google/wiki40b huggingface dataset:
Neciūnai

Aplinkinės gyvenvietės

Liepalotai (Biržai) – 3 km
BIRŽAI – 13 km
Ageniškis – 2,5 kmParovėja – 2,4 km
Semeniškiai (Biržai) – 1,1 km
Šliželiai – 5,1 km
Garšviai (Biržai) – 2,1 km
Beržiniai (Biržai) – 10 km
Galintiškis – 3,8 km
Kubiliai (Biržai) – 3 km
CACAO

CACAO yra mokslininkų (informatikų) sukurta virtuali mašina Java kalbai. Tai buvo viena pirmųjų mašinų, vietoj tuomet įprasto Java klasių kodo interpretatoriaus naudojusi kompiliatorių. Ji buvo pasiūlyta kaip daug greitesnė Sun mašinos alternatyva. Sun mašina tuo metu taip pat tebuvo interpretuojanti (dabartinės versijos irgi turi kompiliatorių). CACAO visada buvo akademinis projektas, vydomas daugiausia jos pagrindu diplominius darbus rašančių studentų. CACAO buvo sukurta 1997 metais Vienos technologijos universitete. Pirmųjų versijų kodas buvo uždaras.
Nuo 1998 metų prasidėjo projekto stagnacija, kurią įveikti pavyko tik 2004 metais perėjus prie atviro kodo modelio su GPL licencija. Tuomet projektu pradėjo rimtai domėtis įvairios su atviru kodu dirbančios grupės, kurioms tokia mašina buvo reikalinga. CACAO palaiko Alpha, MIPS (64-bitų), x86, x86-64 ir PowerPC (32-bitų) procesorius. CACAO naudoja GNU Classpath klasių bibilioteką.
Bafatos regionas

Geografija

Regionas yra tarp Ojo vakaruose, Gabu rytuose, Kinaros ir Tombali regionų pietuose, šiaurėje ribojasi su Senegalu. Bafata teka Žeba su Korubalu bei Kampasa. Vakaruose prasideda Žebos estuarija.
Markučiai

Istorija

XIX a. 1-ojoje pusėje buvo žinomi kaip Svistapolė. XX a. minimas Vilnių dvaras.
Markučiai prie Vilniaus miesto prijungti XX a. 1-ajame dešimtmetyje.

Žymūs žmonės

1884 m. į Markučių dvarą atsikėlė gyventi Grigorijus Puškinas, poeto A. Puškino sūnus, vedęs Rusijos susisiekimo ministro A. Melnikovo dukterį. Kartu jis atsivežė ir tėvo daiktų, kurie iki šiol saugomi muziejuje.
Magelano sąsiauris

Magelano sąsiauris yra tarp Pietų Amerikos žemyno ir Ugnies Žemės salyno. Sąsiauris jungia Atlantą su Ramiuoju vandenynu.
1520 m. sąsiaurį atrado ir pirmasis jį perplaukė F. Magelanas. Nuo 1843 m. kovo 23 d. sąsiauris ir aplinkinė teritorija priklauso Čilei.
Sąsiaurio ilgis yra apie 550 km, mažiausias plotis 3,3 km, didžiausias gylis 1170 m, mažiausias gylis farvateryje 31 m. Sąsiauryje daug povandeninių uolų, seklumų; pučia stiprūs vakarų vėjai. Potvynių srovių greitis siekia iki 25 km/h.
Iki 1914, kai buvo užbaigta Panamos kanalo statyba, Magelano sąsiauris praktiškai buvo vienintelis saugus kelias iš Atlanto patekti į Ramujį vandenyną. Vis dėlto šis kelias laikomas nelabai patogiu dėl atšiauraus klimato ir sąsiaurio siaurumo.
Etiopijos vėliava

Etiopijos vėliava – stačiakampė, trispalvė, sudaryta iš trijų vienodo aukščio horizontalių juostų: viršutinės žalios, vidurinės geltonos ir apatinės raudonos. Vėliavos centre įkomponuotas žydros spalvos diskas (skersmuo - pusė vėliavos aukščio), kuriame auksinių linijų penkiakampė žvaigždė.

Istorija

Dabartinė Etiopijos vėliava pripažinta 1996 m. Vasario 6 d. Pridėta prie jos švytinti žvaigždė mėlyname skritulyje, vėliavos viduryje.

Spalvos

Vėliavą sudaro trys Afrikos vienybės spalvos - žalia, geltona, raudona.
Vytautas Norkus

Biografija

Mokėsi Kauno Aušros berniukų gimnazijoje, nuo 1936 m. kultivavo krepšinį. Iki 1943 m. Vytauto Didžiojo universitete studijavo fizinį auklėjimą.
Žaidė miesto „Grandies“ klube, vėliau – Kauno „Perkūne“. 1938–1941 m. Lietuvos vyrų krepšinio rinktinės žaidėjas. 1939 m. III Europos krepšinio čempionate tapo aukso medalio laimėtoju.  Sirgalius žavėdavo derinukais, kuriuos atlikdavo kartu su Vytautu Budriūnu ir Pranu Lubinu. 1942 m. ir 1943 m. Lietuvos lengvosios atletikos 4×100 m estafetės bėgimo čempionas.
Baigiantis karui, 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, įsidarbino YMCA sporto klube, žaidė Kemptono „Šarūno“ lietuvių išeivių krepšinio komandoje. 1949 m. kartu su broliu dvyniu Algirdu persikėlė į JAV, apsigyveno Voterburyje (Waterbury, Konektikutas). Atvykęs į Naująją Angliją, keleriems metams įsidarbino kepykloje, vėliau iki pensijos (33 metus) dirbo „Uniroyal“ firmoje Nogatake (Naugatuck). Gyvendamas JAV, įstojo į „Lietuvos vyčių“ ir Konektikuto lietuvių sporto klubo organizacijas, aktyviai sportavo iki 70 metų.
Langinės

Langinės – durelės arba skydas langui uždengti. Paprastai medinės, dvivėrės (nors pasitaiko ir vienvėrių, daugiavėrių), įtaisomos iš lauko pusės. Skirtos apsaugoti langą (stiklą) nuo vėjo, lietaus, šalčio, saulės, taip pat apsaugos priemonė nuo įsilaužimo, namo puošybos elementas.
Atvertos langinės tvirtinamos prie sienos, kad neblaškytų vėjas, užveriamos vakare arba namo gyventojams išvykus ilgesniam laikui. Seniausios langinės Lietuvoje darytos iš šiaudų, o nuo XIX pr. ėmė plisti lentinės; tokios langinės pirmiausia paplito miestuose ir dvaruose, vėliau kaimų didesniuose namuose. XX a. pradžioje populiarios tapo įsprūdinės langinės.
Langinės dažomos dažniausiai baltai, melsvai arba rudai, kartais ištapomos, puošiamos. Jos gausiausiai puoštos Aukštaitijoje ir Dzūkijoje, kitur jų mažiau. Puošiama buvo toji langinių pusė, kuri matydavosi kai langinės būdavo atviros. Langinės būdavo polichromuojamos (ištapomos), ornamentai išdrožinėjami. Populiariausios įsprūdinės langinės (paprastai su 2 įsprūdžiais). Paprasta ir praktiška puošmena buvo meniškos langinių angelės šviesai įleisti. Pastarosios langinės labiausiai buvo paplitę Žemaitijoje ir Klaipėdos krašte.
Valdemaras Stančikas

Biografija

2004 m. baigė Mykolo Romerio universitetą, teisininkas. 2005 m. baigė Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultetą.
Nuo 2001 m. Vilniaus rajono advokatų kontoros advokato padėjėjas, 2004 m. įrašytas į praktikuojančių advokatų sąrašą, nuo 2005 m. Advokatų profesinės bendrijos „KSP GROUP“ advokatas.
2000–2008 m. Liberalų ir centro sąjungos tarybos narys. 2007–2010 m. Šalčininkų rajono savivaldybės tarybos narys. Nuo 2009 m. birželio 1 d. iki 2009 m. liepos 22 d. LR aplinkos viceministras, atsakingas už Europos Sąjungos struktūrinių fondų paramos administravimą, ministerijos reorganizavimą ir viešųjų ryšių klausimus. Iš pareigų atleistas kartu su ministro patarėju Vytautu Žirgučiu kaip praradę politinį pasitikėjimą, dėl skilimo Tautos prisikėlimo partijoje (Stančikas rėmė Seimo TPP frakciją, o ne nuo jos atskilusią „Ąžuolo“ frakciją).
Asociacijos „Pilietiniai projektai“ valdybos narys. Nuo 2009 m. liepos 30 d. „Teisingumo instituto“ direktorius (prieš tai vadovavo Vytautas Kurpuvesas). Konceptualaus visuomeninio judėjimo „Mūsų reikalas“ Koncepcijos komiteto narys.
2009 m. liepos 24 d. pašalintas iš Tautos prisikėlimo partijos (TPP) už partijos vardo žeminimą kaip pasitikėjimą praradęs partijos narys (taip pat pašalinti buvo Laimontas Dinius, Ligitas Kernagis, Aleksandr Sacharuk). 2011 m. nepriklausomas kandidatas į Vilniaus miesto savivaldybės tarybą.
Žmona Jurga Stančikienė, UAB VOX direktoriaus pavaduotoja
FC Hegelmann Litauen

Istorija

Komandą 2009 m. pradžioje įkūrė vokiečių kapitalo krovinių pervežimo ir logistikos bendrovė „Hegelmann Transporte“.  
Ekipa žaisdavo žemesniuose divizionuose mėgėjišku lygmeniu, o 2016 metais laikinai tapo "Kauno Žalgirio" dubleriais ir startavo Pirmojoje lygoje, kurioje užėmė 10 vietą.
2017 m. ekipa tapo savarankiška ir žaidžia Antrojoje lygoje, o taip pat suburta ir dublerių ekipa, kuri žaidžia Trečiojoje lygoje, Kauno zonos pirmenybėse.
2018 m. iškovojo pirmą vietą Antrojoje lygoje (Pietų zonoje).
2019 m. sėkmingai licencijavosi Pirmos lygos pirmenybėms.
Haičio vėliava

Dabartinė Haičio vėliava buvo įteisinta 1986 metų vasario 25 dieną, kuomet po valstybinio perversmo buvo nuversta 22 metus trukusi diktatoriaus Fransua Diuvalje ir jo sūnaus Žano Klodo Diuvalje (François Duvalier, Jean-Claude Duvalier) diktatūra.
Šios vėliavos pagrindą sudaros mėlynos ir raudonos spalvų horizontali dvispalvė su baltame stačiakampyje esančiu šalies herbu, kuris yra vėliavos centre. Mėlyna bei raudona yra nacionalinės Haičio Respublikos spalvos. Haičio vėliavoje esantys simboliai parodo: karališkoji palmė – Haičio, pirmosios juodųjų valstybės – karalystės, įkūrimo simbolis, kepurė virš jos – revoliucijos ir laisvės simbolis, naudotas Prancūzijos didžiosios revoliucijos metu. Kiti simboliai: patrankos ir ietys – šalies stiprybė, žalia žemė – sala bei valstybė. Taip pat vaizduojami būgnai bei vėliavos. Vėliavos herbo apačioje yra šūkis: „Sąjunga stiprina“ (pranc. L'Union Fait La Force).
Hal Saflynio požemis

Istorija

Požemis buvo atsitiktinai rastas 1902 m. statybininkų. Tada prasidėjo kasinėjimo darbai, kuriems vadovavo jėzuitas tėvas Manuel Magri.
1992−1996 m. buvo uždarytas lankytojams dėl vykdomų restauracijos darbų.
Selektyvieji serotonino reabsorbcijos inhibitoriai

Selektyvieji serotonino reabsorbcijos inhibitoriai, SSRI (angliško pavadinimo „Selective serotonin reuptake inhibitor“ abreviatūra) – grupė antidepresantų, nerimo, asmenybės sutrikimus šalinančių vaistų, tokių, kaip fluoksetinas, dapoksetinas, sertralinas. Nors SSRI nepageidaujamų pašalinių poveikių tyrimas niekada nebuvo nutrūkęs, visuomenėje netyla diskusijos jų naudingumo tema. Visgi naujausias ir didžiausias antidepresantų tyrimas, publikuotas prestižiniame "The Lancet" žurnale, kuris apibendrino virš 100 tūkstančių žmonių duomenis aiškiai įrodė, jog visi iki vieno antidepresantai yra veiksmingi, veikia geriau nei placebo, tarpusavyje labiausiai skiriasi šalutiniais poveikiais.  Tyrimo autoriai tikisi, jog šis tyrimas kartą ir visiems laikams užkirs kelią tolimesnėms abejonėms dėl vaistų veiksmingumo ir kad daugiau nei vienam pacientui neteks kentėti negaunant efektyvaus ir įrodyto gydymo.

Veikimo mechanizmas

Signalas tarp dviejų nervinių ląstelių sinapse perduodamas neuromediatoriais. Kai siunčiančioji ląstelė į sinapsinį plyšį išskiria mediatorius, priimančiosios ląstelės receptoriai aptinka konkretaus mediatoriaus buvimą ir siunčia signalą tolyn. Tuo tarpu mediatorius atsijungia nuo priimančios ląstelės ir sugrąžinamas į siunčiančiąją ląstelę. Čia ir pasireiškia serotonino reabsorbcijos inhibitoriai, kurie inhibituoja (o priklausomai nuo koncentracijos gali ir blokuoti) mediatoriaus absorbciją į siunčiančiąją ląstelę. Neabsorbuotas siunčiančiojoje ląstelėje serotoninas pasilieka sinapsiniame plyšyje ir veikia receptorius pakartotinai (serotonino koncentracija sąlyginai didėja). Manoma, kad su serotonino kiekio patologiniais pokyčiais susiję nuotaikos pokyčiai, nerimas, depresija, šizofrenija, anhedonija.
Skirtingai nuo triciklinių antidepresantų (TCA), dauguma SSRI preparatų ženkliai veikia tik serotonino, bet ne kitų neuromediatorių koncentracijos pokytį (išimtis: fluoksetinas), todėl paprastai laikomi saugesniais. Nors nėra ryškaus efektyvumų skirtumo tarp SSRI ir TCA, kurie buvo naudojami prieš atsirandant SSRI, bet SSRI toksinė dozė yra didesnė, todėl sudėtinga jais piktnaudžiauti, norint nusižudyti, be to, jiems atsiradus buvo manoma, kad SSRI turi mažiau ir švelnesnių šalutinių poveikių.
Saluco markizatas

Markizato teritorijos

Saluco markizatas apėmė Kuneo ir Turino provincijų dalis, taip pat retkarčiais žemes, kurios dabar priklauso Prancūzijai. Saluco markizatas istoriškai buvo regionas tarp Sturos ir Po upių bei Alpių. Del Vasto giminė, kuri ilgai valdė Saluco markizatą, neretai valdė ir kai kurias kitas žemes Ligūrijoje bei Italijoje, gautas per vedybas, tačiau šios žemės nebuvo Saluco markizato dalis. Gali būti, kad Saluco markizatas būtų užkariavęs daugiau Pjemonto žemių, jei ne su juo konkuravusi Savoja.
Regentas

Regentas (iš lot. regens 'valdantis') – asmuo, kuris atlieka valstybės vadovo funkcijas, kol oficialusis jos monarchas yra nepilnametis, sunkiai serga ar yra išvykęs.
Kartais regentas yra išrenkamas, kai karalystėje yra tarpuvaldis (interregnum) – kai karališkoji linija išmirusi, o naujas karalius dar neišrinktas. Pvz., carui Nikolajui II (kuris buvo ir Suomijos didysis kunigaikštis) atsisakius sosto, Suomijos Didžiosios kunigaikštystės sostas buvo tuščias. Pagal 1772 m. konstituciją Suomijos parlamentas paskyrė regentą, kuris valdė, kol po dvejų metų Suomija buvo paskelbta respublika. 1918 m. vasario – gruodžio mėn. regentu buvo Peras Svinhufvudas (Pehr Evind Svinhufvud), o 1918 m. gruodį – 1919 m. regentu buvo generolas Karlas Manerheimas. Tokia pat situacija susidarė ir Vengrijoje, po Pirmojo pasaulinio karo sosto atsisakius Austrijos imperatoriui.
Abiejų Tautų Respublikoje (1569–1795 m.) karalius buvo renkamas, o tai dažnai lėmė ilgus tarpuvaldžius. Tuo laikotarpiu regentu būdavo Lenkijos primas, vadintas interex.
Jonas Leilionas

Biografija

1996 m. Šilalės rajono savivaldybės vaistinių įmonės, 2000 m. AB „Šilalės vaistinė“ direktorius.
Nuo 1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, nuo 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šilalės rajono skyriaus narys. Nuo 2004 m. Darbo partijos narys, Šilalės skyriaus pirmininkas.
1995–2000 m. Šilalės rajono savivaldybės tarybos narys (LDDP sąraše).
Rankinė

Rankinė – nestandi „talpyklė“, paprastai pagaminta iš audinio, odos ar kitos lanksčios medžiagos. Rankinė gali turėti vieną ar dvi rankenas, arba išvis jų neturėti. Rankinės gali būti uždaromos užtrauktuku, segtuku arba paprasčiausiai suveriamos. Kartais kelioninės rankinės (dar vadinamos krepšiu) gali turėti spyną. Rankinės būna įvairių dydžių, nuo moteriškų rankinukų, kuriose telpa tik maži daiktai ir smulkmenos, iki didelių rankinių.

Istorija

Lietuviškos rankinės istorijos šaknys – senieji odos amatai, kurie plėtojami nuo pat viduramžių. Jau tada turėjome ne tik knygrišybos, bet ir futliarininkų gildijas, kurios davė pradžią kitų odos dirbinių gamybai.
Tačiau tik dvidešimtojo amžiaus pradžioje rankinė tapo ne vien praktišku daiktu susidėti įvairioms smulkmenoms, bet ir svarbiausiu moters aksesuaru, jos išvaizdos ir net padėties visuomenėje vertinimo kriterijumi. Tuomet ir prasidėjo rankinių mada. Tiesa, jos buvo griežtai diferencijuojamos pagal paskirtį: jei rankinukas – tai mažytis, elegantiškas, o jei didelis krepšys – tai skirtas kelionei.

Tai liudija ir senieji odos dirbiniai, atkeliavę iš Vytauto Didžiojo karo muziejaus. Jie eksponuojami neseniai Vilniuje atidarytoje odos galerijoje „Sirena“. Juodas nedidukas, piniginę primenantis rankinukas iš krokodilo odos apie 1926-uosius metus priklausė Kauno miesto burmistro, vėliau Lietuvos Ministro Pirmininko A. Merkio žmonai M. Merkienei.
Augustavo apskritis

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII-XIV a. iki 1795 m. didelė dalis dabartinės apskrities žemių priklausė Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės Trakų vaivadijai. Nuo XVI a. iki geležinkelių nutiesimo per apskritį ėjo Stepono Batoro vandens kelias ir Apleistasis kelias. Nuo 1795 m. iki 1807 m. priklausė Prūsijos karalystės Naujosios Rytų Prūsijos Balstogės departamentui. Nuo 1807 m. iki 1815 m. priklausė Varšuvos kunigaikštystės Lomžos departamentui. Nuo 1815 m. iki 1837 m. priklausė Rusijos imperijos Lenkijos Kongreso karalystės Augustavo vaivadijai, 1837–1866 m. Augustavo gubernijai, 1867–1915 m. Suvalkų gubernijai. Per 1831 m. sukilimą apskrities teritorijoje veikė I Augustavo kavalerijos pulkas. Per 1863 m. sukilimą apskrities teritorijoje veikė III Augustavo sukilėlių korpusas. Nuo 1915 m. iki 1919 m. priklausė Vokietijos imperijos Oberosto sričiai.
Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį beveik visa dabartinės apskrities teritorija buvo priskirta Lietuvos Respublikai. 1919–1939 m. priklausė Lenkijos tarpukario Balstogės vaivadijai. Vienu ar kitu metu apskrityje egzistavo Pruskos ir Rudos-Pruskos valsčius. 1939–1941 m. iš apskrities sudarytas Augustavo rajonas, kuris priklausė Baltarusijos TSR. 1941–1945 m. priklausė Trečiajam reichui, įėjo į Suvalkų apskritį (Landkreis Sudauen) Gumbinės apygardoje. 1944 m. balandžio 20 d. įkurta rezistencinė Armijos Krajovos Augustavo apygarda. 
1945 m. liepos mėnesį Raudonosios armijos ir NKVD būriai įvykdė operaciją, vadinamą Augustavo gaudynėmis, kurios metu buvo suiminėjami, žudomi ir tremiami vietiniai gyventojai. Nuo 1945 m. priklauso Lenkijai. 1945–1975 m. priklausė Balstogės vaivadijai. 1968–1973 m. apskrityje veikė Trojankos nusikaltėlių grupė. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Vietovė

Didelė dalis apskrities driekiasi Augustavo lygumoje, pietinėje dalyje glūdi dalis Sokulkos aukštumos ir Bebro upės žemuma, o vakaruose plyti Mozūrijos ežerynui priklausantis Elko ežerynas.

Geležinkeliai

Per apskrities teritoriją eina Sokulkos-Suvalkų geležinkelio linija (Sokulka – Suvalkai). Traukiniai stoja: Ščepkuose, Bliznoje, Augustavo Porte, Augustave, Balinkoje, Jastšembnoje ir Ostrovių Bebre.

Apskrities gamta

Apskrityje yra dalis Augustavo girios, Augustavo miškų bendrijos, Augustavo girininkijos ir Plaskų girininkijos. Apskrityje teka Bebro, Bliznos, Dumblės, Juodosios Ančios, Mėtos, Rospudos ir Ščeberkos upės bei Augustavo ir Bistros kanalai.
Sėdmenys

Sėdmenys (arba užpakalis; lot. nates, clunium arba gluteus) – kūno dalis, esanti užpakalinėje dubens dalyje. Jas sudaro sėdmenų raumenys: gluteus maximus, gluteus medius ir gluteus minimus, tarp kurių yra riebalų sluoksnis. Tai yra dvi maždaug apvalios formos dalys, tarp kurių atsiveria išangė. Žmonėms ir primatams sėdmenys suteikia galimybę sėdėti patogiai, perkeliant kūno svorio centrą ties uodegikauliu (o ne ties kojomis, kaip kad sėdi, pvz., šuo ar katė). Kai kurių tautų žmonėms, ypač moterims, būdinga steatopigija.
Pseudomokslas, kurio pagrindas pranašystėms ir aiškinimams yra sėdmenys, vadinamas rumpologija.

Sėdmenų socialinis vaidmuo

Kadangi sėdmenys yra gana arti išangės ir lytinių organų, jie priskiriami intymioms vietoms. Tačiau sėdmenims priskiriamas ne tik erotinis, bet ir nešvarumo atspalvis, kartais – su humoristiniais motyvais. Nuogas užpakalis daugelyje kultūrų susijęs su gėdos jausmu, nors demonstratyvus sėdmenų apnuoginimas dažnai turi provokacinę ar protesto reikšmę. Sėdmenų mušimas vaikams yra gana paplitusi bausmės forma, pvz., plakimas diržu. Sėdmenų lytinis patrauklumas būdingas tiek vyrams, tiek ir moterims.
Pabrėžiant graikų deivės Afroditės sėdmenų grožį, ji taip pat buvo vadinama Kallipygos, t. y. „turinti gražų užpakalį, sėdmenis“.
Vytautas Mikalauskas (1930)

Biografija

Baigė Lietuvos konservatoriją: 1954 m. S. Vainiūno fortepijono, 1973 m. E. Balsio kompozicijos klasę.
1954–1973 m. dėstė Panevėžio muzikos mokykloje, 1961–1965 m. direktorius. 1972–1973 m. Biržų muzikos mokyklos, 1973–2000 m. Karoliniškių muzikos mokyklos (iki 1993 m. Vilniaus 5 vaikų muzikos mokykla) mokytojas, nuo 1995 m. vyresn. mokytojas. Koncertavo kaip solistas ir su ansambliais. Sukūrė apie 300 darbų.
Jürgen Klopp

Futbolininko karjera

Klopas visą savo futbolininko karjerą praleido FSV Mainz 05 klube, kuriame pradžioje rungtyniavo puolėju, o nuo 1995 m. tapo gynėju. 1989–2001 m. jis sužaidė 338 rungtynes, per kurias pelnė 52 įvarčius.

FSV Mainz 05

2001 m. baigęs profesionalaus futbolininko karjerą, Klopas tapo klubo, kuriame rungtyniavo, treneriu. Jam vadovaujant, komanda 2003–04 m. sezone iškovojo kelialapį į Bundeslygą, kurioje praleido 3 sezonus, tačiau 2006–07 m. užėmė 16 vietą ir iškrito į žemesnę lygą. Keletui pagrindinių futbolininkų pasitraukus, Klopas liko komandoje, tačiau Antrojoje Bundeslygoje kitą sezoną pavyko užimti tik 4 vietą, kuri nesuteikė teisės grįžti į pagrindinį čempionatą. Po šio sezono Klopas nutarė pasitraukti, o be jo komandai 2008–09 m. sezone pavyko įgyvendinti tikslą, užėmus galutinę 2 vietą.

BV Borussia Dortmund

2008 m. gegužę Klopas pasirašė 2 metų sutartį su Dortmundo „Borusija“, kuri ankstesniame sezone užėmė vos 13 vietą. Jau pirmame sezone jiems pavyko laimėti Vokietijos supertaurę, o galutinėje Bundeslygos įskaitoje užimti 6 vietą. Sekančiais metais „Borusija“ čempionatą baigė 5 vietoje, o 2010–12 m. 2 kartus iš eilės tapo lygos nugalėtojais.
2011–12 m. sezone komanda per pirmąjį varžybų ratą surinko 47 taškus, o iš viso – 81: tai klubo rekordas. Be to, tais metais laimėta Vokietijos taurė buvo pirmas kartas, kai „Borusijai“ pavyko pelnyti 2 titulus per sezoną. Taip pat pasiektos 25 pergalės ir 28 iš eilės nepralaimėtos rungtynės buvo naujieji Bundeslygos rekordai.
2012–13 m. sezonas nebuvo toks sėkmingas, nes komandai nepavyko apginti čempionų titulo, jį užleidžiant „Bayern“ klubui. Kur kas sėkmingesnis buvo pasirodymas UEFA čempionų lygos turnyre, kuriame pirmą kartą nuo 1996–97 m. buvo pasiektas finalas, kuriame teko susitikti su tuo pačiu „Bayernu“. Rungtynės baigėsi pralaimėjimu 1–2, o pergalingą įvartį Arjenas Robenas pelnė 89 minutę. UEFA metų trenerio rinkimuose Klopas užėmė 2 vietą, nusileisdamas to „Bayerno“ vairininkui Jupui Hainkesui.
2013–14 m. sezone Klopas pratęsė sutartį su „Borusija“ iki 2018 m.
Šiaulių miesto garbės pilietis

Šiaulių miesto garbės pilietis – garbės vardas, suteikiamas Šiaulių miestui nusipelnusiems, nebūtinai Šiauliuose gimusiems žmonėms.

Garbės pilietis

Garbės piliečio vardas suteikiamas už nuopelnus Šiaulių miestui. Kandidatus Garbės piliečio vardui suteikti turi teisę siūlyti mieste veikiančios visuomeninės organizacijos, susivienijimai arba kitos kolegialios grupės. 
Šiaulių miesto garbės piliečio vardą suteikia Šiaulių miesto savivaldybės taryba savo sprendimu, paprastai prieš rugsėjo 22 d., kai švenčiama Šiaulių diena, primenanti, kad tą dieną įvyko Saulės mūšis, kurio aprašyme paminėta Saulės žemė. Paprastai iš teikėjų pasiūlytų kandidatūrų speciali komisija, kurios pusę narių sudaro jau esantys Garbės piliečiai, atrenkamos ne daugiau kaip trys kandidatūros, dėl kurių balsuojama priimant sprendimą.
Garbės piliečio vardas viešai ir iškilmingai suteikiamas šventiniame, arba specialiame (kol kas toks posėdis vyko tik 2003 m. rugsėjo 18 d.) Šiaulių miesto savivaldybės tarybos posėdyje. Garbės piliečiui įteikiamas Garbės piliečio ženklas ir Garbės piliečio liudijimas. Apie Šiaulių miesto Garbės piliečio vardo suteikimą įrašoma miesto Garbės piliečio knygoje. Joje pateikiama informacija apie garbės piliečio gyvenimą ir veiklą.
Ypatingų privilegijų Garbės piliečio vardas jį gavusiam asmeniui nesuteikia, kai kurios lengvatos gali būti suteikiamos tik atskiru miesto Tarybos sprendimu. Tačiau jau nusistovėjo tradicija, kad miesto Garbės pilietis yra kviečiamas į visus miesto renginius, gali be miesto Tarybos atskiro sprendimo pasisakyti miesto Tarybos posėdžiuose, o į jo nuomonę paprastai atsižvelgiama priimant tarybos sprendimus.