google/wiki40b huggingface dataset:
Eurojackpot

„Eurojackpot“ – tarptautinė loterija, įkurta 2012 m. Pagrindinis prizas gali išaugti nuo 10 mln. iki 90 mln. eurų. Loterija rengiama kiekvieną penktadienį 21:00 Helsinkyje. Bilietas su vienu skaičių deriniu vienam tiražui kainuoja 2 eurus. Norint laimėti pagrindinį prizą reikia atspėti 5 skaičius iš 50 pagrindinių bei 2 skaičius iš 10 papildomų.
Nuo 2012 m. žaidime dalyvauja Vokietija, Ispanija, (vienitelė šalis, dalyvaujanti „EuroMillions“ loterijoje) Italija, Olandija, Danija, Suomija, Estija ir Slovėnija. 2013 m. prie loterijos prisijungė Norvegija, Švedija, Islandija, Kroatija, Latvija ir Lietuva. 2014 m. šalių dalyvių sąrašą papildė Vengrija ir Čekija, 2015 m. prisijungė Slovakija, o 2017 m. – Lenkija.
Katinė siurbikė

Paplitimas

Paplitę Rusijoje ir Rytų Europoje, palei Sibiro, ypač Obės, Irtyšiaus ir Tolimųjų Rytų upes, Ukrainoje, Kaliningrado srityje, Karelijos vandens baseinuose, Lietuvoje pavieniai atvejai buvo registruoti Nemuno ir Minijos žemupio zonose.

Morfologija

Katinė siurbikė yra smulki, kūnas plokščias, pailgo lapelio formos. Abu siurbtukai yra priekiniame kūno gale, netoli vienas kito. Visą kūno ertmę užima labai vingiuota gimda. Skiautėtos formos sėklidės ir kiaušidė yra užpakalinėje kūno dalyje. Žarna yra porinių nešakotų vamzdelių pavidalo; jie nusitęsia kūno šonais ir baigiasi aklinai užpakaliniame kūno gale. Negausios trynio liaukos išsidėsčiusios kūno šonuose.
Henrichas Manizeris

Biografija

Gimė 1847 m. Klaipėdoje, mokėsi Maskvos tapybos, skulptūros ir architektūros mokykloje. 1872-1877 m. studijavo Sankt Peterburgo dailės akademijoje. Tapė įvairaus žanro kūrinius, tai ir Biblijos scenos, portretai, buitis ir mūšių scenos. Už kai kuriuos paveikslus apdovanotas medaliais. Taip pat užsiėmė graviravimu ir straipsnių apie meną rašymu. Sankt Peterburgo dailės akademijoje dirbo tapybos ir piešimo mokytoju. Dailininko paveikslai saugomi valstybiniame Rusijos muziejuje, Čeliabinsko srities paveikslų galerijoje bei privačiose kolekcijose. Mirė 1925 m. Leningrade. Su žmona turėjo 8 vaikus, sūnus Matvejus Manizeris tapo garsiu skulptoriumi, o Henrichas Manizeris etnografu.
Sofija Zubovienė

Biografija

Vaikystę praleido tėviškėje, Aužbikavo dvare prie Raseinių, Tauragės apskrityje. Motina kilusi iš Klišių dvaro. Bilevičiai giminystės ryšiais buvo susieti su lenkų generolo Juzefo Pilsudskio motina.
Tėvams persikėlus į Vilnių, 1872 m. stojo į Tado Vrublevskio motinos Elžbietos Vrubliauskienės lenkų mokyklą, po to – į priešpaskutinę valstybinės rusų gimnazijos klasę. Su tėvu daug keliavo po užsienį. 1880 m. įstojo į garsiuosius Bestuževo kursus – vienintelę Rusijos imperijoje aukštąją mokyklą moterims.
1884 m. ištekėjo už grafo Vladimiro Zubovo. Kaip ir jos vyras, palaikė glaudžius ryšius su socialistinės partijos „Proletariatas“ jaunimu. Jos artimi draugai buvo į Sibirą ištremti kovotojai: S. Kunickis, T. Rechnevskis, Liudvikas Janavičius ir kiti. Kartu su vyru, studijavusiu Halės universitete, gyveno Vokietijoje. Ten jiems gimė sūnus Vladimiras.
Nuo 1890 m. kartu su vyru įsikūrė Ginkūnuose ir ėmėsi ūkininkauti. 1890 m. pasistatė naujus rūmus, kuriuos pati suprojektavo, padėjo vyrui verstis gyvulininkyste, gerinti pieninių karvių bandą. Ginkūnų dvaras tapo svarbiu ekonominiu bei kultūriniu centru.
Sofijos ir Vladimiro Zubovų šeima steigė lietuviškas mokyklas savo darbininkams. Jas galėjo lankyti ir kitų netolimų apylinkių kaimų vaikai. Grafai Zubovai išlaikydavo mokyklas, mokėdavo mokytojams algas. Pirmoji slapta mokykla įsteigta Ginkūnuose 1896 m. (1933 m. jai suteiktas Sofijos ir Vladimiro Zubovų vardas). Nuo 1900 m. jų steigiamos ir globojamos Ginkūnų, Naisių, Gubernijos, Dabikinės, Medemrodės mokyklos buvo oficialios, su dėstomąja rusų kalba, bet Zubovų ir rusų mokyklų inspektoriaus M. Itomlenskio dėka jau prieš 1905 m. tose mokyklose slaptai dėstyta ir lietuvių kalba (pirmoji mokytoja Jadvyga Juškytė). Nuo 1905 m. mokyklose oficialiai buvo dėstoma lietuvių kalba. Sofija pati inspektavo mokyklų darbą, vesdavo gamtos pamokas, dažnai skaitė viešas paskaitas suaugusiems.
1904 m. birželio 12 d. Kairiuose buvo sušauktas didžiulis lietuvių šviesuomenės susirinkimas prisidengiant gegužinės vardu. Jį globojo patys grafai. Jame dalyvavo apie 300 lietuvių veikėjų, tarp jų Jonas Jablonskis, Juozas Ambrozaitis, Vladas Putvinskis, Marija Pečkauskaitė, kunigas Juozas Tumas-Vaižgantas, Povilas Višinskis, daug moksleivių ir studentų. Kol dvaro klojime vyko lietuviškas vaidinimas, rūmuose buvo tartiamasi kaip kovoti su caro administracija.
Po 26 bendro gyvenimo metų 1911 m. Sofijos ir Vladimiro Zubovų santuoka iširo. Sofija, likusi dukters šeimoje ir toliau gyveno Ginkūnuose, o Vladimiras su antrąja žmona persikėlė į Medemrodės dvarą. Po Pirmojo pasaulinio karo dvarą ji perdavė dukrai Aleksandrai su vyru Jonu Fledžinsku. J. Fledžinskas dirbo Ginkūnų dvare raštininku, kasininku, dvaro valdytoju. Šeimininkai, pastebėję J. Fledžinskio gabumus išsiuntė jį mokytis į Vokietiją. Grįžęs į Lietuvą, susituokė su Aleksandra Zubovaite.

Kūryba

Parašė autobiografiniais motyvais paremtą romaną „Laimė“ (lenk. Szczęście, 1902). 2015 m. jis išleistas lietuviškai (vertė Jolanta Kriūnienė).
Violeta Raulinaitienė

Biografija

1985 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, zooinžinerė. Vilkaviškio rajono savivaldybės administracijos Žemės ūkio skyriaus vyresnioji specialistė Bartninkų seniūnijai.
Lietuvos socialdemokratų partijos Vilkaviškio rajono skyriaus narė.
Nuo 2007 m. Vilkaviškio rajono savivaldybės tarybos narė.
Lakštučių kaimo bendruomenės pirmininkė. Kraštotvarkos organizacijos narė. Išsiskyrusi, vaikai Tomas, Tadas.
Etelbaldas

Etelbaldas (angl. Æthelbald; 829, 831 arba 834–860 m. gruodžio 20 d.) – Vesekso karalius, valdė 856–860 metais. Etelvulfo ir Osburgos vyresnysis sūnus.
Etelbaldas valdė Veseksą tėvo Etelvulfo piligrimystės į Romą metu, tačiau, sužinojęs, kad popiežius Leonas IV karūnavo jo brolį Alfredą Didįjį, diduomenės palaikomas sukilo prieš tėvą. Etelvulfas buvo per silpnas ir pamaldus, kad ginčytųsi dėl žemiškos valdžios, taip pat nenorėdamas pyktis su sūnumi, 856 metais sudarė su juo sutartį dėl valstybės padalijimo, pagal kurią Etelbaldas gavo geresnę vakarinę karalystės dalį, o Etelvulfui atiteko blogesnė, rytų, labiau puldinėjama. Po tėvo mirties 858 metais Etelbaldas vedė našlę pamotę, 14-metę Judifą, tačiau tos vedybos buvo anuliuotos dėl giminystės.
Etelbaldas mirė 860 m. gruodžio 20 d., nepalikę paveldėtojų, ir buvo palaidotas Šerboro abatijoje. Po jo mirties Anglija vėl buvo sujungta valdant Etelbertui.
Saulius Simė

Biografija

1994 m. baigė Lietuvos kūno kultūros institutą, kūno kultūros dėstytojas.
Palangos miesto savivaldybės administracijos Kultūros skyriaus atsakingas sekretorius, Palangos sporto mokyklos treneris, Palangos sporto centro direktoriaus pavaduotojas, Palangos miesto savivaldybės mero pavaduotojas.
1999 m. partijos „Socialdemokratija 2000“, 2003 m. Liberalų ir centro sąjungos Palangos skyriaus pirmininkas.
2003–2007 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Palangos savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos šaulių sąjungos Palangos 6-tos kuopos šaulys, bokso klubo „Gintarinis ringas“ prezidentas, Palangos miesto vandens motociklų sporto klubo narys.
Sutuoktinė Vida, vaikai Fausta, Adomas.
Šiaulių Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė

Istorija

Dėl Šiaulių mieste gausėjančio stačiatikių skaičiaus stačiatikių kapinių teritorijoje caro valdžios lėšomis 1878 metais buvo pastatyta medinė cerkvė. Pašventinta 1878 m. spalio 21 dieną. 1936 m. nugriovus Šiaulių Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvę ši medinė cerkvė liko vieninteliai mieste veikiantys stačiatikių maldos namai. 1937 m. kapinėse buvo pastatyta nauja Šv. apaštalų Petro ir Povilo cerkvė. Naciams okupavus Lietuvą pastaroji cerkvė buvo paversta sandėliu, o Visų gedinčiųjų Dievo Motinos ikonos cerkvė toliau veikė. 1958 m. uždarius kapines, 1961 m. uždaryta ir cerkvė, kuri iki 1989 m. gaisro stovėjo apleista ir neprižiūrima. 2007 metais buvo galutinai nugriauta, liko tik jos pamatai.
Kęstutis Čerkesas

Biografija

Fotografas. 1996–1998 m. Šiaulių profesinių sąjungų susivienijimo pirmininkas.
1996–2000 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Šiaulių skyriaus narys. 1997–2000 m. Šiaulių miesto savivaldybės tarybos narys, 1997–1999 m. valdybos narys, socialinių reikalų komiteto pirmininkas.
JAV Oro pajėgų departamentas

JAV Oro pajėgų departamentas (angl. United States Department of the Air Force) – vienas iš trijų JAV gynybos departamento padalinių, užsiimantis JAV Oro pajėgų organizavimu ir aprūpinimu.
Departamentui vadovauja civilis Oro pajėgų sekretorius (angl. Secretary of the Air Force), kuris yra atsakingas už administracinį JAV Oro pajėgų valdymą.
Oro pajėgų departamentas buvo įkurtas 1947 m. rugsėjo 18 d. 1947 m. Nacionalinio saugumo aktu.
Aukščiausias karines pareigas departamente užima JAV Oro pajėgų štabo viršininkas (angl. Chief of Staff of the Air Force), kuriam padeda viršininko pavaduotojas (angl. Vice Chief).
Gediminas Petrauskas

Gediminas Petrauskas (g. 1985 m. balandžio 3 d. Kaune) – Lietuvos krepšinio treneris. 2012 m. birželio mėn. tapo Šiaulių „Šiaulių“ vyr. treneriu.
Algirdas Vrubliauskas (1966)

Biografija

1992 m. baigė Lietuvos veterinarijos akademiją, veterinarijos gydytojas. 2002 m. baigė Kauno technologijos universitetą, vadybos mokslų magistras.
1992–1994 m. dirbo Mikolavo žemės ūkio bendrovėje veterinarijos gydytoju, 1994–1995 m. veterinarijos paslaugų individualioje įmonėje. 1995–1997 m. Alytaus rajono savivaldybės Pivašiūnų seniūnijos seniūnas. 1997–2004 m. ir nuo 2007 m. Alytaus rajono savivaldybės meras. 2004–2007 m. Seimo narys.
Tėvynės sąjungos, nuo 2008 m. partijos Tėvynės sąjunga-Lietuvos krikščionys demokratai narys, TS-LKD partijos tarybos narys, TS-LKD Alytaus rajono skyriaus pirmininkas.
1997–2000 m., 2000–2003 m., 2003–2007 m., 2003–2004 m., 2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Alytaus rajono savivaldybės tarybos narys. 
Lietuvos veterinarijos gydytojų sąjungos narys, Lietuvos medžiotojų draugijos narys, Rotary klubo narys.
Žmona Vida, vaikai Laura, Karolis.
Debora Caprioglio

Biografija

Debora Caprioglio gimė Mestre, Venecijoje. Būdama aštuoniolikos metų, ji dalyvavo konkurse „Un volto per il cinema“, kuriame ieškoma naujų veidų kinui ir televizijai, bei pateko į finalą. Čia ją pastebėjo žinomas aktorius ir režisierius Klaus Kinski. Pažintis peraugo į asmeninius santykius ir 1987–1989 m. Debora buvo gyvenimo palydovė 42 metais vyresniam K. Kinskiui. Jo dėka aktorė pradėjo vaidinti, o titruose tuo metu pasirašinėdavo kaip „Debora Kinski“. Pirmasis jos vaidmuo kine taip pat buvo su K. Kinskiu filme „Grandi cacciatori“, o po metų, 1989 m., jie kartu vaidino K. Kinskio režisuotame filme „Paganinis“.
Pasibaigus ryšiui su K. Kinskiu (šis po 2 metų mirė), 1991 m. režisierius Tinto Brass davė jai pagrindinį vaidmenį erotiniame filme „Paprika“, prisidėjusį prie jos populiarumo. 1992 m. Debora suvaidino dar viename erotiniame filme „Stebint Mariną“, o po jo nusprendė visiškai pakeisti atliekamų vaidmenų pobūdį. 1994 m. ji pasirodė dramoje „Con gli occhi chiusi“, o po 1996 m. juostos „Albergo Roma“ ėmė koncentruotis į vaidmenis teatre ir televizijoje.
2007 m. Debora dalyvavo realybės šou „L'isola dei famosi“, o 2010 m. išmėgino savo jėgas politikoje, prisijungdama prie partijos „Alliance of the Centre“.

Asmeninis gyvenimas

Po ryšio su Klausu Kinskiu Debora susitikinėjo su aktoriumi ir režisieriumi Geppy Gleijeses, o 2008 m. ištekėjo už kito aktorius ir režisieriaus Angelo Maresca.
Jackson Pollock

Jackson Pollock (Džeksonas Polokas, 1912 m. sausio 28 d. – 1956 m. rugpjūčio 11 d.) buvo įtakingas JAV menininkas, vienas reikšmingiausių abstraktaus ekspresionizmo judėjimo atstovų.

Biografija

Jackson Pollock gimė Kodyje, Vajominge ir užaugo Arizonoje. 1929 m. persikėlė į Niujorką, kur studijavo pas Tomą Bentoną. Pirmieji J. Pollock reprezentaciniai darbai buvo įtakoti meksikiečių sienų tapytojų David Alfaro Siqueiros ir Diego Rivera. Tačiau, po apsilankymo Pablo Picasso ir siurrealistinių darbų parodoje J. Pollock darbai tapo simboliškesni. Keletą metų J. Pollock buvo taikoma psichoanalitinė terapija, bandant susidoroti su jį kankinusia depresija. Dėl to jis susidomėjo K. Jungo teorija apie pirminius archetipus, kuri buvo pagrindas J. Pollock darbuose nuo 1938 iki 1944 m. Šie darbai dažnai yra žiaurūs ir sunkiai suprantami iš pirmo žvilgsnio.
1944 m. J. Pollock vedė Lee Krasner. 1945 jie persikėlė į Long Island, kur klėtyje jis įkūrė savo studiją.
1956 m. būdamas 44, žuvo automobilių avarijoje, kartu su juo automobilyje buvusi Edith Metzger taip pat žuvo, išliko gyva tiktai Ruth Kligman. Manoma, kad jis buvo neblaivus. Po J. Pollock mirties jo galerija pardavė visus darbus, kurie buvo likę studijoje.
Baltarusijos Respublikos Konstitucija

Baltarusijos Respublikos Konstitucija (brus. Канстытуцыя Рэспублікі Беларусь) – pagrindinis Baltarusijos įstatymas (Konstitucija).

Istorija

1919 m. vasario 3 d. Baltarusijos Tarybų I suvažiavime buvo priimta pirmoji Baltarusijos TSR Konstitucija. Persmelkta proletariato diktatūros idėjos. Beveik identiška 1918 m. Rusijos TSR Konstitucijai Keista keletą kartų.
Skroblis

Aplinkinės gyvenvietės

KULIAI – 17 km
Lioliai - 1 kmSAUSLAUKIS – 2 km
RIETAVAS – 3 km
Kėdainių Viešpaties Atsimainymo cerkvė

Istorija

Stačiatikių bendruomenės pradžia Kėdainiuose siekia XVII a. vidurį. Kunigaikščiui Jonušui Radvilai vedus stačiatikę Moldavijos kunigaikštytę Mariją Lupul, jos garbei 1648–1652 m. Kėdainiuose buvo pastatyta Šv. Andrejaus cerkvė ir Kristaus Atsimainymo vyrų vienuolynas. 1798 m. Kėdainių stačiatikių vienuolynas buvo uždarytas. 1820 m. uždaryta ir cerkvė. Jos atnaujinimas siejamas su carinės Rusijos kariuomene. 1846 m. caro Nikolajaus I įsakymu Kėdainiuose vėl buvo atkurta stačiatikių parapija. 1854 m. Kėdainių savininkas grafas Marijonas Čapskis stačiatikiams dovanojo mūrinį gyvenamąjį pastatą, kuris pagal architekto S. Ikonikovo projektą 1861 m. buvo perstatytas į cerkvę. Po 1893 m. rekonstrukcijos cerkvė įgavo bizantinį vaizdą, kuris išlikęs iki šių dienų. 1913 m. Rusijos imperijos ministras pirmininkas Piotras Stolypinas skyrė pinigų cerkvės remontui. Buvo pakviestas meistras iš Sankt Peterburgo, kuris ištapė cerkvės sienas ir lubas. Šiuo metu cerkvė veikia, viduje išlikusi XX a. pradžios tapyba, yra kelios vertingos ikonos.
Meksikos demokratinės revoliucijos partija

Meksikos demokratinės revoliucijos partija, (PRD, isp.:Partido de la Revoliución Democratica) – viena iš trijų didžiausių Meksikos politinių partijų.
Įkurta 1989 m. kovo 18 d., susijungus Meksikos socialistų partijai ir 1987 m. spalio 14 d, rinkimuose kandidatu į prezidentus Kuautemoką Kardeną Solorzaną iškėlusiai Meksikos revoliucijos tikrajai partijai. Šis aljansas 1989 m. gegužės 5 d. taip pat sujungė Darbininkų sąjungą, Žemės ūkio ir kaimo darbininkų nepriklausomąjį centrą, Emiliano Zapatos liaudies revoliucinę sąjungą, Judėjimą už socializmą ir kitas jėgas, pasivadinusias Nacionaliniu demokratiniu frontu.
SI narė nuo 1996 m. rugsėjo 9 d.

Politinė kova

1990 m. Nacionaliniame kongrese Chikilpane buvo priimta Principų deklaracija, programa ir statutas. Vykdomojo komiteto pirmininku buvo išrinktas K. Kardenas.
1991 m. parlamento rinkimuose PRD gavo 8 % balsų ir 41 mandatą, o 1997 m. padidino savo deputatų skaičių iki 125 ir tapo antrąja partija parlamente. 1998 m. PRD atstovai buvo išrinkti Zajateko ir Tlakskalos gubernatoriais.
2000 m. rinkimuose laimėjo 15 iš 128 vietų Senate.
2001 m. Mičoakano gubernatoriumi tapo Lazaras Kardenas Batelis, o partija gavo daugumą 66 iš 113 regioninių savivaldybių.
2003 m. parlamento rinkimuose gavo 96 vietas iš 500 Meksikos parlamento Deputatų rūmų vietų ir daugumą 13-oje iš 16 federalinių apygardų.
2004 m. keli partijos lyderiai buvo pastebėti Las Vegas lošiantys iš stambių sumų ir tai šiek tiek pakenkė partijos įvaizdžiui, tačiau 2006 m. prezidento rinkimuose vienu iš favoritų laikomas Meksiko miesto meras Andresas Manuelis Lopesas Obradoras.
Toni Eggert

Biografija

2012 m. Eggert pelnė savo pirmuosius medalius pasaulio čempionate - auksą estafetėje ir sidabrą dvejetų varžybose. 2013 m. vokietis pirmą kartą tapo Europos čempionu. 2014 m. dalyvavo savo debiutinėse 2014 m. žiemos olimpinėse žaidynėse, kuriose pelnė 8-ą vietą dvejetų varžybose. 2018 m. žiemos olimpinių žaidynių dvejetų varžybose pelnytas bronzos medalis. 2019 m. pasaulio rogučių sporto čempionate Eggertpelnė auksą dvejetų ir sprinto rungtyse.
Pranciškus Ferdinandas Liubomirskis

Biografija

Lenkijos kunigaikščių Liubomirskių giminės atstovas, herbo „Šreniawa“ savininkas. Krokuvos vaivados, kunigaikščio Jurgio Dominyko Liubomirskio (apie 1664–1727), nuo antros santuokos su Magdalena Tarlaite (m. 1732) jaunesnysis sūnus. Vyresnysis brolis – Karūnos didysis ginklininkas, kunigaikštis Antonius Benediktas (.. 1761).
1761 metais po savo brolio Antonio Benedikto Pranciškaus Ferdinando Liubomirskio mirties gavo Karūnos didžiojo ginklininko titulą. 1773 metais buvo paskirtas Karūnos didžiuoju vėliavininku. 
1762 metų rugpjūčio 3 d. Varšuvoje buvo apdovanotas Baltojo erelio ordinu. Buvo ATR psiuntiniu Sankt-Peterburge.
Kolektyvistas

Kolektyvistas – Šiaulių kalėjimo politinių kalinių rankraštinis komunistinis žurnalas, ėjęs 1931–1940 m.

Istorija

Išėjo ~100 numerių. Bendradarbiavo Pijus Glovackas, Aleksas Jasutis, Juozas Jurginis, Jonas Kasperaitis, Povilas Rotomskis ir Antanas Sniečkus.
Davy Crockett (ginklas)

M-388 Davy Crockett – JAV beatošliaužis pabūklas, galėjęs šaudyti sviediniais su branduoliniu užtaisu. Tai buvo mažiausias kada nors pagamintų branduolinių ginklų. JAV kariuomenės ginkluotėje buvo šaltojo karo laikais.
Sukurtas 1950-ųjų pabaigoje, jis pirmiausia buvo skirtas atremti netikėtą ataką prieš tuometinę Vakarų Vokietiją. Juo buvo apginkluoti JAV armijos Vakarų Vokietijoje pėstininkų bei tankų batalionai. Šį ginklą turinčios grupės turėjo būti išsidėstę pasienyje kas keli kilometrai. Branduoliniai sprogimai turėjo paversti teritoriją nepraeinama maždaug dviem paroms – pakankamai laiko pagrindinėms NATO pajėgoms mobilizuoti. Nedidelė raketa 23 kg sveriančią bombą galėdavo nunešti maždaug du kilometrus (pagerinta versija – keturis kilometrus).
Branduolinis užtaisas prilygo maždaug 10-20 tonų trotilo ekvivalentui. Tokio užtaiso sprogimo bangos efektas nėra didelis; pagrindinis kovinis veiksnys būtų buvusi jonizuojanti radiacija, kurios dozė būtų mirtina maždaug 500 m spinduliu.
Buvo pagaminta apie 2100 tokių raketų. Nuimtos nuo ginkluotės 1971 m.
Vladimir Avin

Biografija

1971 m. baigė Akmenės aštuonmetę mokyklą, 1975 m. – Vilniaus statybos technikumą, pramoninės ir civilinės statybos technikas. 1983 m. baigė Vilniaus universiteto Teisės fakultetą.
1975–1977 m. tarnavo tolimosios strateginės karo aviacijos mokykloje Mogiliove, divizijos štabe ir poligone Bobruiske. Dirbo Rusijoje, Šiaurės dujotiekio statybose, teisėsaugos sistemoje, privačiame versle. 1998 m. UAB „Gėja“ juristas ir gyvenamojo namo statybos bendrijos 649 pirmininkas, 2003 m. advokatės Vilijos Gražulytės kontoros advokato padėjėjas, 2005 m. „NEW-CAR-RENT.COM“ direktorius komercijai. Nuo 2008 m. savivaldybės įmonės „Susisiekimo paslaugos“ filialo „Transporto plėtros projektai“ direktorius.
1999 m. Lietuvos partijos Socialdemokratija-2000 narys, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) Vilniaus miesto skyriaus narys. Nuo 2007 m. Vilniaus miesto savivaldybės tarybos narys, Vilniaus miesto savivaldybės visuomeninio antžeminio ir požeminio transporto infrastruktūrai gerinti darbo grupės vadovas.
Sutuoktinė Ala, vaikai Julija, Aleksandras.
Karolis V Miulbergo mūšio metu

Apie paveikslą

Paveikslas skirtas Šv. Romos imperatoriaus ir Ispanijos karaliaus Karolio V pergalei prieš protestantus prie Miulbergo miesto Brandenburge paminėti. Paveiksle Karolis V pavaizduotas kaip paprastas riteris, „tikrojo tikėjimo“ gynėjas (abu, imperatorius Karolis V ir dailininkas Ticianas, atstovavo katalikišką kryptį prieš protestantišką Europos religinių karų metu). Kartu pabrėžiamas jo imperatoriškasis didingumas − Karolis V vaizduojamas vienu riteriu mūšio lauke, nepavaizduoti nei priešininkai, nei sava kariuomenė. Imperatoriaus ietis dešinėje rankoje gali simbolizuoti jo tvirtumą, turėti aliuzijų su Šv. Jurgio ginklu ir Šv. Liongino ietimi. Tarp paveikslo atpažįstamų įkvėpimo šaltinių: Raito Marko Aurelijaus statula ir Diurerio graviūros, vaizduojančios riterius, ypač „Riteris, mirtis ir velnias“.
1548 m. Ticianas iš Venecijos išvyko į Augsburgą, kur kūrė imperatoriaus Karolio V ir imperijos Reichstago dalyvių portretus. Miulbergo mūšis įvyko 1547 m. balandžio 24 d. Jame imperijos pajėgos įveikė protestantų Šmalkaldeno Lygos pajėgas. Abiejų pusių pajėgos siekė apie po 50 000 karių. Paveikslą tikriausiai užsakė Marija Austrė, Karolio V sesuo, nes paveikslas žymimas jos kolekcijose ir po Marijos mirties 1558 m. perėjo į Ispanijos karaliaus Pilypo II rankas. Paveikslas buvo eksponuojamas įvairiose Ispanijos karalių rezidencijose Madride iki 1827 m., kai įtrauktas į Prado muziejaus ekspoziciją. Paveiksle Ticianas pavaizdavo imperatorių išjojantį iš miško vakaro šviesoje. Dailininko meistriškumas atsiskleidžia Karolio V šarvų spindesio ir vakaro dangaus vaizdavime. Paveikslo įtaką patyrė Rubensas, Antonis van Deikas ir Diegas Velaskesas, kurdami raitų valdovų portretus. Pasak E. Panofsky, paveikslas yra „pirmas nepriklausomas, ne alegorinis, ne ceremoninis raitelio portretas“.
Komunista (Voronežas)

Komunista (liet. Komunistas) – Lietuvos ir Baltarusijos KP CK neperiodinis žurnalas, ėjęs 1918–1920 m. Voroneže, Smolenske lenkų kalba.

Istorija

Išėjo penki numeriai. Bendradarbiavo Vincas Kapsukas, Kazimieras Cichovskis ir kt.
Redaktoriai: Kazimieras Cichovskis, Stanislavas Petkovskis.
Pakajaus paslas

Pakajaus paslas – evangelikų liuteronų savaitraštis, Lietuvos broliams bei seserims Dievo žodį ir surinkimus apsakąs, leistas 1881–1939 m. Klaipėdoje, Šilutėje.

Istorija

Leistas lietuvių ir vokiečių kalbomis gotišku šriftu. Leido Frydrichas Vilhelmas Zybertas. Spausdino Zyberto spaustuvė.
Spausdino religinius tekstus, informavo apie religinės bendruomenės veiklą. Ėjo analogiškas „Friedens-Bote“ tik vokiečių kalba.
Redagavo A. Dobaitis, D. Kelneraitis, Kristupas Kukaitis, Ferdinandas Šilokas.
Tumako-La Tolitos kultūra

Bruožai

Tumako-La Tolitos kultūra yra šiauriausia žinoma Andų civilizacijos Pakrantės kultūra. Šiauriau plyti retai gyvenami lietingieji atogrąžų miškai, ir aukštesnės kultūros nebuvo išvystytos. Jau ir šiame regione gamta pasižymi miškingumu, gausiais krituliais, gyvūnija, tačiau vietos gyventojai buvo sėslūs, vertėsi žemdirbyste (pagrindinės kultūros buvo kukurūzas ir juka). Daugiausia gyvenviečių randama vietos upių - Esmeraldos, Miros, Pasijos - žemupiuose.
Ši lokali kultūra susiformavo tikriausiai dėl stiprios įtakos iš Mezoamerikos, bet ją veikė ir piečiau egzistavusi Čoreros kultūra. Ji buvo svarbi tarpininkė, perduodant metalo apdirbimo technikas iš Mezoamerikos į Pietų Ameriką.
Kultūros atstovai statė pilkapius (isp. tolas), ant kurių statydavo savo šventyklas. Jų keramikai būdinga pilkšva keramika, kuri naudota ne tik indams, smilkalinėms, bet ir gausiai skulptūrai. Tarp skulptūrėlių aptinkami žmonių atvaizdai, erotinės scenos, mitinės būtybės, šventi gyvūnai (dažnai pasitaikantis simbolis - gyvatė). Vieni žymiausių šios kultūros dirbinių - aukso gaminiai. Tarp jų pasitaiko auksinės skulptūrėlės, neretai inkrustuojamos pusiau brangiais akmenimis ar brangakmeniais. Šios kultūros atstovai pirmieji pasaulyje pradėjo apdirbti platiną.
Vėliau šios kultūros teritorijose gyveno indėnai atakamai.
Viktoras Jakovlevas

Biografija

2007 m. baigė VU Žurnalistikos fakultetą. Nuo 2005 m. dirbo LRT radijuje. 2008 m. pripažintas geriausiu nacionalinio radijo darbuotoju ir dusyk už dokumentines laidas buvo apdovanotas Lietuvos radijo ir televizijos komisijos steigiama „Pragiedrulių“ premija.
Rengė reportažus anglų kalba nacionaliniam Vokietijos transliuotojui „Deutsche Welle“. Baigė Europos transliuotojų sąjungos radijo dokumentikos mokyklą „EBU Master School on Radio features“.
2011–2013 m. dirbo radijo stočių „M-1“ grupės žinių tarnyboje. Nuo 2013 m. kovo 27 d. kartu su kolege Rasa Tapiniene veda informacinę Info TV laidą „Infodiena“.
Žmona Renata Šakalytė-Jakovleva, žurnalistė, veda TV3 žinias.