google/wiki40b huggingface dataset:
Niaganė

Istorija

Gyventojai į vietovę kėlėsi nuo 1930 m., 1954 m. prie Niagan Jugano upės įsteigta medienos apdirbimo įmonė. 1965 m. įkurta Niacho (Нях) gyvenvietė, 1966 m. – miškų ūkis. 1967 m. gyvenvietę pasiekė geležinkelis. 1978 m. pradėta naftos gavyba. 1985 m. gyvenvietei suteiktas miesto statusas, o pavadinimas pakeistas į Niaganę.
Ndola

Istorija

Ndola įkurta 1904 m., po 3 metų miestą pasiekė geležinkelis.
Surugos žemė

Suruga (駿河国; Suruga no kuni) – senoji Japonijos žemė, kurios vietoje dabar yra rytinė Šidzuokos prefektūros dalis. Suruga ribojosi su Idzu, Kajaus, Sagamio, Šinano ir Totomio žemėmis.
Senoji žemės sostinė buvo įkurta netoli šių laikų Šidzuokos miesto. Didžiąją Sengoku laikotarpio dalį, Suruga buvo valdoma Imagavos klano. Odai Nobunagai nugalėjus Imagavą Jošimotą ir kartu sutriuškinus Imagavos klaną, žemė atiteko Takedai Šingen.
Arvydas Masiulis

Biografija

1979 m. baigė Kauno politechnikos institutą. 1993 m. technologijos mokslų daktaras.
1979–1991 m. Kauno politechnikos instituto, nuo 1991 m. Klaipėdos universiteto dėstytojas, 1995–2003 m. Technologijos studijų programų komiteto pirmininkas, nuo 1997 m. Klaipėdos universiteto Jūrų technikos fakulteto Technologijų valdymo ir renovacijų mokslinio centro direktorius, 1997–2000 m. Mechanikos inžinerijos katedros vedėjas, 1998–2002 m. Jūrų technikos fakulteto dekanas; nuo 1999 m. docentas. 2002–2003 m. Klaipėdos mokslo ir technologijų parko direktorius. Nuo 2007 m. Klaipėdos universiteto Studijų departamento direktorius.

Mokslinė veikla

Mokslinių tyrimų sritys – technologiniai įrenginiai, mechanikos inžinerija, inžinerinis projektavimas, studijų programos, mechaninių sistemų analizė ir sintezė. 4 išradimų autorius.
Kauno specialioji mokykla

Istorija

1924 m. Kauno VIII forte įkuriama Vaikelio Jėzaus draugijos defektyvių vaikų prieglauda „Izoliatorius“, kuri 1940 m. pertvarkyta į Vaikų namus Nr. 31. 1944 m. Vaikų namai reorganizuojami į Vilijampolės vaikų invalidų namus.
1966 m. spalio 25 d. naujuose pastatuose Apuolės g. 11 įkuriama Kauno specialioji mokykla-internatas. 1990 m. jis pavadinamas Kauno vaikų pensionatu, nuo 2001 m. – Kauno apskrities specialiąja internatine mokykla. 2010 mokykla tapo Kauno specialiąja mokykla.
Aukštelkės apylinkė

Istorija

Įsteigta po 1940 m. lapkričio 12 d., LKP CK patvirtinus Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaką dėl vykdomųjų komitetų sudarymo. Iki 1941 m. birželio 22 d. dirbo laikinasis vykdomasis komitetas. Pirmieji surežisuoti rinkimai į apylinkės deputatų tarybą įvyko 1948 m. sausio 18 d. Septynių deputatų tarybai, renkamai kas pustrečių metų, vadovavo apylinkės vykdomojo komiteto pirmininkas.
1954 m. prijungta Leporių apylinkė, dalis Kurtuvėnų apylinkės, dalis Jonelaičių apylinkės ir dalis Dausiškių apylinkės. 1963 m. sausio 12 d. Aukštelkės apylinkė prijungta prie Ginkūnų apylinkės ir Kurtuvėnų apylinkės.
Alina Petrauskaitė-Skrupskelienė

Biografija

Simano Petrausko, Lietuvos vyriausio tribunolo teisėjo, duktė; Igno Skrupskelio, žurnalisto, redaktoriaus, ateitininko, našlė.

Veikla Lietuvoje

1919 m. iš Rusijos grįžo į Kauną. 1923 m. baigė Kauno „Aušros“ mergaičių gimnaziją ir įstojo į Lietuvos universiteto teologijos-filosofijos fakultetą, kurį baigė 1928 m.
1928–1941 m. mokytojavo Kauno „Aušros“ mergaičių valstybinėje gimnazijoje, dėstė lietuvių kalbą ir literatūrą. 1941–1944 m. Kauno „Aušros“ mergaičių gimnazijos direktorė.
1920 m. įstojo į Kauno ateitininkų kuopą, 1921 m. ir 1923 m. dirbo kuopos valdyboje. 1923–1924 m. „Ateities“ žurnalo redakcijos narė, tvarkė grožinės literatūros skyrių. 1928 m., įsikūrus „Šatrijos“ meno draugijai, buvo pirmosios valdybos narė. Daugelį kartų buvo išrinkta į ateitininkų federacijos tarybą. Keletą metų dirbo lietuvių kalbos ir literatūros mokytojų sąjungos valdyboje.
1932 m. liepos 5 d. ištekėjo už Igno Skrupskelio, žurnalo „Židinys“ ir dienraščio „XX amžius“ redaktoriaus. 1940 m. liepos 12 d. sovietai suėmė jos vyrą Igną Skrupskelį ir ištrėmė sunkiems darbams į Vorkutos lagerius, kur jis mirė 1942 ar 1943 m.

Išeivijoje

1944 m. liepos mėn. su trims vaikais išvyko iš Lietuvos į Vieną, vėliau gyveno Štejeryje (Austrija). Sovietų frontui artėjant, prisiglaudė Kempfenhausene (Vokietija). Pradėjus organizuotis lietuvių pabėgėlių stovykloms, persikėlė į Regensburgą, vėliau į Šeinfeldą (Vokietija). Čia gyveno apie 3 metus, mokytojavo lietuvių mokykloje ir dirbo pedagoginėje vaikų globos draugijoje.
1949 m. liepos mėn. JAV karo transporto laivu USS Gen. C. C. Ballou atplaukė į JAV ir apsigyveno Nekalto Prasidėjimo vienuolių kongregacijos vienuolyne Putname (Konektikutas), vėliau persikėlė į Hartfordą (Konektikutas). Hartforde dirbo „Carling Electric“ ir „Royal Typewriter“ fabrikuose. 1959 m. atvažiavo į Čikagą, įsidarbino Ilinojaus universiteto Odontologijos (School of Dentistry) fakultete ir tapo laboratorijos elektroninių mikroskopų specialistė. Čia išdirbo 21 metus ir 1980 m. išėjo į pensiją.
1957–1965 m. buvo ateitininkų federacijos tarybos narė, dalyvavo „Šatrijos“ meno draugijos valdyboje, buvo ateitininkų sendraugių sąjungos Čikagos skyriaus pirmininkė ir ateitininkų federacijos valdybos narė spaudos reikalams. Jos rūpesčiu 1966 m. ateitininkai užsakė muziko Vlado Jakubėno kantatą „De Profundis“ (mišriam chorui, žodžiai Bernardo Brazdžionio) Stasio Šalkauskio 25 metų mirties sukakčiai paminėti. 1979 m. suredagavo anglų kalba knygą „Lithuanian Writers in the West“. Knyga supažindina Amerikos skaitytojus su 64-iais lietuvių emigrantų rašytojais.
A. Skrupskelienė mirė vysk. Matulaičio slaugos namuose Putname 1994 m. sausio 24 d. Palaidota Dangaus Vartų kapinėse, Putname, Konektikutas.
Muzikos žinios

Muzikos žinios – JAV lietuvių muzikos teorijos ir istorijos žurnalas, pradėtas leisti 1934 m. Čikagoje.

Istorija

Leido Amerikos lietuvių vargonininkų sąjunga, vėliau Šiaurės Amerikos lietuvių muzikos sąjunga. Iki 1935 m. spausdintas rotatoriumi.  1967–1987 m. ėjo Elizabete (Niu Džersio valstija), 1934–1942 m. ir 1952 m. – kas mėnesį, 1942–1980 m. – 4 kartus per metus, nuo 1980 m. – kartą per metus (2003 m. išleistas nr. 254).

Žurnalas

Publikuojami straipsniai apie Šiaurės Amerikos ir Lietuvos muzikinį gyvenimą, lietuvių muzikus, spausdinamos lietuvių kompozitorių giesmės, dainos, harmonizuotos lietuvių liaudies dainos chorai.
Bendradarbiai: Aleksandras Aleksis-Aleksandravičius, Pranas Ambrazas, Klemensas Bagdonavičius, Valteris Kristupas Banaitis, Juozas Bertulis, Juozas Blažys, Vladas Budreckas, Vladas Daukša, Juozas Čižauskas, Antanas Giedraitis, Jonas Govedas, Vladas Jakubėnas, Banifacas Janušauskas, Juozas Kudirka, Aleksandras Kučiūnas, Antanas Skridulis, Juozas Strolia, Juozas Stulgaitis, Leonardas Juozapas Šimutis, Kotryna Vinciūtė, Dalia Viskontienė-Skrinskaitė, Jonas Šaučiūnas, Jonas Zdanius, Juozas Žemaitis, Juozas Žilevičius, Stanislovas Žylius
Moters ejakuliacija

Moters ejakuliacija – ejakuliacijos rūšis, kuomet Skeno liaukos išskiria tam tikrą skystį orgazmo metu. Šį procesą skatina G – taško ir varputės stimuliavimas vienu metu. Ejakuliacijos metu taip pat stebima labai intensyvi makšties lubrikacija. Kaip ir vyro ejakuliacija, ji turi refleksinę prigimtį. Yra moterų, galinčių patirti ejakuliaciją keletą kartų iš eilės.

Istorija

Nors apie moters ejakuliaciją kalbėjo dar Aristotelis, tačiau ypatingo mokslinio susidomėjimo ji sulaukė tik apie 1980 metus, ir šiandien vis dar yra daug nežinomų dalykų apie tai.
Genujos metropolitenas

Bendra informacija

Genuja (it. Genova) – miestas šiaurės vakarų Italijoje, provincijos ir Ligūrijos regiono administracinis centras. Mieste yra 701 tūkst. gyventojų, kuriuos kasdien aptarnauja Genujos miesto metropolitenas.

Sistema

Genujos metropolitenas – tai lengvasis metro susidedantis iš vienos linijos, kuri sujungia Genujos miesto centrą su Rivarolo miegamuoju rajonu. Sistemą valdo „Azienda Mobilita e Transporti“, kuri taip pat valdo visą miesto darnią viešojo transporto visumą miegamajame rajone po „Trenitalia“ geležinkelio stotimi. Ji buvo atidaryta tarp stotelių „Brin“ ir „Dinegro“ 1990 birželio mėnesį prieš Pasaulio futbolo čempionatą ir prasitęsė iki „Principe“ stoties 1992 metais,„San Giorgio-Caricamento“ 2003 metais ir „De Ferrari“ 2005 metais.
Tai 5 km ilgio, standartinio bėgių pločio (1435 mm) dviguba linija, kuri yra elektrizuota (750 Voltų).Genujos metropoliteno linija turi tiesioginį susijungimą.
Skydininkas

Skydininkas – herbo dalis, gyvūnų, žmonių ar kitokios figūros, esančios už herbo ribų ir laikančios pagrindinę herbo dalį skydą. Paprastai skydą iš kairės ir dešinės laiko du skydininkai.
Skydininkai būna realūs, mitiniai ar grynai heraldiniai gyvūnai, žmonių figūros, labai retai – augalai ar negyvi objektai. Skydininkai neretai simbolizuoja skydo turėtojo gamtą ar istoriją, profesiją ar polinkius.
Žmonės skydininkai dažniausiai būna apibendrintos figūros, rečiau – alegorinės figūros, o rečiausiai – konkretūs žmonės. Pvz., Blumenau miesto (Santa Katarinos valstija, Brazilija) skydininkai yra gydytojas baltu chalatu ir medkirtys su kirviu. Figūra baltu chalatu yra dr. H. Blumenau, kuris laikomas miesto įkūrėju.
Skydininkai gyvūnai paprastai būna šėlstantys (stovintys piestu).
Ksaveras Urbanavičius

Biografija

Mokėsi Marijampolės gimnazijoje, baigė Vilniaus gimnaziją. 1916 m. mobilizuotas į rusų kariuomenę. 1919 m. pradėjo dirbti Spaudos biure prie Ministrų kabineto. 1923-1926 m. dirbo Vidaus reikalų ministerijos spaudos referentu, studijavo Lietuvos universitete. 1927-1936 m. laikraščio „Mūsų rytojus“ redakcijos darbuotojas, 1934-1936 m. faktiškasis redaktorius.
Bendradarbiavo leidiniuose „Ūkininko patarėjas“, „Kuntaplis“, „Lietuvos sparnai“, „Tautos ūkis“. 1933 m. priimtas į Lietuvos žurnalistų sąjungą. 1943-1944 m. buvo kalinamas Štuthofo koncentracijos stovykloje. 1945-1964 m. dirbo įvairiose leidyklose vertėju-redaktoriumi.
Išvertė į lietuvių kalba A. Cveigo, F. Engelso, V. Lenino, G. E. Lesingo, J. Smūlio, S. Žeromskio raštų.
Įmonių turto draudimas

Įmonių turto draudimas – įmonėms priklausančio nekilnojamojo turto (pastatų ir kitų statinių), kilnojamojo turto (gamybos bei prekybos įrenginių, prekių, žaliavų, atsargų, paruoštos produkcijos, biuro įrangos ir pan.) bei kitų papildomų draudimo objektų (investicijų į pastatus, patalpas, kilnojamąjį turtą ir atsargas, darbų paspartinimo išlaidų ir kt.) draudimas.
Joaquim Chissano

Biografija

Nuo 1960 m. FRELIMO narys, dalyvavo kovose už Mozambiko išlaisvinimą, nuo 1970 m. FRELIMO vadovybės narys, atstovavo FRELIMO Europoje. Iškovojus Mozambiko nepriklausomybę Ž. Čisanas tapo užsienio reikalų ministru.
1985 m. žuvus prezidentui S. Mašelui tapo partijos ir valstybės vadovu. Jis pasistengė baigti 16 metų trukusį pilietinį karą, panaikinti karo stovį ir paskelbti demokratinius rinkimus. Jo vadovaujama FRELIMO Mozambiko parlamento rinkimuose 1994 m. gavo 56 % balsų, buvę priešininkai, RENAMO – 37,8 %. Prezidento rinkimuose Ž. Čisanas gavo 53,3 %, o RENAMO vadovas Alfonso Dhlakama – 33,7 % balsų. 2003 m. gruodžio 5 d. savivaldybių rinkimuose FRELIMO laimėjo 28 savivaldybėse iš 33, kitose sėkmė lydėjo RENAMO šalininkus.
2000 m. rinkimuose sėkmė buvo pakartota. 2001 m. gegužės 10 d. Ž. Čisanas trečią kartą išrinktas Mozambiko prezidentu. 2005 m. jam atsisakius kelti savo kandidatūrą dar kartą šalies prezidentu tapo Armandas Emilis Gebuza.
2003–2004 m. Afrikos sąjungos pirmininkas. 1999–2005 m. Socialistų Internacionalo pirmininko pavaduotojas.
Čikagos mokykla

Čikagos mokykla – Laisvosios rinkos neoliberali ekonominė filosofija, ilgą laiką asocijuota su Čikagos universitetu.

Istorija

Tuo metu, kai didžiojoje pasaulio dalyje keinsizmas buvo vertinama, kaip ortodoksiška, griežtai nustatyta ekonomikos valstybinio reguliavimo reguliavimo teorija, Čikagos filosofija buvo įvardinama kaip neįprastai ekstremistiška, t. y. linkstanti į kraštutines pažiūras ir priemones. Nuo 1970-ųjų ji buvo pradėta vis dažniau pradėta vadinti pagrindine ir vyraujančia, o Čikagoje išugdyti ekonomistai dažnai vaidindavo pagrindinį vaidmenį žiauriame infliacijos ir rinkos liberalizavimo procese, prašliuožusiame per pasaulį 1980-aisiais ir 1990-aisiais.
Pagal 2003 m. duomenis, net 22 iš 49 Nobelio premijos laureatų ekonomikos srityje buvo Čikagos universiteto nariai, studentai ar tyrinėtojai. Su šia mokykla yra siejama taip vadinama Šoko terapija - ideologinė ir politinė totalaus kontroliavimo ūkio decentralizacijos schema, 1980-2010 m. pritaikyta daugelyje pasaulio kraštų, kurios esmė - gamybos objektų bei kitos nuosavybės privatizacija. Deja, šie pasaulinio masto pokyčiai davę impulsų ir permainų gamybai bei prekybai pavertė ekonominiais skurdžiais šimtus milijonų žmonių, kurie buvo nepasiruošę ir neparengti rinkos ekonomikai įvairiose pasaulio valstybėse. Kita vertus ir ši ekonomistų mokykla nesugebėjo pasiūlyti bei įgyvendinti tvaraus vystymosi ekonomikos modelio: pasaulį ir toliau krečia retesnės ar dažnesnės ekonominės krizės tiek atskiruose kraštuose, tiek ir visuose kontinentuose vienu metu. 2008-2009 m. pasaulio ekonomikos krizė parodė neoliberalių ekonomikų nestabilumą ir atnešė milžiniškus nuostolius.
Mėlynoji nykštukė

Mėlynoji nykštukė – hipotetinė žvaigždė, kuri turėtų išsivystyti iš mažesnės nei 0,25 Saulės masės raudonosios nykštukės, šiai išnaudojus didžiąją dalį vandenilio atsargų.
Vandenilio virtimas heliu raudonosiose nykštukėse vyksta lėtai, be to, konvekcija apima visą žvaigždę (jei masė mažesnė nei 35 % Saulės masės), todėl sunaudojama didesnė joje esančio vandenilio dalis, palyginus su kitų tipų žvaigždėmis. Tai lemia itin ilgą raudonųjų nykštukių egzistavimo trukmę. Šio tipo žvaigždė, kurios masė prilygsta 0,1 Saulės masės, turėtų išlikti pagrindinės sekos žvaigžde 6–12 trilijonų metų – žymiai ilgiau nei dabartinis Visatos amžius. Tai reiškia, jog šiuo metu Visata yra per jauna, kad joje jau būtų susiformavę mėlynųjų nykštukių. Jų egzistavimas numatytas, remiantis teoriniais modeliais.
Laikui bėgant, žvaigždžių šviesis didėja. Kad išlaikytų pusiausvyrą, šviesesnė žvaigždė turi sparčiau išspinduliuoti energiją. Už raudonąsias nykštukes masyvesnės žvaigždės padidėja, tapdamos raudonosiomis milžinėmis, turinčiomis didesnį paviršiaus plotą. Tuo tarpu mažesnių nei 0,25 Saulės masės raudonųjų nykštukių energijos išspinduliavimo tempas išauga, pakilus paviršiaus temperatūrai. Jos įgyja mėlyną atspalvį, nes paviršinių sluoksnių neskaidrumas žymiai nepadidėja, kylant temperatūrai.
Visiškai išsekus vandeniliui, šios žvaigždės virs baltosiomis nykštukėmis.
Žydai už Jėzų

Žydai už Jėzų (angl. Jews for Jesus) – JAV krikščioniška – evangelinė organizacija, kurios nariai yra krikščionys žydai, tikintys, kad Jėzus Kristus yra Mesijas ir Dievas. Šie krikščionys žydai taip pat tiki, kad Senasis testamentas išpildė Jėzaus Kristaus – Mesijo pranašystes, o Naujasis Testamentas – tai Mesijo darbų pratęsimas. Organizacija Žydai už Jėzų priima ir Senojo Testamento tiesas bei tiki, kad Kristus yra viso Izraelio žmonių išgelbėtojas.
Soterija (festivalis)

Soterija („išsigelbėjimas“, „išsivadavimas“) helenistinėse religijose – bet kokia auka ar aukų serija, siekiant išsigelbėjimo, išsivadavimo ar atsidėkojant už išsivadavimą iš krizės. Aukojimai vykdavo didelio masto festivaliuose, taip pat vadinamuose Soterijomis. Aukojimai dažniausiai buvo skirti Dzeusui. Žinoma šešiolika Soterijų festivalių, iš kurių garsiausias Delfų, švęstas nugalėjus keltus 279–278 pr. m. e.
Mikalojus Husovianas

Biografija

Apie jo kilmę ir gyvenimą nedaug kas žinoma. M. Husovianas buvo daugiatautės Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės pilietis, jos patriotas. Remiantis poema apie stumbrą, galima manyti, kad poetas buvo gimęs LDK, kadangi tame kūrinyje Lietuvą jis vadina savo kraštu ir savo tėvyne.
Spėjama, kad apie 1492 m. jis atvyko į Vilnių. Čia jį globojo Vilniaus katedros kanauninkas, Lietuvos didžiojo kunigaikščio Aleksandro sekretorius Erazmas Vitelijus (Ciolekas). Drauge su juo M. Husovianas 1518–1522 m. gyveno Romoje, kur susipažino su popiežiaus Leono X globojamais poetais humanistais ir jų kūryba. Poema išleista Krokuvoje 1523 m.

Kūryba

Gyvendamas Romoje ir norėdamas supažindinti popiežių su stumbrų medžiokle, parašė didžiausią savo kūrinį – poemą „Giesmė apie stumbro išvaizdą, žiaurumą ir medžioklę“ (De statura, feritate ac venatione bisontis carmen). Giesmėje aptariamos to meto politinės ir socialinės aktualijos, keliama Europos krikščioniškų valstybių vienybės kovoje su Osmanų imperija idėja. Dalis poemos skirta pagerbti Lietuvos didįjį kunigaikštį Vytautą, kuris aukštinamas už griežtumą ir valdingumą. Vytautas taip pat įvardijamas kaip tvarkos valstybėje ir jos galios sustiprinimo pavyzdys. 1524 m. poetas parašė giesmę „Nauja ir nuostabi pergalė prieš turkus liepos mėnesį“ (Nova et miranda victoria de Turcis mense lulo). Giesmėje apdainuojamas Lenkijos didžiojo etmono M. Firlej 1524 m. liepos 2 d. laimėtas mūšis prieš turkus prie Trembiovlio. Trečias didesnis M. Husoviano kūrinys – „Giesmė apie Šv. Hiacinto gyvenimą ir darbus“ (De vita et gestis divi Hyacinthi carmen) išleistas 1525 m. Poemoje kritikuojamas M. Liuterio mokymas ir senųjų tikėjimų apraiškos lietuvių ir žemaičių kraštuose.
Be šių kūrinių poetas yra sukūręs ir smulkesnių eilėraščių, vadinamų „Carmina minora“ (Mažosios giesmės). Iš viso tokių eilėraščių žinoma 11.

Įamžinimas

Vilniaus miesto savivaldybės taryba 2013 m. vienai sostinės Antakalnio seniūnijos gatvei (šalia Antavilio ežero) suteikė Mikalojaus Husoviano vardą.
Vasaros saulėgrįža

Vasaros saulėgrįža, vidurvasaris – metų laikotarpis, kuomet Saulė pasiekia aukščiausią padėtį zenite. Tai ilgiausios dienos ir trumpiausios nakties laikmetis. Šiaurės pusrutulyje vidurvasaris būna birželio 20-23 dienomis, pietų pusrutulyje – gruodžio 20-23 dienomis. Daugelyje pasaulio kultūrų vidurvasaris pažymimas šventėmis ir apeigomis. Tikima, kad vidurvasario naktis yra stebuklinga, jos metu galima įgauti mistinių galių, labai dažnai kūrenami laužai, siekiant atbaidyti piktąsias jėgas.
Lietuvoje tradicinė baltų vidurvasario šventė yra Rasos, vėliau sutapatintos su Joninėmis. Germanų vidurvasario šventė yra vadinama Ligo.
Olimpia Swianiewiczowa

Olimpija Svianievičiova (lenk. Olimpia Swianiewiczowa, mergautinė pavardė Zambrzycka; g. 1902 m. gruodžio 1 d. Viazinkoje (dab. Baltarusija), m. 1974 m. birželio 15 d. Halifakse, Kanadoje) – lenkų mokytoja, folkloro ir A. Mickevičiaus kūrybos tyrinėtoja, geomorfologė. Kurį laiką gyveno Vilniuje.

Biografija

Kilusi iš ūkininkų šeimos. 1919 m. savanoriškai tarnavo kariuomenėje kaip kurjerė. Stepono Batoro universitete pabaigė geografijos studijas. Buvo pirmoji žymaus geologo M. Limanovskio asistentė geomorfologė. Tyrė Neries senslėnio terasas dabartiniame Vokės slėnyje. Kartu su C. Boduen de Kurtenė aprašė Neries terasas Vilniaus mieste. 1926 metais ištekėjo už Stepono Batoro universiteto ekonomisto S. Svianievičiaus ir susilaukė keturių vaikų.
Paskutiniais prieškario metais dirbo geografijos mokytoja Vilniaus benediktinių vienuolyno gimnazijoje, kurią sovietų valdžia 1946 m. uždarė.
Karo ir pirmuosius pokario metus praleido Vilniaus krašte, atskirta nuo vyro, kuris paskutinę minutė išsigelbėjo nuo žūties Katynėje, kalėjo Lubiankoje ir lageriuose (sovietų valdžia tikėjosi panaudoti jo turimas žinias apie Vokietijos ekonomiką ir ginklus). Negalėdamas prisijungti prie Anderso armijos ir galiausiai po ilgo buvimo Teherane ir Jeruzalėje pasiliko Jungtinėje Karalystėje. 1946 m. O. Svianievičiova įsikūrė Tčeve, Lenkijoje, kur vietos aukštojoje mokykloje mokė geografijos ir biologijos. Dažnai keisdama pavardes sugebėjo išvengti represijų dėl vyro, kuris stengėsi atskleisti tiesą apie Katynės žudynes, veiklos. Būdama daugiamete Lenkijos Kraštotyrininkų Draugijos (lenk. Polskie Towarzystwo Krajoznawcze) nare inicijavo jaunimo turus. 1957 m. išvyko į Indoneziją pas savo vyrą. Emigravusi susidomėjo folkloru. 1971 m. Lenkijos mokslo draugijoje emigracijoje Londone skaitė pranešimą apie A. Mickevičiaus „Vėlinių“ interpretaciją pagal baltarusių folklorą. Vėliau rengė disertaciją apie Makryną Miečyslavską, tačiau jos nepabaigė. Nuo 1963 m. su vyru gyveno Vakarų Amerikoje.
Vilkaviškio rajono taryba 1990–1995 m.

Vilkaviškio rajono taryba – Vilkaviškio rajono savivaldybės atstovaujamoji institucija, išrinkta 1990 m. kovo 24 d., pakartotinis balsavimas (II turas) – balandžio 7 d. Pilnas pavadinimas – Vilkaviškio rajono Liaudies deputatų taryba, nuo 1990 m. balandžio mėn. Vilkaviškio rajono taryba.

Teisinis pagrindas

Vietos savivaldos pagrindų įstatymu, priimtu 1990 m. vasario 12 d., savivaldybės suskirstytos į žemesniosios pakopos savivaldybes – apylinkės, gyvenvietės (valsčiai), rajono (apskrities) miestai ir aukštesniosios pakopos savivaldybes – rajonai, apskritys, respublikos miestai. Vilkaviškio rajonui priskirtas aukštesniosios pakopos savivaldybės statusas. Savivaldybių teises kiek suvaržė 1993 m. spalio 12 d. Seimo priimtos įstatymo pataisos.
Rinkimai, vadovaujantis Lietuvos TRS Aukščiausiosios Tarybos 1989 m. gruodžio 7 d. priimtu „Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Vietinių liaudies deputatų tarybų rinkimų įstatymu“ vyko pagal mažoritarinę sistemą. Kandidatus kelti galėjo renkamos tarybos teritorijoje esančių visuomeninių, politinių organizacijų, visuomeninių judėjimų rajonų ir miestų organai, taip pat ne mažiau, kaip 50 darbo ar gyvenamosios vietos piliečių susirinkimas. Tai buvo pirmieji laisvi ir demokratiški rinkimai po 1925 m. savivaldybių tarybų rinkimų.
Žvirblis

Paplitimas

Eurazijoje paplitęs nuo Atlanto vakaruose iki Ochotsko jūros rytuose. Šiaurėje arealas siekia Kolos pusiasalį, Lenos vidurupį, pietryčiuose tęsiasi iki šiaurės rytų Kinijos, Aralo jūros, pietuose siekia Viduržemio jūros regioną. Gyvena Šiaurės Afrikoje, Viduržemio jūros, Britų salose. Introdukuotas Amerikose, Pietų Afrikoje, Australijoje, daugelyje salų.
Lietuvoje labai dažnas; peri, žiemoja. Čia gyvena porūšis Passer domesticus domesticus.

Išvaizda

Patino kakta, galvos viršus ir pakaušis pilki, galvos šonai rudi. Nugara ruda, išmarginta rudomis išilginėmis dėmėmis, skruostai balsvi. Sparnu driekiasi balsva juostelė. Pilvas balsvas, gerklė ir pagurklis juodi. Snapas juodas, rudenį ir žiemą papilkėja. Kojos juodos. Patelė blankesnių spalvų, beveik visa pilkšvai rusva. Sveria 32-33 g.
Jaunikliai išsirita pilki, vėliau įgauna rusvą spalvą, tamsesnę negu patelės.

Elgesys

Naminis žvirblis – sėslus paukštis. Gyvena žmogaus kaimynystėje: sodybose, ūkiniuose pastatuose, miestuose, fermose, parkuose, užima kitiems paukščiams skirtus inkilus. Aktyvus dieną, gerai skraido. Rudenį, žiemą, ankstyvą pavasarį skraido pulkais, leidžiasi į medžius, krūmus ir ten ilsisi.
Tuoktuvių metu žvirblių patinai nusileidę ant žemės pešasi. Kovą pradeda sukti lizdą namų pakraigėse, palėpėse, plyšiuose, angose, kregždžių lizduose, inkiluose. Lizdui naudoja žoles, šiaudus, pakulas, įvairių audinių liekanas. Gūžtą iškloja naminių gyvūnų plaukais, kitų paukščių plunksnomis. Deda 4-7 balkšvus, pilkšvus, gelsvai arba rausvai taškuotus, ovalius kiaušinius. Peri patinas ir patelė 13-14 dienų. Išsiritę jaunikliai lizdą palieka taip pat po 13-14 dienų. Per metus veda 2-3 vadas (nuo balandžio iki rugpjūčio).

Mityba

Minta įvairiu maistu: javų grūdais, dobilų, runkelių, guobų, spygliuočių sėklomis, nulesa vyšnias, trešnes, žemuoges, išlesa dygstančius žirnius, pupeles, salotas, kopūstus. Taip pat gaudo lėtus vabzdžius, pavyzdžiui, karkvabalius. Vasaros pabaigoje būriais niokoja javus, saulėgrąžas, kanapes. Žiemą dažnai lankosi prie lesyklų.

Santykis su žmogumi

Žvirblis kaip pasėlių niokotojas nuo seno laikomas ūkininkų priešu. Slavų kalbose žvirblio pavadinimas reiškia „mušk vagį“ (plg. rus. воробей). Folklore vaizduojamas kaip apsukrus, vikrus, įkyrus vagišius. Žvirbliams iš laukų ir sodų baidyti statomos įvairios baidyklės. XX a. Kinijoje Didžiojo šuolio metu žvirblis buvo paskelbtas žemės ūkio priešu ir pradėta masinė jų naikinimo kampanija. Tačiau dėl to padaugėjo vabzdžių, ypač prie miestų, todėl ši kampanija pristabdyta.