google/wiki40b huggingface dataset:
Liberijos kultūra

Liberijos kultūra – Liberijos, valstybės Vakarų Afrikoje, Atlanto vandenyno pakrantėje, kultūra.

Kalba

Oficiali Liberijos kalba – anglų kalba, tačiau kalbama daugiau kaip 20 vietinių kalbų; kai kurios jų turi savo unikalų raštą.

Liberijos literatūra

Nors daugelis Liberijos tautų turi gausų pasakojamosios tautosakos palikimą, rašytinė literatūra nėra gausi. Žymiausias XIX a. rašytojas – Eduardas Vilmotas Blaidenas, gimęs Mergelių salose, 1851 m. persikėlęs į Liberiją, 1856-1857 m. laikraščio „Liberia Herald“ redaktorius, vėliau diplomatas, iškėlęs panafrikanizmo idėją.

Liberijos žiniasklaida

Pirmąjį laikraštį „Liberia Herald“ 1826 m. Monrovijoje įsteigė amerikietis Č. Forsas (anglų kalba, jis ėjo iki 1862 m.). 1830 m. pradėjo eiti J. B. Rusvurmo įkurtas laikraštis „Freedom's Journal“, 1870 m. – E. J. Roiso „Liberian Sentinel“, vėliau – kiti jo įsteigti leidiniai: „The Liberian Advocate“, „Monrovia Observer“, „The Liberia Bulletin“. Daugelis jų XX a. uždaryti.
2005 m. ėjo 6 dienraščiai, tarp jų – „The Inquirer“, „Monrovia Guardian“, naujienų savaitraštis „News“, žurnalai „The People Magazine“ (nuo 1985 m., universalus), „Liberian Post“ (nuo 1998 m., informacinis), „New Democrat“ (nuo 1999 m., naujienų), „The Kpelle Messenger“ (nuo 2001 m., universalus); visi Monrovijoje.

Elektroninė žiniasklaida

Radijas veikia nuo 1954 m., televizijos (valstybinė televizijos bendrovė „Liberia Broadcasting System“) – nuo 1960. Valstybinės radijo bendrovės „Liberia Rural Communications Network“, įkurta 1981 m., ir „Liberia Communications Network“, įkurta 1992 m., transliuoja laidas anglų, prancūzų ir vietinėmis Afrikos tautų kalbomis. Veikia katalikiška radijo stotis „Radio Veritas“.  Populiariausia radijo stotis – „STAR radio“, transliuojanti laidas 17 val. per parą 104 FM diapazonu iš Monrovijos.
Monrovijoje nuo 1978 m. veikia naujienų agentūra „Liberian News Agency“ (LINA).
Kisucke Nove Mestas

Istorija

Pirmą kartą rašytiniuose šaltiniuose, negyvenamas Kisucke regionas buvo paminėtas 1244 m., pats miestelis – 1325 m., kaip Congsberg. Pagrindinis gyventojų pragyvenimo šaltinis buvo žemės ūkis, įvairūs amatai bei prekyba.
95 tezės

1517 m. spalio 31 d. Martynas Liuteris, pasipiktinęs tuo metu paplitusiu Romos katalikų bažnyčios indulgencijų pardavinėjimu, ant katalikų bažnyčios durų iškabino savo garsiąsias 95 tezes, nukreiptas ne tik prieš indulgencijas, bet kartu ir prieš katalikų tikėjimo dogmatiką ir bažnyčios organizacinės struktūros pagrindus.
Vilniaus universiteto meteorologijos stotis

Naujoji Vilniaus universiteto meteorologijos stotis

Hidrologijos ir klimatologijos katedros kolektyvo pastangomis buvo pratęstas Martyno Počobuto pradėtas darbas ir 2012 m. kovo 23 d. tarptautinės meteorologijos dienos proga darbą pradėjo naujoji, automatinė Vilniaus universiteto meteorologijos stotis, skirta stebėti specifines, tik miestui būdingas orų sąlygas ir miesto klimatą, bei ja, kaip mokomąja priemone naudosis Hidrologijos ir meteorologijos specialybės studentai.
Sauserių senosios kapinės

Vieta

Įrengtos slėnio terasoje. Netaisyklingo ovalo plano, pailgos šiaurės - pietų kryptimi, 42 m ilgio ir 38 m pločio. Laidojimo žymių nesimato. Paviršius nelygus, įdubęs, žemėja į rytų pusę. Kapines juosia 0,4-1 m aukščio žemių ir akmenų pylimas, kurioje išorinėje pusėje yra 40 cm pločio griovys. Rytų pusėje aptvare paliktas tarpas per 1 m pločio tarpas – buvusių vartų vieta. Palei pylimą ir kapinėse auga medžiai. Prie įėjimo medyje įkelta koplytėlė. Į pietus nuo kapinių stovi gelžbetoninis archeologijos paminklo anotacinio ženklo stovas. Aplinkui yra Sauserių kapinynas.

Koplytėlė

Medinė, stačiakampė, plokščia, vienos kamarėlės, dvišlaičiu stogeliu. Iš priekio įstiklinta, langelį šonuose rėmina profiliuotos puskolonės. Viduje yra Rūpintojėlio skulptūra.

Istorija

Kapinės įrengtos XVI a. bendro naudojimo ganyklose. Jose buvo laidojami Grabšyčių kaimo ir Grabšyčių palivarko valstiečiai. Pradėjus mirusiuosius laidoti Kartenos parapijos kapinėse, XIX-XX a. pradžioje čia buvo pakasami savižudžiai, skenduoliai, nekrikštyti mirę kūdikiai. Po Lietuvos žemės reformos kapinės atsidūrė Grabšyčių palivarko valdose įkurto Sauserių kaimo teritorijoje.
Jose nuo seno stovėjo keli aukšti ąžuoliniai kryžiai, o medyje prie įėjimo XX a. pirmoje pusėje tebekapojo koplytėlė. Paskutinysis kryžius buvo pastatytas 1814 m. Vėliau kryžiai ir koplytėlė sunyko. 1990 m. vietos gyventojai padarė naują koplytėlę su Rūpintojėlio skulptūra.
1935 m. kapines kaip kultūros paveldo objektą išaiškino Stropelių pradžios mokyklos vedėjas Stasys Vilkys. 1972 m. jos paskelbtos respublikinės reikšmės archeologijos paminklu (numeris AR513). 1997 m. įrašytos į Lietuvos Respublikos kultūros vertybių registro laidojimo vietų sąrašą (registro kodas L563), 2005 m. pripažintos valstybės saugoma kultūros vertybe.

Tyrimai

1969 m. žvalgė Ignas Jablonskis, 1971 m. – Juozas Mickevičius, 1982 m. – Mokslinė metodinė kultūros paminklų apsaugos taryba (tyrimų vadovas Romas Olišauskas), 1992 m. – Lietuvos kultūros paveldo mokslinio centro archeologai (tyrimų vadovas Vilnius Morkūnas), o 1995 m. – istorikės Loreta Kazlavickienė ir Jadvyga Verksnienė, 2009 m. – Julius Kanarskas.
Kim Rossi Stuart

Biografija

Kim tėvas Giacomo yra aktorius, italas, turintis škotiškų šaknų, o motina – Klara Muller – vokiečių ir olandų kilmės buvęs modelis. Jo vardas yra pagal rašytojo Rudyard Kipling kūrinį „Kim“.
Aktyvi Kim karjera prasidėjo 1984 m. pagrindiniu vaidmeniu TV mini seriale „I ragazzi della valle misteriosa“. 1986 m. jis atliko nedidelį vaidmenį filme „Rožės vardas“ (jame filmavosi tokie aktoriai kaip Sean Connery ir Christian Slater), o 1987 m. – pagrindinį vaidmenį Rytų kovos menų filme „Karate Warrior“. Po 1995 m. juostos „Poliziotti“ jis jau buvo laikomas rimtu aktoriumi ir galėjo leisti sau pačiam rinktis patinkančius vaidmenis. Tais pačiais metais jis nusifilmavo režisieriaus Michelangelo Antonioni filme „Al di là delle nuvole“, 1997 m . pasirodė filme „Raudona ir juoda“ pagal Stendalio romaną.
Aktorius taip pat dažnai vaidino teatre. Kine 2002 m. jis pasirodė Roberto Benigni komedijoje „Pinokis“, o 2005 m. – Michele Placido režisuotame trileryje „Kriminalinis romanas.“ 2006 m. jis parašė scenarijų, režisavo ir pats vaidino juostoje „Anche libero va bene“. Viso jis yra režisavęs 2 filmus.

Šeima

Kim buvo susižadėjęs su aktorėmis Veronica Logan ir Simona Cavallari.
2019 m. susituokė su 12 metų jaunesne aktore Ilaria Spada, su kuria turi 2 vaikus.
Otonas Laniauskas

Ottonas Laniauskas (g. 1942 m. gruodžio 5 d.) – lietuvių teatro ir kino aktorius.
1963–1967 m. mokėsi Lietuvos valstybinėje konservatorijoje, Aktoriaus meistriškumo fakultete (dėst. Irena Vaišytė, Vytautas Čibiras, Zenonas Buožis, Albinas Budnikas, Rolandas Butkevičius)
1967–1993, 1995–2001 m. dirbo Lietuvos nacionaliniame dramos teatre. Nuo 1967 metų dalyvauja radijo vaidinimuose, televizijos laidose, skaitovų vakaruose, filmų garsinimuose. Dubliavo apie 300 meninių filmų.
Masaka

Padėtis

Masaka yra maždaug 140 į pietvakarius nuo Kampalos, prie magistralės į Mbararą. Miestas yra visai ties pusiauju. Ilgą laiką Masaka buvo antras pagal dydį Ugandos miestas. Dabar situacija pasikeitė, kadangi miestas labai nukentėjo 1979 m. per Ugandos-Tanzanijos karą bei 1981–1986 m. vykusiame pilietiniame kare, kuris iš valdžios pašalino Miltoną Obotę (Milton Obote).

Gyventojai

Pagal 2002 m. gyventojų surašymą Masaka turėjo 67 800 gyventojų. 2010 m. Ugandos statistikos biuras (Uganda Bureau of Statistics, UBOS) teigė, kad mieste buvo 73 300 gyventojų. 2011 m. vidurį UBOS vertinimu Masakoje gyveno 74 100 žmonių.
Musninkų Alfonso Petrulio gimnazija

Istorija

Šiandien Musninkų vidurinė mokykla – tai mokykla su Kernavės Juozo Šiaučiūno ir Vileikiškių pradinio ugdymo skyriais, bei Kernavės, Musninkų, Vileikiškių ikimokyklionio ugdymo skyriais. Mokyklą lanko mokiniai iš šešių Širvintų rajono seniūnijų: Musninkų, Čiobiškio, Bartkuškio, Jauniūnų, Širvintų, Kernavės.
1997 m. įkurtas Amerikos lietuvio J. Jurkūno labdaros ir paramos fondas, kurio dėka kiekvienais metais buvusiems mokyklos mokiniams, studijuojantiems aukštosiose mokyklose, skiriamos keturios stipendijos. Seserys M. Remienė ir M. Bareikaitė, gyvenančios JAV, taip pat teikia mokyklai materialinę paramą. Už M. Remienės pinigus mokyklos tautinių šokių kolektyvui pasiūti koncertiniai drabužiai. Keleri metai iš eilės skiriama pinigų pažintinėms-kultūrinėms mokinių kelionėms.
1988 m. įkurtas mokyklos muziejus, sukaupta daugiau negu 300 eksponatų. 2010 m. mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Rokicanai

Istorija

Vietovė apgyvendinta nuo akmens amžiaus. Rastos keltų ir slavų gyvenvietės. Pirmą kartą paminėtas 1110 m. Tuo metu priklausė Pragos vyskupui. 1295 m. paminėta gynybinė siena. XIV a. tapo miesteliu. Gotikiniu stiliumi perstatyta pagrindinė miestelio bažnyčia. 1406 m. suteiktas miesto statusas.
Šveplavimas

Šveplavimas - pastovus, tolydinis kalbos garsų, dažniausiai priebalsių, netaisyklingas tarimas. Vienas iš dažniausiai pasitaikančių fonetinių kalbos sutrikimų.

Šveplavimas vaikystėje

Konstatuojant šveplavimą atsižvelgiama į kalbančiojo amžių. Ankstyvojoje vaikystėje vaikai taria taip pat netobulai, tačiau jų tarimo trūkumai yra fiziologiniai, nulemti amžiaus ypatybių. Tokie trūkumai išnyksta savaime. Šveplavimu laikomi tik tokie tarimo trūkumai, kurių negalima pateisinti amžiaus ypatybėmis. Šveplavimą apibūdina dar ir tai, kad jis, vaikams augant, neišnyksta savaime. Šveplavimui pašalinti paprastai būtinas logopedinis darbas. Pats šveplavimo pobūdis visada yra konkretus, nes švepluoti vaikai gali įvairiai. Kalbėdami gali visai praleisti kai kuriuos garsus, pakeisti juos lengvesniais, iškraipyti jų artikuliaciją, gali tardami painioti tarpusavyje panašius garsus ir t. t. Jeigu vaikas neištaria arba netaisyklingai ištaria kai kuriuos garsus tai vadiname šveplavimu. Šis apibūdinimas yra labai bendras, jis turėtų būti tiksliau apibrėžtas, atsižvelgiant į tą ar kitą šveplavimo pobūdį. Tikslesnio apibūdinimo reikia dar ir dėl to, kad daugelis, net ir specialistai logopedai, dažnai tiesiog sako: netaria garsų. Tai neteisinga tuo atveju, kai vaikas taria, bet šiek tiek iškraipo garso artikuliaciją.
Vincas Vilkaitis

Biografija

1912-1914 m. studijavo Peterburgo universitete. 1917-1921 m. buvo Marijampolės gimnazijos mokytojas. 1925 m. baigė Berlyno Frydricho Vilhelmo universitetą, kur studijavo filosofijos fakulteto gamtos skyriuje.
1925 m. pradėjo dirbti Žemės ūkio akademijoje, buvo Botanikos katedros vedėjas. 1934-1940 m. - rektorius. 1927 m. V. Vilkaičiui suteiktas profesoriaus vardas. Augalų apsaugos stoties Dotnuvoje įkūrėjas ir vadovas. 
1941 m. buvo represuotas ir ištremtas į Rusiją.

Akademinė veikla

Tyrinėjo ir paskelbė mokslinių darbų apie  javų , runkelių, linų, vaismedžių ir uogakrūmių ligas. Tokio pobūdžio darbai Lietuvoje buvo vieni pirmųjų ir jie sudarė pagrindą vėlesniems tų augalų ligų tyrinėjimams Lietuvoje. Taip pat paskelbė darbų iš žemės ūkio fitopatologijos ir parazitinės mikologijos. Rašė apie botanikos dėstymą vidurinėse mokyklose, išvertė ir parašė vadovėlių mokykloms.
1935 m. suorganizavo LŽŪA mokslininkų personalo kolektyvą Kamanų aukštapelkės (Akmenės raj.), vėliau - Šepetos pelkės (Kupiškio raj.) tyrinėjimams.
Baltarusija vaikų Eurovizijos dainų konkurse

Istorija

Baltarusija yra viena iš šešiolikos šalių, dalyvavusių pirmajame vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurse, kuris vyko 2003 m. lapkričio 15 dieną Kopenhagoje, Danijoje. Baltarusijos televizijos ir radijo kompanija (BTRC) kasmet organizuoja nacionalinę atranką, siekiant išrinkti savo atstovą konkursuose. Pirmoji atstovė konkurse buvo Volha Satsiuk su daina „Tancui“ (liet. Šok), kuri užėmė ketvirtą vietą, surinkusi 103 taškus.
Baltarusija vaikų „Eurovizijoje“ dalyvauja kasmet nuo pat pradžios 2003 m. ir laimėjo du kartus: 2005 m. Ksenija Sitnik su daina „My vmeste“ (liet. Esame kartu) ir 2007 m. Aleksejus Žigalkovičius su dina „S druzjami“ (liet. Su draugais). Baltarusijoje žmonių susidomėjimas vaikų „Eurovizija“ yra labai didelis. Pasak buvusio EBU konkurso vykdomojo vadovo Svante Stockselius, vaikų „Eurovizija“ yra „vienas populiariausių Baltarusijos televizijos renginių“. 2009 m. birželio 8 d. EBU patvirtino, kad Baltarusija gavo teisę organizuoti 2010 m. vaikų „Eurovizijos“ dainų konkursą. Tais metais renginys vyko Minsko arenoje. Ji pastatyta 2009 m. ir talpina 15 000 žiūrovų.
Kunigiškiai (Bartninkai)

Istorija

Seniau buvo dveji Kunigiškių kaimai – Kunigiškiai I (24 gyv. – 1979 m.) ir Kunigiškiai II (12 gyv.).
Žoncė

Istorija

Kaimas įkurtas XV a. amžiuje. Iki 1569 m. Liublino unijos priklausė Lietuvos Didžiajai kunigaikštystei. 1827 m. kaime buvo 24 namai ir 131 gyventojas. 1921 m. kaime buvo 26 namai ir 153 gyventojai, iš kurių 75 vyrai ir 78 moterys.
Povilas Kostrauskas

Biografija

1951 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1974 m. technikos mokslų daktaras.
Nuo 1951 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. Kauno technologijos universitetas) dėstytojas, 1982-1987 m. Elektros mašinų katedros vedėjas, nuo 1976 m. profesorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų svarbiausios kryptys – asinchroniniai elektros mikrovarikliai, kurių veikimas pagrįstas elektrotechninio plieno histerezės savybėmis. Sukūrė netiesinių magnetinių grandinių skaičiavimo metodą, pagrindė įmagnetinimo kompleksinių charakteristikų sąvokos tinkamumą magnetiniams matavimams, išrado būdą, kaip nustatyti elektros mašinų su trumpai sujungtu arba vientisu rotoriumi ekvivalentines varžas. 34 išradimų autorius.
Juozas Bernatonis (1922)

Biografija

1947 m. baigė Kauno universitetą. 1947–1994 m. Kauno politechnikos instituto (nuo 1990 m. KTU) dėstytojas, 1974–1992 m. Maisto produktų technologijos katedros vedėjas, nuo 1974 m. profesorius. 1971 m. chemijos mokslų daktaras.
Sūnus politikas Juozas Bernatonis, duktė ekonomistė Dalia Bernatonytė.

Mokslinė veikla

Svarbiausi darbai iš pieno ir jo produktų cheminės sudėties, spirito lakiųjų komponentų tyrimo. 2 išradimų autorius. Parašė informacinių leidinių apie pieną ir jo produktus.
Mikoliškis

Istorija

TSRS okupacijos metais Mikoliškis – Pušaloto apylinkės Mikoliškio paukštininkystės tarybinio ūkio (dab. žemės ūkio kooperatyvas „Mikoliškio paukštynas“) centrinė gyvenvietė. 1958 m. įsteigta pradžios mokykla, vaikų darželis, kultūros namai, 1968 m. – biblioteka.
Martynas Gudelis

Biografija

Baigęs Marijampolės realinę gimnaziją, Lietuvos ir Berlyno universitetuose studijavo ekonomiką, kalbas, žurnalistiką. Buvo aušrininkų ir maksimalistų organizacijų narys. Bendradarbiavo leidiniuose „Aušrinė“, „Kovos kelias“, „Kultūra“, „Darbas“.
1929 m. gegužės 6 d. vakare studentų aušrininkų grupė – Aleksandras Vosylius, Andrius Bulota ir Martynas Gudelis – surengė pasikėsinimą prieš ministrą pirmininką A. Voldemarą. A. Vosylius buvo suimtas ir sušaudytas, o A. Bulota ir M. Gudelis perėjo Lietuvos-Lenkijos sieną ir slapstėsi netoli Vilniaus. Po to jie pabėgo į Čekoslovakiją, o per ją – į Austriją.
Pasitraukęs iš Lietuvos – laikraščio „Lietuvos žinios“ korespondentas Berlyne, Paryžiuje, Barselonoje. Dalyvavo respublikonų pusėje Ispanijos pilietiniame kare. 1939–1940 m. internuotas gyveno Prancūzijoje. 1941 m. persikėlė į JAV. Dirbo „Naujienų“ redakcijoje, nuo 1951 m. „Naujienų“ administratorius, 1969–1986 m. redaktorius.
Redagavo metraštį „Literatūra“ (2 kn. 1950–1954 m.), suredagavo du leidinio „Literatūros metraštis“ numerius. Spausdino straipsnius ispanų leidiniuose „Solidaridad Obrera“, „Umbral“, „España Libre“, „Studios Sociales“. Buvo Čikagos Lietuvių literatūros draugijos pirmininkas, „Žiburėlio“ vicepirmininkas, Lietuvių tautinių kapinių direktorius. 
Išvertė V. Blasko Ibanjeso romaną „Lūšna“ (pavadinimu „Prakeikta žemė“ 1937 m., slapyvardis M. Skynimas).
Elena Gheorghe

2009 m. „Eurovizijos“ dainų konkursas

2009 m. sausio 31 d. atlikėja Rumunijos „Eurovizijos“ nacionaliniame finale laimėjo teisę atstovauti savo šalį Maskvoje su daina „The Balkan Girls“. Atlikėja pateko į finalą, kuriame su 40 taškų liko 19 vietoje.
Julius Janonis

Julius Janonis (slapyvardis Vaidilos Ainis 1896 m. balandžio 4 d. senu stiliumi kovo 23 d., Beržiniuose, Biržų valsčius, dab. Biržų raj. – 1917 m. gegužės 30 d. Petrapilyje) – lietuvių poetas, revoliucionierius.

Biografija

Tėvai – valstiečiai Martynas Janonis ir Marija Klibaitė (evangelikai reformatai).
Kurį laiką gyveno Mieleišiuose. 1913 m. baigė Biržų keturklasę mokyklą. Mokydamasis Biržuose rinko tautosaką, ją siuntė Lietuvių mokslo draugijai. Nuo 1913 mokėsi Šiaulių berniukų gimnazijoje, kur įsijungė į slaptos moksleivių aušrininkų draugijos veiklą, bendradarbiavo „Aušrinėje“, „Vilnyje“, „Naujojoje Gadynėje“. Įsitraukė į darbininkų judėjimą ir tapo marksistu. Šiauliuose jį globojo Stanislava Jakševičiūtė-Venclauskienė, jos namuose gyveno.
Prasidėjus Pirmajam pasauliniam karui, su visa gimnazija pasitraukė į Rusiją, nuo 1915 m. mokėsi Voronežo lietuvių gimnazijoje, nuo 1916 m. Petrapilyje. Ten įstojo į Lietuvos socialdemokratų partiją. Už politinę veiklą 1916 m. kalintas Petrapilio kalėjime, Vitebske. Po 1917 m. Vasario revoliucijos paleistas iš kalėjimo – RSDDP(b) Lietuvių rajono komiteto sekretorius, bendradarbiavo „Tiesoje“, „Nauju taku“, „Atžalose“. Susirgęs džiova ir nenorėdamas būti našta draugams, nusižudė po traukiniu. Palaidotas Carskoje Selo (dab. Puškino) kapinėse. Beržiniuose stūkso 1965 m. atidengtas paminklinis akmuo su skulptoriaus Konstantino Bogdano sukurtu poeto bareljefu.

Kūryba

1910–1913 m. poezijai būdingi gamtos, vargo, socialinės neteisybės, svajonių ir realybės prieštaravimų motyvai; žymi Maironio įtaka. 1914–1917 m. susiformavo kaip politinės poezijos kūrėjas, poetas agitatorius, teigiantis, kad esama santvarka neteisinga ir turi būti pakeista. Parašė ekspresyvių eilėraščių vaikams, vaizdelių, feljetonų, publicistikos. Išvertė A. Puškino, A. Kolcovo kūrinių. Jo kūrinių paskelbta rusų, latvių ir kitomis kalbomis.
Palvė

Palvė – defliacinė akumuliacinė lyguma, susidaranti jūros pakrantėje; žemuma tarp apsauginės kopos ir slenkančiųjų kopų. Susidaro iš jūros smėlio, atpustyto vėjų nuo paplūdimio. Paviršius būna plynas, kauburiuotas, duburiuotas, gubrėtas.
Lietuvoje palvės susidaro pajūryje, pamaryje, Kuršių nerijoje. Būdingiausios yra Kuršių nerijos palvės – apaugusios mišku, žolėmis, krūmokšniais; smėlio dangos storis iki 12 m. Klaipėdos–Nemirsetos ruože palvės sluoksnis guli ant morenos, o Kuršių nerijoje – ant senesnio, eolinio smėlio. Lietuvos pajūrio palvė susiklostė XVII–XIX a.
Maimansinghas

Istorija

Anksčiau miestas vadinosi Nasirabadu.
El cóndor pasa

El cóndor pasa (keč. Yaw Kuntur, „kondoras skrenda, kondoro skrydis“) – tradicinė Peru zarzuela ir melodija. Muziką 1913 m. parašė Peru kompozitorius ir žymus etnomuzikologas Daniel Alomía Robles, libretą – Julio Baudouin. Kūrinys publikuotas 1933 m., jame pasakojama apie kolonijinio laikotarpio vergvaldžių ir indėnų santykius, o kondoras vaizduojamas kaip laisvės simbolis.
Populiariausia šios zarzuela dalis – melodija „El cóndor pasa“. Vėliau buvo paversta Andų muzikos melodija (cashua, panašia į huayno), jai suteikti kečujų kalbos žodžiai. Dainos pasakotojas kviečia Andų kondorą, kad šis grąžintų jį į senąją inkų karalystę – Maču Pikču.
2004 m. „El cóndor pasa“ pripažinta nacionaliniu Peru kultūros paveldu.

Interpretacijos

Sukurta daugybė šios melodijos interpretacijų, atliekamų įvairiais instrumentais ir įvairių atlikėjų. 1970 m. JAV duetas Simon and Garfunkel išleido dainą „El Condor Pasa (If I Could)“, paremtą šia melodija.
Lietuviškos „El cóndor pasa“ interpretacijos: Virgio Stakėno „Erelio brolis“ bei Keistuolių teatro „Kalnų erelis“ iš spektaklio ir muzikinio filmo „Paskutiniai Brėmeno muzikantai“.
Antoine Adams

Biografija

Sportininko pirmasis tarptautinis startas buvo 2006 m. Gvadelupoje vykusiose CARIFTA žaidynėse, kuriose jaunuolių grupėje besivaržęs Adams didesnių rezultatų neparodė. 2007 m. Pan Amerikos jaunimo čempionate A.Adams pasiekė pusfinalį 100 m bėgime, o kartu su Sent Kitso ir Nevio komanda užėmė 6-ą vietą estafetiniame bėgime 4x100 m. 2010 m. sportininkas dalyvavo savo pirmose Sandraugos žaidynėse, kuriose 200 m bėgimo rungtyje pasiekė antrąjį raundą, bet toliau nepateko. 2011 m. pirmą kartą pateko į 2011 m. Pasaulio lengvosios atletikos čempionatą, kuriame startavo tik estafetėje 4x100 m. Kartu su šalies rinktine jis pasiekė finalą, kuriame pelnė bronzos medalius. Po metų Adams pirmą kartą dalyvavo 2012 m. vasaros olimpinėse žaidynėse, bet medalių iškovoti nepavyko. 2015 m. Pan Amerikos žaidynėse pelnė bronzą individualiame 100 m bėgime. 2016 m. sportininkas pateko į 2016 m. vasaros olimpines žaidynes ir buvo išrinktas šalies vėliavnešiu atidarymo ceremonijoje.
Rimeda (laikraštis)

Rimeda – akcinės bendrovės „Rimeda“ dvisavaitis laikraštis, leistas 1968–1994 m. Vilniuje.

Istorija

Iki 1992 m. vadinosi „Radistas“ ir ėjo kaip Vilniaus radijo matavimo prietaisų gamyklos ir mokslinio tyrimo instituto savaitraštis rusų kalba, nuo 1991 m. Nr. 49 – ir lietuvių kalba. Iki 1994 m. – Vilniaus valstybinės įmonės „Rimeda“ laikraštis. Tiražas 1968 m. – 1500 egz., 1988 m. – 1200 egz., 1994 m. – 500 egz. lietuvių kalba ir 800 egz. rusų k.
Japonijos šventės

Japonų šventės yra labai gausios ir įvairios japonų tautos švenčiamos šventės. Čia liejasi vietinės ir kiniškos, valstybinės ir regioninės tradicijos.
Tarp visų švenčių galima išskirti keletą pagrindinių grupių.

Kitos visuotinės šventės

Be minėtų švenčių yra ir dar keletas, kurios nepriskiriamos išvardintoms kategorijoms, bet labai populiarios Japonijoje. Ypač svarbios tarp jų yra Setsubun ir Obon.

Setsubun

Iš japonų kalbos setsubun išsiverčia kaip „sezono keitimasis“. Ši pavasarinė šventė neturi pastovios datos. Ji nustatoma pagal senąjį mėnulio kalendorių. Kadangi ji yra švenčiama prieš pat senojo kalendoriaus Naujuosius metus (vasario arba kovo mėnesiais), jos reikšmė yra apsivalymas. Inscenizuojantys velnius aktoriai yra apmėtomi šventintomis pupomis (jos, pasak legendos, yra baisiausias ginklas prieš velnius), todėl ši šventė dar vadinama Mamemaki (jap. mame 'pupos' + maku 'mėtytis'). Mėtant yra kartojama magiška frazė Oni va soto! Fuku va uči! (liet. velniai lauk, laimė į vidų)

Obon

Obon yra vėlyvos vasaros šventė, išpuolanti per didžiausius karščius. Savo charakteriu ji primena lietuviškas Vėlines. Nuo senovės tikėta, kad būtent per vasaros karščius mirusiųjų sielos grįžta į gyvųjų pasaulį aplankyti savo giminių. Savo ruožtu gyvieji lanko ir tvarko kapus. Tačiau mirusieji sumaišo esamą pasaulio tvarką, todėl jie turi būti išvaryti tam, kad neužsibūtų per ilgai. Tam naktį į upę paleidžiami šviečiantys popieriniai žibintai, šokami specifiniai šokiai bon-odori. Kai kuriuose miestuose (Kiote, Naroje) atliekamos ir Daimoji-okuribi ceremonijos, kuomet ant aukštų kalnų uždegami didžiuliai laužai. Teigiama, kad dvasias išvaryti padeda ir fejerverkai.

Regioninės šventės

Ne mažiau svarbi Japonijos specifika yra regioninės šventės, mat seniau istorinės Japonijos žemės (regionai) puoselėjo savitas kultūras ir gyveno gana autochtonišką gyvenimą. Regioninių švenčių yra be galo daug, ir jos labai pasitarnauja bendruomenės palaikymui. Tarp dabar populiarių regioninių švenčių yra šiek tiek tradicinių, tačiau egzistuoja ir naujai sukurtos šventės, kuriomis skatinamas turizmas ir regionų įvaizdžiai.
Pavasarį ir rudenį švenčiamos šventės visur yra gana panašios: čia svarbiausias atributas yra palankinas mikoshi arba didelis vežimas yatai, kurie yra nešiojami arba vežiojami po apylinkes. Taip norima viduje „esančiai“ vietinei dievybei parodyti, kaip gyvena žmonės, prašyti gero derliaus (pavasarį) arba dėkoti už jį (rudenį). Dažnai nešiojimas vyksta labai greitai, šūkaujant įvairius šūkius, kaip, pvz., wasshai-wasshai, kas suteikia šventėms dinamikos. Tarp garsiausių tokio tipo švenčių yra Kioto Gion (vežama ilga yatai procesija, siekiant prašyti, kad baigtųsi lietus), Kanda šventė, Takayama šventė.
Vasarą labai paplitę ugnies ir šviesos šventės, artimai susijusios su Obon. Visuose didžiuosiuose miestuose vyksta fejerverkų festivaliai. Šiauriniai Japonijos regionai garsėja Neputa, Nebuta bei kitais renginiais.
Žiemą mėgstamos linksmos šventės, kur daug geriama, ir pasirodo kaukėtos pabaisos: namahage ir kitos.