google/wiki40b huggingface dataset:
San Tomė ir Prinsipės istorija

Kolonizacija

Manoma, kad San Tomės ir Prinsipės salos buvo neapgyvendintos iki 1417 m., kai portugalų jūrininkai pirmieji jas ištyrinėjo ir amžiaus pabaigoje apsigyveno. San Tomės kolonija oficialiai įkurta 1485 m. Iš pradžių didžiausia atvykusiųjų dalis buvo žydai, tuo metu labai nepageidaujami Portugalijoje. 1522 m. kolonija perėjo tiesioginėn Portugalijos žinion ir tapo Karūnos kolonija.
Derlinga vulkaninė dirva ir tinkamas klimatas labai tiko iš Pietryčių Azijos introdukuotai cukraus kultūrai, kas labai skatino juodaodžių vergų masinį įvežimą į koloniją. Didelė vergų darbo jėga padarė salas pagrindine cukraus gamintoja ir eksportuotoja XVII a., tačiau ilgainiui, vystantis cukranendrių plantacijoms Amerikoje, kolonija nebepakėlė konkurencijos. Ji prarado reikšmę, o vergų judėjimai tapo vis intensyvesni. 1641-48 m. salos buvo laikinai atitekusios Nyderlandams.
Nuo XVII a. vidurio kolonijos funkcija drąstiškai keitėsi: intensyvėjant Afrikos vergų prekybai, salos tapo pagrindiniu tranzitiniu punktu, kur vergų pirkliai surinkdavo vergus iš žemyno (daugiausia Kongo regiono), ir iš čia transportuodavo į Naująjį pasaulį.
1753 m. prie San Tomės oficialiai prijungta Principė, suformuojant vieną koloniją.
XIX a. uždraudus vergų prekybą ir britams ėmus kontroliuoti vergų pirklių laivus, ši Portugalijos kolonija vėl keitė vystymosi kryptį. Salose introdukuota kakava ir kava, dėl ko ekonomika vėl suklestėjo. San Tomės sala buvo didžiausia kakavos gamintoja pasaulyje 1908 m. Portugalų plantacijose (roças) darbininkų darbo salygos buvo pasibaisėtinos, nors vergovė oficialiai ir buvo uždrausta. Dėl to 1909 m. Didžiosios Britanijos ir Vokietijos kakavos gamintojai boikotavo San Tomės kakavą. Tai skatino ir juodaodžių vergų išsivadavimo judėjimą, kuris kulminaciją pasiekė 1953 m., kai portugalų žemės savininkai nuslopino darbininkų riaušes, nužudydami kelis šimtus afrikiečių darbininkų (Batepa skerdynės).
Šie juodaodžių maištai prieš portugalų išnaudojimą ilgainiui peraugo į organizuotą politinę kovą su tikslu iškovoti nepriklausomybę.

Po nepriklausomybės

1974 m. Portugalijos revoliucija užbaigė užjūrio imperijų valdymą. 1975 m. liepos 12 d. Lisabona suteikė San Tomei nepriklausomybę. Manuelis Pinto da Costa, vienintelės legalios partijos lyderis, tapo prezidentu, o Miguelis Trovoada - ministru pirmininku. Po 1978 m. nesėkmingo valstybės perversmo Migelis Trovoada apkaltintas dalyvaujant samoksle ir ištremtas. 1990 m. nauja konstitucija grąžintas daugiapartinis valdymas. 1991 m. kovą Trovoada sugrįžo ir tapo šalies prezidentu pirmuose laisvuose šalies rinkimuose. Principė tapo autonomija 1995 m. 2001 m. verslininkas Fradique de Menezes laimėjo rinkimus, bet 2003 m., jam nesant šalyje, armijos įvykdyto perversmo metu nušalintas. Po savaitės tarptautinis spaudimas padėjo Fradique sugrįžti į valdžią. 2006 m. Fradique de Menezes buvo perrinktas, laimėjęs 60 % balsų.
Kauno naujienos

Kauno naujienos – dienraštis, ėjęs 1925 m. lapkričio 1 d. – 1926 m. sausio 31 d. Kaune.

Istorija

Leido A. Dilys, nuo 1926 m. – „Kauno naujienoms“ leisti bendrovė. Spausdino Raidės spaustuvė Kaune. Išėjo 39 numeriai.
Bendradarbiavo Kazys Binkis, Liudas Gira, Antanas Jurgelionis, Faustas Kirša, Vladas Mačys, Stasys Miliauskas, Stasys Santvaras, Antanas Sutkus, Antanas Vaičiūnas, L. Vitkauskas, Viktoras Žadeika ir kt.
Atsakingasis redaktorius A. Dilys.
Saulius Pakalniškis

Saulius Pakalniškis (1958 m. birželio 15 d. Staškūniškyje, Anykščių rajonas – 2006 m. vasario 21 d.) – Lietuvos zoologas, entomologas dipterologas (dvisparnių tyrinėtojas).

Biografija

1976 m. baigė tuometinę Jonavos 3-iąją vidurinę mokyklą, 1985 m. – Vilniaus universiteto Gamtos fakultetą.
Kurį laiką dirbo Jonavos baldų kombinate, po to tarnavo sovietinėje kariuomenėje. Grįžęs iš jos, lankė parengiamuosius kursus, rengėsi stoti į Vilniaus universitetą. Domėjosi gamta, augalija (nors labiau jį traukė smulkioji gyvūnija). Susipažino su Zoologijos ir parazitologijos instituto tuometinio Bestuburių zoologijos sektoriaus darbuotojais.
1979–1989 m. LSSR mokslų akademijos Zoologijos ir parazitologijos instituto laborantas, vyresnysis laborantas, jaunesnysis mokslinis bendradarbis; nuo 1990 m. Ekologijos instituto asistentas, mokslinis bendradarbis. 1994 m. Ekologijos institute (Vilniuje) apgynė gamtos mokslų daktaro disertaciją „Lietuvos minuojantieji dvisparniai vabzdžiai” (mokslinis vadovas V. Jonaitis), gamtos mokslų daktaras. 
Vilniaus universiteto Ekologijos instituto mokslo darbuotojas, Lietuvos entomologų draugijos narys.

Tyrimai, mokslinė veikla

Aprašė Lietuvos minuojančių dvisparnių vabzdžių fauną, išaiškino daugelio rūšių mitybinę specializaciją, rajoninį ir stacinį pasiskirstymą, daugiametę ir sezoninę gausumo, trofinių ryšių bei stacinio pasiskirstymo dinamiką.
Parašė knygą „Augalus minuojantys vabzdžiai“ (1985 m., su kitais autoriais. Leidinių “Žuvinto rezervatas” (1993 m., rusų k.), „Lietuvos valstybinių rezervatų flora ir fauna“ (1997 m.) bendraautoris.
Paskelbė mokslinų straipsnių. Dalyvavo daugelyje mokslinių ekspedicijų Lietuvoje, Latvijoje, Baltarusijoje ir kt.
Rifto slėnio karštligė

Priežastis

Ligą sukelia RSK virusas, priklausantis flebovirusų rūšiai. Virusas plinta nuo sąlyčio su užsikrėtusių gyvulių krauju, kvėpuojant oru šalia skerdžiamo užsikrėtusio gyvulio, išgėrus užsikrėtusio gyvulio žalio pieno arba įkandus užsikrėtusiam uodui. Ligą gali perduoti atrajotojų pobūriui priklausantys gyvūnai, kaip antai karvės, avys, ožkos ir kupranugariai. Šie gyvūnai dažniausiai užsikrečia įkandus uodui. Neatrodo, kad infekciją vienas žmogus gali perduoti kitam žmogui. Diagnozė nustatoma radus kraujyje antikūnų prieš virusą arba patį virusą.

Profilaktika ir gydymas

Žmonės gali išvengti ligos skiepydami nuo jos gyvūnus. Tai reikia atlikti prieš protrūkį, nes pradedant skiepijimą protrūkio metu, situacija gali pablogėti. Taip pat naudinga riboti gyvūnų judėjimą protrūkio metu ir mažinti uodų skaičių bei vengti įkandimo. Vakcina žmonėms yra, tačiau nuo 2010 m. jos naudojimas nėra plačiai paplitęs. Užsikrėtus, specifinio gydymo nėra.

Epidemiologija ir istorija

Ligos protrūkių yra buvę tik Afrikoje ir Arabijoje. Protrūkiai paprastai kyla liūčių periodais, kai padaugėja uodų. Pirmą kartą ligos gyvuliams protrūkis aprašytas Rifto slėnyje Kenijoje 1913 m.,, o virusas pirmą kartą izoliuotas 1931 m.
Pelerina

Pelerina (lenk. peleryna, nuo pranc. pèlerine) – apsiaustas, kuris yra platus ir be rankovių.
Pelerina gali būti susegama po kaklu, ties pečiu, krūtine. Paprastai pelerinos būna ilgos.
Pelerinos išsivystė iš piligrimų apsiaustų.
Gubertavas

Istorija

2016 m. kaimas panaikintas prijungiant jį prie Vilkonių.
Cadillac Brougham

Fleetwood Brougham

1965 metais Brougham vardas pasirodė kaip Fleetwood modelio versija. Kitais metais automobilis tapo atskiru modeliu, padalindamas Fleetwood liniją į Cadillac Sixty Special ir Cadillac Fleetwood Brougham. Modelis gyvavo iki 1976 metų.
Meidži Konstitucija

Meidži Konstitucija (jap. 大日本帝國憲法 = Dainippon teikoku kempō – 'Didžiosios Japonijos Imperijos Konstitucija') – istorinė Japonijos Konstitucija, padėjusi pagrindus Japonijos šiuolaikinei santvarkai, vykstant Meidži restauracijai.

Istorija

1889 m. vasario 11 d. Konstitucija buvo priimta.
1890 m. lapkričio 29 d. įsigaliojo.
Po Antrojo pasaulinio karo Meidži Konstitucija buvo pakeista nauja Japonijos Konstitucija, įsigaliojusia 1947 m. gegužės 3 d.

Reikšmė

Meidži Konstitucija padėjo pagrindus reformoms, pakeitusioms Japonijos valstybinės santvarkos pagrindus, Japonijai XIX a. viduryje baigus saviizioliacijos politiką bei atsigręžus į Vakarus. Oficialiai deklaruotas tikslas – pasiekti vienodo statuso greta JAV bei didžiųjų Europos valstybių.
Afganistano transportas

Afganistano transportas – transporto infrastruktūra ir priemonės Azijos valstybėje Afganistane.

Keliai

Afganistane yra virš 42 tūkst. automobilių kelių, iš kurių 12 350 km turi tvirtą dangą. Dauguma kelių įrengta TSRS ir JAV pagalba. TSRS invazijos laikais įrengtas strategiškai svarbus Salango tunelis. Dėl labai kalnuoto reljefo, nestabilios politinės padėties, prastos kelių priežiūros daugelis Afganistano kelių yra pavojingi. Kalnuose dažnos akmenų griūtys, sniego nuošliaužos, dažni ginkluotų grupuočių antpuoliai.
Eismas šalyje vyksta dešine kelio puse. Automobilių ūkį sudaro virš 730 tūkst. transporto priemonių. Didelė jų dalis yra tarybinės produkcijos automobiliai (ZIL, UAZ, Kamaz, Ural ir kt.), taip pat senos gamybos Mercedes-Benz.
Svarbiausi šalies plentai yra Kabulas–Kandaharas, Kabulas–Džalalabadas (toliau per Chaibero perėją į Pešavarą), Kabulas–Gardezas, Kabulas–Mazari Šarifas, Kandaharas–Heratas, Heratas–Mazari Šarifas, Mazari Šarifas–Kundūzas–Faizabadas. Įrengti pasienio postai su visomis kaimyninėmis šalimis, išskyrus Kiniją.

Vandens transportas

Afganistanas neturi priėjimo prie jūros, laivybinių upių nėra, todėl laivyba nėra išvystyta.

Oro transportas

Afganistane yra 53 oro uostai iš kurių 19 yra su danga. 4 oro uostai turi ilgesnius nei 3000 m pakilimo takus. Svarbiausias yra Kabulo tarptautinis oro uostas, iš kurio vyksta civiliniai skrydžiai į įvairius Azijos miestus (Islamabadą, Dubajų, Delį, Teheraną, Ankarą, Stambulą ir kt.) bei 1 Europos miestą (Maskvą). Kiti tarptautinės reikšmės oro uostai yra Kandahare, Mazari Šarife ir Herate. Skrydžius vykdo nacionalinė oro bendrovė „Ariana Afghan Airlines“, taip pat privačios bendrovės „Kam Air“, „Safi Airways“.
Į šiaurę nuo Kabulo yra Bagramo aerodromas, kuris yra svarbiausia NATO skrydžių bazė.
Vlodavos valsčius

Administracinis suskirstymas

Koroluvka, Koroluvka Kolonija, Koroluvka Osada, Krasuvka, Luta, Okuninka, Orchuvekas, Poludas, Ružanka, Sobiburas, Stavkai, Sušnas, Šuminka, Volčinai, Žlobek Dužai, Žlobek Malai ir Žukuvas.
Rapolas Valiukonis

Biografija

Mokėsi Lietuvių švietimo draugijos „Rytas“ mokytojų seminarijoje. 1927–1939 m. dirbo mokytoju Trakų ir Lydos apskričių mokyklose. Bendradarbiavo laikraštyje „Valstiečių balsas“. 1944–1947 m. Švenčionių apskrities laikraščio „Už Tėvynę“ atsakingasis sekretorius, 1947–1949 m. redaktorius. 1949–1950 m. mokėsi žurnalistų kursuose prie TSKP CK Maskvoje. 1950–1951 m. – Šiaulių srities laikraščio „Raudonoji vėliava“ redaktorius, 1951–1953 m. – LKP Šiaulių srities komiteto Mokyklų skyriaus vedėjas. 1953–1965 m. laikraščio „Tarybinis mokytojas“ redaktorius. Daugiausia rašė kultūros, švietimo, mokyklų ir mokytojų darbo, visuomeninės veiklos klausimais.
Elena Šulcaitė-Jakštienė

Elena Šulcaitė-Jakštienė (g. 1932 m. rugpjūčio 6 d. Pušalote, Pasvalio rajonas) – Lietuvos choro dirigentė ir pedagogė.

Biografija

1942–1952 m. mokėsi skambinti fortepijonu Panevėžio muzikos kursuose ir muzikos mokykloje (dėst. S. Petkūnienė). 1952–1957 m. choro dirigavimą studijavo Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. J. Barausko klasė). Studijų metais dirbo Vilniaus 33-ojo vaikų darželio muzikos vadove, buvo Naujųjų Verkių popieriaus fabriko kultūros klubo meno vadovė.
Nuo 1957 m. rudens Panevėžio J. Švedo pedagoginės muzikos mokyklos choro dirigavimo ir privalomojo fortepijono dėstytoja, vadovavo merginų chorui, per kelis dešimtmečius išugdė būrį jaunųjų chorvedžių. 1960–1975 m. Panevėžio miesto prekybos valdybos moterų choro meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą išmokė nemaža dainų ir sudėtingesnių kūrinių, surengė koncertų, su juo dalyvavo Panevėžio miesto dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Chorą parengė 1970 ir 1975 m. respublikinėms dainų šventėms. 1975–1981 m. Panevėžio rajkoopsąjungos moterų ir Spirito kombinato moterų bei vyrų vokalinių ansamblių vadovė. Kurį laiką vadovavo Panevėžio cukraus fabriko vyrų chorui ir kitiems meno mėgėjų būreliams.
E. Jakštienė buvo Panevėžio miesto dainų švenčių dirigentė, respublikinių dainų švenčių konsultantė, chorų ir vokalinių ansamblių koncertmeisterė.
Acta Sanctorum

Acta Sanctorum (lotyniškai, Šventųjų Darbai lietuviškai) – bolandistų leidžiamas enciklopedinis šventųjų gyvenimų rinkinys, šventųjų sąrašai su jų gyvenimo aprašymais.
Tai viena iš didžiausių ir patvariausių enciklopedijų visoje mokslinės literatūros istorijoje. Jau daugiau kaip 300 metų vykdomas dokumentinės medžiagos apie visus kada nors gyvenusius šventuosius bei palaimintuosius rinkimas ir jos skelbimas. 
Šio darbo pradininkas buvo belgų vienuolis, jėzuitas Jonas Bollandus (1596-1665). Visi kiti, kurie tęsė ir tebetęsia jo pradėtąjį darbą, vadinami bolandistais. Nuo 1643 m., pasirodžius pirmajai "Acta Sanctorum" knygai, iki mūsų laikų iš viso pasirodė 68 tomai. Tačiau darbas dar nebaigtas: šeši tam specialiai pasiruošę bolandistai (visi jie yra belgai jėzuitai) Briuselyje, šv. Mykolo kolegijoje, ruošia trūkstamus tomus, kuriuose dar turi būti aprašyti lapkričio ir gruodžio mėnesių šventieji.
Vasaros audra

Siužetas

Komandos iš visos Vokietijos įsikuria ramioje stovyklavietėje ir savaitę treniruodamiesi ruošiasi finalinei irklavimo rungčiai. Teritorija, kurioje jie ruošiasi regatai priklauso pietų Vokietijos irklavimo klubui RSC. Tobis (aktorius Robert Stadlober) ir Achimas (aktorius Kostja Ulmann) ilgus metus buvo geriausi draugai ir kaip komandos kapitonas ir irkluotojas jie padėjo savo komandai pasiekti ne vieną pergalę. Dabar jų laukia kitas iššūkis - regata šalies pakraštyje. Tačiau ši kelionė nebebus tik paprasta vasaros stovykla ir pirmosios problemos netrunka pasirodyti.
Berniukai džiaugiasi žinia, jog šalia jų įsikurs merginų irklavimo komanda iš Berlyno, tačiau, dėl netikėto likimo posūkio, merginų komandos pasirodymas atšaukiamas ir jas pakeičia Queerschlag ("Queerstrokes") gėjų jaunimo irklavimo komanda.
Kai labai laukta Berlyno mergaičių komanda pakeičiama į atletiškų vaikinų - gėjų, Tobis ir jo komanda priverčiama grumtis su savo išankstiniais nusistatymais, baimėmis ir, galbūt, paslėptais troškimais. Įtampa auga, Tobio, Achimo ir kitų galvose kaupiasi pyktis ir galiausiai išsilaisvinimas, tarsi kaip vasaros audra, kuri nenumaldomai kaupiasi virš ežero kranto.
Viduje tvyranti įtampa tarp jo komandos ir "Queerschlag" narių, pastūmėja Tobį prisipažinti apie ilgai užslėptus jausmus savo draugui ir komandos nariui Achimui, kuris neabejingas savo merginai Sandrai (aktorė Miriam Morgenstern). Atstumtas Achimo, Tobis jaučiasi prislėgtas, tačiau jį iš dalies paguodžia nauja draugystė su "Queerschlag" komandos nariu Leo (aktorius Marlon Kittel).
Įtampa tarp abiejų komandų narių pasiekia kulminaciją vasaros audros metu, per kurią Leo išduoda Tobio potraukį tai pačiai lyčiai girdint Tobio komandos nariams. Tobis niegia esantis homoseksualus. Bandydamas apginti Tobio nuomonę, vienas iš komandos narių paprašo Tobio merginos Ankės (aktorė Alicija Bachleda-Curuś) tai patvirtinti. Ankė, vienintelė, kuriai Tobis atskleidė savo paslaptį tyli.
Galų gale, Tobis prisipažįsta savo komandos nariams esantis homoseksualus. Filmo pabaigoje visos komandos susirungia finalinėje regatoje.
Pasaulio akmenslydžio federacija

Pasaulio akmenslydžio federacija (angl. World Curling Federation, WCF) – tarptautinė sporto federacija, kuri prižiūri ir kuruoja akmenslydžio oficialias varžybas. Federacijos būstinė įsikūrusi Perte, Jungtinėje Karalystėje.

Istorija

1966 m. atstovai iš Škotijos, Kanados, JAV, Švedijos, Norvegijos ir Šveicarijos oficialiai įkūrė pasaulio akmenslydžio federaciją.
2017 m. prie federacijos prisijungė Afganistanas, Kirgizija, Portugalija ir Saudo Arabija, bei organizacija išsiplėtė iki 60 narių.
Permendiūras

Permendiūras (angl. – Permendur), minkštamagnetinis geležies, kobalto (48-50 proc.) ir vanadžio (iki 2 proc.) lydinys;

Savybės

Pasižymi didele įmagnetinimo sotimi.

Naudojimas

Naudojamas mažų elektrinių variklių rotorių, telefonų membranoms, elektromagnetų šerdims.
Ēriks Ešenvalds

Biografija

Gimė 1977 m. sausį Priekulėje. Mokėsi Priekulės 1-oje vidurinėje mokykloje, taip pat Priekulės muzikos mokyklos fortepijono klasėje (1983–1991 m.). Vėliau mokėsi Liepojos 1-oje vidurinėje mokykloje (1992–1995 m.). Studijavo Latvijos baptistų Sąjungos kunigų seminarijoje (1995–1997 m.), vėliau (1997–2004) Latvijos muzikos akademijoje Selgas Mences. Laimėjo J. Vitolso (1999, 2002 m.) ir Latvijos kūrybiškumo fondo stipendijas (2000 m.). Dirbdamas muzikos mokytoju Rygos 31-oje vidurinėje mokykloje (1998–2002 m.). Nuo 1999 metų dirbo Rygos baptistų parapijos muzikos skyriaus vadovu. Nuo 2002 metų buvo „Latvija“ Valstybinio choro atlikėjas.
Svetimi (1962 m. filmas)

„Svetimi“- 1962 m. Lietuvos kino studijoje sukurtas meninis filmas. Drama. Filmo trukmė - 70 min.

Siužetas

Į kaimą grįžta Vilkišius. Jis kalėjime praleido daug metų už ryšius su Lietuvos partizanais. Jo dukra po motinos mirties buvo auklėjama vaikų namuose, tėvui grįžus ji iš kolūkio bendrabučio grįžta į tėvo namus. Tačiau jiedviem nesiseka gyventi kartu - tėvas nepriima sovietinio gyvenimo realijų, dukra vaikų namuose auklėta tarybine dvasia. Vilkišius palieka kaimą, kartu išsiveždamas iškastą seniai mirusios žmonos karstą.
Vilniaus skersgatvis

Vilniaus skersgatvis (rus. Ви́ленский переулок) – gatvė Sankt Peterburgo Centriniame rajone, einanti nuo Sukilimo (улица Восстания) iki Paradinės gatvės (Парадная улица).
Skersgatvis susiformavo XVIII-ajame amžiuje. 1858 m. kovo 7 d. pavadintas Vilniaus, tuometinės Rusijos Imperijos Vilniaus gubernijos centro vardu. Po gubernijų reformos jų centrų vardais buvo pavadinti ir kiti šalia esantys Kauno, Gardino bei Mitavos skersgatviai. 1922 m. skersgatvis pavadintas Raudonųjų ryšių gatve (улица Красной Связи), 1998 m. sausio mėn. grąžintas istorinis pavadinimas.
Gatvėje buvo statomi vadinamieji „pajamų namai“ – daugiabučiai, kuriuose esančius butus šeimininkai nuomodavo. Čia buvo ir istorinės Preobražensko pulko kareivinės, nugriautos 2006 m., statant naujų gyvenamųjų namų kvartalą.
Viename iš namų dabar yra įsikūręs Vladimiro Malyšinskio kamerinis teatras. Netoli esančioje Rylejevo gatvėje – Lietuvos Respublikos generalinis konsulatas Sankt Peterburge.
Artimiausios metro stotys – „Černyševskio“ ir „Vosstanija“.
Miško medelynas

Miško medelynas – miškų urėdijos padalinys, žemės sklypas ar specializuotas ūkis, kuriame auginami medžių ir krūmų sodmenys miškams želdinti.

Istorija

Lietuvoje pirmasis miško medelynas buvo įkurtas Alytuje 1928 m. Paplito mišrūs medelynai, kuriuose auginami miško ir dekoratyvinių augalų sodmenys. Visos miško urėdijos turi daigynus ir medelynus. Didžiausi miško medelynai: Jonavos, Vilniaus, Kretingos, Dubravos, Tytuvėnų, Tauragės, Kaišiadorių, Telšių, Panevėžio miškų urėdijų. Didžiausias šalyje miško medelynas, užimantis 81 ha plotą yra Rokiškio miškų urėdijoje.

Veikla

Medelynuose dažniausiai auginami pagrindinių medžių rūšių (pušys, eglės, ąžuolai, uosiai, juodalksniai, beržai) 2–3 m. sodinukai ir 1–2 m. (rečiau 3 m.) sėjinukai. Miško medelyno plotas dalijamas į dvi dalis: produkuojančiąja, kurioje yra sėjinukų dauginimo ir sodinukų skyriai, ir pagalbinę.
Pročkai

Istorija

Buvo prijungtas prie Žvėryno kaimo, tačiau 2015 metais atkurtas.
Kretingos vidurinė mokykla

Kretingos vidurinė mokykla – dieninė, savarankiško mokymosi bendrojo lavinimo mokykla, veikusi tarpukariu ir sovietmečiu Kretingoje.

Istorija

Įkurta 1925 m. vietoje Kretingos progimnazijos. Buvo išlaikoma Kretingos apskrities savivaldybės, o nuo 1931 m. rugsėjo 1 d. – valstybės. Veikė Viešojoje aikštėje (1925–1929 m.) ir Kęstučio gatvėje (1929–1935 m.), vykdė vidurinio ir papildomo ugdymo programas.
1928 m. mokyklą lankė 104, 1929 m. – 65 mokiniai. Joje veikė biblioteka (1930 m. buvo 1031 knyga), 1934 m. atidarytas spaudos muziejus, kuriam steigėjas J. Kirlys dovanojo asmeninį rinkinį: 1600 pavadinimų atskirų spaudos leidinių ir komplektų.
1935 m. rugpjūčio 1 d. vyriausybė mokyklą uždarė, jos inventorių ir mokymo priemones išdalino Kauno I, Palangos ir Skuodo vidurinėms mokykloms, o biblioteką peravė Plungės mokytojų seminarijai.
1949 m. panaikinus Kretingos gimnaziją, buvo įsteigta vidurinė mokykla, vykdžiusi pradinio, pagrindinio, vidurinio ir papildomo ugdymo programas. Ji veikė Pranciškonų gimnazijos pastate, prie kurio 1961 m. pristatytas 400 vietų priestatas su sporto sale. Plečiantis mieste mokymo įstaigų tinklui, 1976 m. ji pavadinta Kretingos 1-ąja vidurine mokykla. Grįžus į Kretingą broliams pranciškonams, 1992 m. jos bazėje įsteigta katalikiška vidurinė mokykla (vėliau pertvarkyta į Pranciškonų gimnaziją).
Daugailių vėliava

Daugailių vėliava – mėlyna su centre įkomponuotu sidabriniu raiteliu pasiskolintu iš miestelio herbo.
Laisvieji vėliavos kraštai apvesti sidabrine pynute.
Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas

Lietuvos lengvosios atletikos čempionatas – Lietuvos lengvosios atletikos federacijos kasmet organizuojamas lengvosios atletikos nacionalinis čempionatas. Pirmosios varžybos įvyko 1921 m., bet jose dalyvavo tik vyrai. Moterų rungtys rengiamos nuo 1922 m. Seniausias sporto renginys Lietuvoje.

Dalyvavimas

Čempionate dalyvauja miestų, rajonų, savivaldybių ir sporto klubų komandų sportininkai, įvykdę kvalifikacinius normatyvus. Lietuvos nacionalinės rinktinės nariams normatyvas nebūtinas. Jei 12 sportininkų (bėgimų rungtyse – 16 sportininkų) rungtyje neįvykdo kvalifikacinio normatyvo, į čempionatą  patenkama eiliškumo tvarka pagal geriausius sezono rezultatus. Lietuvos nacionalinės rinktinės narių dalyvavimas būtinas.

Čempionato rekordai

Rekordai pasiekti nuo 1921 m.

Čempionato rengimas

44 čempionatus rengė Vilnius (pirmas: 1948- paskutinis: 1996), 37 - Kaunas (pirmas: 1921- paskutinis: 2014), 7 - Klaipėda (pirmas: 1927- paskutinis: 1984), 2 - Panevėžys (1966-1967), 1 - Šiauliai (2013), 2 - Palanga (2015-2016).
Kvietkeliai

Aplinkinės gyvenvietės

Šlepščiai – 0,8 km
Mantagailiškis – 1,4 km
Rinkuškiai – 1 km
Karajimiškis – 1 km
BIRŽAI – 3 km
Leonardas Stanaitis

Biografija

2000–2004 m. Kauno rajono savivaldybės Neveronių seniūnijos seniūnas, nuo 2004 m. Kauno apskrities viršininko administracijos Teritorijų planavimo ir statybos valstybinės priežiūros skyriaus vyresnysis specialistas.
1990 m. Lietuvos demokratinės darbo partijos, 2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Kauno rajono skyriaus narys, tarybos ir prezidiumo narys, Neveronių grupės pirmininkas, nuo 2006 m. skyriaus pirmininko pavaduotojas. 2007 m. (atsisakė mandato) Kauno rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Daiva, vaikai Eglė, Ieva, Martynas.
Gedebėjus

Istorija

1912 m. duomenimis, gyvenvietėje gyveno 266 žmonės. 1989 m. miesto tipo gyvenvietėje gyveno 5049 gyventojai. 1990 m. suteiktos miesto statusas.
Vincentas Lukoševičius

Vincentas Lukoševičius (g. 1937 m. rugpjūčio 25 d. Prūseliuose, Juodupės valsčius) – Lietuvos ekonomistas, istorikas, socialinių mokslų daktaras.

Biografija

1963 m. Vilniaus universiteto Ekonomikos fakultete baigė pramonės ekonomiką, 1966 m. – aspirantūrą. 1969 m. ekonomikos mokslų kandidatas.
1966–1993 m. Vilniaus universiteto dėstytojas, nuo 1983 m. docentas.

Mokslinė veikla

Mokslinių darbų svarbiausios kryptys: ekonominių teorijų istorija, Lietuvos ekonominės minties istorija nuo XIX a. antrosios pusės iki 1940 m.
Vitalijus Čepkauskas

Vitalijus Čepkauskas (kūrybinis vardas Vitalis, g. 1964 m. birželio 3 d. Kėdainiuose) – Lietuvos skulptorius, juvelyras, drabužių dizaineris.

Biografija

1986 m. baigė Kauno Stepo Žuko taikomosios dailės technikumą, nuo 1996 m. su pertraukomis skulptūros privačiai mokosi Paryžiuje.
Nuo 1991 m. dalyvauja parodose. Individualios parodos surengtos Vilniuje, Paryžiuje ir kt. Iš medžio, odos, stiklo, panaudotų daiktų detalių kuria savitas figūrines kompozicijas („Laite“ 1996 m., „Lėktuvėlis“ 2001 m.), grįstas dažniausiai poparto, dada raiška, joms būdinga žaismė, ironija, lyrizmas, kruopščios, tikslios daugybės įvairialypių elementų ir faktūrų jungtys. Su S. Bylaite sukūrė drabužių modelių, jų priedų, papuošalų (diržai, antkaklės, sagės). Kūrinių turi Europos, JAV privatūs kolekcininkai.