google/wiki40b huggingface dataset:
Plunksnakotis

Plunksnakotis – rašymo rašalu ar tušu priemonė, paprastai susideda iš metalinės plunksnos su kapiliariniais kanalais uždėtos ant kotelio (plunksnakočio), dažniausiai pagaminto iš medžio. Koteliui gali būti naudojamas ir kitos medžiagos, įskaitant kaulą, metalą ir plastiką, o kai kurie koteliai yra pagaminti netgi iš stiklo. Bendrai imant, plunksnakočiai neturi rašalo rezervuaro, todėl tenka pamirkyti į rašalą norint tęsti piešimą arba rašymą. Tačiau dažnai yra nedideli rezervuarai, kuriuos iliustratoriai pritvirtina prie plunksnakočio; tai leidžia piešti kelias minutes be poreikio įmerkti plunksną į rašalą.
Plunksnakočiai atsirado IX amžiaus pradžioje, kai jie pakeitė rašomąją plunksną arba kai kuriose pasaulio vietose rašiklius, gaminamus iš nendrių. Jie paprastai buvo naudojami prieš paplintant automatiniam plunksnakočiui IX amžiaus pabaigoj, ir dabar dažniausiai naudojami iliustravimui, kaligrafijai ir komiksams.
Plunksnakotis turi tam tikrų privalumų prieš automatinį plunksnakotį. Jis gali naudoti vandeniui atsparius, pigmentuotus, dalelių ir rišamosios medžiagos pagrįstus tušus, tokius kaip tušas piešimui arba akrilinis tušas, kuris sugadintų automatinį plunksnakotį, taip pat dažnai naudojamas geležies druskų tirpalo ir galo rašalas sukeltų automatinio plunksnakočio koroziją. Plunksnakotis taip pat yra jautresnis spaudimui ir rašymo greičiui, dėl ko piešiamo brūkšnio storis natūraliai varijuoja. Plunksnakočiu taip pat galima nubrėžti ir plonesnį brūkšnį nei bet kuriuo automatiniu plunksnakočiu.
Taip pat yra platus keičiamų plunksnakočių plunksnų, kurios leidžia sukurti įvairias linijas ir efektus, pasirinkimas. Plunksnakočių koteliai ir plunksnos paprastai yra kur kas pigesnės nei dauguma automatinių plunksnakočių ir tušų spalvų pasirinkimas yra daug paprastesnis.
Engurės savivaldybė

Istorija

Savivaldybė sudaryta 2009 m. reformos metu iš Tukumo rajono dalies.
SC Rotor Volgograd

Istorija

Klubo ištakos siekia 1929 m. Sovietmečiu yra žaidęs elito divizione. 
Rusijai tapus nepriklausoma valstybe dalyvavo elito diviziono kovose. Turėjo finansinių problemų ir buvo iškritę net į ketvirtos pakopos pirmenybės.
Arvydas Kostas Leščinskas

Biografija

1964 m. baigė Šakių vidurinę mokyklą.Tais pačiais metais pradėjo dirbti elektriku Kėdainių chemijos kombinate.1970 m. baigė studijas Kauno politechnikos institute, inžinierius mechanikas. 1970-1972 m. dirbo Kėdainių cukraus fabrike pamainos viršininku. 1972-1975 m. dirbo Vilniaus magnetinių įrašų konstravimo biure vyresniuoju inžinieriumi. 1975-1978 m. dirbo Lietuvos TSR valstybinio plano komiteto Liaudies ūkio planavimo ir ekonomikos mokslinio tyrimo institute vyresniuoju moksliniu bendradarbiu. Studijavo aspirantūroje, apgynė disertaciją, 1984 m. ekonomikos mokslų daktaras, docentas. Nuo 1986 m. iki 1990 m. VU Ekonomikos fakulteto docentas, prodekanas. 1989 m. stažavo Vokietijoje, Manheimo universitete. Prasidėjus atgimimui ir reformoms, 1989 m. dalyvavo LTSR Ministrų Tarybos sudarytos Įmonių darbo grupės veikloje, ruošiant šio ekonomikos sektoriaus pertvarkymo įstatymus. Vienas iš Lietuvos Persitvarkymo Sąjūdžio rinkiminės programos ekonominės reformos dalies rengėjų. 1990 m. išrinktas deputatu į LR Aukščiausiąją Tarybą Radviliškio vienmamdatėje rinkiminėje apygardoje Nr.89. Nuo 1990 m. iki 1992 m. LR Aukščiausiosios Tarybos -Atkuriamojo Seimo Ekonomikos komisijos pirmininko pavaduotojas, Liberalų frakcijos narys Nuo 1992 m. iki 1995 m. Lietuvos Susisiekimo ministro pavaduotojas. 1993 m. aktyviai prisidėjo organizuojant popiežiaus Jono Pauliaus II vizitą Lietuvoje, buvo Vyriausybinės komisijos narys, atsakingas už transportą. 1993 - 1994 m. buvo Derybų su Nepriklausomų valstybių sandraugos šalimis darbo grupės narys. Nuo 1995 m. iki 1996 m. LR energetikos ministras. Nuo 1996 m. draudimo bendrovės UAB „Industrijos garantas" direktorius, generalinis direktorius. Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuro valdybos narys (2003-2007 m.) Yra atlikęs išradimų, paskelbęs mokslinių darbų aktualiais ekonomikos plėtojimo, jos struktūrinių poslinkių klausimais. Lietuvos žiniasklaidoje spausdina straipsnius ir komentarus ekonomikos temomis.
Rimvydas Leipus

Rimvydas Leipus (g. 1960 m. rugsėjo 9 d. Vilniuje) – Lietuvos kino operatorius, režisierius.

Biografija

1984–1991 m. dirbo Lietuvos Radijo ir televizijos komitete, nuo 1989 m. kino operatorius. 1992 m. baigė Kinematografijos institutą Maskvoje. 2003–2006 m. Lietuvos kino operatorių asociacijos prezidentas.
Algirdas Eidukaitis

Biografija

UAB „Plungės šaltis“ vadybininkas. Plungės rajono savivaldybės administracijos vyriausiasis specialistas.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Plungės rajono skyriaus narys.
1990–1992 m. Plungės tarybos deputatas, 1995 m. kovo-rugpjūčio mėn. Plungės rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Leonardas Rumševičius

Biografija

1971 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą, gydytojas. VŠĮ Kaišiadorių ligoninės traumotologinio skyriaus vedėjas.
1997 m. Lietuvos centro sąjungos, 2006 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio Kaišiadorių rajono skyriaus narys. 2004-2007 m. ir nuo 2007 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Rasa, vaikai Aurimas, Rasa.
Aston Martin One-77

Aston Martin One-77 – sportinis „Aston Martin“ automobilis pristatytas 2009 metais Ženevos automobilių parodoje. Buvo pagaminta ribota 77 vienetų partija (todėl toks automobilio pavadinimas). Kaina siekia 1 200 000 £.

Savybės

Aston Martin One-77 turi pilnai anglies pluošto važiuoklę, rankų darbu išdirbtą aliumininį kėbulą ir 7,3 litrų V12 variklį su daugiau kaip 700 AG (520 kW) galia. Variklis yra atmosferinis ir turės 6 greičių pusiau automatinę pavarų dėžę, reguliuojamo aukščio pakabą, dinaminę stabilumo kontrolę ir keraminius anglies pluošto stabdžius. Didžiausias automobilio greitis bus 320 km/h, nuo 0-100 km per valandą spurtuos per maždaug 3,5 sekundės.
Sausio 15

Vardadieniai

Ida – Mauras – Meda – Paulius – Povilas – Skirgaila – Snieguolė (Sniega, Sniegė)
Kauno Švč. Jėzaus Širdies bažnyčia

Istorija

Šančių kapinių koplyčioje XIX a. pab. - XX a. pradžioje pamaldas laikydavo Kauno kunigai. Nuo 1909 m. kas antrą sekmadienį pradėta giedoti lietuviškai. Buvęs carinės kariuomenės sandėlis 1919 m. pertvarkytas į pirmąją katalikų bažnyčią Šančiuose. Parapija greitai plėtėsi, todėl kunigo Mamerto Lumbės rūpesčiu 1938 m. pastatyta ir pašventinta dabartinė mūrinė bažnyčia (pagal supaprastintą archit. Algirdo Šalkauskio projektą). Bažnyčios stogo plonasienę gelžbetoninę kevalinę konstrukciją (vieną pirmųjų Lietuvoje) suprojektavo inžinierius Pranciškus Markūnas (1873–1964).
Juozapavičiaus prospekto kairėje pusėje, Vilijos parke, netoli Žemųjų Šančių kapinių stovėjo medinė karių bažnytėlė, kuri pokaryje buvo sudeginta. Dabar ten pastatytas kryžius.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, masyvi, su šoninėmis zakristijomis ir dviem žemais bokštais. Vidus 3 navų.
Baltažiedė plukė

Literatūra

Pavasarį žydintys augalai, Živilė Lazdauskaitė, Vilnius, Mokslas, 1985, 44 psl.
Diksiai

Istorija

Diksiai minimi 1593 m., tuomet čia buvo 4 valakai dirbamos žemės.
XX a. pr. buvo kaimas Josvainių valsčiuje. Čia žemes valdė Bulkauščiai ir Goštautai.
Tomas Staniulis (1976)

Bibliografija

Yra išleidęs novelių knygą „Į riedantį traukinį“ (1998), romanus „Herbas ir varlės“ (2003), „Uranas-235“ (2004) bei trumposios prozos rinktinę „Diena, kurią verkiau visą“ (2008). Pirmosios lietuviškos lyderystės knygos „Dievas, kvantinė fizika, organizacijos struktūra ir vadovavimo stilius“ (2010) bendrautoris (kartu su D. Radkevičiumi). Kūryba versta į italų, vengrų, vokiečių ir anglų kalbas. 2013 metais išleido knygą "Vėjų valdovas. 7000 jūrmylių M. K. Radvilos Našlaitėlio keliais".
Rimgaudas Karvelis

Biografija

Mokėsi Vilniaus 7-ojoje vidurinėje mokykloje, 1957 m. baigė LSSR konservatoriją (dėstyt. Regina Senkutė, Juozas Gustaitis). 1956–1963 m. Kapsuko, 1963–1965 m. Klaipėdos dramos, nuo 1965 m. Jaunimo teatro Vilniuje aktorius. 1976–1982 m. Vilniaus inžineriniame statybos institute vadovavo meninei agitacinei liaudies brigadai „Šiupinys“. Sukūrė charakterinių, daugiausia komedinių vaidmenų teatre, kino ir televizijos filmuose.
Saliut

Stotys

Programą sudarė DOS (Ilgalaikės orbitinės stotys) (rus. долговременные орбитальные станции) civilinės stotys ir OPS (Orbitinės pilotuojamos stotys) karinės stotys.

DOS-2

DOS-2 paleistas 1972 m. liepos 29 d., buvo panašaus į „Saliut 1“ dizaino, tačiau dėl gedimų orbitos nepasiekė ir sudužo Ramiajame vandenyne.
Al-Ahli Club (Manama)

Istorija

Klubas įkurtas 1936 m. Penkis kartus yra tapę šalies čempionais (1969, 1972, 1977, 1996, 2010 m.)
Krapina

Istorija

Krapina žinoma nuo 1193 m. 1899 m., netoli Krapinos, archeologas ir paleontologas Dragutin Gorjanović-Kramberger rado virš 800 fosilijų, priskiriamų neandertaliečiams.
Didžioji medicinos enciklopedija

Didžioji medicinos enciklopedija (rus. „Большая медицинская энциклопедия“) – enciklopedinis mokslinės informacijos leidinys rusų kalba.
Didžioji medicinos enciklopedija buvo išleista 1928-1932 m. Leidžiama laisvai naudoti bei platinti, nes leidinys yra viešo naudojimo (taikomas Public Domain režimas).

Apimtis

37 tomai. Gausu iliustracijų.
Hidrazinas

Naudojimas

Hidrazinas daugiausiai yra naudojamas kaip putodaris ruošiant polimero putas, chemijos pramonėje vartojamas kaip reduktorius, tirpiklis, taip pat yra raketų degalų komponentas.
Hasidinis judaizmas

Hasidinis judaizmas (Chasidut חסידות „atsidavęs“, „pasišventęs“) – Haredi žydų judėjimas, atsiradęs Rytų Europoje XVIII a. dėl judaizmo religijoje vykusios monotonijos bei dvasinio džiaugsmo praradimo. Jo pagrindinis įkūrėjas – rabinas Israelis ben Eliezeris (1698–1760), siekęs judaizmo dvasinio atgaivinimo tarp žydų, įsigilinusių į Talmudo įstatymus bei pamokymus. Didžiausias hasidinio judaizmo priešininkas ir kritikas buvo Vilniaus Gaonas Elijahu Ben Solomonas, sukūręs net savo antihasidinį judėjimą, pavadintą Mitnagdim (oponentai).
Fromborkas

Istorija

Senovėje apylinkėse buvo prūsų tvirtovė. Ar dabartinis Fromborkas įkurtas senojoje prūsų gyvenvietėje netoli Aistmarių nerijos nėra iki galo aišku. Gyvenvietė pirmą kartą paminėta 1282 m. kaip Varmijos kapitulos rezidavimo vieta, po to, kai ankstesnė kapitulos rezidavimo vieta Braunsberge buvo visiškai sunaikinta Didžiojo prūsų sukilimo metu. Prie kapitulos pilies įsikūrusi vokiečių gyvenvietė vadinta Frauenburg, nuo Burg Unserer Lieben Frau ("Marijos pilis"). Daugelyje lotyniškų tekstų miestas buvo vadinamas Warmia. 1310 m. vyskupas Eberhard von Neisse suteikė Liubeko miesto teises. Dėl didelės šalia buvusio Hanzos miesto Branusbergo konkurencijos Fromborkas išliko mažareikšmis. 1329–1388 m. pastatyta plytų mūro gotikinė Fromborko Švč. Mergelės Marijos Ėmimo į dangų ir Šv. Andriejaus arkikatedra bazilika.
1414 m. miestas buvo sudegintas per karus su lenkais. Sudarius Torunės taiką Fromborkas kartu su visa Varmijos vyskupyste atiteko Lenkijos globai. Po 1519—1521 m. karo, kuriame su Lenkija kovojo paskutinis Vokiečių ordino magistras Albrechtas Brandenburgietis, jo kariuomenė 1520 m. užėmė ir nusiaubė miestą. 1512–1516 ir 1522–1543 m. Fromboke kanauninku dirbo Mikalojus Kopernikas. Čia jis parašė savo žymųjį veikalą „Apie dangiškųjų sferų sukimąsi“ (De revolutionibus orbium coelestium).
Po Žečpospolitos pirmojo padalinimo miestas atiteko Prūsijos karalystei. Iki 1945 m. priklausė Bransbergo apskričiai. Antrojo pasaulinio karo pabaigoje Raudonoji armija užėmė miestą 1945 m. vasario 9 d. mūšio dėl Ryprūsių metu. Kovų metu 80 proc. miesto buvo sugriauta ir jis prarado miesto teises (jos atkurtos tik 1959 m.). 1945 m. miestas perduotas Lenkijos administracijai, prasidėjo lenkų ir ukrainiečių gyventojų perkėlimas iš buvusių Lenkijos teritorijų rytuose už Kerzono linijos. Likę vokiečiai buvo išvaryti pagal Bieruto dekretą.
Prie Aistmarių 2001 m. Lenkijos valstybės pastangomis pastatytas didelis paminklas Rytprūsių gyventojams, kurie buvo priversti palikti šiuos kraštus Antrojo pasaulinio karo pabaigoje.
Pietų Rodezija

Raida

Pirmasis europietis pasirodęs šalyje buvo David Livingstone (1855 m.). Iš pradžių teritorija vadinta Pietų Zambezija, tačiau nuo 1895 m. buvo priimtas Pietų Rodezijos pavadinimas.
Universumas (logika)

Universumas (lot. universum – pasaulis, visata) – logikoje objektų, kurie tiriami tam tikros teorijos ribose, tik jos priemonėmis, sritis. Nors dėl tyrimo priemonių ir uždavinių universalumo tiriamųjų objektų sritys (samprotavimo universumas) gali būti skirtingos, tačiau visada, kad būtų išvengta paradoksų, jos turi būti taip apibrėžtos, jog taikomas universumas nesutaptų su visų apskritai mąstomų objektų sritimi – filosofiniu universumu.
Vytautas Silvanavičius

Biografija

1981 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, matematikos mokytojas.
Žiežmarių gimnazijos, Kaišiadorių Algirdo Brazausko gimnazijos matematikos mokytojas.
Lietuvos socialdemokratų partijos Kaišiadorių rajono skyriaus narys. Nuo 2011 m. Kaišiadorių rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos švietimo darbuotojų profesinės sąjungos prezidiumo narys, Lietuvos matematikos mokytojų asociacijos valdybos narys.
Žmona Janina, vaikai Tomas, Laura, Inga.
Siddhi

Siddhi (skr. सिद्धि – 'užbaigimas, sėkmė, nepaprasta galia') – nežemiškos galios, gebėjimas kurti stebuklus. Šis terminas dažnai sutinkamas hinduistinėje (joginėje) ir budistinėje (Vadžrajana) literatūroje. Siddhi siekėjas vadinamas siddhu (सिद्ध), o didieji jogai, įgiję nepaprastų galių įvardijami mahasidhais (महासिद्ध). Siddhi praktikos daugiausia siejamos su tantrizmu.
Tarp siddhi galių įvairiuose tekstuose įvardijamos tokios kaip aiškiaregystė, aiškiagirdystė, telepatija, levitacija, nepavaldumas šalčiui, karščiui, drėgmei, liepsnai, norimo pavidalo įgavimas, visvaldystė, nepavaldumas niekam, galimybė patekti bet kur, susitraukimas, materializacija, kelionė laiku ir kt. Siddhi galių siekiama nuožmia askeze (savitvarda), mantrų kartojimu, meditacija (samadhi), žolelių naudojimu. Siddhų praktikose svarbus slaptų žinių perdavimas iš mokytojo (guru) mokiniui.
Nuo pat senųjų indų tekstų kalbama apie ypatingų galių turinčius asketus (tapasvin), su savo įkarščiu (tapas), galinčius daryti nežemiškus dalykus. Pats terminas siddhi (pali iddhi) pirmiausia aptinkamas budistiniuose tekstuose (Sāmaññaphalasutta, Tripitaka). V a. Patandžalio „Jogasūtroje“ plačiai aprašomos siddhi iš joginio požiūrio.
Budizme išskiriami 84 mahasidhai – žymiausi: Nagardžuna, Kukuripa, Saraha, Tilopa, Arjadeva. Svarbiausia šaivizmo siddhų atšaka yra nathai. Jie tradiciškai garbina 9 mahasiddhus. Džainizme siddhais vadinamos būtybės, išsivadavusios iš karmos.
Plačiąja prasme siddhais dažnai vadinami visi sādhanā praktikuotojai – sadhu, jogai, asketai, siddhai, nathai, tantrikai.
Ukmergės rajono savivaldybė

Savivalda

Atstovaujamoji valdžia – Ukmergės rajono savivaldybės taryba, vykdomoji valdžia – Ukmergės rajono savivaldybės administracija.
Robert Yewdall Jennings

Robert Yewdall Jennings (1913 m. spalio 19 d. Jorkšyre – 2004 m. rugpjūčio 4 d. Kembridže, Jungtinė Karalystė) – britų teisininkas, teisėtyrininkas tarptautinininkas, Kembridžo universiteto Whewell tarptautinės teisės katedros profesorius (1955–1982), Tarptautinio Teisingumo Teismo (ICJ) teisėjas (1982–1995), teismo pirmininkas (1991–1994).

Biografija

Pradžioje studijavo istoriją, po to teisę Kembridžo universiteto Downing koledže, magistras (M. A.) ir teisės bakalauras (LL. B.). 1937/1938 m. m. su stipendija – Harvardo universitete. Nuo 1938 iki Antrojo pasaulinio karo pradžios Londono ekonomikos mokyklos (LSE) dėstytojas (Assistant Lecturer).
Dachau koncentracijos stovykla

Dachau koncentracijos stovykla – koncentracijos stovykla Vokietijoje, Bavarijoje, į šiaurę nuo Miuncheno, prie Dachau miesto, veikusi 1933–1945 m.

Istorija

1933 m. kovo 10 d. šalia Dachau buvo įkurta pirmoji nacių koncentracijos stovykla. Stovyklos įkūrimo iniciatorius - tuometinis Miuncheno policijos vadas Heinrichas Himleris.
Pietų Vokietijoje ir Austrijoje Dachau koncentracijos stovykla turėjo apie 150 šakinių stovyklų, bendrai vadintų t. p. Dachau. Pagrindinėje Dachau stovykloje iš viso kalėjo apie 160 000 žmonių, šakinėse – apie 90 000 žmonių. Apie 3200 kalinių mirė, didelė dalis buvo perkelta sunaikinti į stovyklas Lenkijoje. Dachau kalėjo 3250 Lietuvos gyventojų, iš jų 1000 žydų. 180 lietuvių stovykloje žuvo.
Dachau buvo pirmoji ir svarbiausia koncentracijos stovykla, kurioje vokiečių gydytojai ir mokslininkai atlikdavo medicinos eksperimentus su žmonėmis.
1945 m. balandžio 29 d. Dachau koncentracijos stovyklą užėmė JAV kariuomenė.
Sučavos apskritis

Geografija

Vakarinę apskrities pusę užima Rytų Karpatų masyvai: Rodnos, Rareu, Džumaleu kalnai. Rytuose paviršius palaipsniui leidžiasi į Sireto slėnį. Svarbiausios upės: Siretas, Moldova, Sučava, Bistrica.
Nijolė Alfonsa Gaškaitė-Žemaitienė

Nijolė Alfonsa Gaškaitė-Žemaitienė (1938 m. rugsėjo 27 d. Račiupėnų k. – 2000 m. spalio 6 d. Vilniuje) – istorikė, prozininkė, poetė, eseistė. Palaidota Vilniaus Karveliškių kapinėse.
Po karo su tėvais persikėlė į Pandėlį (Rokiškio raj.), ten pradėjo lankyti vidurinę mokyklą. Mokydamasi dešimtoje klasėje 1955 m. kartu su mokslo draugais pradėjo kurti pogrindinę antisovietinę organizaciją, platino atsišaukimus, išleido šešis numerius antisovietinio – patriotinio laikraščio „Laisvės balsas“, kuriame buvo spausdinami jos analitiniai straipsniai, eilėraščiai.

Pasipriešinimo vieklos pradžia

1957 m. įstojo į Kauno politechnikos institutą, o tų pačių metų lapkričio mėn. kartu su kitais bendražygiais prisiekė kovoti dėl Lietuvos laisvės ir nepriklausomybės. Ji pasirinko Rūtos slapyvardį.
Įsigiję spaustuvinį šriftą organizacijos nariai išspausdino porą šimtų atsišaukimų, Vasario 16-osios proga pasiuvo ir iškėlė tris tautines vėliavas (Kaune, Vilniuje ir Pandėlyje). Organizacijos veikloje dalyvavo apie 12 asmenų. 1958 m. kartu su kitais sukūrė organizacijos „Laisvę Lietuvai“ programą, kurioje numatė Lietuvos valstybingumo atkūrimą ir aptarė būsimos demokratinės valstybės modelį. Naujųjų 1958-ųjų proga Kauno politechnikos instituto Statybos fakulteto salėje išplatino pluoštą atsišaukimų. Tačiau ši veikla netrukus baigėsi suėmimu.

Nuteisiama kalėti

1958 m. kovo 14 d. buvo suimta. Nuteista pagal Rusijos Federacijos Baudžiamojo Kodekso 58-ojo straipsnio du punktus septyneriems metams laisvės atėmimo. Kalėjo Kemerovo sr. Marijinsko r., Irkutsko sr. Taišeto r., Mordovijos ASSR Zubovo-Poliansko lageriuose. 1960 m. kartu su buvusia partizane Jadvyga Žardinskaite-Bartašiene sudarė lageryje įkalintų moterų – politinių kalinių sąrašą, kurį norėjo slapta perduoti JAV ambasadai ir Jungtinių Tautų Organizacijai, tačiau šis sąrašas, deja, minėtų adresatų nepasiekė.

Išleidžiama į laisvę

1965 m. iškalėjusi visą bausmės laiką N. Gaškaitė-Žemaitienė grįžo į Lietuvą ir apsigyveno Šiauliuose. Dirbo Statybos valdyboje darbininke, o nuslėpusi teistumą įstojo į KPI neakivaizdinį skyrių. Baigusi Statybos fakultetą dirbo Inventorizacijos biure technike, Kilnojamoje mechanizuotoje kolonoje inžiniere, Statybos ir architektūros mokslo tyrimo įstaigoje Šiaulių skyriaus vyr. moksline bendradarbe. Nuo 1989 m. lapkričio mėn. dirbo LR Aukščiausiosios Tarybos – Atkuriamojo Seimo komisijos KGB veiklai tirti darbo grupės nare, 1993–1994 m. – Valstybiniame Lietuvos gyventojų genocido ir rezistencijos tyrimo centre. Nuo 1997 m. kovo 1 d. vėl dirbo centro Istorinių tyrimų programų skyriaus specialiste. Reabilituota 1990 m. birželio 25 d. Pagal 1997 m. sausio 23 d. LR pasipriešinimo 1940–1990 m. okupacijoms dalyvių teisinio statuso įstatymą N. Gaškaitė – Žemaitienė pripažinta Laisvės kovų dalyve.
Alexander Calder

Biografija

Aleksandras Kolderis gimė 1898 m. liepos d. Lontone (Lawnton, Pensilvanija, JAV) skulptoriaus Alexander Stirling Calder ir tapytojos Nanette Calder šeimoje. 1919 m. jis įgijo mechanikos inžinieriaus specialybę Stivenso technologijos institute Hobokene (Niu Džersis). Dirbo pagal specialybę. 1922 m. atliko kelionę laivu iš San Francisko į Niujorką per Panamos kanalą. 1923 − 1926 m. A. Kolderis lankė Niujorko Meno studentų lygą, trumpai mokėsi pas Thomas Hart Benton ir John Sloan. 1925 m. iliustravo laikraštį National Police Gazette cirko temos piešiniais. 1925 m. sukūrė pirmąją skulptūrą. Kitais metais pradėjo kurti figūras iš medžio ir vielos. 1926 m. išleido piešimo instrukcijos knygutę „Gyvūnų piešimas“.
Pirmoji A. Kolderio tapybos paroda įvyko 1926 m. Dailininkų galerijoje Niujorke. Vėliau tais metais A. Kolderis išvyko į Paryžių, mokėsi Gran Šomjero akademijoje (Académie de la grande chaumière), jo kūriniai eksponuoti Nepriklausomųjų salone. 1927 m. jis pradėjo rodyti šou su savo miniatiūriniu cirku, kurį sukūrė iš galinčių judėtį cirko artistų ir žvėrių skulptūrėlių. 1928 m. įvyko jo iš vielos sukurtų gyvūnų ir karikatūrinių portretų paroda Weyhe galerijoje Niujorke. Šiais metais A. Kolderis sutiko Choaną Miro, kuris tapo jo ilgamečiu draugu. A. Kolderis gyveno tai Prancūzijoje, tai JAV. 1929 m. Billiet galerijoje įvyko pirmoji jo personalinė paroda Paryžiuje.
Paryžiuje A. Kolderis sutiko Frederick Kiesler, Fernand Léger ir Theo van Doesburg. 1930 m. apsilankė Piet Mondrian studijoje. Maždaug tuo metu skulptorius sutiko James Johnson Sweeney, būsimą Gugenheimo muziejaus direktorių, kuris tapo ilgamečiu draugu ir rėmėju. A. Kolderis pradėjo eksperimentuoti su abstrakčiąja skulptūra ir 1931-32 m. pradėjo į ją įtraukti judančias dalis. Šias konstrukcijas vadino terminu „mobiles“, statines skulptūras − „stabiles“. 1931 m. skulptorius vedė Louisa James ir 1933 m. grįžo į Niujorką, įkūrė savo studiją. Įsigijo sodybą Roksberyje (Konektikutas), kuri buvo pagrindiniais jo namais iki gyvenimo galo. 1933 m. A. Kolderis eksponavo su Paryžiaus menininkų grupe Abstraction-Création. 1943 m. Niujorko šiuolaikinio meno muziejuje įvyko jo personalinė paroda.
Po 1950 m. A. Kolderis daug keliavo, kūrė skulptūras, skleidžiančias garsą (pavadintas „gongs“) ir sienos pavidalo skulptūras („towers“). 1952 m. jis laimėjo Didįjį prizą už skulptūrą Venecijos bienalėje. 1955 m. eksponavo su kinetinio meno pradininkais Yaacov Agam ir Jean Tinguely Denise René galerijoje Paryžiuje. Vėliau intensyviai dirbo su guašu. 1964-65 m. Gugenheimo muziejuje įvyko jo retrospektyvinė paroda, jis sulaukė daug viešų užsakymų skulptūroms. 1971 m. jis pradėjo kurti naujus judančių skulptūrų, pavadintų „totems“ ir „animobiles“, tipus. Po to sekė paroda Vitni muziejuje Niujorke (1976). Kūrybinio kelio pabaigoje A. Kolderis buvo kritikuotas, kai dekoravo keleivinį lėktuvą (1973) ir lenktyninį automobilį (1975). Aleksandras Kolderis mirė 1976 m. lapkričio 11 d. Niujorke. Jo skulptūra „Horizontalu“ 2011 m. pastatyta priešais Pompidu centrą Paryžiuje.
Antonas Tarlo

Biografija

Stanislovo Tarlos ir Anos sūnus. Vedė Aną Potocką.