google/wiki40b huggingface dataset:
Kūlupėnų geležinkelio tiltas

Apibūdinimas

Tiltas gelžbetoninis, pastatytas ant dviejų atramų. Pamatai ir atramos akmens betono mūro. Ant jų sumontuotos metalinės sijos ant atraminių guolių. Tilto ilgis – 112,8 m, aukštis – 27,5 m, plotis – 5,20 m. Važiuojamosios dalies plotis – 2,10 m. Tai vienas aukščiausių geležinkelio tiltų Lietuvoje.
Teritorijos dydis – 1,80 ha.

Istorija

Tiltas pastatytas 1931–1932 m. tiesiant geležinkelį Telšiai–Kretinga, kuris sujungė laikinąją Lietuvos sostinę Kauną su vieninteliu jūrų uostu Klaipėda. Geležinkelį tiesė ir tiltą statė danų firma Højgaard ir Schultz. 1932 m. rugpjūčio 20 d. dalis pylimo nuslinko, todėl jis buvo pataisytas. Tiltas atidarytas 1932 m. spalio 29 d.
1998 m. tiltas įrašytas į Lietuvos Respublikos kultūros paminklų registro statinių sąrašą (registro kodas S550), 2005 m. pripažintas valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1998 m. tiltą apmatavo ekspertas, Vilniaus Gedimino technikos universiteto docentas Vytautas Viršilas.
Santakos gluosnis

Istorija

Įspūdingas medis prie Neries ir Nemuno santakos patraukė specialistų iš bendrovės „Akademijos arboristai“ dėmesį 2014 m. sausį. Jį su šeima vaikštinėdamas po kauniečių pamėgtą vietą pastebėjo gamtininkas ir arboristas Leonardas Mekionis. Jo duomenimis, tai ne paprastas, o baltasis vitellina formos gluosnis. Beje, tik šios formos gluosnių šakos yra geltonos spalvos ir smarkiai skiriasi nuo kitų gluosnių šakų. Atlikus matavimus paaiškėjo, kad kamieno apimtis 1,3 m aukštyje – matuojama būtent tokiame aukštyje – siekė 6,99 m, medžio aukštis – 21,2 m. Kamienas, kuriame yra dvi nedidelės drevės, dviejų metrų aukštyje išsišakojęs į tris. Šiam medžiui galėtų būti mažiausiai 100 metų.
Juozas Povilas Grajauskas

Juozas Povilas Grajauskas (1882 m. sausio 24 d. Viščiakaimyje, Vilkaviškio apskritis – 1930 m. lapkričio 23 d. Seirijuose, Lazdijų apskritis) – Romos katalikų kunigas, draudžiamos spaudos platintojas, publicistas.

Biografija

Dar besimokydamas Seinų kunigų seminarijoje platino draudžiamą lietuvišką spaudą. 1905 m. buvo įšventintas kunigu ir vikaravo Seinų vyskupijos parapijose. Nuo 1909 metų iki Pirmojo pasaulinio karo dirbo Seinų vyskupijos konsistorijos sekretoriumi ir vyskupo kapelionu. Katalikiškos spaudos, leidžiamos Seinuose, spaudos bendradarbis: slapyvardžiu J. Daubaras rašė į „Vadovą” ir „Šaltinį”. Pastarajame laikraštyje 1909 m. balandį paskelbė straipsnį, griežtai kritikuojantį Čarlzo Darvino žmogaus atsiradimo teoriją, tuo pradėdamas šią temą lietuvių spaudoje. Tais pačiais metais inicijavo žurnalo „Spindulys” leidybą, buvo pirmuoju jo redaktoriumi. Vėliau redagavimą perėmė Stasys Tijūnaitis, bet J. P. Grajauskas ir toliau rūpinosi leidiniu. Per karą okupacinė vokiečių kariuomenė už Seinų miesto nesumokėtą kontribuciją į Vokietiją deportavo J. P. Grajauską ir dar du miestiečius. Grįžęs iš nelaisvės, po karo, klebonavo Seirijuose, ten ir mirė. Nekrologą parašė pats Mykolas Krupavičius, garsus tarpukario Lietuvos dvasininkas ir politikas. Palaidotas Seirijose.
Abortas

Pavojai

Dirbtinis abortas iš esmės visada yra pavojingas tiek fizinei, tiek ir dvasinei nėščiosios sveikatai. Apvaisintos kiaušialąstės pašalinimas iš gimdos didina riziką, kad įvyks stiprus kraujavimas, gimdos infekcija ir uždegimas, kiaušintakių nepraeinamumas (antrinis nevaisingumas) ir kt. Gali sutrikti mėnesinės ir jų ciklas, susilpnėti lytinis potraukis, padidėti nervingumas, atsirasti irzlumas, nuovargis, nemiga. Jeigu moteris, patyrusi abortą, vėliau pastoja ir nusprendžia gimdyti, didėja komplikacijų rizika: nelaiku nubėga vaisiaus vandenys, pernelyg ankstyvas gimdymas, sunkus ir pasyvus gimdymas, kraujavimai. Be to, moteris dėl aborto gali jausti kaltę, dėl ko galimi nerviniai ir psichikos sutrikimai, depresija. Ypač pavojingas abortas pirmojo nėštumo metu, kadangi visų minėtų komplikacijų rizika yra didžiausia; dažniau pažeidžiami audiniai (ypač gimdos kaklelio), vėlesnių nėštumų metu galimi persileidimai. Juo vėlesnėje nėštumo stadijoje atliekamas abortas, juo didesnė komplikacijų rizika.
Atlikus abortą svarbiausia užduotis – užtikrinti, kad būtų užkirstas kelias infekcijai. Iki artimiausių mėnesinių moteris turi laikytis ypatingos lytinės higienos, neturėti lytinių santykių (kad nepatektų ligų sukėlėjų, neprasidėtų uždegimas ar kraujavimas).

Pažiūros

Visuomenėje abortas vertinamas labai prieštaringai, nes nėra prieita vieningos nuomonės, kuri stadija (apvaisinimo, gemalo ir pan.) turėtų būti traktuojama kaip atskiro individo (asmenybės) pradžia, todėl dalis žmonių abortą laiko žmogžudyste, kiti – mano, kad dar nėra gyvybės tol, kol moters gimdoje neišsivysto individas, galintis natūraliai išgyventi ir abortą vadina kaip logišką sprendimą panaikinti nepageidaujamas užuomazgas, prieš išsivystant gyvybei. Dalis žmonių pasisakančių prieš abortą yra itin religingi ir abortui prieštarauja dėl interpretuojamos nuodėmės, kiti – dėl moralinių priežasčių. Kita dalis žmonių abortą traktuoja kaip moterų teisę pasirinkti, ką daryti su savo kūnu. 
Kaip nurodo Katalikų Bažnyčios Katekizmas, Katalikų Bažnyčia nuo pat I a. smerkia bet kokį dirbtinį nėštumo nutraukimą.
Pasak apklausos „36,3 proc. lietuvių mano, kad moteris turi teisę pati apsispręsti dėl nėštumo nutraukimo, o 48 proc. abortą pateisina tam tikrais atvejais – dėl asmeninių aplinkybių, gimdyvės sveikatos ar kitų priežasčių. [...] [K]ategoriškai nepateisina abortų vos 9,2 proc. respondentų. Anot sociologų, tai rodo, kad bažnyčios įtaka silpnėja.“
Ballymena United FC

Istorija

Klubo ištakos siekia 1928 m., kai buvo įkurtas Ballymena FC. Nuo 1934 m. vadinamas Ballymena United.
Dalyvauja elito diviziono kovose.
Europos lengvosios atletikos asociacija

Europos lengvosios atletikos asociacija (EAA) – Europos šalių lengvosios atletikos organizacija, rengianti kontinento čempionatus ir prižiūrinti regiono nacionalinių lengvosios atletikos federacijų darbą. Įkurta 1932 m. IAAF tarybos posėdžio metu Los Andžele, JAV. Asociacijos būstinė įsikūrusi Lozanoje, Šveicarijoje.
Joseph Kagan

Biografija

Gimė 1915 m. birželio 6 d. Kaune. 1934 m. išvyko mokytis į Lidso universitetą. Baigęs mokslus grįžo į Kauną. Naciams okupavus Lietuvą buvo uždarytas į Kauno getą, kur vedė Margaritą Štromaitę. Gete įsikūrė slėptuvę, kurioje padedami lietuvio Vytauto Rinkevičiaus išgyveno Holokaustą. Po karo su žmona pabėgo į Bukareštą iš kur išvyko į Jungtinę Karalystę ir apsigyveno Hadersfilde. 1951 m. įkūrė Gannex tekstilės įmonę, gaminusią vandeniui nepralaidžius rūbus. 1956 m. jo lietpalčiai išpopuliarėjo kai juos 1956 m. pradėjo nešioti Jungtinės Karalystės ministras pirmininkas Harold Wilson. J. Kaganas tapo multimilijonieriumi bei vienu iš įtakingiausių JK tekstilės industrijos žmonių. 1970 m. jam suteiktas riterio titulas, tačiau 1980 m. gruodžio 12 d. Paryžiuje suimtas už vengimą mokėti mokesčius. Nubaustas £375,000 svarų bauda ir 10 mėnesių kalėjimo bei atimtas riterio titulas. Mirė 1995 m. sausio 17 d. Londone.
Kapujos kunigaikštystė

Lombardų valstybė

Nuo VI a. kunigaikštystės teritoriją valdė langobardiška Benevento kunigaikštystė, ir Kapuja buvo vienas iš stipriausių jos miestų. Aplink jį suformuota teritorinė valda, valdoma gastaldų, viena iš 33, sudariusių Beneventą. 839 m. dalis Benevento atsiskyrė kaip Salerno kunigaikštystė. Maždaug tuo metu Kapujos miestą nusiaubė saracėnai, ir jis atstatytas kitoje vietoje. Vietiniai gastaldai tapo vis stipresni, todėl Pandonas galiausiai pasiskelbė nepriklausomu nuo Salerno 862 m. Tai ir laikoma valstybės įkūrimu.
Pirmuosius kunigaikštystės dešimtmečius žymėjo kovos dėl valdžios, tačiau 887 m. Atenulfas pasiekė stabilumo. Jis ne tik įtvirtino valdžią valstybėlės viduje, bet ir sudarė sąjungą su graikų dominuojamais Neapoliu ir Gaeta. Be to, jis ir jo palikuonys siekė dinastinių sąjungų su kitomis langobardų valstybėlėmis: Beneventu, Salernu ir Spoletu. Trumpam tai pavyko padaryti Pandulfui, kuris 969 m. užvaldė Beneventą, 978 - Salerną, o 981 - Spoletą. Iš karto po jo mirties valdos vėl padalintos tarp jo sūnų.
Kapujos naujas suklestėjimas siejamas su trimis Pandulfo IV valdymais XI a. pirmoje pusėje. Šis valdovas bandė sudaryti sąjungą su graikiškomis pajūrio hercogystėmis ir gauti tinkamą priėjimą prie jūros. Jo valdymą žymėjo nuolatiniai konfliktai su dvasininkais bei kitomis langobardų valstybėmis, todėl tiek valstybė, tiek miestas silpo.

Normanų valda

Nuo 1029 m. šalia Kapujos egzistavo Aversos grafystė - pirmoji valdą, kurią užvaldė normanai pietų Italijoje. Vėliau normanų įtaka ir valdos Italijos pietuose didėjo. Pasinaudodamas Kapujos nusilpimu 1058 m. Aversos grafas Ričardas užėmė Kapujos kunigaikštystę, paversdamas ją normanų valdoma valstybe. Ji tapo galinga žaidėja vidurio Italijoje, sugebėjusia konkuruoti su popiežiais ir netgi pasiglemžti dalį Popiežiaus valstybės. Tokiu būdu Kapuja tapo pagrindine konkurente kitai normanų valstybei - Apulijos ir Kalabrijos hercogystei.
Po Jordano I mirties 1090 m. prasidėjo įpėdinystės krizė, nes vietos gyventojai nenorėjo normanų kilmės valdovo ir iškėlė langobardų kilmės Lando IV. Normanų valdžia atkurta tik su Apulijos hercogo pagalba, kas įtraukė Kapują į Apulijos orbitą. Iki 1155 m. valstybė galutinai prijungta prie Sicilijos karalystės.
Laterano Šv. Jono bazilika

Laterano Šv. Jono bazilika (it. Basilica del Santissimo Salvatore e dei Santi Giovanni Battista ed Evangelista in Laterano, oficialus pavadinimas lot. Archibasilica Sanctissimi Salvatoris, Švenčiausiojo Išganytojo archibazilika) – aukščiausia pagal rangą Romos katalikų bažnyčia, visų Romos ir pasaulio bažnyčių motina, kurioje stovi popiežiaus sostas.

Istorija

Antikinės Romos laikais Laterane buvo didelis dvaras, kurį paveldėjęs pirmasis krikščionių imperatorius Konstantinas Didysis padovanojo krikščionių Bažnyčiai ir greta 324 m. pastatė pirmąją Romoje baziliką. Tuometinis popiežius Šventasis Silvestras I, krikštijęs imperatorių, ją paskyrė Išganytojui Kristui. Bazilikos globėjas buvo Šv. Jonas Krikštytojas, nuo XII a. apaštalas Jonas. 
Iš tų laikų Laterano dvaro rūmų, kuriuose iki Avinjono nelaisvės gyveno visi popiežiai, išlikusi yra tik baptisterija. Klaidingai manoma, kad ji pastatyta toje vietoje, kur buvo pakrikštytas imperatorius. Popiežius Sikstas III baptisteriją perstatė, vėliau ji kelis kartus restauruota.  
Be to, kairiojoje aikštės pusėje yra „Šventieji laiptai“, įrengti Sancta Sanctorum koplyčioje. Šiais laiptais, kaip manoma, Jėzus lipo pas Pontijų Pilotą. Šiuos laiptus į Romą atgabenusi imperatoriaus motina Šv. Elena. Nuo viduramžių jų 28 pakopomis lipama tik keliais. Laiptų viršuje yra „Šventų Švenčiausia“ (Sancta Sanctorum) koplyčia, kurioje melstis viduramžiais galėjo tik popiežius. Sancta Sanctorum pavyzdžiu pastatyta Tytuvėnų Kristaus laiptų koplyčia.
Aikštės viduryje architektas Fontana 1588 m. pastatė XVIII Egipto dinastijos obeliską, kurį buvo pasistatę Tutmozis III ir jo sūnus Tutmozis IV.
Bazilika, kurioje įvyko visi penki Laterano susirinkimai, bėgant amžiams buvo kelis kartus sugriauta ir vėl atstatyta. Labiausiai ji nukentėjo, kai popiežiai buvo pasitraukę į Avinjoną. Ji du kartus degė, todėl iš buvusios jos didybės nieko neliko. Sugrįžę iš Avinjono popiežiai apsistojo Vatikane, o popiežius Sikstas V liepė nugriauti ir Laterano bazilikos likučius. Jos vietoje buvo nuspręsta pastatyti dar didesnę ir gražesnę šventovę. darbo ėmėsi architektai Domenikas Fontanė ir Frančeskas Borominis. Tačiau darbai užsitęsė. Įspūdingas fasadas, kurio autorius Aleksandras Galilėjus, iškilo tik 1735 m. užbaigdamas svarbiausios katalikų bažnyčios atnaujinimą. Iš antikinės ir viduramžių bazilikos išliko tik granito kolonos, kurias Borominis apgaubė piliastrais. Popiežius Aleksandras VII baziliką papuošė bronzinėmis durimis, kurios buvo išimtos iš Romos Forume stovėjusios Kurijos pastato.

Architektūra

Simetriškas bazilikos interjeras suskirstytas į penkias navas. Centrinę navą puošia Muratorio freskos, lubas dekoravo Bulanžė ir Vikas di Rafaelis. Navos šonuose - apaštalų skuptūros. Po centrinės navos grindimis išliko imperatoriaus Konstantino rūmų liekanos.
Transepto centre stovi 1367 m. pastatytas popiežiaus altorius, kurį gaubia keturiomis kolonomis besiremiantis baldakimas.
Tėvavardis

Tėvavardis (angl. patronymic, rus. oтчество, lenk. nazwisko patronimiczne) – sudėtinė asmenvardžio dalis, susijusi su jo tėvo, senelio vardu. Šios vardo formos gali siekti ir gilesnius giminystės su protėviais ryšius. Mokslinėje literatūroje tėvavardžiui apibrėžti naudojama patronimo  sąvoka. Giminystės ryšys gali būti siejamas ir su asmens motinos bei jos protėvių iš motinos pusės vardais. Nors tėvavardžiai dar plačiai naudojami daugelyje pasaulio tautų, tačiau juos keičia šeimų vardai, t. y. pavardės. 
Tėvavardis nėra aktualus lietuviams. Lietuvoje naudojama tradicinė dvinarė sistema – vardas ir pavardė, nors sovietmečiu į pasus ir kitus dokumentus ir buvo dirbtinai įrašomas tėvo vardas, buvo skatinama jį naudoti. Rytų slavų kraštuose išlaiko tradicijas trinarė sistema – vardas, tėvavardis ir pavardė. Kai kuriose tautose tėvavardis neatsiejamas nuo tradicijos suteikti kelis vardus, taip pat turėti net kelias pavardes. 
Tėvavardžiai paprastai „išduoda“ jų atsiradimą šeimos varde, t. y. pavardėje. Daugelis keltų, anglų, skandinavų, iberų, slavų, dalis baltų pavardžių kilę iš tėvavardžių, pvz., Vilson – Viljamo sūnus, Fernandez – Fernando sūnus, Karlson – Karlo sūnus, Ivanov – Ivano sūnus. Kitose tautose prigijo tėvo paskutinio vardo suteikimas vaikams bei sutuoktinei. Tokiose šalyse, kaip Islandija, naudojama dvinarė sistema – vardas ir tėvavardis, o pavardes gali turėti tik užsieniečiai.
Sigitas Staškus

Biografija

1971 m. baigė Lietuvos žemės ūkio akademiją, inžinierius – hidrotechnikas. AB „Joniškio melioracija“ direktoriaus pavaduotojas, 2000–2003 m. ir 2005–2003 m. Joniškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas.
1999 m. Naujosios sąjungos narys. 2000–2003 m., 2003–2007 m. ir nuo 2007 m. Joniškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Žurnalo „Melioracija ir Žemėtvarka“ redakcinės kolegijos narys, Vaiko teisių apsaugos komisijos pirmininkas. Sutuoktinė Marija, vaikai Rūta, Darius.
Litagros grupė

Veikla

„Litagros“ grupės veikla aprėpia tokias Lietuvos industrijos šakas kaip: augalininkystė, gyvulininkystė ir prekyba žemės ūkio žaliavomis. „Litagros” įmonės vykdo didmeninę ir mažmeninę prekybą, investuoja, vysto gamybinius pajėgumus, plečia paslaugų spektrą.
Dirba daugiau nei 900 darbuotojų, daugiau nei 70 % darbuotojų su aukštuoju išsilavinimu. Klientų skaičius – daugiau nei 9 000, Prekių asortimentas – 3000 pavadinimų, parduotuvės – 34-iuose rajonuose ir Latvijoje, antrinės bendrovės Latvijoje, Estijoje, Lenkijoje, Švedijoje. 
UAB „Litagros chemija” didmena ir mažmena prekiauja grūdais, žemės ūkio chemija, trąšomis, sėklomis, preparatų skleidimo ir darbo saugos priemonėmis, veterinarijos preparatais, visaverčiais pašarais ir jų priedais.

Istorija

„Litagra“ įkurta 1991 m., 1993 m. įkurta UAB „Litagra“, prekiaujanti apsaugos priemonėmis ir medikamentais; 1996 m. įkurta UAB „Litagros chemija” ir atskirta prekyba žemės ūkio chemija nuo prekybos vaistais; 1999 m. įkurta UAB „Litagros mažmena”, į kurią iš UAB „Litagros chemija” perkeltas prekybos veterinariniais preparatais skyrius; 2000 m. – įmonė persikėlė į naujas modernias patalpas, 2000 m. įkurta UAB „Litagros farmacija“, nuo 2001 m. sausio mėn. perėmusi iš UAB „Litagra“ farmacinę veiklą.
Jonas Jackevičius

Biografija

1955 m. baigė Vilniaus 7-ąją vidurinę mokyklą. 1960 m. Vilniaus universitete baigė lietuvių kalbą ir literatūrą.
Dirbo Šalčininkų rajono laikraštyje, Knygų prekybos valdyboje, Mokslinių darbų koordinavimo komitete. 1964–1984 metais – Lietuvos televizijos laidų scenaristas, vedėjas, redaktorius, sociologinių tyrimų skyriaus vedėjas. Atkūrus Nepriklausomybę, spausdino savo kūrybą periodikoje, išleido poezijos knygų, dalyvavo tapybos darbų parodose, yra menininkų klubo „Plekšnė“ narys.
Nuo 1970 m. – Lietuvos žurnalistų sąjungos narys, nuo 2000 m. Lietuvos rašytojų sąjungos narys.
Marijan Ćorić

Karjera

Žaidėjo karjerą pradėjo Kroatijoje. Atstovavo Italijos klubams.
Labai aukštas, 204 cm ūgio, vartininkas.
2019 m. atvyko į Lietuvą. Atstovauja FK Palanga. Debiutavo A lygoje 2019 m. balandžio 2 d. rungtynėse prieš FK Riteriai. Šiose rungtynėse prasileido tris įvarčius. Vasarą FK Palanga pakeitė trenerį ir didelę dalį žaidėjų. Marijanas paliko klubą. Per tą laiką A lygoje sužaidė 8 rungtynes.
Palmaresas (Kosta Rika)

Istorija

Kantono centras nuo 1888 m.
Tenerifė

Tenerifė (isp. Tenerife) – Ispanijos vulkaninė sala, didžiausia iš septynių Kanarų salų Atlanto vandenyne, prie Afrikos krantų. Salos plotas – 2034 km². Gyventojų – 933 000. Svarbiausias miestas ir salos sostinė – Santa Krus de Tenerifė.
Tenerifė įsikūrusi salyno centre, tarp Gran Kanarijos ir La Gomeros. Salą juosia kalnų virtinės. Salos centre stūkso 20 km skersmens, 3718 m aukščio, trečias pagal dydį pasaulyje Teidės vulkanas. Šis aukščiausias Ispanijos taškas yra natūrali kliūtis audringiems, drėgniems orams, atkeliaujantiems iš Vakarų Europos. Centrinis kalnų masyvas skiria salą į pietinę ir šiaurinę dalis, skirtingas savo gamtovaizdžiu ir klimatinėmis sąlygomis.
Salos puošmena – Tenerifės nacionalinė gėlė, vadinama „Rojaus paukštės žiedu“ (Tajinaste Rojo).
Kasmet salą aplanko apie šeši milijonai turistų, o tai yra daugiau nei pusė visų atvykstančių į Kanarų salas.
Miestelis La Laguna yra Tenerifės ir visų salų kultūrinis centras. Tai pirmasis ispanų įkurtas miestas Kanarų salose. La Lagunoje išlikusi pati gražiausia ir seniausia architektūra visoje saloje.
Puerto de la Krusas – tai ne tik turizmo industrija, bet ir vietos gyventojų išsaugota tradicinio salos miestelio dvasia.
La Orotava – to paties pavadinimo slėnyje įsikūręs miestelis, salos žemdirbystės centras. Savitą miestelio architektūrinį stilių perėmė daugelis ispaniškai kalbančių teritorijų Lotynų Amerikoje.
Santa Kruz de Tenerifė – salos sostinė, kultūrinis ir administracinis centras. Mieste kasmet vyksta tradicinis Tenerifės karnavalas, kuris mažai kuo nusileidžia Rio de Žaneiro (Brazilija) ar Venecijos (Italija) karnavalams.
Vidmantas Vitkauskas

Biografija

1980 m. baigė Kauno 13-ąją vidurinę mokyklą, 1985 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorijos mokytojas. 2000 m. baigė Kauno technologijos universiteto Administravimo fakulteto socialinių mokslų (edukologijos) magistrantūrą, edukologijos magistras.
1985–1990 m. Kauno rajono Domeikavos vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas, 1990–1992 m. – Garliavos 2-osios vidurinės mokyklos, nuo 1992 m. Garliavos Juozo Lukšos gimnazijos direktorius.
Nuo 1988 m. aktyviai dalyvavo Kauno miesto ir rajono visuomeninėje ir politinėje veikloje. Buvo aktyvus įvairių „Atgajos“ draugijos akcijų dalyvis, Domeikavoje įsteigė Lietuvos Sąjūdžio mokytojų grupę. 1990–2000 m. krašto apsaugos pajėgų savanoris.
Lietuvos centro sąjungos, Lietuvos liberalų ir centro sąjungos, nuo 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narys. Šiuo metu nepartinis.
1990–1995 m. Kauno rajono tarybos deputatas, 1995–1997 m., 1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2004 m. ir 2007 m. (atsisakė mandato) Kauno rajono savivaldybės tarybos narys. 1992–1995 m. savivaldybės tarybos pirmininkas.
Nuo 2005 m. žurnalo „Į laisvę“ redaktorius.
Vaikai Vytenis, Almantas, Vincentas
Algimantas Dailidė

Biografija

Gimė 1921 m. kovo 12 d. Kaune. Nuo 1940 m. studijavo miškininkystę Vilniuje, tačiau dėl kritikos sovietinei valdžiai buvo pašalintas. 1941-1944 m. dirbo naciams pavaldžios represinės struktūros Lietuvos saugumo policijos Vilniaus apygardos skyriaus valdininku. 1950 m. atvyko į JAV, kur imigracinei valdžiai pareiškė karo metu dirbęs eiguliu. Gyvendamas JAV dirbo draudimo agentu Floridoje. Paaiškėjus jo vaidmeniui holokauste, Ohajo teismas 1997 m. atėmė iš A. Dailidės JAV pilietybę. 2003 m. JAV Imigracinių apeliacijų taryba nusprendė deportuoti A. Dailidę, nustačius, kad per Antrąjį pasaulinį karą nacių okupuotoje Lietuvoje, tarnaudamas naciams pavaldžioje Lietuvos Saugumo policijoje, dalyvavo suimant žydų vyrus, moteris ir vaikus, kurie mėgino pabėgti iš kalinimo Vilniaus gete. Po 2006 m. teismo nuosprendžio A. Dailidė apsigyveno Vokietijoje.
Anilingas

Anilingas (lot. anus – išangė + lingo – laižau) – tai seksualinė praktika, kuomet liežuviu ar lūpomis yra stimuliuojama partnerio išangė, siekiant lytinio susijaudinimo (galima meilės žaismo dalis). Tai gali būti priskiriama tiek oraliniam, tiek ir analiniam seksui. Vienoms poroms tai yra labiau priimtina praktika, kitoms – ne. Anilingo metu orgazmas pasitaiko labai retai.
Naudojant anilingą, itin svarbu laikytis atitinkamos lytinės higienos (prausti lytinius organus, tarpvietę, išangę), kadangi partneris, laižantis ar bučiuojantis išangę, gali užsikrėsti lytiniu keliu plintančiomis ligomis, taip pat gali turėti kenksmingų kontaktų su žarnyno parazitais ir išmatomis. Dažniausiai pasitaikančios infekcijos – giardiazė ir hepatitas A, kartais galima nesunki diarėja.
Estfoldas

Geografija

Apskrities paviršius kalvotas, apaugęs miškais. Vakarine dalimi teka Glomos upė. Oslo fjordo pakrantėje gausu nedidelių salų (Valeris).
Aberdare Town FC

Istorija

XX a. 1-ojoje pusėje buvo kartu susijungęs su Aberdare Athletic klubu.
Iki 2012 m. žinomas kaip Aberaman Athletic Football Club arba tiesiog Aberaman FC.
2012 m. pervadintas tapo Aberdare Town Football Club.
Utenos Dievo Apvaizdos bažnyčia

Istorija

1992 m. buvo pašventintas naujai statomos bažnyčios kertinis akmuo, po dvejų metų pradėta bažnyčios statyba. Vėliau dėl lėšų stygiaus statyba sustabdyta.
2003 m. įsteigus Utenos Dievo Apvaizdos parapiją su joje gyvenančiais apie 13 tūkstančių katalikų, nuspręsta turėti parapijai savus maldos namus. 2004 m. Panevėžio vyskupas Jonas Kauneckas iškilmingai pašventino kertinį bažnyčios akmenį ir keturis varpus (pavadintus Jėzaus, šventųjų – Marijos, Juozapo ir Gerhardo – vardais). Naujoji parapijos bažnyčia, pavadinta Dievo Apvaizdos vardu, atsidarė 2005 m. Projekto autoriai – architektai Ričardas Krištapavičius ir Mindaugas Jamantas. Statybos darbams vadovavo UAB „Dailista“ iš Kupiškio. Pagrindinis statybų rėmėjas- UAB „VP Market“, netoliese pastačiusi ir „Maxima“ parduotuvę. Bažnyčios vidus įrengtas parapijiečių ir rėmėjų lėšomis.

Architektūra

Bažnyčia suręsta iš raudonų klinkerio plytų. Bendras bažnyčios plotas siekia daugiau kaip 600 m²., o vidaus – daugiau kaip 500 m². Bažnyčios bokšto su kryžiumi aukštis yra 44 m. Statinio erdvė šauna į aukštį, kuris tarsi pereina per presbiterijos stoglangį į ant bažnyčios bokšto stogo pastatytą kryžių. 
Bažnyčios puošyba – minimalistinė. Vidaus sienos, kaip ir išorės – atvirų raudonų plytų, taip pat atviros metalo konstrukcijos, dažytos betono liejinių kolonos. Presbiterijos erdvę puošia altorius ir sakykla, iškaldinti iš lietuviško akmens (aut. Valentins Šimonėlis). Virš altoriaus iškilę prof. Kazio Morkūno erdviniai vitražai: Akis – Dievo Apvaizdos simbolis, Kristaus figūra. Keturiolikoje bažnyčios langų irengti analogo Lietuvoje neturintys vitražai - „Kryžiaus kelio“ stotys. 
Bažnyčioje įrengtos šildomos akmens masės plytelių grindys, didžiulė erdvė, balkonai, patogios neperšviečiamo matinio stiklo klausyklos, kad tikintieji galėtų tinkamai švęsti Susitaikymo sakramentą. Šiuolaikiški suolai talpina virš 500 žmonių, o iš viso telpa apie 1000 tikinčiųjų. Bažnyčioje yra 3 manualų, 60 registrų vokiški, „Johhanus Gloria“ firmos elektroniniai vargonai - „Exelent 358“. Bokšte įrengti 4 kompiuterizuotai valdomi varpai, padovanoti kan. Gerhard Lange rūpesčiu, iš Vokietijos.