google/wiki40b huggingface dataset:
Tijana Dapčevič

Biografija

Tijana gimė Skopjėje makedono Velko Todevski ir serbės Branka šeimoje. Turi jaunesnę seserį Tamara, taip pat dainininkė. Ištekėjusi už Serbijos verslininko Milan Dapčevič.

Karjera

2002 metais laimėjo „Sunčane skale“ festivalį Herceg Novyje. Ji taip pat laimėjo pirmąją vietą 2006 m. konkurse „Serbian Radio Festival-Feras“ su daina „Julijana“.
2006 metais Tijana dalyvavo Serbijos atrankoje Evropesma 2006 su daina Greh, tačiau užėmė aštuntą vietą su 27 taškais. Daina Greh įtraukta į albumą Žuta minuta, kuris buvo išleistas 2007 metų vasarą.
2008 m. Tijana buvo Eurovizijos dalyvės Tamaros Todevskos pritariančioji vokalistė.

Eurovizijos dainų konkursas 2014

2013 m. rugpjūčio 28 d. Makedonijos radijas ir televizija pasirinko Tijaną atstovauti Makedonijai 2014 m. Eurovizijos dainų konkurse Danijoje. Dapčevič dalyvavo gegužės 8 d. vykusiame antrajame pusfinalyje su daina To the Sky .
Apatitas

Taikymas

Apatitas – vienas iš nedaugelio mineralų, kuris yra gaminamas ir naudojamas biologinėse sistemose. Hidroksilapatitas yra pagrindinis dantų emalio komponentas ir viena iš pagrindinių kaulo sudedamųjų medžiagų. Fluorapatitas yra šiek tiek kietesnis už hidroksilapatitą, taigi fluoruotas vanduo, kuris gali pakeisti dantų emalyje hidroksilo jonus į fluorido jonus, šiek tiek stiprina mūsų dantis.
Rusijos kinai

Rusijos kinai – kinų tautybės žmonės, gyvenantys Rusijoje, arba žmonės kilę iš Kinijos ir gyvenantys Rusijoje.

Istorija

Nuo Tarybų Sąjungos žlugimo Rusijoje sparčiai auga išeivių iš Kinijos skaičius. Kinai – sparčiausiai auganti Rusijos tautinė mažuma.
Tarybų Sąjungai žlugus, tarybiniais laikais akylai saugota Tarybų Sąjungos-Kinijos siena, tapo silpnai kontroliuojama. 4300 km ilgio siena atsivėrė laisvai tarpusavio prekybai. Šis sienų atvėrimas leido kinams laisviau patekti į Rusiją.
Kinai gausiau ėmė vykti gyventi į Primorės kraštą maždaug 1995 metais, o dar aktyviau Kinijos gyventojai ėmė skverbtis į šį regioną 1997 m., kai tarp Heilongdziango provincijos (Kinija) ir Primorės krašto (Rusija) atsirado Aukso kelio transporto koridorius. Aukso kelias – tai geležinkelis ir greitkelis einantis iš Harbino (Kinijos Heilongdziango provincijos sostinės) į Nachodkos uostą, kuris yra 100 km į šiaurę nuo Vladivostoko . Miestuose, esančiuose šalia šios transporto arterijos, ėmėsi greitai kurtis kinai, kurie ėmė čia steigti įvairius verslo objektus. Ilgainiui jie užvaldė didelę dalį pramonės, prekybos ir aptarnavimo sferos.

Vietinių gyventojų demografinė padėtis

Rusijos Tolimųjų Rytų gyventojų demografinė padėtis yra panaši, kaip ir visoje Rusijoje – nuolatos mažėja gyventojų skaičius. Gyventojų mirtingumas viršija gimstamumą, paplitusios įvairios socialinės problemos, kaip alkoholizmas, narkotinių medžiagų vartojimas, dėl ko gyventojai miršta vis jaunesni. Ypač prasta situacija su jaunais ir vidutinio amžiaus vyrais. Tolimųjų Rytų miestuose ir miesteliuose sparčiai mažėja vietinių gyventojų. Daugėja kaimų, kurių gyventojai visiškai išmirė. Panaši situacija yra visoje Rusijoje, kurioje kiekvienais metais gyventojų skaičius sumažėja 1 milijonu. Rusijos valstybinio Statistikos komiteto duomenimis iki 2050 m. Rusijos gyventojų skaičius sumažės nuo 145 milijonų iki 101,9 milijono. Rusijai prireiks milijonų darbuotojų, kurie atvykstų iš užsienio. Manoma, kad iki 2010 m. Rusijoje turėtų gyventi apie 10 milijonų kinų tautybės žmonių .

Dabartinė padėtis

Trys ketvirtadaliai naujai atvykusių Rusijos kinų apsigyvena Sibire bei Primorės krašte. Oficialiais duomenimis, Rusijos Tolimųjų Rytų regione gali gyventi 100-200 tūkstančių kinų. Rusijos žiniaskalaida teigia, kad Kinų Tolimuosiuose Rytuose gali gyventi apie 1 milijoną, nors iš tikrųjų jų ten gali gyventi kur kas daugiau .
Kinai imigruoją į Rusiją dėl didesnių ekonominių galimybių, mažesnės konkurencijos. Naujai į Rusiją atvykę kinai daugiausiai dirba statybose bei su maisto ruošimu ar prekyba susijusiose srityse.
Juvha

Juvha arba Juha, Jucha (tot. Юха, turk. Yuvha) tiurkų (baškirų, Volgos totorių, turkmėnų, Chorezmo uzbekų) mitologijoje – demoniškas sutvėrimas, susijęs su vandens gaivalu. Juvha tai nuostabi mergelė, į kurią pavirsta daug metų (pasak totorių – 100 ar 1000) pragyvenęs slibinas Aždarha. Pasak turkmėnų ir Chorezmo uzbekų mitų, Juvha išteka už vyro, bet jam iškelia keletą sąlygų, pvz., nežiūrėti, kaip ji šukuojasi plaukus, neglostyti nugaros, po suartėjimo apsiplauti. Pažeidęs sąlygas, vyras atranda ant jos nugaros gyvatiškus žvynus, pamato, kaip šukuodamasi nusiima sau galvą. Jei Juvha nepabučiuojama, ji suėda savo vyrą. Ją užmušti galima tik bevandenėje vietoje.
Azilio kultūra

Azilio kultūra (2 300-9 600 m. pr. m. e.) – epipaleolito (vėlyvojo paleolito ir ankstyvojo mezolito) archeologinė kultūra šiaurinėje Ispanijoje ir pietinėje Prancūzijoje. Jos pavadinimas kilo nuo 1887–1889 m. E. Pjeto tirto Ma d’Azilio urvo Pietų Prancūzijoje.
Kultūra gyvavo Aleriodo atšilimo laikotarpiu, po turtingesnės ir sudėtingesnės Madleno kultūros. Rytuose tuo pačiu metu su Azilio kultūra gyvavo Svidrų kultūra.

Kultūra

Kultūrai būdingi titnaginiai antgaliai, padaryti iš skelčių, retušuotu priekiniu šonu ir įlinkiu įkotės pagrinde, smailūs bei apvalūs gremžtukai ir kampuoti rėžtukai. Ypač gausu dirbinių iš šiaurės elnio ragų bei kaulų – žeberklų, kirvių movelių. Upių ir Viduržemio jūros pakrantėse aptinkama akmeninių riedulių, puoštų raudonais ir juodais simboliniais ženklais; manoma, kad tai kulto reikmenys. Mirusiuosius laidojo atskirtomis nuo kūno galvomis, palaikus apiberdavo raudona ochra (Gros Ofneto urvas). Prie jų randama šiaurės elnio dantų ir kriauklių su išgręžtomis skylutėmis.
Didžioji ledynmečio fauna buvo išnykusi, todėl Azilio kultūros žmonės mito moliuskais, žuvimis, paukščiais ir nedideliai žinduoliais.
Juris Laizāns

Karjera

Savo futbolininko karjerą Laizanas pradėjo komandose „Beikas“, „Daugava-Juniors“ ir „FK Tukums“, o jo pirmoji profesionali komanda buvo Skonto FC. Karjeros pradžioje Laizanas buvo kraštinis gynėjas, šioje pozicijoje ir debiutavo Latvijos rinktinėje būdamas 19 metų rungtynėse prieš Gruzijos rinktinę. 1999 m. Laizanas jau įsitvirtino Latvijos rinktinės pagrindinėje sudėtyje, taip pat tapo vienu iš Skonto FC lyderių. 2000 m. Skonto FC vyriausiasis treneris Aleksandras Starkovas Laizaną perkvalifikavo į centro saugą. Laizanas sužaidė tokį gerą sezoną, kad 2001 m. pradžioje jį už 2,5 milijonų JAV dolerių iš Skonto FC nupirko vienas iš stipriausių Rusijos klubų Maskvos CSKA. 2002 m. Laizanas CSKA sudėtyje tapo Rusijos vicečempionu ir Rusijos taurės laimėtoju. Latvijos rinktinėje Laizanas taip pat tapo vienu iš lyderių. Po 2003 m. iškovoto Rusijos čempiono titulo, Maskvos CSKA rimtai sustiprino savo sudėtį, dėl to Laizanui tapo vis sunkiau pakliūti į pagrindinę sudėtį. 2005 m. Laizanas tapo pirmuoju Latvijos futbolininku, gavusiu Europos klubų turnyrų taurę. Su CSKA triumfavo UEFA taurėje. 2005 m. viduryje Laizaną išsinuomojo kitas Rusijos Premjerlygos klubas Maskvos Torpedo, o 2006 m. – FC Rostov. 2007 m. sausį Juris Laizanas perėjo į kitą Premjerlygos klubą Krasnodaro FK Kuban.
Serhijus Kovalecas

Biografija

Žaidėjo biografijoje yra sužaistos dešimt rungtynių už nacionalinę Ukrainos rinktinę.
2005 m. baigė žaidėjo karjerą ir pradėjo trenerio darbą. iš pradžių asistavo kitiems, o vėliau pats stojo vadovauti komandoms.
Kovalecas 2016 m. atvyko į Lietuvą ir tapo FK Trakai vyr. treneriu. Komandai vadovavo nuo 2016 metų rugsėjo 1 dienos iki sezono pabaigos.
2017 m. dirbo Slovakijoje ir treniravo FC Tatran Prešov.
Nuo 2018 m. dirba FK Obolon-Brovar vyr. treneriu.
Atramos-judėjimo sistema

Raumenys

Raumeniniu audiniu vadinamos visos organizmo struktūros, kurių pagrindinė funkcija - susitraukimas: tai lygieji, širdies ir griaučių raumenys. Griaučių raumenys, prisitvirtindami prie kaulų, sudaro aktyviąją judamojo aparato dalį: jiems susitraukiant, juda atskiros kūno dalys (2 pav.) ir visas kūnas, palaikoma kūno pusiausvyra, atliekami kvėpavimo ir rijimo judesiai, formuojama mimika. Taip pat nuo griaučių raumenų priklauso termoreguliacija (susitraukdami jie gamina šilumą). Žmogaus kūne yra apie 400 griaučių raumenų.

Kaulų jungtys, raiščiai ir sausgyslės

Sąnariai - tai kaulus jungiančios jungtys, nuo kurių priklauso paslankumas ir judesių amplitudė. Sąnarį sudarančius kaulų galus jungia ir sąnarį tvirtina raiščiai, sudaryti iš elastinių ar kolageninių skaidulų. Sausgyslės panašios į raiščius - jungia kaulus tarpusavyje. Įprastai manoma, kad sausgyslių vienintelė funkcija - jungti raumenis prie kaulų. Tačiau geriau ištyrus sausgysles ir jų elastines savybes, nustatyta, kad jos gali funkcionuoti kaip spyruoklės. Dėl to jos gali moduliuoti jėgas judėjimo metu ir priduoti papildomo stabilumo, neatlikdamos jokio aktyvaus darbo.
Sinano nacionalinis parkas

Vieta

Parkas užima 1 024,38 km² plotą Namueno (Na Muen), Nanojo (Na Noi) ir Viangsa (Wiang Sa) apylinkėse, Laoso pasienyje, 50 km į pietus nuo provincijos centro Nano. Per parko teritoriją teka Nanas.

Flora ir fauna

Sinano nacionaliniame parke vyrauja lapuočių, mišrūs, spygliuočių ir visžaliai miškai. Iš retų augalų parke sutinkama: briaunotasis sparnūklis (Anisoptera costata), kvapioji hopėja (Hopea odorata), stambiavaisis koralmedis (Pterocarpus macrocarpus), (Afzelia xylocarpa), raudonasis indenis, didysis tikmedis (Tectona grandis), Vietnaminė pušis (Pinus merkusii), gleivingoji pušis (Pinus kesiya), rudoji šorėja, shorea siamensis ir kt., daug rūšių bambukų ir orchidėjų.
Jonas Makauskis

Biografija

1904 m. baigė Vilniaus gimnaziją, dirbo vaistinėje. 1918 m. baigė Maskvos universiteto medicinos fakultetą.
1918–1920 m. Lietuvos vidaus reikalų ministerijos Farmacijos valdybos viršininkas. 1918 m. Kaune įsteigė Centrinį valstybinį vaistų sandėlį, įkūrė Cheminės farmacijos laboratoriją, kuri vėliau buvo prijungta prie Vytauto Didžiojo universiteto. 1924–1940 m. nuosavos „Gulbių“ vaistinės Kaune vedėjas, 1940 m. rugpjūčio – lapkričio mėn. vaistinės administratorius. 1942–1944 m. Sveikatos valdybos farmacijos direkcijos viršininkas.

Politinė veikla

Nuo 1912 m. Lietuvos demokratų partijos veikėjas, 1918–1922 m. Lietuvos socialistų liaudininkų partijos, 1922–1924 m. Lietuvos valstiečių liaudininkų sąjungos centro komiteto narys. 1920 m. gegužės 15 d. – 1922 m. lapkričio 13 d. Steigiamojo Seimo atstovas, išrinktas II (Kauno) rinkimų apygardoje. Priklausė Lietuvos socialistų liaudininkų partijos frakcijai, įėjusiai į LSLDP ir Lietuvos valstiečių sąjungos bloką. 1922 m. lapkričio 13 d. – 1923 m. kovo 13 d. Pirmojo Seimo atstovas, Seimo prezidiumo antrasis sekretorius.

Visuomeninė veikla

1915 m. vienas Lietuvos farmacininkų sąjungos Maskvoje steigėjų, valdybos pirmininkas, 1918 m. sąjunga perkelta į Vilnių. 1920 m. kovo mėn. vienas Kaune įvykusio I-ojo Lietuvos farmacininkų kongreso organizatorių. 1919 m. Lietuvos Raudonojo Kryžiaus sąjungos steigėjas, dalyvavo Ligonių kasų veikloje. 1920 m. vienas iš „Varpo“ bendrovės, vėliau ir spaustuvės steigėjų. 1927–1929 m. žurnalo „Farmacijos žinios“ redaktorius. Organizavo vaistinės mokinių kursus vaistininko padėjėjo teisėms gauti. Nuo 1927 m. veikė Lietuvos vaistininkų sąjungoje, jos reikalų vedėjas, iki 1940 m. centro valdybos pirmininkas. 1930–1940 m. dalyvavo Baltijos šalių vaistininkų sąjungos veikloje.
1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1951 m. persikėlė į JAV. Dalyvavo Vyriausiojo Lietuvos išlaisvinimo komiteto, JAV lietuvių bendruomenės, valstiečių liaudininkų sąjungos veikloje.
Ar esi buvusi Mėnulyje?

Turinys

30-metė Giulija – savimi pasitikinti, sėkmingai karjeros laiptais kopianti moteris, neturinti laiko naujoms pažintims ir asmeniniam gyvenimui. Viskas staiga apsiverčia, kuomet ši gauna žinią apie paveldėtą ūkį. Atvykusi čia su vienintele mintimi – kuo greičiau jį parduoti, - Giulija susipažįsta su jame gyvenančiu Renzo ir šio sūnumi. Kadangi dokumentų tvarkymas užtrunka, Giulija kuriam laikui lieka ūkyje ir nors Renzo pradžioje jai atrodo neišauklėtas ir pernelyg geros nuomonės apie save, moteris netrukus jį įsimyli. Vėliau jiedu ne kartą pykstasi, skiriasi ir vėl taikosi, kol galiausiai lieka kartu naujajame Giulijos ūkyje...
Halmstadas

Sportas

Halmstade 1958 m. vyko VI pasaulio futbolo čempionatas.

Futbolo klubai

Miestą atstovauja Halmstads BK klubas.
Algimantas Bučys

Algimantas Bučys (g. 1939 m. spalio 19 d. Kaune) – Lietuvos literatūros kritikas, rašytojas, humanitarinių mokslų daktaras.

Biografija

Motina – Sofija Serbentaitė Bučienė (1900 – 1964), kilusi pagal motinos liniją iš senos Upytės dvarininkų Rajunecų šeimos. Tėvas Anicetas Bučys (1904 - 1998), kilęs iš Žemaitijos senbuvių, prieškario periodikoje spausdino poezijos kūrinius , besibaigiant karui pasitraukęs iš Lietuvos, gyveno Didžiojoje Britanijoje, už nuopelnus kultūrinėje veikloje išrinktas Didžiosios Britanijos Lietuvių Sąjungos garbės nariu.
1957 m. baigė Vilniaus Salomėjos Nėries vidurinę mokyklą, įstojo į Vilniaus universitetą studijuoti lietuvių kalbos ir literatūros. 1962 m. baigė studijas ir buvo paskirtas mokytojauti į Bartkuškio aštuonmetę mokyklą pagal diplominę specialybę „filologas ir vidurinės mokyklos lietuvių kalbos ir literatūros mokytojas“. Mokytojaudamas išleido pirmąjį eilėraščių rinkinį „Prie skambančių plytų“ (1963 m.), spausdino respublikinėje spaudoje kritikos straipsnius. 1964 m. Lietuvių kalbos ir literatūros instituto siuntimu išvyko į Maskvą aspirantūrai Pasaulinės literatūros instituto teorijos sektoriuje. 1967 m. apgynė disertaciją „Šiuolaikinio romano problema lietuvių literatūroje“, įgydamas filologijos mokslų kandidato laipsnį. 1994 m. disertacija nostrifikuota Lietuvos mokslo tarybos suteikiant humanitarinių mokslų daktaro laipsnį.
Grįžęs į Lietuvą, atsisakė akademinio darbo institute, atsidėjo kūrybiniam darbui, dirbo su pertrūkiais Lietuvos rašytojų sąjungos leidiniuose „Literatūra ir menas“, „Pergalė“, „Litva literaturnaja“, laikraščio „Gimtasis kraštas“, žurnalo „Mitai ir faktai“ redaktoriumi. 2010 - 2011 m. Lietuvos respublikos Spaudos, radijo ir televizijos rėmimo fondo Tarybos narys ir pirmininkas.

Kūryba

Parašė deklaratyvių visuomeninės tematikos eilėraščių (rink. „Prie skambančių plytų“). Vėlesnėje poezijoje (rink. „Aukštupiai“, „Antiakimirka“, „Šventė be stabo“) sustiprėjo asmeniniai motyvai, elegiškos intonacijos. Prozoje (rom. „Tik priešas tavo priešams“, „Tremtis“) vaizduojama miesto jaunimo, inteligentų gyvenimas, kūrybinės ir dvasinės problemos, ryškus racionalizmas, konstruktyvizmas.
Marijonas Kuleša

Biografija

Tapybos mokėsi Varšuvoje, 1899-1900 m. Krokuvos, 1900-1909 m. Peterburgo dailės akademijoje. Nuo 1910 m. gyveno Varšuvoje, nuo 1919 m. Vilniuje, mokytojavo A. Mickevičiaus gimnazijoje, Vilniaus menininkų draugijos įkurtuose piešimo kursuose. Nuo 1929 m. dalyvavo Vilniaus dailininkų plastikų draugijos veikloje, parodose Lietuvoje ir Lenkijoje, 1935 m. Varšuvoje surengė individualią parodą.

Kūryba

Nutapė portretų (Nikodemo Silvanavičiaus portretas, H. Marinovskos portretas 1938 m.), architektūros paminklų interjerų (Vilniaus bernardinų vienuolyno fragmentas, Šv. Mykolo bažnyčios interjeras), natiurmortų („Natiurmortas su verbomis“ 1929 m.), kaimo peizažų, žanrinių kompozicijų („Motinos minis valstiečio šeimoje“ 1909 m.), religinių paveikslų. Kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus
Linas Zareckas

Linas Zareckas „Choras“ (g. 1974 m. birželio 26 d. Vilniuje) – Lietuvos grupės ŽAS būgnininkas ir dainininkas.

Biografija

Muzikinę karjerą pradėjo būdamas 16, įkūrė grupę „Ragai“. Vėliau su draugais įkūrė Death Metal grupę „Parricide“. Įrašė dvi demo juostas „Liberation“ ir „In Brutality“. Su Parricide dalyvavo didžiausiuose Lietuvos metalo muzikos festivaliuose ir turuose. Puoselėdamas metalo muzikos kultūrą, kartu su Linu Mažeika–Ezopu organizavo didžiausią Metalo muzikos festivalį Baltijos šalyse – Death Comes. Pirmasis į Lietuvą atvežė pasaulio metalo muzikos grandus Anathema (JK) ir Deicide (JAV).
1995 metais prisijungė prie grupės ŽAS. Su grupės draugais rengė laidą „Be Proto“ (lietuviškoji Jack Ass versija). Su Tomu Rimkumi vedė sporto laidą „Krepšinio klubas“ BTV kanale, dirbo laidos „VIP“ prodiuseriu bei redaktoriumi.
2005 metais studijavo tarptautinį verslą Maince (Vokietija).
Renginių ir kelionių UAB „Motiventti“ steigėjas ir vienintelis akcininkas. 2007 metais Lietuvos liberalų sąjūdžio rinkimų štabo vadovas. Futbolo klubo „Prelegentai“ puolėjas.
Buvo vedęs dainininkę Astą Pilypaitę. Išsiskyręs. Iš pirmos santuokos turi dvi dukras.
2012 m. susižadėjo su Kornelija Kairyte.
Arturas Klinavas

Arturas Klinavas (brus. Артур Клінаў, 1965 m. rugsėjo 5 d. Minskas), baltarusių menininkas ir rašytojas.
Zendžanas

Istorija

Zendžanas iškilo Sasanidų valdymo laikais.
Edmundas Arbas-Arbačiauskas

Biografija

Žmona rašytoja Alė Rūta, sūnus Edmundas Arimantas Arbas. 1938-1944 m. dirbo Lietuvos susisiekimo ministerijoje, Pramonės statybos treste, statybos bendrovėje. Nacių okupacijos metais dalyvavo pogrindinėje veikloje, priklausė Kęstučio organizacijos štabui, rūpinosi pogrindinės spaudos leidimu. Pasitraukęs iš Lietuvos 1944-1947 m. studijavo architektūrą Vienos ir Štutgarto aukštosiose technikos mokyklose. Persikėlęs į JAV 1950 m. baigė Laurenco technologijos universitetą Detroite. Dirbo architektų E. Saarineno, E. D. Stono projektavimo bendrovėse. Projektavo daugiausia gyvenamuosius namus, bankų, universitetų pastatų kompleksus. Pastatuose derino istorijos elementus ir neomodernistine architektūrą. Suprojektavo ir lietuvių liaudies architektūrai artimų statinių Los Andžele (Šv. Jono ir Šv. Kazimiero koplyčios, Laisvės aukuras). Pasaulio lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos centro valdybos, Amerikos architektų instituto narys.
Ramlos įlanka

Ramlos įlanka – įlanka šiaurrytinėje Goco salos (Malta) pakrantėje.
Į Ramlos įlanka atsiveria derlingas slėnis. Vakariniame slėnio šlaite, maždaug už 700 m nuo įlankos, yra Šagros miestelis. Slėnio šlaituose įrengtos terasos su vietinių fermerių sodais ir daržais.
Įlankoje yra maždaug 400 m ilgio platus smėlio paplūdimys, kuris rausvai auksine spalva skiriasi nuo kitų Goco ir Maltos paplūdimių. Paplūdimys vadinasi malt. Ir-Ramla l-Ħamra 'Raudonojo smėlio paplūdimys'. Paplūdimys yra populiari poilsio vieta, čia lankosi ne tik vietiniai gyventojai, bet ir turistai. Paplūdimį galima pasiekti pėsčiomis iš Šagros arba autobusu iš Naduro. Paplūdimys įeina į Natura 2000 saugomą teritoriją.
Vakarinėje įlankos pusėje esančioje kalvoje yra Kalipsės ola (angl. Calypso Cave). Pagal tradiciją būtent šią olą minėjo Homeras, kai rašė apie Odisėjo kelionę. Pagal Homerą Odisėjas Kalipsės oloje praleido septynerius metus, tik po to pratęsė savo kelionę.
Buriatijos herbas

Buriatijos herbas – oficialus Buriatijos respublikos simbolis, priimtas 1995 m. balandžio 20 d.
Buriatijos herbas yra sidabrinis prancūziško/rusiško tipo skydas, kurio centre apvalus baltas skydas su trispalviu bordiūru (iš mėlynai baltai geltonos juostos, tai Buriatijos vėliavos spalvos, mėlyna dalis dukart platesnė už bet kurią kitą). Viršutinėje dalyje – auksinis sojombas (rus. соёмбо;), kurio viršutinė dalis kyšo virš apvaliojo skydo. Apvaliojo skydo apačioje – baltos ir mėlynos bangos, virš jų – tamsiai ir šviesiai žali kalnai. Apvaliojo skydo bordiūras apatinės pusės šonai lyg apsukti žydra juosta chadak, Buriatijos tautų svetingumo simboliu. Centrinė chadako dalis sudaro lyg apvaliojo skydo pamatą.
Iki 2000 m. sausio 1 d. herbą sudarė tik apvalusis skydas su priklausiniais, o sausio 1 d. buvo pridėtas didysis skydas, o nuo chadako pašalinti užrašai rus. Республика Бурятия'' ir bur. Буряад Республика ('Buriatijos Respublika').
Beijing Guoan

Istorija

Klubo ištakos siekia
Jurgėnai (Anykščiai)

Aplinkinės gyvenvietės

Repšėnai – 1 km
Imperatorius

Imperatoriai Europoje

Senovės Romos respublikos laikais – vyriausiojo karo vado garbės titulas. Vėliau – kai kurių monarchinių valstybių valdovų titulas. Istorijoje, publicistikoje, grožinėje literatūroje imperatoriais vadinami ir valdovai, kurie valdė valstybes, atitinkančias imperijos apibrėžimą.
Garsiausi imperatoriai – Oktavianas Augustas, Kaligula, Justinianas I, Petras I, Napoleonas bei kiti.
Lietuvos teritorijoje pagal Viduramžių sampratą Vytauto laikų Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė buvo klasikinė imperija, o jos valdovas didysis kunigaikštis Vytautas atitinka imperatoriaus apibrėžimo kriterijus.
Trachoma

Priežastis

Ligą sukelianti bakterija gali plisti per tiesioginį ir netiesioginį sąlytį su sergančio asmens akimis arba nosimi. Netiesioginis sąlytis galimas per drabužius arba bakteriją gali pernešti musės, tupėjusios sergančiam asmeniui akių arba nosies srityje. Paprastai reikia ne vienos infekcijos per kelerių metų laikotarpį, kol akių vokai tiek surandėja, kad blakstienos sutinus vokams įvirsta į vidų ir ima trinti akies paviršių. Vaikai ligą platina dažniau nei suaugusieji. Plitimą skatina ir prastos sanitarinės sąlygos, gyvenimas žmonių perpildytuose būstuose ir švaraus vandens bei higieniškų tualetų trūkumas.

Profilaktika ir gydymas

Ligos išvengti galima gerinant švaraus vandens tiekimą ir gydant užsikrėtusiuosius antibiotikais. Galima gydyti visus iškart – žmonių grupes srityse, kur liga pasitaiko dažnai. Vien prausimosi ligai išvengti neužtenka, tačiau tai gali būti naudinga papildoma priemonė. Ligą gydyti galima per burną vartojamu azitromicinu arba išviršiniu tetraciklinu. Azitromicinas yra pirmojo pasirinkimo priemonė, nes jį galima vartoti viena per burną skiriama doze. Jeigu akių vokai surandėjo, kad ligonis neapaktų, blakstienų padėtį koreguoti gali prireikti chirurginiu būdu.

Epidemiologija

Visame pasaulyje aktyvios formos infekcija serga apie 80 milijonų žmonių. Tam tikrose srityse gali būti apsikrėtę 60–90 % vaikų. Liga dažniau paveikia moteris nei vyrus, galbūt dėl jų artimesnio kontakto su vaikais. Dėl ligos 2,2 milijonų žmonių prastai mato, o 1,2 milijonų visiškai apako. Ji dažnai pasitaiko 53 Afrikos, Azijos, Centrinės ir Pietų Amerikos šalyse; rizikos srityse gyvena apie 230 milijonų žmonių. Dėl ligos kasmet patiriama 8 milijardų USD nuostolių. Ji priskiriama ligų grupei, vadinamai apleistomis atogrąžų ligomis.
Julius Vyšniauskas

Biografija

Baigė Kauno medicinos instituto Stomatologijos fakultetą, gydytojas odontologas. J. Vyšniausko individualios įmonės savininkas.
Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, Lietuvos liberalų sąjungos Klaipėdos rajono skyriaus narys. 1997–2000 m., 2000–2003 m. ir 2003–2007 m. Klaipėdos rajono savivaldybės tarybos narys, Sveikatos apsaugos komiteto pirmininkas.
Lietuvos Respublikos odontologų rūmų tarybos narys, Odontologų ir odontologinės priežiūros (pagalbos) įstaigų reklamos priežiūros komisijos pirmininkas. Sutuoktinė Vida, vaikai Stasys, Liudas.
Andrejus Aršavinas

Šeima

Žmona Julija ir trys vaikai: Artiomas, Arsenijus ir Jana.
Siula Grandė

Siula Grandė (isp. Siula Grande) – viršukalnė Peru, Andų kalnuose, Uajuašo Kordiljeroje. Aukštis 6344 m. Pirmoji įkopė vokiečių ekspedicija 1936 m.
Kalną išgarsino knyga, o paskui pagal ją sukurtas filmas. Alpinisto Joe Simpson knyga Touching the Void pasakoja apie tikrą istoriją, kuri nutiko 1985 m. Simon Yates ir Joe Simpson kopiant į Siula Grandę.
Ulrichas fon Hutenas

Ulrichas fon Hutenas (Ulrich von Hutten; 1488 balandžio 21 d. – 1523 rugpjūčio 29 d.) – vokiečių rašytojas humanistas, politinis veikėjas.

Gyvenimas

Ulrichas fon Hutenas gimė Štekelberge nusigyvenusio riterio šeimoje. Tėvas anksti jį atidavė į vienuolyną, tačiau, sulaukęs šešiolikos metų, Ulrichas pabėgo iš jo. Du kartus (1512–1513 ir 1515–1517 m.) jis lankėsi Italijoje, Pavijos ir kituose universitetuose studijavo teisę, antikos ir Renesanso autorių veikalus. Jo mėgstamiausi rašytojai buvo Aristofanas ir Lukianas. Skeptiškai žiūrėdamas į mokslinius titulus ir laipsnius, jis atmetė tėvo pasiūlytą įsigyti diplomą ir pasirinko vargingą klajojančio literato gyvenimą. Kartu su F. fon Zikingenu vadovavo riterių sukilimui (1522–1523). Sukilimui pralaimėjus, U. fon Hutenas pabėgo į Šveicariją, kur jį priglaudė U. Cvinglis. Mirė Šveicarijoje, Ciūricho ežero Ufenau saloje.