestuojama skaičių seka:')
    print('\n    {}\n'.format(sequence))
    print('Suma         Elementas ')
    print('----------   ----------')
    for sum, element in iter_sum_of_previous(sequence):
        greather = '>' if element <= sum else '<'
        print('{:10} {} {}'.format(sum, greather, element))
    print('----------   ----------')
 
 
    if is_superincreasing(sequence):
        print('Seka yra sparčiai didėjanti')
    else:
        print('Seka nėra sparčiai didėjanti')
 
 
print_sequence([1, 3, 6, 13, 27, 52])
print_sequence([1, 3, 4, 9, 15, 25])
Programos išvestis:

Testuojama skaičių seka:

    [1, 3, 6, 13, 27, 52]

Suma         Elementas 
----------   ----------
         0 < 1
         1 < 3
         4 < 6
        10 < 13
        23 < 27
        50 < 52
----------   ----------
Seka yra sparčiai didėjanti

Testuojama skaičių seka:

    [1, 3, 4, 9, 15, 25]

Suma         Elementas 
----------   ----------
         0 < 1
         1 < 3
         4 > 4
         8 < 9
        17 > 15
        32 > 25
----------   ----------
Seka nėra sparčiai didėjanti
Kelno apylinkės teismas

Kelno apylinkės teismas (vok. Amtsgericht Köln) – pirmosios instancijos teismas vakarų Vokietijoje, Kelne (Šiaurės Reinas-Vestfalija), trečias pagal dydį apylinkės teismas Vokietijoje (pirmas – Miuncheno, antras – Hamburgo apylinkės teismas). Teritorija: Kelno miestas. Veiklos teritorija – 405 km², 995 000 gyventojų.
Džanghua

Istorija

Miestas įkurtas XVII a. Įtvirtintas 1734 m. Kitą šimtmetį tapo salos centrinio regiono pagrindiniu komerciniu centru. XIX–XX a. Džanghua pralenkė Taidžongas.
Kleboniškio tiltas

Duomenys

2x2 eismo juostos, eismo intensyvumas apie 1600 automobilių per valandą.
Pirmasis tiltas pastatytas 1964 m., jo projektas parengtas Minsko projektavimo institute „Belgiprodor“. Šio tilto statyboje buvo panaudotos naujos medžiagos ir technologijos: dėžinio skerspjūvio angos statinio blokai, sumontuoti pakabinimo pusiausvyros metodu, įtempti aukšto atsparumo vielos gniūžtėmis, suklijuoti epoksidinės dervos klijais.
Antrasis tiltas pastatytas 1981 m. pagal projektavimo instituto „Lietkelprojektas“ parengtą projektą. Tilto ilgis 348,7 m, plotis 12,78 m, didžiausia anga 90 m. Tiltas rėminės konstrukcijos, su dvejomis deformacinėmis siūlėmis jo galuose. Nors iš pažiūros tiek link Vilniaus, tiek link Klaipėdos vedantys tiltai atrodo vienodi, jų konstrukcija skirtinga. Tilte link Vilniaus yra po du lankstus ir deformacines siūles. Link Klaipėdos vedančiame tilte tiek lankstų, tiek deformacinių siūlių yra po 5.
Statinys, neoficialiai vadintas Kleboniškio tiltu, nuo 2012 m. gruodžio mėn. valdžios pavadintas jo statybos darbams vadovavusio inžinieriaus Alfonso Meškinio tiltu. Nors naujasis pavadinimas „bevardžiam“ tiltui buvo suteiktas grupės LR Seimo narių, LR garbės kelininkų, Vilniaus ir Kauno tiltų statytojų prašymu, šis sprendimas visuomenėje yra susilaukęs prieštaringų vertinimų.

Incidentai

Šis tiltas – labiausiai apkrautas Lietuvoje. Per parą šiuo tiltu pravažiuoja iki 55 tūkstančių automobilių. Nuo 1981 m. transporto srautai per šį tiltą išaugo dešimtis kartų, todėl jo apkrovimo normos pastaruoju metu buvo maždaug 2 kartus viršijamos. Kapitališkai Kleboniškio tiltas nebuvo remontuotas nė karto.
2009 m. sausio 5 d. dėl didelio eismo intensyvumo ir prastų oro sąlygų įgriuvo vienas iš tiltų – link Vilniaus vedantis tiltas įsmuko apie 20 cm. Dėl lūžusių amortizatorių pasislinko tilto konstrukcijos, įsmuko kelio dalis, jungianti tiltą su prietilčiu. Dėl to ne tik sutriko eismas pagrindiniu šalies greitkelį, bet ir buvo nutrauktas Kauno miesto šilumos tiekimas šia trasa.
Abiejuose tiltuose sumontuotos naujos deformacinės siūlės. Naujieji lankstai pagaminti Vokietijoje pagal naujausias technologijas, leidžiantys tiltui, esant sunkesnei apkrovai, judėti ne tik išilgine kryptimi, bet ir skersine. Be to, atstatyta asfaltbetonio danga įrengus deformacinius pjūvius, įdiegtos apsauginės priemonės aplinkos poveikiui sumažinti. Tiltą iki gegužės mėn. suremontavo kelių ir tiltų statybos bendrovė „Kauno tiltai“.
Ugniagesių gelbėtojų mokykla

Istorija

1924 m. Kaune surengti pirmieji 2 savaičių ugniagesių kursai. Buvo dėstomi šie dalykai: ugniagesių taktika, gaisrininkijos istorija, ugniagesių technika, ugniagesių teisė ir tvarka, pirmoji medicinos pagalba, rikiuotė ir gimnastika, kursas apie ugniagesių arklius, buvo vedami praktiniai užsiėmimai. Iki 1935 m. kursai buvo skirti komandų vadovams. Nuo 1935 m. pradėta rengti 5 dienų kursus, skirtus ne tik vadovams. 
Nuo 1940 m. priešgaisrinė apsauga buvo perorganizuota, ugniagesybos kursą turėjo baigti pramonės, prekybos įmonių, kitų įstaigų priešgaisrinės apsaugos vadovai. 
1973 m. buvo įkurtas Priešgaisrinės apsaugos valdybos prie VRM mokymo punktas. Iki 1982 m. Mokymo punktas naudojosi patalpomis Priešgaisrinės apsaugos valdybos patalpose, Švitrigailos g. 18, po to persikėlė į naują pastatą Karoliniškėse, Viesulo g. (šiuo metu R. Jankausko g. 2/28). 
1990 m. Mokymo punktas buvo reorganizuotas, ugniagesiams priskyrus gelbėjimo darbų atlikimo funkcijas. 1998 m. Mokymo punktas tapo Ugniagesių rengimo centru, įregistruotu Švietimo ir mokslo ministerijoje kaip švietimo įstaiga.
2003 m. Ugniagesių rengimo centras pertvarkytas į Ugniagesių gelbėtojų mokyklą.
2014 m. Valčiūnuose atidarytas specialaus fizinio ir profesinio parengimo kompleksas su baseinu narams mokyti.

Mokymo programos

Mokykla vykdo mokymą pagal 30 formaliojo profesinio mokymo programų, 6 tęstinio neformaliojo mokymo programas, 17 valstybinės priešgaisrinės gelbėjimo tarnybos kvalifikacijos tobulinimo programas ir 19 suaugusiųjų neformaliojo švietimo mokymo programas. 
Ugniagesių gelbėtojų profesiniam mokymui skiriamos 38 savaitės.
Europos iki 23 metų lengvosios atletikos čempionatas

Europos atletikos iki 23 metų čempionatas – kas dvejus metus vykstantis Europos šalių atletų iki 23 metų amžiaus žaidynės įvairiose atletikos šakose. Čempionatą rengia Europos atletikos asociacija. 2009 m. čempionatas įvyko Kaune.
Vievio herbas

Aprašas

Herbo mėlyname lauke auksinės spausdinimo staklės (presas). Presas pasirinktas norint pagerbti pirmuosius krašto spaustuvininkus.

Istorija

1999 m. gegužės 20 d. herbą Lietuvos Respublikos Prezidentas patvirtino dekretu Nr. 456. Herbo etalono autorius – dailininkas Arvydas Každailis.
Gili gerklė (filmas)

Turinys

1970-ieji, Florida. Linda Boreman gyvena kartu su tėvais, kurie nuolatos ją kontroliuoja ir seka kiekvieną žingsnį, tikrindami kur ši eina ir su kuo susitinka. To priežastis: prieš keletą metų Linda susilaukė vaiko, tačiau jos santykiai su tuometiniu draugu nutrūko ir ji, tėvų verčiama, atidavė savo vaiką į prieglaudą ir nuo tada nėra jo mačiusi, o tėvai visaip stengiasi ją apsaugoti nuo galimo bėdos pasikartojimo.
Kartu su drauge Petse Linda apsilanko riedučių diskotekoje, kur susipažįsta su Čaku Treinoru. Šis netrunka sužavėti Lindą, o vėliau – ir jos nepatiklius tėvus. Po kurio laiko jiedu susituokia, tačiau bendras gyvenimas netrukus tampa vis labiau komplikuotas: Čakas uosto kokainą, įsivelia į neaiškias istorijas, kol galiausiai atsiduria areštinėje. Paskutinius pinigus kaip užstatą sumokėjusi Linda sužino, kad Čakas turi nemažai skolų. Pastarasis, ieškodamas išeities, pasiūlo pažįstamam pornografinių filmų režisieriui sukurti filmą su Linda. Nors ši nežino, koks filmas bus kuriamas, režisierius pareiškia Čakui, kad ji visiškai neatitinka šiam filmų žanrui keliamų reikalavimų ir nei vienas prodiuseris neinvestuos į filmą. Vis dėlto, Čakui pademonstravus namuose darytą įrašą su Lindos oralinio sekso scena, režisierius persigalvoja ir kreipiasi į prodiuserį Entonį Romano, kuris sutinka finansuoti juostą.
Taip sukuriamas filmas „Gili gerklė“, kuris akimirksniu paverčia Lindą, pasivadinusia Linda Lavleis, ryškiausia pornografinių filmų žvaigžde. Ji dalyvauja filmų pristatymuose, susipažįsta su garsiais aktoriais bei kitais ino bei verslo žmonėmis ir prisipažįsta svajojanti apie tikrą aktorės karjerą, tačiau asmeninis gyvenimas netrukus pradeda byrėti. Jiedu persikelia į naują namą, tačiau Čakas vis dažniau pakelia ranką prieš žmoną, norėdamas priversti filmuotis kituose „Gilios gerklės“ tęsiniuose. Be to, jis vis labiau senda į skolas Romano, imasi rašyti knygą apie save ir Lindą, prekiauja guminėmis moterimis ir visaip stengiasi uždirbti iš žmonos populiarumo. Neištvėrusi Linda ieško pagalbos pas motiną, tačiau ši atsisako padėti, tuo tarpu savo draugės Petsės akyse ji ir toliau vaidina laimingai ištekėjusią.
Galiausiai, kai ji vėl atsisako filmuotis ir Čakas už pinigus viešbučio numeryje leidžia ją išprievartauti keliams vyrams, Linda kreipiasi pagalbos į Entonį Romano. Pastarasis, sužinojęs, kaip Čakas su ja elgiasi ir kad jis vienas valdo visus pinigus (filmas „Gili gerklė“ uždirbo daugiau kaip 600 milijonų dolerių, tuo tarpu Lindai buvo sumokėta tik 1250 dolerių), padeda Lindai pasislėpti, o pats pasiunčia savo žmones, kad šie nubaustų Čaką ir už skolas, ir už Lindą.
Filmo pabaigoje, praėjus 6 metams po skyrybų, Linda, jau ištekėjusi ir tapusi Linda Marčiano, vėl pasirodo viešumoje tam, kad pristatytų savo knygą, kurioje pasakoja tikrąją savo tapimo pornografinių filmų aktore istoriją. Nors, leidėjams pageidaujant, ji atlieka tyrimą melo detektoriumi, kad įrodytų kalbanti tiesą, daugelis žmonių vis vien netiki jos istorija.
Dagmar Falk

Dagmar Falk (šved. Dagmar Falk; 1912 m. gruodžio 28 d. Siodertalje vietovėje, Švedija – 2019 m. kovo 23 d. Lunde, Švedija) – švedų mokslininkė-slavistė, jotvingių palikimo tyrinėtoja, viena iš Švedijos Jotvingių ekspedicijos organizatorių.

Biografija

Gimė Larsonų šeimoje, vaikystę ir paauglystę praleido Sundsvalo (šved. Sundsvall) vietovėje. Slavistiką studijavo Upsalos universitete, jį folosofijos bakalauro laipsniu baigė 1936 metais. 1936–1938 m. dirbo Lenkijos prekybos rūmuose. Antrojo pasaulinio karo metu, 1945 m. Lunde ištekėjo už žinomo baltisto ir slavisto prof. Knuto Olofo Falko. Pokaryje puoselėjo mokslinius kontaktus su Lenkijos kalbininkais. 1959–1980 m. dalyvavo ilgametėje mokslinėje Švedijos Jotvingių ekspedicijoje, tyrusiai šios baltų genties pėdsakus šiaurės Lenkijoje. Kartu su vyru mokslininkė gilinosi į baltų–slavų tarpkalbinius ryšius, susidomėjusi studijavo Suvalkijos sentikių gyvenimą Vosilkų ir Gabove Grondų kaimuose. Nuo 1981 metų organizavo materialinę ir finansinę paramą Suvalkų krašto gyventojams, jau būdama garbingo amžiaus 2005 m. dalyvavo mokslinėje konferencijoje, skirtoje archeologinių kasinėjimų jotvingių Šveicarijos kaime 50 metų jubiliejui. 2007 metais savo šeimos archyvą padovanojo Suvalkų Krašto muziejui.

Atminimo įamžinimas

Dagmaros Falk vardu Suvalkuose pavadinta gatvė, jai suteiktas šio miesto garbės pilietės vardas.
Dauntono abatija

Siužetas

1912 metai. Anglija. Savo giminės dvare Dauntone, Jorkšyre gyvenančio grafo Granthamo titulo įpėdinis žūsta nuskendus Titanikui. Šeima laukia, kad dabar visas turtas ir kapitalai po grafo mirties pereis jo vyresniajai dukrai. Tačiau visą gyvenimą atidavęs savo dvarui grafas Robertas mano, jog viskas turi pereiti tolimam giminaičiui – grafo titulo įpėdiniui.
Seriale be ponų vaizduojamas ir jų tarnų gyvenimas.
Antro sezono įvykiai klostosi Pirmojo pasaulinio karo fone.

Sezonai ir serijos

2011 m. lapkričio 3 d. televizijos transliuotojas „ITV“ patvirtino trečio sezono filmavimo planus bei pristatymą nuo 2012 m. rugsėjo.
Gineitiškis

Aplinkinės gyvenvietės

Stripeikiai - 2 kmPalmajė - 1 kmGinučiai - 2 kmPaūkojė - 1 km
Rivella SC Bregenz

Istorija

Klubas įkurtas 1919 m. kaip FC Bregenz, 1945 metais pervadintas į „Schwarz-Weiß“. Po 2004-2005 m. sezono dėl finansinių problemų klubui neatnaujinta licencija ir jis išformuotas. 2005 m. išformuoto klubo pagrindu įkurtas naujas klubas SC Bregenz, kuris pradėjo žaisti penktajame Austrijos futbolo sistemos lygmenyje.
Piligrimas (grupė)

Istorija

Grupė susikūrė 1981 metais. Tuo metu „Piligrime“ grojo Raimundas Rakickas (gitara), Virgis Rakickas (gitara), Viktoras Beriozovas (bosinė gitara), Eugenijus Šimonis (vokalas) ir Algis (būgnai).
1983 metais keitėsi vokalistas ir būgnininkas. Į grupę atėjo Vidas Gusas (vokalas) ir Egidijus Petravičius (būgnai). Tokia sudėtimi grupė koncertavo įvairiuose renginiuose bei festivaliuose: 1983 ir 1985 m. „Jaunimo muzikos festivalis“, „Sidabrinis seifas“ „Lituanica-87“, ir kituose.
1989 metais grupės veikla nutrūko.
2005 metais senieji grupės nariai – Raimundas, Virgis, Vidas, Egidijus ir Linas nusprendė atnaujinti muzikinę veiklą. 2006 m. „Piligrimas“ sudalyvavo muzikos festivalyje „Antipops“. 2007 metais grupės nariai keitėsi dar kartą. „Piligrimą“ paliko jos įkūrėjas ir siela – gitaristas Raimundas Rakickas. Vėliau ir bosistas Linas Laukaitis. Po to grupėje grojo Ričardas Matyženok (bosinė gitara), Povilas Banys (gitara), Aleksejus (Lioxa – gitara), Romas Kmitas (Kacele – gitara). 2010 metais į grupę įsiliejo Jurgis Bižys (bosinė gitara) bei sugrįžęs Povilas Banys (gitara).
„Piligrimas“ dalyvavo festivalio „Roko naktys“ atrankos konkurse 2010 m. gegužės 14 d. ir, nurungę varžovus, pateko į festivalį.
2011 m. iš grupės išėjo jos ilgametis būgnininkas Egidijus Petravičius (Paisas).
Pyr Pandžalas

Pyr Pandžalas (urd. پیر پنجال = Pīr Panjāl) – Mažųjų Himalajų kalnagūbris, besidriekiantis daugiausia per Kašmyrą (Indijos Džamu ir Kašmyro bei Himačal Pradešo valstijas bei Pakistanui pavaldų Laisvąjį Kašmyrą). Nuo Didžiųjų Himalajų atskirtas Kašmyro slėnio. Ilgis apie 450 km. Aukštis iki 6028 m. Sudarytas daugiausia iš andezitų ir bazaltų.
Yra ledynų, kalnų ežerų. Veši spygliuočių miškai.
San Luisas (Brazilija)

Ekonomika

San Luisą aptarnauja tarptautinis Marechal Cunha Machado oro uostas. Yra du jūrų uostai, per kuriuos eksportuojama geležies rūda, palmių aliejus, riešutai, medvilnė, vaškas. Svarbus metalurgijos pramonės centras, maisto, tekstilės pramonė.

Istorija

Senovėje dabartinio San Luiso vietoje buvo tupinambų kaimelis. 1612 m. čia pirmieji iš europiečių išsilaipino prancūzai ir įkūrė fortą, kurį pavadino karaliaus Liudviko IX Šventojo garbei. Tačiau prancūzai čia įsitvirtinti nesugebėjo, nes jau 1615 m. Jerônimo de Albuquerque vadovaujami portugalai miestą užėmė. 1641–1645 m. San Luisas priklausė olandams, tačiau dėl problemų kitose Brazilijos kolonijose savo tvarkos neįvedė. 1677 m. San Luise įkurta vyskupija. Miestas tapo Grano-Paros ir Maranjano teritorijos centru ir rėmėsi daugiausia plantacine žemdirbyste. XIX a. vid. miestas suklestėjo dėl medvilnės bumo.