Aušvicas I

Aušvicas I kartu su Aušvico-Birkenau ir Aušvico-Monovico stovyklomis buvo viena didžiausių hitlerinės Vokietijos sukurtų koncentracijos stovyklų.
Ji buvo prie nedidelio Aušvico miestelio Bielico apygardoje. Dalis lagerio Osvencime šiais laikais yra valstybinis Lenkijos muziejus. Nuo 2007 m. birželio 27 d. visa Aušvico koncentracijos stovykla paskelbta UNESCO Pasaulio paveldu; oficialus pavadinimas „Aušvicas-Birkenau – vokiečių nacionalsocialistų koncentracijos ir naikinimo stovykla“. SS naudotas vidinis stovyklos trumpinys buvo K. L. Auschwitz. Stovyklos dalys sunumeruotos pokaryje, tam kad aiškiai būtų atskirtos trys didžiausios atskiros koncentracijos stovyklos dalys.

Stovyklos planavimas

Po Lenkijos užpuolimo 1939 m. okupacinė valdžia, vykdydama germanizacjos politiką daugiausia Lenkijos žydus perkėlė į barakų stovyklą, kuri buvo pastatyta 1916 m. Aušvico mieste vokiečių padieniams darbininkams. 1940 m. vokiečių okupantai iš buvusių sezoninių darbininkų gyvenamųjų patalpų padarė koncentracijos stovyklą, kuri pirmuoju etapu (vadinamuoju „lenkų etapu“) iki 1942 m. vidurio, buvo skirta lenkams režimo priešininkams internuoti ir išnaudoti priverstiniams darbams.
Iš pradžių Aušvico koncentracijos stovykla dėl savo patogaus susisiekimo buvo suplanuota kaip tarpinė ir karantino stovykla Lenkijos piliečiams iš Aukštutinės Silezijos, kurie turėjo būti perkelti į Vokietiją priverstiniams darbams. Kadangi netoliese būta smėlio ir žvyro karjerų, stovykla SS buvo įdomi ir ekonomine prasme. H. Himlerio įsakymu 20 km spinduliu buvo iškeldinti visi lenkai ir sukurta saugumo zona, kurioje turėjo būti sukurtas pavyzdinis ūkis. Planai kurti čia karinę pramonę susidūrė su prieštaravimais valdžios aparate. Nepaisant to SS perėmė vermachto remonto užsakymus ir nuomavo „savo“ kalinius privačioms bendrovėms, kurie buvo perkeliami į gausybę mažesnių lagerių aplink.
Planuojant stovyklą prisidėjo I. G. Farben vadovybė, ypač valdybos narys Otto Ambros, kuris ieškojo tinkamos vietos kaučiuko gamybai ir 1940 m. sužinojo, kad Aušvice tam yra tinkama vieta, o reikalingos žaliavos – vanduo, kalkės, druska ir anglys – netoli Aušvico gaunamos dideliais kiekiais. 1940 m. gruodį O. Ambros aplankė numatytą vietą. 1941 m. kovo 1 d. HImleris ir I. G. Farben atstovai susitiko pokalbiams ir Aušvico apžiūrai, 1941 m. balandžio 7 d. Katovicuose įvyko kaučiuko gamyklos įkuriamasis posėdis. Ši gamykla, kartu su kitomis I. G. Farben gamybos įmonėmis, tapo vėlesniąja Aušvico Monovico stovykla.

Įkūrimas ir plėtra

1940 m. gegužę Aušvicas I buvo įkurtas ne kaip planuota tarpinė stovykla, o kaip koncentracijos ir priverstinių darbų stovykla. 1940 m. gegužės 20 d. į stovyklą atvežti pirmieji kaliniai. Šiuo transportu atvyko kaliniai iš Vokietijos, kurie turėjo perimti priežiūros ir kontrolės funkcijas (kalinių numeriai 1-30). 1940 m. birželio 14 d. atvyko 728 lenkų politinių kalinių transportas iš Tarnuvo (kalinių numeriai 31-759).
Koncentracijos ir priverstinių darbų stovyklai panaudotos senos Lenkijos kareivinės, kurios iš dalies buvo supamos sienos. Blokams pritaikyti 18 plytinių pastatų, įrengta ligoninė ir stovyklos kalėjimas, kuris nuo 1941 m. rugpjūčio imtas vadinti 11 bloku. Papildomai pastatyti sargybos bokštai ir spygliuotos vielos tvoros.