google/wiki40b huggingface dataset:
Wilhelm von Leeb

Biografija

Gimė Bavarijos kariuomenės majoro šeimoje. Jaunesnysis brolis Emilis buvo tapęs Vermachto artilerijos generolu. 1895 m., baigęs baigęs gimnaziją, pradėjo fanenjunkerio karo tarnybą Vokietijos imperijos 4-ajame Bavarijos lauko artilerijos pulke. 1897 m. tapo leitenantu. Rytų Azijos ekspedicinio lauko artilerijos pulko sudėtyje dalyvavo numalšinant Boksininkų sukilimą Kinijoje. 1906 m. baigė Bavarijos karo akademiją. 1912 m. pakeltas į kapitonus, tarnavo 10-ajame lauko artilerijos pulke. Nuo 1914 m. kovo – Bavarijos armijos korpuso štabo viršininko pavaduotojas. Pirmojo pasaulinio karo pradžioje tarnavo Vakarų fronte, vėliau dalyvavo karo veiksmuose Rytų fronte. Pasižymėjo Vokietijos kariuomenės 1915 m. gegužę ir birželį vykdytoje Gorlicių puolimo operacijoje. 1916 m. gegužę pakeltas į majorus. Nuo 1917 m. vasario vėl tarnavo Vakarų fronte veikusios Ruprechto princo armijų grupės štabe. Po karo tarnavo Reichsvere. Nuo 1919 m. dirbo Karo ministerijoje. 1920 m. pakeltas į pulkininkus leitenantus. Nuo 1924 m. iki 1926 m. buvo artilerijos pulko bataliono vadas, o nuo 1926 m. iki 1928 m. – artilerijos pulko vadas. 1928 m. paskirtas vadovauti karo apygardos artilerijai. 1929 m. vasarį pakeltas į generolus majorus, o tų pačių metų gruodį – į generolus leitenantus. 1930 m. paskirtas vadovauti 7-ajai karo apygardai ir 7-ajai Bavarijos pėstininkų divizijai. Nepalaikė nacių vykdytos politikos ir A. Hitlerio atėjimo į valdžią. 1933 m. spalį paskirtas 2-osios armijų grupės, dislokuotos Kaselyje, vadu. 1934 m. sausį pakeltas į artilerijos generolus. 1938 m. vasarį, dėl kilusios Fričo-Blombergo krizės, A. Hitlerio reikalavimu atsistatydino iš pareigų. Tų pačių metų liepą grąžintas į tarnybą bei paskirtas vadovauti 12-ajai armijai, kuri užėmė Sudetų kraštą. 1939 m. paskirtas vadovauti Armijų grupei Šiaurė. Už sėkmingą Lenkijos užėmimo kampaniją 1939 m. lapkritį pakeltas į generolus pulkininkus. Mūšio dėl Prancūzijos metu vadovavo Armijų grupei C. 1940 m. liepos 19 d. jam, kaip ir dar 11 Vermachto aukščiausio rango generolų, buvo suteiktas feldmaršalo laipsnis už jų veiksmus žaibiškai nugalint Prancūziją. Barbarosos operacijos metu vėl vadovavo Armijų grupei Šiaurė, kuriai buvo pavesta užimti Baltijos šalis ir Leningradą. 1942 m. sausį, dėl patirtų nesėkmių Rytų fronte, atsistatydino iš pareigų ir buvo perkeltas į rezervą. 1945 m. gegužės 2 d. JAV pajėgų paimtas į nelaisvę. Tęstinio Niurnbergo karo tribunolo proceso metu, 1948 m. spalį nuteistas 3 m. kalėti už karo nusikaltimus. Dėl to, kad jau iki nuosprendžio buvo kalintas daugiau nei 3 metus, iš kalėjimo paleistas.
Libano kultūra

Libano kultūra – Libano, valstybės Artimuosiuose Rytuose, rytinėje Viduržemio jūros pakrantėje kultūra.

Leidyba

Per metus Libane išleidžiama apie 300 pavadinimų knygų. Didžiausia ir seniausia leidykla – „Dar al Mačrek SARL“ įkurta 1848 m., leidžia religinės, mokslo, meno, istorinės, grožinės literatūros knygas. Kitos svarbesnės leidyklos: „Dar al Kitab al Lubnani“, „World Book Publishing“ (abi įkurtos 1929 m.), „Dar al Kašaf“ įkurta 1930 m.), „Librairie du Liban Publishers“ įkurta 1944 m.); visos Beirute.

Elektroninė žiniasklaida

Radijas veikia nuo 1937 m., televizijos – nuo 1959 m. Nacionalinis radijas „Radio Liban“ įkurtas 1937 m., laidas transliuoja arabų kalba, užsieniui – portugalų, armėnų, arabų, ispanų, prancūzų, anglų kalbomis.
Nacionalinės televizijos „Lebanese Broadcasting Corporation“ (LBC), „Sat Ltd“ įkurtos 1985 m., laidas transliuoja arabų, prancūzų, anglų kalbomis. Yra privačių televizijos bendrovių.
Beirute veikia naujienų agentūra „National News Agency“ (NNA).
Alaotraninis kragas

Išvaizda

Kragas buvo apie 25 cm ilgio. Šiai rūšiai nebuvo būdingas ryškus lytinis dimorfizmas, tačiau patelės budavo šiek tiek didesnės už patinėlius. Manoma, kad dėl savo mažų spranų, negalėdavo skristi ilgų nuotolių.

Išnykimas

Nykti pradėjo nuo XX a. pradžios. Pagrindinės nykimo priežastys buvo buveinių naikinimas ir 1980 metais žuvies Channa striata introdukavimas Alaotra ežere. Paskutinį kartą pastebėtas 1985 m. Išnykusiu pakelbtas 2010 m.
Rudnios Švč. Mergelės Marijos, Nuolatinės Globėjos, bažnyčia

Istorija

Kunigo St. Mincevičiaus rūpesčiu 1910 m. įkurta parapija, pastatyta medinė bažnyčia. Lenkijos okupacijos metais persekiota lietuviška veikla. Nuo 1927 m. lietuviškai giedoti bažnyčioje leista kas antrą sekmadienį (iki tol lenkiškai negiedota).
1933 m. per Kalėdas policija įsiveržė į bažnyčią ir sukėlė muštynes. 7 maldininkai sužeisti, 4 suimti. 1931 m. įsteigtam Šv. Kazimiero draugijos skyriui uždrausta veikti. 1962–1970 m. klebonavęs Napoleonas Norkūnas pats išdažė bažnyčią.

Architektūra

Bažnyčia stačiakampio plano, dvibokštė, su priestatu.
Rusnės specialioji mokykla

Istorija

Rusnės kurčiųjų ir nebyliųjų internatinės mokyklos steigimo iniciatorius – Juvencijus Lapė. Įkurta 1952 m. rugsėjo 1 d. švietimo ministro įsakymu. Mokyklos tipas – pagrindinė specialioji mokykla sutrikusio intelekto vaikams, suteikianti bendrąjį išsilavinimą. Mokykloje mokoma pagal specialiojo pradinio, pagrindinio ir darbinio ugdymo programas.
Petras Kizalas

Biografija

UAB „Daugų žuvis“ direktorius, valdybos narys.
Nuo 1990 m. – Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. – Lietuvos socialdemokratų partijos Alytaus rajono skyriaus narys. 1995–1997 m. (LDDP) ir 2000–2003 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Ona, vaikai Raimundas, Vidmantas, Giedrius, Diana.
4 (albumas)

Įvertinimas

James Montgomery iš „MTV News“ albumą „4“ išrinko 20 albumu tarp „20 geriausių 2011 m. albumų“, pavadinęs „artistiškai anachroniniu albumu“. BBC Online rašytojai albumą išrinko septintu geriausiu albumu 2011 metais. „NPR“ taip pat įtraukė albumą tarp „50 2011 m. albumų“, žurnalai „UK Guardian“ bei „Rolling Stone“ taip pat albumą išrinko vienu geriausiu. „4“ buvo nominuotas kaip „Mėgstamiausiu Soul/R&B albumu“ 2011 m. Amerikos muzikos apdovanojimų metu ir „Metų albumu“ Soul Train muzikos apdovanojimų metu, „Metų Albumu“ Žmonių pasirinkimo apdovanojimų metu ir „Geriausiu albumu“ 2011 m. Virgin Media muzikos apdovanojimų metu. Taip pat daina „Party“ iš albumo „4“ buvo nominuota „Grammy“ apdovanojimui už „Geriasią rap/sung bendradarbiavimą“.
Matas Narmontas

Biografija

Mokėsi Šiaulių Romuvos gimnazijoje. 2009/2010 m.m. užėmė 5-tą vietą Šiaulių miesto chemijos olimpiadoje. 2010 m. baigdamas gimnaziją, puikiai išlaikė valstybinius brandos egzaminus: iš anglų kalbos gavo 94, iš chemijos - 95 balus. Vilniaus universiteto (VU) Chemijos fakultete studentas.

Sportinė veikla

Šiaulių sporto mokyklos „Dubysa“ auklėtinis. Treneris - Raimondas Narmontas.
2006 m. FIDE meistras (FM).
2000-2008 m. atstovavo Lietuvai Pasaulio ir Europos jaunių šachmatų čempionatuose. 2008 ir 2010 metais - Pasaulio jaunimo šachmatų čempionatuose.
2008 m. užėmė 3 vietą Šiaulių geriausiųjų jaunųjų sportininkų penketuke. 2010 m. kandidatas į Šiaulių geriausiųjų jaunųjų sportininkų penketuką.
Lietuvos aukštųjų mokyklų studentų šachmatų varžybose komandinėje įskaitoje su VU komanda - Mikas Liatukas (Ekonomikos f.), Emilis Pileckis (Fizikos f.), Matas Narmontas (Chemijos f.) ir Salomėja Zaksaitė (Teisės f.) - laimėjo 1-ąją vietą tarp 5 universitetų komandų.
Rykantų ąžuolas

Rykantų ąžuolas – ąžuolas prie Rykantų, augantis automagistralės  A1  Vilnius–Kaunas–Klaipėda  skiriamojoje juostoje ties automagistralės 22-uoju kilometru. Gamtosaugininkai jį dar vadina Bergo ąžuolu (V. Bergas – buvęs LTSR Gamtos apsaugos komiteto pirmininkas).
Manoma, kad prie šio ąžuolo 1812 m. buvo susitikę dviejų kariuomenių vadai – Napoleonas Bonapartas ir M. Kutuzovas. Tiesiant Vilniaus-Kauno automagistralę šis ąžuolas atsidūrė už skiriamosios (žaliosios) juostos 3 m ribos. Vykdant darbus reikėjo jį kirsti, tam buvo pasiruošta, bet tuometinis LTSR ministras Vladislovas Martinaitis iškvietė GAKV viršininką Č. Radzinauską ir KST vyriausiąjį inžinierių K. Akromą ir nurodė šioje zonoje skiriamąją juostą išplėsti iki 6 m, pakoreguoti kelio ašį, o ąžuolo nekirsti. Paaiškėjo, kad ministras šiuo klausimu prieš tai kalbėjosi su gamtos apsaugos komiteto pirmininku V. Bergu. Taip ąžuolas išliko iki šiol. Taip pat buvo numatyta šalia ąžuolo esančioje dešinėje automagistralės pusėje palikti 1,5 km ilgio beržų alėją.
Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos diena

Spaudos atgavimo, kalbos ir knygos diena minima kasmet gegužės 7 d. Ji primena rusų carinės valdžios represijas, kuriomis buvo varžomi kiekvienos tautos brandumą liudijantys ženklai – kalba, knygų leidyba, spauda, laisvas žodis.
Per 40 spaudos draudimo metų paaiškėjo, kad lietuviškoji spauda augo, nepaisant jokių persekiojimų ir taikomų bausmių. Veltui nuėjo rusų pastangos įpiršti valdžios leidžiamas knygas, spausdintas rusiškomis raidėmis. Slaptųjų knygų skaičius nepaprastai sparčiai augo. Nuo lietuvių raštijos pradžios ligi 1864 m., – t. y. per 300 metų, lietuviškų knygų iš viso buvo išspausdinta vos 750; nuo draudimo pradžios iki 1883 m., – t. y. iki „Aušros“ gimimo, buvo išspausdinta 484 knygos, o nuo 1883 m. iki 1903 m., neskaitant laikraščių, buvo išspausdintos 1372 knygos.
Barbadosas

Valiuta

Piniginis vienetas – Barbadoso doleris, vienas doleris lygus 100 centų. Nors saloje priimami ir Amerikos bei Kanados doleriai, tačiau vietinė valiuta  turi nedidelių privalumų. Galima naudotis kreditinėmis kortelėmis – American Express, Discover Card, Diners Club, MasterCard, Visa, Barclaycard, Cardblansh, Eurocard, kurias priima apmokėjimui daugelyje salos vietų, turistiniai čekiai – visuose bankuose ir daugelyje viešbučių. Norint išvengti papildomų pinigų keitimo operacijų, geriausia turėti amerikietiškų dolerių arba svarų sterlingų.
CSF Sparta Chișinău

Pasiekimai

2017 m. užėmė 1 vietą Divizia B (Pietų gupupės) pirmenybėse.
Bareikos

Geografija

Išsidėstęs už 5 km į šiaurės rytus nuo Švėkšnos, 8 km nuo Veiviržėnų, 3 km nuo Šalpėnų, 8 km nuo Judrėnų; trikampyje tarp Šalpės, Graumenos ir Judrės upių. Per kaimą teka Alkupis, o tai rodo čia buvus alką, senovės lietuvių religinio kulto vietą. Kaimas ribojasi su Legučių, Pakapių, Vainotiškės, Pakalniškių, Jurkiškės (Švėkšnos sen.) kaimais. Iš rytų ir pietų kaimą supa Bareikių miškas, žmonių dar vadinamas Dvarkalnio mišku. Vidury kaimo yra nedidelė Bareikių giraitė. Yra išlikusios senos kaimo kapinaitės. Vakariniu pakraščiu eina kelias Legučiai–Pakalniškiai (4235).

Istorija

Bareikų vietovardis (Bareykenfield 'Bareikių laukas') pirmą kartą paminėtas 1387 metų kryžiuočių žvalgų sudarytuose Lietuvos kelių pranešimuose. Tai seniausia žinoma Švėkšnos apylinkių gyvenvietė.
Ji yra pirmoji žemaičių gyvenamoji vietovė kryžiuočių žygių kelyje iš Klaipėdos pilies pro Priekulę, palei Veiviržo upę, persikeliant per Graumeną (Grawmanape) ties Bareikomis (Bareykenfield), pasiekiama upė Jūra ir persikėlus – į Varnius.
1553–1555 metais atliekant Švėkšnos dvaro žemių matavimus nustatyta, kad žemė „rubežiuojasi“ su „karališkais“  Bareikų ir Šalpėnų bajorų žemėmis ir Švėkšnos dvarui nepriklauso. 1644 ir 1695 metų Švėkšnos dvaro inventoriuje šie kaimai neminimi.
1737 metų Švėkšnos bažnyčios katalikų registracijos sąrašuose kaimai vadinami „VILLA“, o bajorkaimiai – „REGIO“. Bareikose („REGIO Boreikianis“) surašytos 5 bajorų „GD“ (Generosus dominus 'gimęs ponu, kilmingas') šeimos: 24 katalikai ir 6 vaikai; mažiau kilmingų bajorų „D“ (Dominus 'ponas')  tik viena šeima: atitinkamai 3 katalikai ir 1 vaikas; bei 10 laisvų valstiečių šeimų – 37 katalikai ir 16 vaikų.
1846 m. Bareikų akalicoje surašyti 4 bajorų ūkiai, 3 – laisvų valstiečių. Juose gyveno 49 gyventojų, tame tarpe  22 samdiniai ir keletas kampininkų. 1923 m. buvo 1 palivarkas, kuriame surašyta 26 gyventojai ir 13 sodybų kaime – 65 gyventojai. 2001 m. – 22 gyventojai.
Pūslėtoji viksva

Morfologija

Daugiametis, šviesiai žalias, retakeris, 30– 80(100) cm aukščio augalas, išauginantis ilgą, horizontaliai šliaužiantį šakniastiebį su palaipomis, padengtomis rudų, suirusių lapamakščių. Stiebai statūs, standūs, aštriai tribriauniai, viršuje šiurkštūs, žemiau švelnūs, pamate apsisiautę rausvai rudomis arba rudai violetinėmis, belakštėmis, pakraštyje tinkliškai išsiskaidžiusiomis makštimis. Lapai tokio pat ilgio, kaip stiebai arba šiek tiek už kuo ilgesni, plokšti, (3)4– 6(8) mm pločio, šiurkščiakraščiai, laipsniškai nusmailėjančia viršūne, jų apatinė pusė šiurkšti, skiauterėta. Žiedynas status, ilgas, (10)15,5– 25 cm ilgio, retas, susideda iš 2– 3 suartėjusių kuokelinių ir (1)2– 3 piestelinių varpučių. Apatinis žiedynlapis paprastai trumpamakštis, ilgesnis už žiedyną. Kuokelinės varputės linijiškos, (1,5)2– 6 cm ilgio ir 3– 5 mm pločio, stačios, viršutinė- ilgesnė, kotuota, apatinė – trumpesnė, beveik bekotė; jų pažiedės šviesiai rudos, lancetiškos, smailokos; pakraųtyje plačiai plėvinės; kartais apatinės kuokelinės varputės pamate yra keletas piestelinių žiedų. Piestelinės varputės pailgos arba cilindriškos, (1,5)2– 4(6) cm ilgio ir iki 1– 1,5 cm pločio, netankios, toli viena nuo kitos nutolusios, viršutinė bekotė arba beveik bekotė, apatinės kotuotos, atsilošusios, vėliau nusvirusios; pažiedės lancetiškos, laipsniškai nusmailėjančios, rudos, su šviesesniu viduriu ir siauru, balsvu, plėveliniu pakraščiu bei viršūne, gerokai trumpesnės ir siauresnės už maišelius. Maišeliai įstrižai statūs, pailgai kiaušiniški arba kiaušiniškai kūgiški, 6– 8(9) mm ilgio, pūsti, neryškiai apvaliai tribriauniai, iš pradžių žalsvi, vėliau geltoni, pilki, blizgantys, aiškiai gysloti, trumpakočiai, viršūnėje, laipsniškai siaurėdami, užsibaigia vidutinio ilgumo (2– 2,5 mm ilgio), giliai skeltu snapeliu; jo danteliai prasiskėlę yliškai. Vaisiai tribriauniai, apie 2– 2,5 mm ilgio ir 1,2– 1,5 mm pločio, rudi, dažnai nepilnai išaugę.
Žydi gegužės – birželio mėnesiais. Vaisius išplatina vandens srovės. Hemikriptofitas, hidrofitas.

Augimvietės

Auga pievose, grioviuose, upelių, ežerų ir kitų vandens telkinių krantuose, lomose, raistuose, pelkėtose pievose.
Paplitimas Lietuvoje: dažnas, visoje šalyje paplitęs augalas. Išryškėja kaip edifikatorius arba auga kitų vyraujančių augalų sudaromose žolinėse bendrijose.
Bendras paplitimas: beveik visa Europa, Kaukazas, Sibiras (iki Baikalo ež.), Šiaurės Kazachstanas, Mažoji Azija, Šiaurės Afrika, Šiaurės Amerika. Priklauso borealiniam floros elementui.

Panaudojimas

Blogai ėdamas gyvulių. Anksti nupjautas duoda nemažą atolo derlių, kurio kokybė žymiai geresnė, negu pirmosios žolės. Žiedynų nuovirai liaudies medicinoje naudojami gerklei skalauti, segant pūline angina.
Monopteris

Monopteris (gr. monopteros, 'viensparnis') – nedidelis apskrito plano šventyklos pastatas be sienų, apjuostas vienos eilės kolonada, kuri laiko perdangą ir stogą. Būdinga senovės graikų ir romėnų architektūrai. Baroko ir klasicizmo epochose monopterio tipo paviljonai ir pavėsinės buvo statomi dvarų soduose ir parkuose.

Charakteristika

Skirtingai nei toluose (plačiąja prasme, kaip apvaliame pastate), monopteryje nėra sienų, tarp kurių būtų šventovės celė. Graikai ir ypač romėnai šiuo terminu apibrėžė ir tolą. Senovėje monopteriai, be kita ko, tarnavo baldakimo kulto įvaizdžiu. To pavyzdys yra Lisikrato paminklas Atėnuose, nors sienos tarp jo kolonų buvo sudėtos dar senovėje. Deivės Romos ir Augusto šventykla Atėnų akropolyje yra monopteris iš senovės Romos laikų su atvira vidine erdve. XV a. keliautojas Kiriakas iš Ankonos paliko tokį atsiliepimą: „Ad praefatae Palladis Templi vestibulum“.
Baroko ir klasicizmo architektūroje monopteriui kaip paviljonui dažnai taikytas klasikinis pavadinimas, pavyzdžiui, „mūzų šventykla“. Jis yra populiarus anglų ir prancūzų parkuose. Monopteriai taip pat buvo statomi Vokietijos parkuose, pavyzdžiui, Miunchene esančiame „Anglijos sode“ ir Hamburgo-Ependorfo „Hayns parke“. Daug kur parkuose ir gydyklose ant mineralinio vandens šaltinių pastatyti monopterio formos paviljonai. Daugelį monopterių papildo tokie stafažo elementai kaip priekyje įrengti portikai. Jie taip pat atlieka tik dekoratyvinę funkciją, nes nėra vieno įėjimo į apskritą šventyklą, kuri yra atvira iš visų pusių.
Daugelis monopterių yra apibūdinami kaip rotondos dėl jų apvalaus grindų plano. Tolams toks apibūdinimas taip pat taikomas. Tačiau daugelio monopterių statinio planas yra kvadratinis arba daugiakampis, dėl ko jie nebūtų vadinami rotondomis. Pvz., Mūzų šventykla su Polymnija, esanti Tyfurto pilies (vok. Schloss Tiefurt) sode, turi šešiakampį grindų planą.
Judžina

Turinys

Madam Sent Eindž kvietimu jaunoji Judžina atvyksta į saloje esantį vasarnamį praleisti savaitgalio su madam ir jos broliu Dalmansu. Pamažu Judžina įtraukiama į mistika apgaubtus žaidimus, kurie baigiasi ne tik sadomazochistinėmis orgijomis, bet ir ritualinėmis žmogžudystėmis...
Mahdis

Mahdis (arab. مهدي mahdi − alacho vedamas) − musulmonų mesijas.
Pagal musulmonų tikėjimą, Mahdis ateisiąs alacho siųstas prieš pasaulio pabaigą ir padėsiąs teisiesiems patekti į rojų. Pasak šiitų doktrinos, Mahdis yra slaptasis imamas.
Tikėjimas Mahdžiu visuomet buvo populiarus tarp neturtingųjų gyventojų sluoksnių, siekusių socialinės lygybės ir teisingumo.
Mahdžiu buvo apsišaukęs ne vienas politinis veikėjas (fatimidų dinastijos pradininkas Obeidalachas, almochadų − Ibn Tumartas, Mahdistų sukilimo vadas Mahdis Sudanietis.
Atlantos Thrashers

Istorija

1997 m. Nacionalinė ledo ritulio pranešė, kad Atlantos miestas yra apdovanotas vieta NHL. Suburta komanda 1999 m. pradėjo dalyvauti NHL lygoje. 2011 m. gegužės 31 d. „True North Sports and Entertainment“ investitorių grupė nusipirko klubą. Naujieji savininkai komandą perkėlė į Vinipegą taip atgaivindami anksčiau gyvavusią Vinipego „Jets“ komandą.
FC Vestsjælland

Istorija

Klubas įkurtas 2008 m. sausio mėn. Tuo metu vadinosi FCV Vikings.
Pradėjo dalyvauti žemesniuose divizionuose, pakilo į antros pakopos pirmenybes. Du sezonus žaidė elito divizione. 
2015 m. gruodžio 9 d. paskelbta apie klubo bankrotą. Komanda išformuota.
Live at Pompeii

Kilmė

Dar vienu reikšmingu Pink Floyd istorijos puslapiu tapo šis filmas – koncertas be žiūrovų, nufilmuotas istoriniame Pompėjos amfiteatre. Nežiūrint į kai kurių kūrinių akivaizdų studijinį montažą, šis filmas nuostabiai perduoda to meto koncertų atmosferą. Filme taip pat įtraukti interviu ir siužetai apie grupės darbą kuriant albumą „The Dark Side of the Moon“ garso įrašų studijoje Abbey Road Studios. Egzistuoja dvi skirtingos pirmo Pink Floyd instrumentinio koncerto versijos, viena panaudota originaliame filme, kita – video juostoje, kuriose nebeliko interviu su grupės nariais. 2003 m. išleistas DVD filmo variantas.
Klemensas Rimšelis

Biografija

1976 m. baigė Kauno Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą. 1982 m. baigė Kauno politechnikos instituto Mechanikos fakultetą, įgijo tiksliosios mechanikos inžinieriaus specialybę. 1993 m. ir 1997 m. stažavosi JAV, 1994 m. Nyderlanduose.
1982–1984 m. Kauno elektromechanikos gamyklos „Elektra“ inžinierius technologas, 1984–1990 m. Kauno politechnikos instituto mokslinio tiriamojo centro „Vibrotechnika“ mokslinis bendradarbis. 1994–1996 m. Vyriausybės sudarytų įstatymų rengimo darbo grupių narys, akcinės bendrovės „Prekybos bazė Urmas“ direktoriaus pavaduotojas. 2000–2004 m. Seimo narys. 2000–2001 m. Seimo Valstybės valdymo ir savivaldybių komiteto pirmininkas, vėliau pavaduotojas.
1988–1989 m. Lietuvos persitvarkymo sąjūdžio Kauno iniciatyvinės grupės, vėliau tarybos narys. Nuo 1994 m. Lietuvos liberalų sąjungos narys, 1996–1999 m. šios sąjungos pirmininko pavaduotojas. 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos valdybos narys, Kauno skyriaus pirmininkas. 2004–2010 m. Lietuvos liberalų ir centro sąjungos atsakingasis sekretorius.
1990–1992 m. Kauno miesto tarybos deputatas, tarybos prezidiumo sekretorius, 1992 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos pirmininko pavaduotojas. 1995–1997 m. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys, savivaldybės valdybos narys, Miesto plėtros komiteto pirmininkas. 1994–1997 m. Lietuvos Respublikos savivaldybių delegacijos vadovas Europos Tarybos vietinių ir regioninių valdžios institucijų kongrese bei šio kongreso Nuolatinio komiteto bei darbo grupių narys. 2000 m. kovo – lapkričio mėn. Kauno miesto savivaldybės tarybos narys.
2010–2014 m. Kūno kultūros ir sporto departamento generalinis direktorius. Nuo 2015 m. Valstybės dokumentų technologinės apsaugos tarnybos direktorius.
11 išradimų, iš jų 3 užpatentuoti Vakaruose ir pasaulinėje išradimų parodoje „Expo-85“ apdovanoti aukso medaliu, bendraautoris. Vokietijos inžinierių sąjungos, Lietuvos ir Švedijos draugijos, Kinologų draugijos narys. Žmona Jolanta, sūnūs Kasparas, Adomas.
Diržas

Diržas – lanksti juosta, dažniausiai iš odos ar storo audinio, turinti sagtį, naudojama kaip aprangos dalis. Diržas paprastai dėvimas susijuosus per juosmenį, įvėrus į kelnių, sijono, palto, milinės ar kito drabužio kilpas.

Istorija

Priešistoriniais laikais diržai būdavo daromi dažniausiai iš odos, pintinės ar austinės medžiagos, apkaustomi metalu. Senovės laikais prie diržų segti įvairūs daiktai. Vyrai prie diržo kabindavę ginklus (durklas, kalavijas, peilis), geriamąjį ir medžiojamąjį ragą, skiltuvą, galąstuvą, moterys – peilį (su makštimi), adatų dėžutę, raktus. Europoje diržais pradėta puoštis I a. – II a., mada paplito iš antikos kraštų. Kretoje, senovės Graikijoje ir Romoje diržas buvo būdingas aprangos elementas.
Viduramžiais diržas tapo išminties ir garbės simboliu, jo, kaip svarbaus drabužio elemento, reikšmė padidėjo paplitus gotikinei (ypač burgundiškajai) madai. XVIII a. diržas beveik nenešiotas. Nuo XX a. pirmojo dešimtmečio pabaigos diržas – vėl madinga aprangos detalė. Diržas 1900–1910 m. taip pat buvo naudojamas derinant mantiją ir sijoną ar palaidinę.
II a. – IV a. vakarų baltai (daugiausia prūsai) puošėsi metalu kaustytais diržais, iš prūsų diržai plito dab. Vakarų Lietuvos, vėliau ir visos Lietuvos teritorijoje. Ypač puošnūs X a. – XIII a. kuršių vadų ir žymių karių kapuose rasti diržai. Jie dažniausiai puošti siauromis keturkampėmis sidabruotomis ar žalvarinėmis plokštelėmis, prikaltomis žalvarinėmis vinutėmis, arba kūgelių eilėmis. Dažniausiai į kapą buvo dedami du diržai. Puošnių metalu apkaustytų diržų liekanų rasta XIV a. – XVII a. vyrų, kartais ir moterų kapuose. Odinių diržų svarbiausia puošybinė detalė buvo metalinė sagtis. Jų ir kitų diržų liekanų randama XII a. – XVII a. moterų, vaikų ir vyrų kapuose.
Naras (kupranugaris)

Pavadinimai

Kupranugarių hibridus skirtingose šalyse vadina skirtingai, pvz.: turkoman, tulu, bukht, nar, iner, iver, majen, bertuar.
Irane hibridai patinai vadinami boghor, o patelės – hachamaia.

Paplitimas

Kupranugarių hibridai naudojami daugiausia tokiose šalyse, kaip Rusija, Iranas, Afganistanas, Turkija, taip pat – Saudo Arabija, Turkmėnija, Kazachstanas.