google/wiki40b huggingface dataset:
Lomžos Šv. Trejybės soboras

Istorija

1834 m. mieste įkurta stačiatikių parapija. XIX a. 6 dešimtmetyje parapijoje buvo 842 žmonės. Cerkvė buvo pastatyta 1873 metais. Pastačius cerkvę šalia jos veikė mokykla ir biblioteka. 1885 m. cerkvė tapo soboru. 1901 m. parapijoje buvo 2014 žmonės, iš kurių 1604 buvo iš Lomžos miesto. Dauguma parapijiečių buvo Rusijos imperijos kareiviai, karininkai ir jų šeimos. Per I pasaulinį karą visi parapijiečiai pasitraukė į Rusiją. 1918 m. cerkvė atiteko katalikams ir tapo bažnyčia.
Ilas (Peru)

Istorija

Iki XX a. Ilas buvo nedidelis miestelis, kurio gyventojai vertėsi alyvuogių auginimu. Iškilo apylinkėse pradėjus vario gavybą. Buvo nutiestas geležinkelis į Mokegvą, Ile vykdytas vario rūdos apdirbimas ir eksportas.
Raidė (spaustuvė)

„Raidė“ – spaustuvė, įsteigta Kaune 1922 m. kaip spaudos darbininkų kooperatinės bendrovės spaustuvė, veikusi Spaustuvininkų g. 11.

Istorija

1926 m. tapo kooperatyvu „Raidė“. Iki 1940 m. įsigijo 3 renkamąsias mašinas (intertipus), 3 dideles spausdinimo mašinas, 2 mažesnes. 1939 m. Vilniuje nupirko spaustuvę ir įkūrė „Raidės“ skyrių. 1938 m. pasistatė naują pastatą. 1940 m. spaustuvė nacionalizuota, pavadinta Lietuvos TSR valstybinė leidykla.
Po Antrojo pasaulinio karo „Raidė“ išplėsta, prijungtos kai kurios kitos spaustuvės. Nuo 1977 m. prijungtos Jonavos, Jurbarko, Kaišiadorių, Kėdainių, Raseinių, Šakių, Trakų, Vilkaviškio spaustuvės ir du Kauno skyriai – buvusi Varpo spaustuvė ir fabrikas „Giedra“. Spausdino knygas, brošiūras, laikraščius, afišas, blankus. Turėjo leidybines teises.

Palikimas

2010 m. spaustuvės gamybinės patalpos Kaune buvo paverstos į šiuolaikines gyvenamąsias – įrengtas dviejų daugiabučių pastatų kompleksas pavadinimu „Spaustuvė“. Pirmasis - 4 aukštų 1938 m. statybos, klasikinės prieškario Kauno architektūros pastatas, kuriame ir buvo įsikūrusi kooperatinė spaustuvė „Raidė“. Šis pastatas buvo centrinis visos gatvės objektas, kažkada nulėmęs visos gatvės, o dabar ir gyvenamų namų komplekso pavadinimą. Pastatas buvo statytas kaip pramoninės-administracinės paskirties statinys, todėl pasižymi tvirtumu. Po kapitalinės rekonstrukcijos (arch. Linas Tuleikis ir Gintaras Balčytis) statinys išlaiko visus saugotinos architektūros elementus, papildytas modernia inžinerine sistema. Buvo pakeistas patalpų išplanavimas, 2-4 aukštuose įrengiant 15 butų, o 1 aukšte bei pusrūsyje - biurus.
Namibo provincija

Geografija

Provincija išsidėsčiusi Namibo dykumoje. Įsteigtas Jonos nacionalinis parkas. Yra aukso, vario, mangano, marmuro, chromo, švino, lignito telkinių. Provincijai priklauso didžiausia šalyje Baja dos Tigreso sala.

Gyventojai

Vietiniai provincijos gyventojai yra hererai.
Ramygalos gimnazija

Istorija

Tiksli mokyklos įkūrimo data neužfiksuota, tačiau žinoma, kad 1781 m. jau veikė parapijinė mokykla, joje mokėsi 5 bajoraičiai ir 4 miestelėnai. Mokinių skaičius kiekvienais metais vis didėjo. 1912 m. mokykla pavadinta rusiškai – „Ramygalskoje narodnoje učilišče“, 1915 m. – „Lietuviška trijų klasių pradinė mokykla“.
1918 m. lapkričio 2 d. laikoma oficialia Ramygalos „Saulės“ progimnazijos įkūrimo data. 1923 m. mokyklai suteiktas realinės progimnazijos statusas. Nuo 1924 m. keturių klasių progimnazija. 1927 m. baigtas statyti 152.046 litų kainavęs naujas mokyklos pastatas su 22 klasėmis ir aktų sale. Progimnazija performuota į vidurinę mokyklą. 1939 m. pastatytas antrasis tipinis pastatas su centriniu šildymu. Pastate buvo 18 klasių. 1943 m. mokykla išleido pirmąją abiturientų laidą.
1952 m. atidaryta vakarinė mokykla, pavadinta „Ramygalos darbo jaunimo vidurinė mokykla“. 1954 m. įkurtas bendrabutis. 1975 m. įrengtas stadionas. Vis augant mokinių skaičiui,1977 m. abu senieji pastatai sujungti nauju tipiniu priestatu su 22 kabinetais, 4 laboratorijomis, valgykla su virtuve bei sporto sale. 1988 m. baigtas senojo pastato kapitalinis remontas. 2005 m. kovo 16 d. Ramygalos vidurinei mokyklai suteiktas gimnazijos statusas.
Park Sung-Joon

Park Sung-Joon (kor. 박성준, g. 1986 m.), pseudonimu July Zerg ar trumpiau July – profesionalus StarCraft II žaidėjas iš Pietų Korėjos, buvęs profesionalus StarCraft: Brood War žaidėjas. Jis žaidžia zergų rase komandoje StarTale, Brood War žaidė taip pat zergais komandoje STX SouL.
Park Sung-Jon yra tris sykius tapęs pagrindinės Pietų Korėjos Brood War lygos – OSL čempionu, už ką gavo "Auksinės pelės" (Golden Mouse) apdovanojimą. Šį apdovanojimą iš viso yra gavę tik keturi žaidėjai.
Fanų duota Park pravardė yra God of War – karo dievas.
2010 m. Park Sung-Joon baigė profesionalią Brood War karjerą ir pradėjo profesionalią StarCraft II karjerą. Iš pradžių jis norėjo apskritai baigti profesionalaus žaidėjo karjerą, tačiau tėvas įkalbėjo jį pamėginti StarCraft II.
Kol kas didžiausias jo pasiekimas StarCraft II varžybose yra patekimas į GSL Code S (aukščiausia Korėjos lyga) finalą, kuriame pralaimėjo prieš Jang Min Chul (MC) ir užėmė antrąją vietą.
Iš žymesnių tarptautinių StarCraft II renginių, July yra dalyvavęs pirmajame North American Star League (NASL) sezone, kur užėmė ketvirtąją vietą. Dreamhack Summer 2011 turnyre jis taip pat liko ketvirtas, o MGL Columbus nepateko į top 8 pralaimėjęs prieš Jang Jae Ho (Moon).
Elva

Istorija

Miesto teises gavo 1938 m.
Žvėrynas

Istorija

Nuo XVI a. iki XIX a. vidurio dabartinio Žvėryno plotai priklausė Radviloms, kurie čia turėjo žvėrių medžioklės rezervatą (iš čia ir kilo vietovės pavadinimas). 1825 m. čia pastatytas vasarnamis, kuriame vėliau rezidavo Vilniaus generalgubernatorius, o vietovė kurį laiką vadinosi Aleksandrija. XIX a. pabaigoje parduotas.
1901 m. Žvėrynas prijungtas prie miesto. 1905 m. atidaryta vaikų ligoninė.
Johanna Hey

Biografija

Nuo 1990 iki 1994 m. Viurcburgo universitete studijavo teisės mokslus bei greta 2 semestrus mediciną. 1994 metais stažavosi Kalifornijos universitete Berklyje. Nuo 1995 m. iki 1997 m. atliko teisės referendariatą Kelno aukštesniajame žemės teisme. Johanna Hey 1996 metais apgynė disertaciją (vadovas – prof. Joachim Lang), teisės mokslų daktarė. Už disertaciją 1997 metais apdovanota Albert Hensel premija (skyrė Vokietijos teisininkų mokestininkų bendrija).
Nuo 2000 iki 2002 m. Kelno universiteto Teisės fakulteto Mokesčių teisės instituto mokslinė asistentė (vadovas – prof. Joachim Lang). 2001 metų liepos mėn. apgynė teisės mokslų habilitaciją tema „Mokesčių planavimo tikrumas kaip teisės problema“ (vok. Steuerplanungssicherheit als Rechtsproblem). Habilitacija 2002 metais apdovanota Mokesčių patarėjų dalykinio instituto Gerhardo Tomos garbės premija (Gerhard-Thoma-Ehrenpreis) ir Esche Schümann Commichau Stiftung paremiamąja premija. Nuo 2002/2003 m. žiemos semestro Diuseldorfo universiteto Įmonių mokesčių teisės katedros vedėja, nuo 2006 m. spalio 1 d. Mokesčių teisės instituto prie KU (Teisės fakulteto) direktorė.
Johanna Hey yra paramos draugijos (Initiative Neue Soziale Marktwirtschaft) narė steigėja. Nuo 2004 m. balandžio mėn. Vokietijos aukštųjų mokyklų sąjungos (Deutscher Hochschulverband) prezidiumo narė, nuo 2004 m. birželio Finansų ir mokesčių instituto („Finanzen und Steuern“ e.  V.) kuratorijos narė. Nuo 2004 m. Rinkos ekonomikos fondo Mokesčių kodekso (vok. Steuergesetzbuch) komisijos narė.
Moksliniai interesai – konstituciniai ir ES teisiniai mokesčių teisės pagrindai, gyventojų pajamų mokestis bei įmonių mokesčiai (jų teisinis reguliavimas).
Kęstutis Trimakas

Biografija

1948 m. baigė Miuncheno lietuvių gimnaziją. 1949 m. atvykęs į JAV įstojo į jėzuitų broliją. Vestono koledže baigė filosofijos ir teologijos mokslus, Bostono koledže įgijo humanitarinių mokslų magistro laipsnį. 1960 m. birželio 18 d. įšventintas kunigu.
Nuo 1960 m. žurnalo „Laiškai lietuviams“ viceredaktorius, 1962–1969 m. vyriausiasis redaktorius. 1969–1972 m. Čikagos Lojolos universitete (Loyola University, Chicago) studijavo psichologiją, apgynė daktaro disertaciją; 1982 m. profesorius. Dirbo kaip psichologas ligoninėse, atliko pastoracinį darbą, redagavo žurnalus. 1975–1983 m. žurnalo „Ateitis“ vyriausiasis redaktorius. Nuo 1977 m. Lituanistikos instituto bendradarbis. 1980–1991 m. vienas žurnalo „Aidai“ redaktorių. 
1992–2008 m. dėstė Lietuvos aukštosiose mokyklose: 1992–2008 m. VDU Katalikų teologijos fakultete, 1996–2005 m. Šv. Antano religijos studijų institute Kretingoje, 1998–1999 m. Klaipėdos universiteto Pedagogikos fakulteto Katechetikos katedroje, 2004–2007 m. Šiaulių universiteto Edukologijos fakulteto Katalikų tikybos katedroje, 2005–2006 m. Vilniaus pedagoginio universiteto Istorijos fakulteto Katalikų tikybos katedroje; taip pat Kauno ir Vilkaviškio kunigų seminarijose. Dalyvavo atkuriant Vytauto Didžiojo universitetą, dvi kadencijas ėjo VDU Senato nario pareigas; profesorius.
2013 m. spalio 1 d. urna su palaikais palaidota Kauno Prisikėlimo bažnyčios kriptoje.
Geza I

Biografija

Kilęs iš Arpadų dinastijos. Tėvas Vengrijos karalius Bela I, motina Lenkijos kunigaikštytė Adelaida Riksa.

Valdymas

1063 m. mirus tėvui dėl sosto kovojo su Andriaus I sūnumi Salamonu, kurį rėmė Šventosios Romos imperijos imperatorius Henrikas IV.
1075 m. kilusiame Henriko IV ir popiežiaus Grigaliaus VII ginče dėl investitūros rėmė popiežių. Buvo sukurtos prielaidos šaliai politiškai atgimti ir išsivaduoti iš Vokietijos įtakos. Suartėjo su Bizantija.
Jūratė Zabielaitė

Biografija

Studijavo Vilniaus universiteto (VU) Teisės fakultete, įgijo teisininkės kvalifikaciją. Stažavosi Tarptautinių santykių institute Stokholme (Švedija), Paryžiaus tarptautinio verslo teisės ir praktikos institute, Tarptautinės teisės institute Vašingtone (JAV), Londono universiteto Komercinės teisės studijų centre, Londono teisės firmoje „Baker & McKenzie" (Didžioji Britanija).
1991-1993 m. Lietuvos Respublikos tarptautinių ekonominių santykių ministerijos vyriausioji juriskonsultė, 1993-1994 m. Valstybinės mokslo, studijų ir technologijų tarnybos tarptautinių sutarčių ir programų konsultantė, 1997-1998 m. LR kultūros ministerijos sekretorė. Advokatė nuo 1998 m. Vilniaus tarptautinio komercinio arbitražo arbitrė. Pagrindinė veikla – komerciniai sandoriai, taip pat specializuojasi bankininkystės ir tarptautinės finansų teisės srityse.
2004 m., siekė Lietuvos Prezidento posto. Kaip pretendentė į LR Prezidentus buvo įregistruota 10-uoju numeriu (nesurinkusi reikiamo skaičiaus rinkėjų parašų, kandidate į LR Prezidentus neregistruota), finansinės ataskaitos laiku nepateikė.
Nacionalinio plėtros instituto valdybos pirmininkė, Labdaros ir paramos fondo „Pilietinės atsakomybės fondas" (plėtojančio filantropijos kultūrą Lietuvoje, remiančio nevyriausybines organizacijas ir piliečių iniciatyvas), valdybos narė Žinių ekonomikos forumo tarybos narė, Nacionalinių technologijų platformų (NTP) Tarybos pirmininko pavaduotoja (Europos Technologinių platformų ir pramoninių klasterių nacionalinis biuras), Asociacijos „Nacionalinis programinės įrangos ir paslaugų klasteris“ steigėja (2006 m.); Viešojo sektoriaus mokslinių tyrimų ir studijų infrastruktūros analizės tyrimo dalyvė, Konkursų ir pirkimų dokumentų, būtinų viešiesiems pirkimams, skirtiems projekto veikloms įgyvendinti parengimo konsorciumo, vykdant Europos regioninės plėtros fondo projektą „Techniškųjų valstybinių mokslinių tyrimų institutų kuriamų technologijų konkurencingumo užtikrinimas, komercializacija“, narė. Viena iš pirmųjų Lietuvoje viešai prabilo apie savo šeimoje patirtą smurtą.
2008 m. rugsėjo 15 d. galerijoje XX2 (Vilniuje) surengė autorinę tapybos parodą „Portretiniai eskizai“ (Parodos iniciatorius tapytojas Audrius Gražys; mokytojas dailininkas Bronius Grušas; pozavę yra šachmatininkės Viktorijos Čmilytės treneris Gediminas Rastenis, rašytojas Saulius Šaltenis, filosofas Romualdas Ozolas ir kiti). Nusifilmavo 2004 metų Oksanos Burajos trumpametražiame dokumentiniame filme „Seserys ir dvynės“ (scenarijaus autorius Saulius Šaltenis), dėl galimybės pasirodyti ekrane (filme ji buvo rodoma vos keletą minučių) nusiskuto galvą plikai (vešlius juodus plaukus).
Išsiskyrusi (2 kartus). Dukra Skaistė.
Žagarės bažnyčios šventoriaus koplyčia

Koplyčios paskirtis

Koplyčia išskirtinė savo paskirtimi – ji stovi netra­diciškai sukomponuotų šventoriaus Kryžiaus kelio stočių („stacijų“) linijoje. Baltasienės koplyčios galinė siena sudėta iš lauko riedulių, nenutinkuota, atsukta į gatvę,  sutampa su panašaus akmenų mūro tvora. Keturioliktosios stoties medinė koplytėlė (kitos yra mūrinės) įrengta šarvojimo koplyčios („kaulinyčios") pastate, pastatyta balkonėlyje, dvejomis kolonomis paremtame virš įėjimo į koplyčią. Medinė koplytėlė savo dydžiu ir forma atkartoja mūrines, išsidėsčiusias šventoriaus tvoros linijoje.
Toks koplytėlės ir šarvojimo koplyčios sąlytis turi religinį pagrindą: Kryžiaus kelio apeigose akcentuojama intencija – malda už mirusius. Įgyti atlaidai aukojami už skaistykloje kenčiančias sielas, ant paskutiniosios stoties dažniausiai būdavo įrašomi fundatorių vardai, kartais prašymas už juos pasimelsti. Kita vertus, šitaip išreiškiama sąsaja su Išganytojo mirtimi – paskutinioji stotis vadinasi „Kristus karste“.

Istorija

Šventoriaus koplyčia su viena iš Kryžiaus kelio koplytėlių statytos 1856 m. Likusios koplytėlės buvo įterptos šventoriaus aptvare. Sovietmečiu Kryžiaus kelio stotys buvo suniokotos, 10 koplytėlių užmūrytos baltomis silikatinėmis plytomis. Keturios koplytėlės buvo paliktos atviros. Jose tikintieji įrengdavo altorėlius Devintinių procesijai, kuriai tuometinė valdžia neleisdavo išeiti į miestą. Kryžiaus kelio stotys, tarp jų ir keturioliktoji virš šarvojimo koplyčios, buvo visiškai atstatytos 2008 m. (įstiklintos, apšviestos). Jose buvo patalpinti dailininko iš Alytaus Evaldo Griniaus sukurti bareljefai su Kryžiaus kelių vaizdais.
Specialios paskirties integrinis grandynas

Specialios paskirties integrinis grandynas (angl. application-specific integrated circuit arba ASIC) – integrinis grandynas, pritaikytas specifiniams uždaviniams spręsti. Kiekvieną ASIC grandyną rūpestingai pritaikęs konkrečios operacijos atlikimui, kompiuterinės įrangos kūrėjas gali sukurti mažesnį, pigesnį ir spartesnį lustą, kuris, be to, suvartoja mažiau elektros energijos nei mikroprocesorius. ASIC lusto pavyzdys gali būti personalinio kompiuterio grafinės kortos procesorius, kuris apdoroja grafinius vaizdus nuo 10 iki 100 kartų didesne sparta, nei tai padarytų bendros paskirties procesorius.
Taufa'ahau Tupou V

Biografija

Jis buvo vyriausias buvusio karaliaus Tāufaʻāhau Tupou IV sūnus. Buvo karūnuotas princu jau 1966 m. gegužės 4 d. Įprastiniame ankstyvajame gyvenime jis buvo geriau žinomas kaip Tupouto.
Naujasis karalius baigė eilę mokslų – vidurinę mokyklą Šveicarijoje, aukštesniąją mokyklą Oklande, mokyklą Kembridže, o vėliau studijavo Oksfordo universitete ir Karališkajoje karinėje akademijoje Sandhurste.
Būdamas princu jis padarė didelį įspūdį Tongos politikams, tad nuo 1979 iki 1988 m. ėjo užsienio reikalų ministro pareigas.

Asmeninis gyvenimas

Karalius nebuvo vedęs ir neturėjo vaikų, kurie būtų oficialūs titulo pasekėjai. Tačiau jis turėjo dukterį ʻIlima Lei Tohi, kuri gimusi ne santuokoje, o jos dėka karalius jau buvo tapęs seneliu. Tačiau pagal Tongos konstituciją jo duktė neturi teisės perimti sosto.
Tupou V karūnuotas karaliumi 2006 m. rugsėjo 11 d. ir tapo 23-iuoju Tongos karalystės valdovu.
Jūratė Kučinskaitė

Jūratė Kučinskaitė (g. 1964 m. rugpjūčio 17 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikologė, pedagogė.

Biografija

1989 m. baigė Lietuvos konservatoriją, mokytojai Vytautas Venckus ir Liudas Šaltenis.
Nuo 1987 m. dėsto B. Dvariono dešimtmetėje muzikos mokykloje. Nuo 1991 m. veda laidas apie džiazą radijuje: 1991–1994 m. „Džiazo pasažai“ radiofone „Vilniaus varpas“, 1996–1997 m. „Jam“ ir nuo 1997 m. „Džiazo pasažai“ Lietuvos nacionaliniame radijuje. Nuo 1996 m. skaito paskaitas, vadovauja kursams. Viena Birštono ir Vilniaus džiazo festivalių rengėjų. Skaitė pranešimus tarptautinėse konferencijose, paskelbė straipsnių apie džiazą Lietuvos ir užsienio spaudoje.
Bandžiulystė

Bandžiulystė – lietuvių paprotys padegėliui ar kitam nelaimės ištiktam kaimynui sutartą laiką duoti naudotis savo gyvuliais, dažniausiai avimis.
Nukentėjusysis kartais pagal susitarimą gaudavo pusę jų produktų ir prieauglio, avių vilnos. Susibičiuliavę žmonės buvo vadinami bandžiuliais. Rytų Lietuvoje paprotys gyvavo dar XX a. pradžioje.
Saulius Arvasevičius

Biografija

1982 m. baigė Alytaus 5-ąją vidurinę mokyklą, 1989 m. Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę.
1987–1990 m. Lietuvos telegramų agentūros ELTA Pramonės ekonomikos informacijos skyriaus korespondentas, 1990–1991 m. savaitraščio „Atgimimas“ korespondentas, vyr. redaktoriaus pavaduotojas. 1991 m. įsteigė ir pradėjo leisti reklamos savaitraštį „Alio, reklama“, 1993 m. „Alio, Kaunas“, 1995 m. „Alio, liuks“, 2000 m. „Alio, Vakarai“, 2001 m. „Alio rinka“. UAB „Alio“ generalinis direktorius, laikraščio „Alio, reklama“ vyr. redaktorius ir leidėjas.
Kasldergas

Istorija

Gyvenvietė viduramžiais kūrėsi prie pilies. Jos likučiai yra išlikę iki šių dienų.
Gyvenvietėje būtų sprogdinimų, kuriuos organizavo Airijos kovotojai.

21 amžiuje

2008 m. gyveno 2935 žmonės.
Vytautas Urbanavičius (1935)

Biografija

Baigė Zarasų 1-ąją vidurinę mokyklą. 1959 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos – filologijos fakultetą, 1967 m. apgynė daktaro disertaciją „Materialinė ir dvasinė XIV–XVII a. Lietuvos kaimo gyventojų kultūra“. 1993 m. už darbą „Lietuvių pagonybė ir jos reliktai XIII–XVI a.“ suteiktas humanitarinių mokslų habilituoto daktaro vardas. Mokėsi Maskvos Etnografijos institute, Plastinės rekonstrukcijos laboratorijoje pas prof. M. Gerasimovą.
Nuo 1957 m. Lietuvos mokslų akademijos Istorijos instituto mokslinis bendradarbis, 1957–1959 m. Istorijos ir etnografijos muziejaus restauratorius, 1959–1965 m. Restauracinių dirbtuvių vedėjas. 1966 m. pradėjo tyrinėti Lietuvos kapinynus, senkapius, pagoniškų apeigų vietas. 1984–1989 m. dalyvavo tyrinėjant Vilniaus katedros požemius, 1987–2001 m. vadovavo Pilių tyrimo centrui „Lietuvos pilys“, pradėjo, vykdė bei koordinavo tyrimus Vilniaus Žemutinės pilies Valdovų rūmų teritorijoje.

Svarbiausi darbai

Jis pirmasis Lietuvoje ėmė kaupti antropologinę medžiagą, atkūrė per du šimtus grafinių ir daugiau kaip tris dešimtis skulptūrinių įvairių laikotarpių žmonių tipų ir istorinių asmenybių portretų, tokių, kaip Barbora Radvilaitė, Kristijonas Donelaitis, Pilypas Ruigys ir kt. 1990 m. buvo pakviestas į Estijos prezidento Konstantino Patso palaikų paieškų ir grąžinimo į Tėvynę ekspediciją, 1993 m. dalyvavo Latvijos prezidento Karlio Ulmanio kapo paieškų ekspedicijoje Turkmėnijoje, dirbo identifikuojant Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kanclerio Alberto Goštauto ir Vilniaus vyskupo Abraomo Vainos palaikus Vilniaus katedroje. 1994 m. vadovavo Vilniaus Tuskulėnų dvaro parke palaidotų stalininio teroro aukų kapavietės tyrimuose, kartu su teismo medicinos ekspertais ėmėsi aukų identifikavo.
Archeologinių tyrimų metu nustatė, kad mirusiųjų deginimas Lietuvoje buvo praktikuojamas iki XIV a. pabaigos, tačiau nebuvo visuotinis ir nevienodai paplitęs. Labai įdomi mokslininko iškelta hipotezė apie laidoseną vandenyje, ją patvirtina XIII–XV a. Obelių kapinyno tyrinėjimai.
Santa Kruso salos

Santa Kruso salos yra salynas Ramiajame vandenyne, kuris priklauso Saliamono Saloms, Temotu provincijai. Jos yra 400 km į pietryčius nuo Saliamono salų grandinės. Santa Kruso salos yra iš karto į šiaurę nuo Vanuatu salyno ir priklauso Vanuatu grėgnųjų miškų ekoregionui.
Didžiausia sala yra Nendo, dar vadinama Santa Krusu (505,5 km² plotas, aukščiausias taškas 549 m, virš 5000 gyventojų). Lata, didžiausias miestas Nendo saloje, yra Temotu provincijos sostinė. Santa Kruso saloms priklauso Vanikoro (173,2 km², 800 gyventojų, iš tiesų tai dvi salos: Banie ir mažesnė kaimynė Teanu) ir Utupua (69,0 km², aukščiausias taškas 380 m, 848 gyventojų).
Santa Kruso salos yra mažiau nei 5 mln. metų amžiaus ir atsirado dėl tektoninės subdukcijos. Salas sudaro ugnikalnio pelenais padengtos klintinės uolienos. Aukščiausias salų taškas yra Vanikore 924 m.
Santa Kruso salomis kartais vadinamos visos Temotu provincijos salos.
Vietiniai kalba Rifo salų-Santa Kruso salų šeimos kalbomis, kurios priklauso Austronezinėms kalboms.
Pirmasis europietis salose buvo ispanas Álvaro de Mendaña de Neira, kuris jose lankėsi per antrą ekspediciją Ramiajame vandenyne 1595 m. Mendaña mirė Nendo saloje, kurią pavadino Santa Krusu 1596 m.
Per Antrą pasaulinį karą į šiaurę nuo salų vyko Santa Kruso salų mūšis.
Narbutai (Kupiškis)

Istorija

XIX a. pradžioje kaime gyveno 130 sentikių, kurie priklausė Kauniškio bendruomenei, vėliau persikėlusiai į Bagdonis.
Andromedos galaktika

Andromedos galaktika arba Andromedos ūkas – ryškiausia šiaurinio dangaus pusrutulio galaktika. Matoma plika akimi Andromedos žvaigždyne. Astronominiuose kataloguose žymima M 31 ar NGC 244. Regimasis ryškis 5,0. Galaktika danguje užima maždaug penkiskart didesnį plotą nei Mėnulio pilnatis, tačiau žiūrint plika akimi neatrodo didelė, nes tik centrinė dalis yra pakankamai ryški.
Atstumas iki Andromedos spiralinės galaktikos apie 2,6 (2.5×10¹⁹ km) milijonų šviesmečių. Andromedos galaktika artėja prie mūsų Galaktikos ~300 km/s greičiu. Kaip manoma, Paukščių Tako ir Andromedos galaktikos susidurs maždaug po 4,5 milijardų metų. Ilgą laiką buvo manoma, jog galaktikos skersmuo apie 160000 šviesmečių, tačiau 2007 metais rasta net už 5000000 šviesmečių nutolusių raudonųjų milžinių, kurios vis dar tebesisuka apie šią galaktiką, taigi yra jos dalis.
Galaktikos masė yra apie 4*10¹¹ Saulės masių. Andromedos ūkas yra tipiška spiralinė galaktika, kurios pagrindinė plokštuma su regėjimo kampu sudaro 15° kampą. Andromedos ūke priskaičiuojama ~270 kamuolinių žvaigždžių spiečių, matyti dujų ir dulkių telkiniai ir vandenilio debesys. Kasmet sužimba ~ 30 novų. 1885 metais arti branduolio buvo sužibusi supernova, maksimume pasiekusi 6,0 ryškį. Andromedos ūke rastas kompaktiškas branduolys, kuris susideda iš dviejų koncentracijų P1 ir P2, nutolusių viena nuo kitos 5 šviesmečių atstumu. Ryškesnės koncentracijos P1 ryškis 13,2, blyškesnė P2 koncentracija sutampa su tikruoju galaktikos centru. Manoma, kad ten yra juodoji bedugnė, kurios masė ~ 1,3*10⁷ Saulės masių. Žvaigždinę Andromedos ūko prigimtį numatė E. Hablas, kai kuriuos objektus centrinėje srityje 1943 m. pastebėjo V. Badė. Andromedos ūkas turi 4 palydovus – mažesnes galaktikas NGC 205, NGC 221, NGC 185 ir NGC 147. Andromedos galaktika pagal dydį, masę, šviesį ir sudėtį panaši į mūsų galaktiką.
Kovos keliu

Kovos keliu – Lietuvos partizanų laikraštis, ėjęs 1945–1946 m.

Istorija

Lietuvos laisvės kovotojų sąjungos vardu leido Tauro apygarda. Redagavo Juozas Lukša-Daumantas (Skirmantas, Skrajūnas).
Ragino kovoti su okupantais, rašė apie okupantų nusikalstamą veiklą.
Rūta Dubakienė

Biografija

1975 m. su pagyrimu baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. 1983 m. apsigynė medicinos kandidato laipsnį, nuo 1990 m. medicinos mokslų daktarė, nuo 1996 m. Lietuvos mokslų akademijos narė ekspertė.
Nuo 1975 m. dirba Vilniaus universiteto Pulmonologijos klinikoje; 1994 m. profesorė. Nuo 1992 m. vadovauja Lietuvos alergologijos centrui.
Nuo 1995 m. žurnalo „International Revue of Allergology and Clinical Immunology“ red. kolegijos narė, nuo 2002 m. žurnalo „Alergologija ir klinikinė imunologija“ vyr. redaktorė.