google/wiki40b huggingface dataset:
Nikolajus Miaskovskis

Biografija

1911 m. baigė Sankt Peterburgo konservatoriją, A. Liadovo klasę. 1940 m. menotyros daktaras.
1919–1930 m. valstybinės muzikos leidyklos Maskvoje redaktorius. Nuo 1921 m. Maskvos konservatorijos dėstytojas, profesorius.
Mokiniai: Aramas Chačaturianas, Dmitrijus Kabalevskis, Vano Muradelis.

Kūryba

Sukūrė 2 kantatas (1942 m., 1947 m.), 27 simfonijas (1908–1949 m.), 3 simfonijetes, simfoninę poemą „Alastoras“ (1913 m.), simfoninių uvertiūrų, tarp jų – „Patetinė“ (1947 m.), koncertus smuikui ir orkestrui (1938 m.), violončelei ir orkestrui (1944 m.), 13 styginių kvartetų (1930–1949 m.), sonatas smuikui ir fortepijonui (1947 m.), violončelei ir fortepijonui (1911 m., 1948 m.), 9 sonatas fortepijonui (1909–1949 m.), pjesių, dainų, daugiau kaip 100 romansų. Geriausieji kūriniai emocingi, melodika daininga.
Udinė

Futbolas

Udinėje 1990 m. vyko XIV pasaulio futbolo čempionatas. Mieste žaidžia Udinese Calcio klubas.
FH Hafnarfjörður

Istorija

Klubo ištakos siekia 1929 m., kaip buvo įkurtas FH.
1935 m. tapo ÍBH (prijungus KF Haukar klubą).
1961 m. vėl tapo FH (atšaukus sujungimą).
Per klubo gyvavimo istoriją aštuonis kartus tapo šalies čempionais.
Stasys Čiurlionis

Biografija

1908 m. baigė Peterburgo realinę mokyklą, 1908–1911 m. mokėsi Varšuvos politechnikos institute. Studijuodamas prisidėjo prie Varšuvos lietuvių šalpos draugijos kūrimo, dalyvavo lietuvių studentų organizacijų veikloje. 1917 m. baigė Kijevo politechnikos institutą.
1912–1914 m. tarnavo Rusijos kariuomenėje. 1915–1916 m. tarnavo Kijevo žemietijoje. 1915–1917 m. Pabėgėliams šelpti draugijos įgaliotinis Kijeve ir Kijevo gubernijoje, įsteigė lietuvių mokyklą, prieglaudą, amatų dirbtuves. 1917–1918 m. buvo Kijevo gubernijos Boguslavo berniukų gimnazijos, komercijos mokyklos ir suaugusiųjų kursų mokytojas. 1918 m. Rygiškių Jono gimnazijos mokytojas.
1918 m. pab. – 1919 m. pr. Alytaus apskrities viršininkas, 1919 m. Lietuvos Respublikos prezidento kanceliarijos viršininkas, 1919–1924 m. Marijampolės kelių rajono viršininkas. 1924–1927 m. Susisiekimo ministerijos plentų tarnybos inspektorius, plentų valdybos sauskelių tarnybos viršininkas, nuo 1927 m. gegužės 3 d. Susisiekimo ministerijos valdytojas, 1928 m. vasario 4 d. – rugsėjo 30 d. susisiekimo ministras. 1928–1929 m. Lietuvių inžinierių ir architektų sąjungos valdybos pirmininkas.
1931–1940 m. dirbo pedagoginį darbą. Nuo 1935 m. Kauno pirmosios vidurinės mokyklos direktorius, nuo 1936 m. Kauno IV valstybinės gimnazijos direktorius. Lietuvos tautininkų sąjungos Centro valdybos narys. 1940 m. pasitraukė į Vokietiją. Susirgęs džiova 1943 m. grįžo į Kauną.
Frilandas

Lietuviai

Emigrantai iš Lietuvos šiame miestelyje pradėjo kurtis XIX a. pabaigoje. 1886 m. Frilande trumpai kunigavo Antanas Varnagiris. Lietuvių–lenkų katalikišką Šv.Kazimiero parapiją 1888 m. įkūrė kun. Motiejus Juodišius. 1889–1896 m. klebonavo kun. Juozas Mašiotas, 1897–1900 m. – kun. Delinikaitis. Vėliau sielovados darbą tautiečių tarpe dirbo kunigai: L.Suchockis, B.Walteris, Musickis ir kt.
Kūrimosi pradžioje didelė problema buvo kvalifikuotų vargonininkų trūkumas, vėliau parapijoje sėkmingai darbavosi Juozas Čižauskas. Vystėsi ir verslas – nuo Punsko kilęs Antanas Pajaujis buvo atidaręs maisto prekių parduotuvę.
Fazinė erdvė

Mažoms dimensijoms

Paprastoms sistemoms gali būti keli arba vienas, du laisvės laipsniai. Vienas laisvės laipsnis yra, kai savarankiška paprastoji diferencialinė lygtis yra vieno kintamojo, dy/dt = f(y), jos rezultatas yra vienmatė sistema, kuri vadinama fazine linija. Paprasčiausi pavyzdžiai yra eksponentinis augimo modelis ir logistinis augimo modelis.
Dvimatės sistemos fazinė erdvė yra vadinama fazine plokštuma, kuri pasitaiko klasikinėje mechanikoje, kai dalelė juda vienoje dimensijoje ir kur du kintamieji yra padėtis ir greitis. Šiuo atveju fazinis portretas duotų informaciją apie sistemos dinamiką, pvz., Van der Polo osciliatorius.

Kvantinė mechanika

Kvantinėje mechanikoje, fazinės erdvės koordinatės p ir q tampa Hermito operatoriais Hilberto erdvėje.
Kanapinė

Aplinkinės gyvenvietės

Bazilionai – 4 km
ŠIAULIAI – 15 km
Beinoriškė – 1,5 km
Vileikiai – 3 km
Bagdoniškė – 1 km
Marcelijus Martinaitis

Biografija

Mokėsi Gervinių septynmetėje mokykloje, 1956 m. baigė Kauno politechnikumą. 1956–1957 m. dirbo ryšių techniku, 1957–1958 m. Raseinių rajono laikraščio „Stalinietis“ redakcijoje. 1964 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultetą. 1964–1966 m. „Komjaunimo tiesos“, nuo 1966 m. „Jaunimo gretų“ bei kitų laikraščių ir žurnalų redakcijų darbuotojas. Nuo 1980 m. Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto Lietuvių literatūros katedros dėstytojas. 1989 m. išrinktas SSRS AT deputatu. Priklausė Sąjūdžio vadovybei, 1992–1997 m. vadovavo Nacionalinių literatūros ir meno premijų komitetui, nuo 2000 m. LRT tarybos narys.  Palaidotas Antakalnio kapinėse.

Kūryba

Kūrybą ėmė skelbti nuo 1955 m. 1962 m. išėjo pirmasis eilėraščių rinkinys „Balandžio sniegas“. Svarbiausias poezijos motyvas – senosios, archajiškosios, kaimo pasaulėjautos susidūrimas su moderniu pasauliu ir žlugimas. Ši tema labai ryški bene žymiausiame M. Martinaičio kūrinyje „Kukučio baladės“.
Išleido dešimt poezijos rinkinių, keletą eseistikos knygų, pjesių lėlių teatrui. M. Martinaičio kūryba išversta į daugiau nei keturiolika kalbų. Parašė scenarijų Lietuvos kino studijos muzikiniam filmui „Vakar ir visados“ (1984 m., rež. Gytis Lukšas).

Atminimas

2014 m. Raseinių rajono savivaldybės viešajai bibliotekai suteiktas Marcelijaus Martinaičio viešosios bibliotekos pavadinimas .
Madrido sutartis

Madrido sutartis (isp. Tratado de Madrid) – dokumentas, pasirašytas 1750 m. sausio 13 d. tarp Ispanijos karaliaus Ferdinando VI ir Portugalijos karaliaus Žuano V. Sutartimi nustatytos Ispanijos ir Portugalijos imperijų sienos Pietų Amerikoje.
Pagal ankstesnius susitarimus Portugalijos valdos negalėjo nutolti labiau į vakarus nei 46° dienovidinis. Madrido sutartis pasirašyta Uti possidetis, ita possideatis principu („kas valdo faktiškai, turi valdyti teisiškai“). Po šio susitarimo, portugalai galėjo gerokai išplėsti Brazilijos koloniją. Ispanijai perduota Sakramento kolonija, o Portugalijai – Rytų Misionesas.
Sutarties įkaitais tapo septynios savarankiškos jėzuitų misijos, kurios pateko Portugalijos žinion ir nebeteko Ispanijos karaliaus priglobsčio. Misijose gyvenę gvaraniai sukilo į Gvaranių karą, tačiau šis buvo numalšintas jungtinių ispanų – portugalų pajėgų.
Juodžių meteoritas

Juodžių meteoritas – akmeninis meteoritas, achondritas (tiksliau hovarditas), nukritęs 1877 m. birželio 17 d., 4 val. 30 min. Juodžių kaime netoli Panevėžio. Svėrė 51,5 g.
Išliko 4 nedidelės jo skeveldros. Didžiausia (masė 48 g) saugoma Čikagos, mažesnės (apie 1 g) – Londono, Paryžiaus ir Vienos gamtos muziejuose.  Kur yra pagrindinė meteorito dalis – nėra žinoma, tačiau jis yra laikomas Hermio asteroido nuoskala.
Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning

„Göteborgs Handels- och Sjöfartstidning“ (GHT) buvo švedų dienraštis, leidžiamas Geteborge, Švedijoje nuo 1832 iki 1985 m.

Istorija

„GHT“ 1832 m. įsteigė Magnus Prytz. Nuo 1852 m., kuomet laikraščio redaktoriumi tapo Sven Adolf Hedlund, laikraštis antrąją XIX a. pusę laikėsi liberalių pažiūrų. Laikraštyje dirbo rašytojas Viktor Rydberg, kurio keletas romanų buvo išspausdinti „GHT“.
Antrojo pasaulinio karo metu „GHT“ buvo vienas iš keleto Švedijos laikraščių, kurie kategoriškai laikėsi antinacistinių pažiūrų, kas laikraščio vyriausiąjį redaktorių (nuo 1917 m.) Torgny Segerstedt pavertė kontroversiška asmenybe tuomet neutralios pozicijos besilaikiusioje Švedijoje. Norvegų iliustruotojas Ragnvald Blix tapo žinomas dėl pseudonimu Stig Höök pasirašytų ir šiame laikraštyje spausdintų antinacistinių karikatūrų. Laikraščio leidyba buvo nutraukta 1985 m. (o 1973–1984 m. apskritai išeidavo tik savaitinis numeris).
Alpha Centauri Bb

Alpha Centauri Bb – buvusi kandidatė į egzoplanetas. Manyta, kad ji skriejanti apie oranžinę nykštukę Kentauro Alfą B, esančią Kentauro žvaigždyne ir nutolusią nuo Saulės sistemos maždaug 4,37 šviesmečių. 
2012 m. spalio 16 d. grupė Europos astronomų paskelbė, kad radialinio greičio metodu aptikta Žemės masės planeta, skriejanti apie Kentauro Alfą B. Sudėtingai analizei prireikė daugiau nei ketverių metų stebėjimų. 
2015 m. spalį Oksfordo universiteto astronomai paskelbė mokslinį darbą, paneigiantį planetos egzistavimą. Atlikus dirbtinai sugeneruotų duomenų statistinę analizę, rezulatai buvo tapatūs gautiems išanalizavus astronominius duomenis. 
Tariama planeta nepateko į gyvybei tinkamą zoną, nes skriejo labai arti savo žvaigždės (0,04 av), apskaičiuotas orbitinis periodas buvo 3,236 dienų. Tiksli planetos paviršiaus temperatūra, manyta, siekia mažiausiai 1500 K (~1200 °C). Tokia temperatūra per karšta skystam vandeniui egzistuoti, be to, viršija daugelio silikatinių uolienų lydymosi temperatūrą. Palyginimui, Veneros, karščiausios Saulės sistemos planetos, paviršiaus temperatūra siekia 735 K (462 C°).
Paulius Subačius

Biografija

Gimė LGGRTC oficialiai pripažintų rezistencijos dalyvių šeimoje, tėvas - buvęs politinis kalinys. Mokėsi humanitarinio profilio 22-ojoje (dabar Inžinerijos licėjus) vidurinėje mokykloje. 1986–1991 m. Vilniaus universitete studijavo lietuvių kalbą ir literatūrą. 1989-1990 m. Sąjūdžio VU studentų įgaliotinių tarybos pirmininkas. 1996 m. Vilniaus universitete apgynė humanitarinių mokslų daktaro disertaciją „Tautinio išsivadavimo kultūros samprata“.
Nuo 1992 m. dėsto Vilniaus universiteto Filologijos fakultete. Nuo 2002 m. – docentas, nuo 2011 m. – profesorius. Šiuo metu – Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto A. J. Greimo semiotikos ir literatūros teorijos centro profesorius. Nuo 2006 m. Lietuvių katalikų mokslo akademijos akademikas, 2006–2015 m. Centro valdybos pirmininkas.

Veikla žiniasklaidos priemonėse

Nuo 1991 m. nuolatinis mėnraščio „Naujasis Židinys-Aidai“ bendradarbis ir redakcinės kolegijos narys. 1993–1997 m. Laisvės radijo, 1993–2004 m. Laisvosios Europos radijo, 1994–2006 m. katalikų radijo „Mažosios studijos“ religijos ir kultūros apžvalgininkas. Nuo 2006 m. „LKMA metraščio“, 2006 m. „Variants“ (Amsterdam: Rodopi), nuo 2007 m. „Bažnyčios istorijos studijų“ redakcinių kolegijos narys.

Kontroversijos

Oponentų (Laisvūno Šopausko, Vytauto Sinicos, Vytauto Radžvilo, Vytauto Daujočio ir kt.) vadinamas „neoliberalios“ arba „simuliakrinės“ krikščionybės apologetu. Teigiama, esą buvo aktyvus komjaunuolis , atkreipiamas dėmesys, kad buvo vienas pagrindinių 2009 m. Mokslo ir studijų įstatymo, įvedusio studijų „krepšelį“, rengėjų.  Jūratė Laučiūtė yra jį apkaltinusi vulgarios, necenzūrinės leksikos palaikymu. Filosofijos fakulteto dėstytojai Kęstutis Dubnikas ir Albinas Plėšnys 2018 08 06 apskundė Pauliaus Subačiaus įrašus socialiniame tinkle, esą juose jis "sistemingai tyčiojasi iš Universiteto Filosofijos fakulteto studento Vytauto Vyšniausko", VU Centrinei akademinės etikos komisijai. Komisija 2018 10 12 nusprendė, kad apskųstieji Pauliaus Subačiaus veiksmai "nesudaro akademinės etikos pažeidimo, numatyto Vilniaus universiteto Akademinės etikos kodekse, sudėties".

Bibliografija

Iki 2018 m. parašė arba parengė 16 filologinės ir istorinės tematikos knygų; paskelbė daugiau kaip 140 mokslinių straipsnių ir šaltinių publikacijų, per 300 recenzijų, apžvalgų ir komentarų; perskaitė per 100 pranešimų mokslinėse konferencijose; parengė per 200 viešų paskaitų, radijo komentarų ir kitokių kultūros ir mokslinės lituanistikos sklaidos priemonių.
Visgirdų ąžuolas

Visgirdų ąžuolas – valstybės saugomas botaninis gamtos paveldo objektas, išskirtinių matmenų ir išvaizdos ąžuolas, augantis Šiaulių rajone, Visgirdų kaime (Bubių sen.). Ąžuolas pasiekiamas iš kelio  A12  Ryga–Šiauliai–Tauragė–Kaliningradas  pavažiavus apie 1 km į pietryčius. Atskiru ženklu ar kelio rodykle vietoje nepažymėtas.
Paminklinis medis stūkso netoli miško, paruoštų naujų sklypų sodybiniams namams statyti kaimynystėje. Jo aplinka išvalyta nuo krūmokšnių. Trikamienis ąžuo­las au­ga Aukštelkė­je gy­ve­nan­čių Liud­vi­nos ir Juo­zo Mi­nel­gų že­mė­je, ant akmeningo pylimo – akmenų rūžos. Ji tę­sia­si nuo Šiau­lių iki Bubių apie 10 km pro Ver­du­lių, Ge­gu­žių, Šlep­kų, Meš­kių kai­mus, Aukš­tel­kės gy­ven­vie­tę.
Ąžuolas paskelbtas saugomu 2012 m.
Lietuvos standartizacijos departamento Terminų duomenų bazė

Lietuvos standartizacijos departamento terminų duomenų bazė, LSD Terminų duomenų bazė - terminų duomenų bazė, sukurta Lietuvos standartizacijos departamente. Jame surinkti Lietuvoje galiojančių ir galiojusių standartų terminai, jų apibrėžtys ir kitų kalbų atitikmenys. Dalis joje pateiktų terminų yra aprobuota Valstybinės lietuvių kalbos komisijos, visi kiti - patvirtinti LST TK37 Terminologija.
Ilgą laiką ši duomenų bazė buvo tarnybinio naudojimo, skirta tik LSD darbuotojams ir technikos komitetų nariams.
Nuo 2008 m. kovo mėnesio ji yra atvirai prieinama.
Radikal-demokratas

Radikal-demokratas – dienraštis, ėjęs 1935 m. birželio 1 d. – rugpjūčio 12 d. Kaune.

Istorija

Leido ir redagavo Vaclovas Statkevičius. Išėjo 33 numeriai. Tiražas 2000 egz.
Stasys Gailevičius

Biografija

Pirmąsias muzikos žinias gavo iš tėvo, o 1920 m. su šeima grįžęs į Lietuvą, pradėjo studijuoti Kauno konservatorijoje – pas E. Laumenskienę ir prof. Vladimirą Ružickį – fortepijoną, o pas kitus pedagogus – muzikos teoriją ir kompoziciją. Vėliau dar tobulinosi Paryžiuje.
Nuo 1927 m. buvo Valstybės teatro muzikos reikalų tvarkytojas, dramos muzikos dalies vedėjas, apie 15 metų dirbo Operos koncertmeisteriu, akompanavo solistams. Dirigavimo meno mokėsi iš operos dirigentų M. Bukšos, Juozo Tallat-Kelpšos ir Vytauto Marijošiaus. Rašydamas muziką radijo vaidinimams, bendradarbiavo su Kauno radiofonu. Įsikūrus Vilniaus operai, nuo 1942 m. buvo jos dirigentas – dirigavo Džiuzepės Verdi operą „Rigoletto“.
1944 m. pasitraukęs į Vokietiją, vadovavo Spakenburgo stovyklos lietuvių chorui, koncertavo kaip solistų akompaniatorius. 1951 m. atvyko į Kanadą ir apsistojo Monrealyje pas dukrą ir motiną – Lietuvos operos koncertmeisterę.
1952 m. persikėlė į Torontą, kur 15 metų vargonininkavo Šv. Jono lietuvių parapijoje. Čia suorganizavo mišrųjį chorą (27 moterys ir 30 vyrų), kuris pasivadino „Varpo“ vardu. Su choru surengė apie 150 koncertų, jų programose buvo per 50 lietuviškų dainų, giesmių ir ištraukų iš klasikinių operų. Tai Stasio Šimkaus kantata „Atsisveikinimas su tėvyne“, Antano Vanagaičio „Laisvės varpas“, antrasis paveikslas iš Dž. Verdi operos „Aida“ ir kt.
„Varpas“ koncertavo Kanadoje ir JAV, išleido plokštelių, 1966 m. dalyvavo 3-ojoje JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėje Čikagoje – S. Gailevičius buvo šventės akompaniatorius. 1978 m. buvo 5-osios analogiškos dainų šventės Toronte komiteto pirmininkas ir dirigentas. Taip pat buvo 1975 m. 1-osios Kanados lietuvių dainų šventės Hamiltone garbės dirigentas. Kurį laiką vadovavo ir Toronto lietuvių vyrų vokaliniam kvartetui.
Sukūrė dainų ir giesmių chorams bei solistams. Dar Kaune 1939 m. buvo išleistos „Jaunųjų ūkininkų dainos“, o 1947 m. JAV – solo dainos „Klajūnai“, „Nauja daina“ ir „Juokdarys mėnulis“. Jo dainos „Tėvynės gėlės“, „Oi toli, toli“ ir „Iš visų kraštų“ skambėjo JAV ir Kanados lietuvių dainų šventėse Čikagoje ir Toronte.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Petras Alfredas Gužas

Petras Alfredas Gužas (1933 m. rugsėjo 21 d. Rokiškio apskrityje – 2013 m. birželio mėn.) – tapytojas, Lietuvos dailininkų sąjungos narys.

Biografija

1967 m. tapo Lietuvos liaudies meno draugijos nariu. 1967–1977 m. studijavo dailės pedagogiką Lietuvos valstybiniame dailės institute.
1971 m. pradėjo dalyvauti parodose. Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narys.
Danutė Mertingaitė-Gajauskienė

Biografija

1974 m. baigė Estijos dailės institutą Taline, įgijo dailiosios odos dailininkės specialybę. 1974-1993 m. dirbo Vilniaus „Dailės“, 1993-1995 m. – Kauno „Dailės“ kombinate, Odos cecho vyr. dailininkė, kūrė etalonus masinei gamybai. Lietuvos dailininkų sąjungos narė, grupės „DermArs“ narė.

Kūryba

Kuria odos dirbinius – albumus, knygų viršelius (svečių knygos „Mozaika“ 2000 m.), dėžučių komplektus. Kūrybai būdingas neįmantrus siluetas, saikingas dekoras, ornamentai, skirtingų spalvų, faktūrinio ir lygaus paviršiaus derinimas. Kaip meninės raiškos priemonę naudoja rišimą, kaišymą, pynimą (dienoraščių rinkinys „Nuotaikos“ 1986 m.). Nuo 1975 m. dalyvauja parodose Lietuvoje ir užsienyje. Jos kūrinių turi Lietuvos dailės muziejus.
Virš įstatymo

Turinys

Filmo veiksmas vyksta Virdžinijos valstijoje Didžiosios depresijos ir Sausojo įstatymo laikais. Broliai Bondurantai, kaip ir daugelis toje apygardoje, užsiima naminės degtinės gamyba ir prekyba. Verslas veikia be trikdžių, nes vietinė policija į tai žiūri pro pirštus ir net pati perka alkoholį iš brolių.
Situacija visiškai pasikeičia, kai iš Čikagos atvykę gangsteriai susidoroja su vietiniu prokuroru ir šio vietą užima naujas. Šio atstovas, specialusis agentas Čarlis Reikas pareikalauja visų degtindarių mokėti duoklę, jei šie nori ir toliau versti naminės gamyba. Daugelis nusileidžia, tik ne Bondurantai, ir prasideda karas. Negana to, jaunesnysis iš brolių, Džekas, reikalauja vis didesnių teisių ir didesnės pelno dalies, nes mano galintis būti pilnateisiu „verslo“ dalyviu. Po to, kai sunkiai sužeidžiamas vyriausias brolis Forestas, Džekas, išvengęs policijos, kuri dabar padeda Reikui, paslapčia nugabena alkoholio krovinį į kitą valstiją ir ten jį parduoda. Džeko vertė brolių akyse kiek pakyla, tačiau, norėdamas padaryti įspūdį savo draugei Bertai, jis atsiveža ją prie „naminės“ fabriko, kurį tuo metu užpuola Reiko žmonės. Džekui pavyksta pabėgti, tačiau Reikas nužudo Kriketą Peitą – neįgalų jaunuolį, padėjusį Bondurantams. Visi pasipiktinę tokiu elgesiu, net vietiniai policininkai, tačiau jie priversti taikstytis su prokuroro įgaliotinio Reiko darbo metodais.
Nors policija uždaro sieną su kita valstija ir sutelkia pajėgas, Džekas nusprendžia atkeršyti Reikui. Prie policijos užtverto kelio įvyksta susišaudymas, kurio metu Džekas sužeidžiamas, tačiau jam į pagalbą atskuba broliai, o netrukus – ir kiti „naminės“ gamintojai. Policija stengiasi išvengti kraujo praliejimo, tačiau Reikas reikalauja nušauti visus nepaklusniuosius ir galiausiai pareigūnai atgręžia ginklus prieš jį patį…
Arlingtonas (Virdžinija)

Istorija

Arlingtonas įkurtas 1801 m.
Idelis Gurvičius

Idelis Gurvičius (g. 1931 m. rugpjūčio 23 d. Kaune) – Lietuvos inžinierius elektromechanikas, habilituotas technologijos mokslų daktaras. Tarptautinės informatikos akademijos narys nuo 1993 m.

Biografija

1955 m. baigė Leningrado aviacijos prietaisų institutą, 1960 m. – Maskvos energetikos institutą. 1966 m. TSRS mokslų akademijos Automatikos ir telemechanikos (techninės kibernetikos) institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo mašinų magnetinių - puslaidininkinių impulsinių elementų darbingumo ir patikimumo klausimai“, technikos mokslų kandidatas. 1990 m. TSRS prietaisų ministerijos ir mokslų akademijos valdymo problemų institute apgynė disertaciją „Skaičiavimo technikos įrenginių elektromagnetinio suderinamumo užtikrinimo principai ir priemonės“, technikos mokslų daktaras.
1959–1960 m. Vilniaus skaičiavimo mašinų gamyklos Konstravimo biuro sektoriaus vedėjas, 1960–1992 m. skyriaus vedėjas. 1984–1990 m. dėstė Liaudies ūkio specialistų kvalifikacijos kėlimo institute; nuo 1989 m. docentas. Nuo 1995 m. Elektromagnetinio suderinamumo mokslinio tyrimo centro direktorius, Ignalinos AE saugos elektroninių sistemų ir įrenginių modernizavimo skyriaus mokslinis techninis vadovas. 14 išradimų autorius.
Ignatijus Ivanovskis

Ignatijus Jakinfovičius Ivanovskis (rus. Ивановский Игнатий Иакинфович, lenk. Ignatius de Kogala Iwanowski; 1807 m. Minske, Baltarusija – 1886 m. Sankt Peterburge) – lenkų kilmės rusų teisininkas, teisėtyrininkas tarptautininkas, Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakulteto profesorius, dekanas.

Biografija

Baigė gimnaziją Minske, 1826 m. – Vilniaus universitetą, iškart po to buvo išsiųstas į Maskvos universitetą, vėliau – į Derpt institutą Livonijos gubernijoje (1828-1832). 1833 m. gruodžio 30 d. apgynė disertaciją tema lot. Die libera mercatura, daktaras.
1833-1835 m. gyveno Berlyne (Vokietija). Lankė Savinji, Hanso, Mišelio, Riterio, ir kitų to meto žymių Berlyno universiteto profesorių paskaitas. 1835 m. grįžo į Rusiją, Sankt Peterburgo universiteto Teisės fakulteto Tarptautinės teisės ir diplomatijos katedros vedėjas (1836 – 1871). Dėstyti dalykai – Tarptautinė teisė, Užsienio valstybių valstybių teisė (konstitucinė teisė). Nuo 1863 m. Teisės f. dekanas. 1870 m. baigė dėstyti. Pasekėjas – prof. Frydrichas Martensas (1845–1909). 
1873 m. Universiteto garbės narys.
Vladislavas Mickevičius

Biografija

A. Mickevičiaus ir Celinos Šimanovskos vyriausias sūnus, jo kūrybos leidėjas. Po tėvo mirties bendradarbiavo su jo sekretoriumi ir draugu A. Levy.
1861 m. išvyko į Rusiją, lankėsi Lenkijoje ir Lietuvoje. Nuo 1861 m. Lenkijos ir Lietuvos nacionalinio išsivadavimo temomis spausdino straipsnius prancūzų laikraštyje „L'Opinion Nationale“ ir kituose. 1864–1889 m. Paryžiuje vadovavo Liuksemburgo knygynui, kuris išleido apie 150 lenkiškų knygų, tarp jų A. Mickevičiaus, J. Slovackio, ir kitų Prancūzijoje gyvenusių lenkų rašytojų kūrybos. 1899–1926 m. vadovavo Paryžiaus lenkų bibliotekai, 1903 m. prie jos įsteigė A. Mickevičiaus muziejų.
Bendradarbiavo leidiniuose „Kurier Warszawski“, „Wiadomosci Literackie“. Surinko gausų A. Mickevičiaus rankraštinį palikimą. Pirmojo pasaulinio karo metais gyveno Šveicarijoje, kur su bendraminčiais (Henrikas Senkevičius, Ignacas Janas Paderevskis, Gabrielius Narutavičius) dalyvavo steigiant Pagalbos karo Lenkijoje aukoms Šveicarijos generalinį komitetą. 1919 m. ir 1922 m. lankėsi Lenkijoje.

Kūryba

Parengė A. Mickevičiaus „Raštus“ (Dziela II t. 1880–1885 m.), jo korespondenciją (1870–1885 m.). Į prancūzų kalbą išvertė A. Mickevičiaus, J. L Kraševskio, Z. Krasinskio, E. Ožeškienės kūrinių.
XV pasaulio krepšinio čempionato rinktinės

A grupė

     

B grupė

     

C grupė

     

D grupė
Mykolas Michelbertas

Biografija

1955 m. baigė Kražių vidurinę mokyklą, 1960 m. baigė Vilniaus universitetą. 1965 m. Istorijos institute apgynė kandidatinę disertaciją „Romėniškasis importas Lietuvoje“, 1986 m. TSRS mokslų akademijos archeologijos institute – daktarinę disertaciją „Lietuvos Panemunė I–IV m. e. a.“  1987 m. istorijos mokslų daktaras.
1959–1969 m. Lietuvos istorijos instituto mokslo darbuotojas. 1969–1984 m. Vilniaus pedagoginio instituto dėstytojas, 1972–1975 m. Istorijos fakulteto dekanas, 1974–1984 m. SSRS istorijos katedros vedėjas. Nuo 1984 m. Vilniaus universiteto dėstytojas; nuo 1988 m. profesorius. 1993–2004 m. Archeologijos katedros vedėjas. 1989–1991 m. taip pat Vytauto Didžiojo universiteto dėstytojas.
Vokietijos archeologijos instituto užsienio narys korespondentas (2002 m.), Latvijos mokslų akademijos garbės daktaras (2004 m.). 1989–1995 m. Lietuvos archeologijos draugijos tarybos, 2004 m. Kultūros paveldo departamento Mokslinės archeologijos komisijos pirmininkas. Leidinio „Archaeologia Lituana“ įkūrėjas ir vyr. redaktorius nuo 1999 m., daugelio konferencijų organizatorius.

Mokslinė veikla

Pirmasis mokslinis darbas – „Romos monetų radiniai Lietuvos TSR teritorijoje“ 1961 m. buvo paskelbtas „Lietuvos TSR Mokslų Akademijos darbuose“. Tyrimų kryptys: senojo geležies amžiaus archeologija, numizmatika. Tyrinėti: Gintarų kapinynas, Rūdaičių kapinynas II (Kretingos rajonas), Seredžiaus kapinynas, Veliuonos kapinynas, Paprūdžių kapinynas (Kelmės rajonas); Akmenių pilkapynas, Perkūniškės pilkapynas, Paalksnių pilkapynas, Kuršių pilkapynas (Kelmės rajonas), Berklainių pilkapynas, Daujėnų pilkapynas (Pasvalio rajonas), Kybartiškės pilkapynas (Šiaulių rajonas), Pajuosčio pilkapynas (Panevėžio rajonas), Paragaudžio pilkapynas (Šilalės rajonas), Vienragių pilkapynas (Plungės rajonas), Pažarsčio pilkapynas (Prienų rajonas), Rokėnų pilkapynas, Žadavainių pilkapynas (Ignalinos rajonas), Jakšiškio pilkapynas (Anykščių rajonas).
Paskelbė per 250 mokslo ir mokslo populiarinamųjų straipsnių.