google/wiki40b huggingface dataset:
Mehndi

Mehndi (hindi मेहन्दी  = mehndī) – Pietų Azijoje (šiaurės Indijoje, Pakistane, Nepale, Bangladeše) populiarus kūno tapybos menas chna dažais (gaunami iš heninės lavsonijos). Tradiciškai mehndi puošiasi indų moterys įvairių švenčių (vestuvių, divali, tydž) proga. Dažniausiai dekoruojamos rankos ir kojos, rečiau – veidas, kaklas, nugara. Panaši praktika populiari ir įvairiuose musulmoniškuose kraštuose.
Mehndi ornamentai trumpalaikiai ir dažniausiai savaitės bėgyje nusitrina. Tačiau daromos chna tatuiruotės, įterpiant dažus po oda. Dabar daugiausia naudojami jau paruošti ir tūtelėse pardavinėjami chna dažai, tačiau kaimuose moterys pačios tebegamina chna iš lavsonijos lapų. Chna dažai suteikia rusvą spalvą, tačiau dabar populiarios juodos mehndi, išgaunamos įdedant p-fenilendiamino. Chna tepama ant odos, po 15-20 minučių išdžiūsta ir sudaro plėvelę, kuri tuomet nuplėšiama.
Edvardas Lenkauskis

Biografija

Mokėsi Salantų pradinėje mokykloje, Skuodo progimnazijoje, Kauno Tumėno suaugusiųjų gimnazijoje. 1920–1921 m. tarnavo savanoriu Lietuvos kariuomenėje, 1923 m. dalyvavo Klaipėdos krašto sukilime. Už tai jam buvo suteiktas Lietuvos kariuomenės kūrėjo savanorio vardas ir apdovanojimas.
Studijavo teisę Lietuvos universiteto Teisės fakultete. Drauge su bendraminčiais įsteigė akademinio žemaičių jaunimo korporaciją „Samogitia“. Baigęs mokslus gyveno Kaune. Dirbo valstybės kontrolės revizoriumi Susisiekimo ministerijoje, aktyviai dalyvavo visuomeninėje veikloje. Buvo Lietuvių tautininkų sąjungos vyriausiosios valdybos reikalų vedėjas, Lietuvos tautinio jaunimo „Jaunoji Lietuva“ sąjungos centro valdybos narys. 1932–1934 m. redagavo jaunalietuvių leidinį „Jaunoji karta“. 1935 m. už nuopelnus jaunalietuviams apdovanotas II-ojo laipsnio Trijų Liepsnų žymeniu.
1941 m. birželio 14 d. kartu su žmona Elena ir šešiamete dukrele Aldona buvo suimtas ir išvežtas į Sevurallagą, Garių rajonas, Sverdlovsko sritis (Rusija). SSRS Vidaus reikalų liaudies komisariato Ypatingojo pasitarimo 1942 m. birželio 27 d. nuteistas mirti. Sušaudytas 1942 m. rugpjūčio 28 d. Sverdlovsko kalėjime.
Žmona su dukra ištremtos į Svetloozerskojė, Srostkų rajonas, Altajaus kraštas.
Algis Kazulėnas

Biografija

Baigė dabartinę Rokiškio „Romuvos“ gimnaziją. 1986 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorikas. Nuo 1986 m. Rokiškio krašto muziejaus bendradarbis, nuo 1992 m. direktoriaus pavaduotojas mokslo reikalams, 2007–2008 m. Rokiškio rajono savivaldybės mero pavaduotojas. Nuo 2008 m. Seimo narys, išrinktas Rokiškio rinkimų apygardoje Nr.50.
1989 m. Lietuvos politinių kalinių ir tremtinių sąjungos, nuo 2000 m. Tėvynės sąjungos Rokiškio rajono skyriaus narys. 1997–2000 m. ir 2007–2008 m. Rokiškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Indra, vaikai Tomas, Aistė.
Čekų Silezija

Istorija

Pirmosios germanų gyvenvietės regione atsirado II amžiuje. Vėliau germanai pasitraukė į vakarus, o krašte apsigyveno slavai.
Dabartinė Čekų Silezija kilo iš nedidelės Silezijos dalies, kuri liko pavaldi Bohemijos karūnai ir Habsburgams po 1742 m. Pirmojo Silezijos karo. Tuomet didžioji Silezijos dalis atiteko Prūsijos karalystei. Tada Austrijos Silezija buvo pertvarkyta į Aukštutinės ir Žemutinės Silezijos hercogiją. Sostinė buvo Opava (vok. Troppau). 1900 m. hercogijos plotas buvo 5140 km², joje gyveno 670000 gyventojų.
1918 m. buvusi hercogija tapo dalimi naujai sukurtos Čekoslovakijos valstybės, išskyrus Cešyno Sileziją, kuri 1920 m. buvo padalinta tarp Čekoslovakijos ir Lenkijos. Čekoslovakija gavo vakarinę dalį. Pagal 1920 m. Versalio sutartį Hlučyno kraštas (ček. Hlučínsko, vok. Hultschiner Ländchen), anksčiau buvusi Prūsijos Silezijos dalis, irgi tapo Čekoslovakijos teritorija.
Pagal 1938 m. Miuncheno sutartį didžioji Čekų Silezijos dalis tapo reichsgau Sudetenlando dalimi, o Lenkija okupavo Užolsės sritį (lenk. Zaolzie) – žemes vakariniame Olsos krante. Metais vėliau visa tai kartu su Lenkija atiteko Vokietijai.
Čekų Silezijoje iki 1945 m. daugiausia gyveno vokiškai kalbantys žmonės, išskyrus Cešyno, Ostravo ir Hlučyno apylinkes. Po Antrojo pasaulinio karo Čekų Silezija ir Hlučyno kraštas grįžo Čekoslovakijai, o etniniai vokiečiai buvo išstumti. Siena su Lenkija vėl grįžo ant Olsos, ji buvo įtvirtinta 1958 m. sutartimi.
Nijolė Čivilytė-Miknevičienė

Nijolė Čivilytė-Miknevičienė (g. 1956 m. kovo 20 d. Vilniuje) – Lietuvos muzikos mokytoja ir chorvedė.

Biografija

1963–1974 m. mokėsi Vilniaus 40-ojoje vidurinėje mokykloje, 1969–1974 m. lankė 4-ąją vaikų muzikos mokyklą (R. Narščiaus ir Zitos Abromavičiūtės akordeono klasė). 1974–1977 m. choro dirigavimo mokėsi Vilniaus Juozo Tallat-Kelpšos aukštesniojoje muzikos mokykloje (dėst. Jonas Kavaliauskas). 1977–1982 m. choro dirigavimo studijas tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (dėst. Liongino Abariaus klasė).
Nuo 1982 m. rudens Vilniaus Karoliniškių muzikos mokyklos fortepijono mokytoja ir jaunių choro vadovė. Chorą parengė 1983 m. Vilniaus miesto dainų šventei, 1985 m. respublikinei dainų šventei, 1993 m. Lietuvos mažajai moksleivių dainų šventei, 1994 m. I Pasaulio lietuvių dainų šventei, 1995 m. vaikų klasikinės chorinės muzikos festivaliui, 1996 m. Vilniaus miesto jaunimo menų šventei, 1997 m. tarptautiniam vaikų klasikinės chorinės muzikos festivaliui „Klasikai vaikams“, 1997 m. Lietuvos moksleivių dainų šventei ir 1998 m. II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje.
N. Miknevičienė yra Vilniaus muzikos mokyklų chorvedžių tarybos narė, 1996–1998 m. buvo Vilniaus miesto muzikos mokytojų atestacinės komisijos narė, yra Lietuvos chorų sąjungos narė. 1994 m. jai suteikta vyresniosios muzikos mokytojos kvalifikacijos kategorija.
Šamilis Basajevas

Biografija

Tėvai pavadino Šamiliu, pagerbdami XIX a. avarų kovotoją mulą imamą Šamilį. Jaunystėje žavėjosi Kubos revoliucionieriumi Che Guevara, jo plakatai kabėjo Š. Basajevo kambaryje Maskvoje. Basajevas trumpai studijavo žemėtvarką Maskvoje. Vėliau pradėjo verslą, prekiavo kompiuteriais ir jų dalimis.
Po 1991 m. pučo Maskvoje pagrobė Rusijos lėktuvą bei privertė jį nutūpti Turkijoje, kur žiniasklaidai papasakojo apie padėtį Čečėnijoje. 1994 m. prasidėjus pirmajam Rusijos-Čečėnijos karui, Š. Basajevas tapo vienu sukilėlių vadų. 1995 m. Š. Basajevas vadovavo vienai pirmųjų ir bene didžiausiai įkaitų paėmimui, Budionovsko ligoninėje (Rusija) įkaitais paėmė per 1000 žmonių (įvykių metu žuvo apie 100 įkaitų).
Labiausiai Š. Basajevas pagarsėjo dalyvaudamas ypač kruvinuose karuose buvusios Sovietų Sąjungos teritorijoje, tokiuose, kaip 1988 m. – 1994 m. Armėnijos-Azerbaidžiano karas dėl Kalnų Karabacho, dalyvavimas pilietiniame Gruzijos kare 1993 m., Abchazijos kareivių apšaudymas Kodorio slėnyje 1998 m., 1-ame Čečėnijos kare 1994–1996 m., ypač pasižymėjo per 1996 m. Grozno šturmą, kuomet paėmė į nelaisvę ištisą Rusijos armijos garnizoną su visa ginkluote, taip pat dalyvavo 1999 m. Dagestano incidente, vėliau ir 2-ame Čečėnijos kare.
Žuvo 2006 m. Ingušijoje per rusų pareigūnų ir karių surengtą specialią operaciją.
Bajoriškių palivarkas

Istorija

Tarpukariu palivarkas priklausęs Ušackų (buvusio URM ministro) giminei. Tarybiniais metais rūmai buvo perdaryti į poilsio namus, šiuo metu pastatai yra sudegę.
TSV Fortuna Düsseldorf

Istorija

1895 m. Diuseldorfe buvo įkurtas pirmasis futbolo klubas (TV Flingern 1895), kurį „Fortuna“ prisijungė 1919 m.
Erkinis encefalitas

Įvadas

Daugelį metų erkinis encefalitas nebuvo atpažintas kaip liga. Jo simptomai buvo priskiriami gripui ar peršalimui kadangi visų šių ligų simptomai  labai panašūs. Einant laikui žmonės pastebėjo, jog šia liga dažniau sergama pavasario-vasaros laikotarpiu, taip pat pastebėta, jog ši liga pasireiškia po erkės įkandimo. Keletas mokslininkų atrado ryšį tarp erkių ir erkinio encefalito, kas padėjo sumažinti šios ligos užsikrėtimo mastus ir suprasti tikrąją ligą.

Erkinio encefalito plitimas

Erkinis encefalitas gali plisti dviem būdais. Pirmuoju būdu, erkė (viruso nešiotojas), prisisiurbia prie žmogaus odos paviršiaus maitinimuisi. Praduriant odą, erkė išskiria seiles, kuriose yra nuskausminamųjų ir kraujo krešėjimą skatinančių medžiagų. Su seilėmis į žmogaus organizmo vidinę terpę taip pat patenka erkinio encefalito virusas(ne kiekviena erkė šį virusą perneša, tik užsikrėtusios). Taip pat erkė gali įsisiurbti ganomiems gyvuliams, naminiams gyvūnams ir tik po to patekti ant žmogaus. Antrasis plitimo būdas yra užsikrėtimas per nevirintą pieną, kuomet erkė įsisiurbia galvijui duodančiam pieną (ožkos, karvės), ir pro įsisiurbimo vietą patekę virusai plinta po organizmą. Encefalito virusai patenka į pieno liaukas ir su pienu yra išskiriami į išorę. Nepakaitinus tokio pieno ir suvartojus jį, žmogus užsikrečia erkiniu encefalitu. Gyvūnai erkiniu encefalitu neserga, tik jį nešioja kraujyje.

Diagnostika

Erkinio encefalito diagnostika nėra paprasta, kadangi neretai pirmieji simptomai yra painiojami su gripo ar peršalimo simptomais. Pavasario-vasaros laikotarpiu ligą diagnozuoti yra lengviau, nes tai yra erkių suaktyvėjimo metas. Sužinojus, jog pacientui buvo įkandus erkė, arba jis gėrė nevirintą pieną vasaros metu ir yra pasireiškę pirmieji simptomai pacientą reikia siųsti infektologo konsultacijai.

Sritys, pažeidžiamos erkinio encefalito

Praėjus karščiavimams erkinio encefalito virusas pažeidžia smegenų dangalus. Virusas pirmiausia pažeidžia motoriką. Sutrinka judesiai, jie susilpnėja, kol galiausiai žmogus negali pajudinti kurios nors kūno dalies. Tada atrofuojasi raumenys. Pirmasis pažeidžiamas kietasis dangalas. Vėliau prasideda voratinklinio dangalo pažeidimas, dėl kuri atsiranda kraujotakos sutrikimas smegenyse, atsiranda atminties psichikos sutrikimų. Per vėlai pradėjus gydymą ar negydant, erkinio encefalito virusas, pažeidžia minkštąjį dangalą, tuomet pasireiškia meningitas, paralyžius, gali ištikti koma.

Literatūros sąrašas

1.    Povilas Čibiras, Juozas Ūsaitis – Infekcinės ligos, 1989 m. Vilnius „Mokslo leidykla”
2.    Leontijus Motiejūnas, Jonas Gelažavičius – Erkinis encefalitas 1976 m. Vilnius, „Mokslo” leidykla.
3.    Alvydas Laiškonis – Infekcinės ligos šeimos gydytojo praktikoje, 2002 m. Kaunas, Kauno medicinos universiteto leidykla.
4.    http://www.brainfacts.org/about-neuroscience/technologies/
5.    http://www.erkes.lt/erkinio-encefalito-paplitimo-zemelapis
6.   http://www.delfi.lt/gyvenimas/grozis_ir_sveikata/antrasis-erkiu-sezonas.d?id=49289572
7.   http://www.hindawi.com/journals/av/2014/259382/fig3/
8. http://www.plungesvsb.lt/naujienos/8-saugokis-erks-.html
Algirdas Čepulėnas

Biografija

Mokėsi Tverečiaus vidurinėje mokykloje. 1962 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, įgijo fizinio auklėjimo mokytojo specialybę. 1962 m. pradėjo dirbti Nemenčinės vidurinėje mokykloje fizinio auklėjimo mokytoju. 1962–1965 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1965–1966 m. Vilniaus universiteto Fizinio auklėjimo katedros vyr. laborantas, dėstytojas. 1965–1967 m. „Dinamo“ sporto draugijos slidinėjimo treneris. 1967–1979 m. Šiaulių pedagoginio instituto Fizinio auklėjimo katedros vyr. dėstytojas.
Nuo 1979 m. Lietuvos kūno kultūros instituto (nuo 1999 m. Lietuvos kūno kultūros akademija) dėstytojas, 1985 m. docentas, 1989–1992 m. Slidinėjimo, dviračių, šaudymo katedros, 2002–2003 m. Kūno kultūros ir sporto teorijos katedros, 2003–2008 m. Sporto technologijų katedros vedėjas, nuo 2002 m. profesorius. 2001 m. habilituotas socialinių mokslų (edukologijos) daktaras.
Jaroslavas Banevičius

Biografija

1953 m. baigė Vosiliškio septynmetę mokyklą. 1954–1956 m. mokėsi Klaipėdos 3-ojoje amatų mokykloje. Klaipėdos jaunių bokso čempionas.
1956–1958 m. Klaipėdos jūrų prekybos uosto darbininkas, brigadininkas. 1958–1960 m. tarnavo sovietinėje armijoje. 1960–1963 m. mokėsi Kauno 4-ojoje vakarinėje vidurinėje mokykloje. 1964–1969 m. studijavo KPI, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę.
1960–1963 m. Kauno statybos tresto darbininkas, 1963–1964 m. technikas mechanikas, 1964–1967 m. vyr. mechanikas. 1967–1970 m. Kauno radijo gamyklos cecho viršininko pavaduotojas, cecho viršininkas. 1970–1978 m. Kauno automatizacijos gamyklos vyr. technologas, vyr. konstruktorius, cecho viršininkas. 1978–1982 m. KAK vyr. metrologas.
1982–1984 m. Kauno miesto techninių specialybių kvalifikacijos komisijos pirmininkas, dėstytojas. 1984–1986 m. sovietinio režimo kriminalinis kalinys. 1986–1988 m. Santechninių dirbinių gamyklos cecho viršininko pavaduotojas, cecho viršininkas, techninių tarnybų vadovas, vyr. inžinieriaus pavaduotojas. 1986–1988 m. 12 sąjunginės reikšmės išradimų autorius.
1988–1990 m. LPKTS atsakingasis sekretorius, vienas „Tremtinio“ klubo įkūrėjų, laikraščio „Tremtinys“ redaktorius. 1990–1991 m. laikraščio „Vasario 16“ vyr. redaktorius. Nuo 1991 m. „Vasario koncerno“ prezidentas, 6 leidinių, 2 žurnalų vyr. redaktorius, „Europos“ laikraščio ir leidyklos vyr. redaktorius. Nuo 1996 m. Lietuvos nepriklausomų žurnalistų sąjungos pirmininkas ir Lietuvos nepriklausomų rašytojų sąjungos narys. 1996 m. kandidatas rinkimuose į Seimą (Respublikonų partija). 2000 m. kandidatas rinkimuose į Seimą.  2002 m. registruotas pretendentu į kandidatus Prezidento rinkimuose.
Baltaragio malūnas

„Baltaragio malūnas, arba kas dėjosi anuo metu Paudruvės krašte“ (trumpiau „Baltaragio malūnas“) yra žymiausias Kazio Borutos kūrinys – apysaka, parašyta 1945 m., kuriame nepastebimai susipina dvi vaizdavimo plotmės: realioji ir tautosakinė. Kūrinyje galima pastebėti daug lietuvių liaudies dainų, pasakų, padavimų ir kitų kūrinių motyvų. Kazio Borutos tikslas rašant šią knygą buvo sukurti lietuvišką epą. 1962 m. išleista kiek pakoreguota kūrinio versija: išryškinti pagrindinių veikėjų paveikslai, plačiau pavaizduoti piršliai (Juodvalkis ir Visgirda),  atsiranda naujas personažas.
1966 m. Kauno dramos teatre pagal šį kūrinį sukurtas spektaklis, 1974 m. pastatytas muzikinis filmas „Velnio nuotaka“, o 1979 m. pastatytas Viačeslavo Ganelino baletas.
Apysaka yra išleista lietuvių, rusų, latvių, estų, čekų, islandų, vokiečių ir lenkų kalbomis.
Aušra Feser

Biografija

1986 m. baigė Vilniaus universitetą, geografijos dėstytoja.
Nidos kultūros ir turizmo informacijos centro „Agila“ renginių režisierė. „Nehrung reisen“ firmos bendrasavininkė. 2007–2011 m. Neringos savivaldybės mero pavaduotoja.
Liberalų ir centro sąjungos Neringos skyriaus narė.
2007–2011 m. ir nuo 2011 m. Neringos savivaldybės tarybos narė.  2013 m. laimėjo Kuršių nerijos nacionalinio parko vadovo konkursą 
Sutuoktinis Verneris Feser, vaikai Martyna, Lukas.
Mantas Bagočius

Biografija

2005 m. baigė Klaipėdos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto istorijos bakalauro studijas, apdovanotas garbės raštu už geriausią 2005 m. Klaipėdos universiteto Humanitarinių mokslų fakulteto baigiamąjį darbą. 2011 m. baigė Kauno technologijos universiteto Socialinių mokslų fakulteto viešojo administravimo magistro studijas.
2005–2006 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos Švietimo skyriaus archyvo specialistas. 2006–2007 m. Telšių rajono savivaldybės administracijos Vaiko teisių apsaugos tarnybos vyresnysis specialistas. 2007 m. Telšių rajono savivaldybės tarybos narys, mandato atsisakė.
2007–2008 m. UAB Tele2 Klaipėdos regiono pardavimų vadovas viešajam sektoriui. 2009–2013 m. Kultūros paveldo departamento prie Kultūros ministerijos Klaipėdos teritorinio padalinio vyresnysis valstybinis inspektorius. 2013–2016 m. Klaipėdos miesto savivaldybės administracijos Ugdymo ir kultūros departamento Sporto ir kūno kultūros skyriaus vedėjas. Nuo 2016 m. Klaipėdos miesto savivaldybės uždarosios akcinės bendrovės "Gatvių apšvietimas" finansų ir aptarnavimo departamento direktorius.
Ana Liucija Kortes (Dingę)

Iki lėktuvo katastrofos

Ana Liusija dirbo policininke Los Andželo policijos departamente. Ji konfliktavo su kapitone, kuri taip pat buvo ir jos motina, bet neišsiskyrė iš kitų pareigūnų kaip jos duktė. Kortes turėjo vaikiną Denį ir tapo nėščia, tačiau prarado kūdikį, kai buvo pašauta vagies. Kitus kelis mėnesius ji praleido psichologiškai ir fiziškai sveikdama, tada ją paliko vaikinas. Ana Liusija sugrįžo į darbą pažeistos moralės ir nestabilaus elgesio - kai buvo sugautas į ją šovęs vyras, per apklausą ji teigė, jog jo nepažįsta ir vėliau nušovė jį automobilių stovėjimo aikštelėje prie baro.
Ana Liusija po incidento paliko policijos gretas ir įsidarbino oro uosto apsaugos darbuotoja. Ji susipažino su Kristianu Šepardu oro uosto kavinėje ir gavo pasiūlymą būti jo „asmens sargybine“ kelionėje į Sidnėjų; jie susitarė vienas kitą vadinti „Tomu“ ir „Sara“. Sidnėjuje Kortes persigalvojo, kai pamatė, jog Šepardas visiškai grimzta į alkoholio liūną ir vieną naktį bandė įsiveržti į kažkokios moters namus, reikalaudamas pamatyti savo dukterį. Liusija vėliau bandė įkalbėti Kristianą kartu su ja grįžti į Jungtines Valstijas, tačiau jis nesutiko ir jiedu išsiskyrė.
Ana Liusija nusipirko okeaninio skrydžio 815 bilietus, norėdama sugrįžti į Los Andželą. Prieš įsėsdama į lėktuvą, oro uosto kavinėje ji sutiko Džeką ir su juo flirtavo. Jie susitarė artimiau susipažinti skrydžio metu, Ana Liusija atskleidė, jog sėdi 42F vietoje, lėktuvo gale.
Petras Dorohostaiskis

Biografija

Kilęs iš Dorohostaiskių giminės. Tėvas Mikalojus Manvydas Dorohostaiskis. Brolis Kristupas Dorohostaiskis. Sūnus Vladislovas Dorohostaiskis.
Išpažino kalvinizmą.

Šeima

Buvo vedęs Barborą Šemetaitę, nuo santuokos su kuria turėjo sūnų Vaitiekų (m. 1613) ir keturias dukteris (Dorota, Katerina, Raina ir Barbora).

Valstybės tarnyba

Nuo 1597 metų spalio 25 d. Minsko kaštelionas, nuo 1600 m. Mstislavlio vaivada, nuo 1605 m. vasario 16 d. Smolensko vaivada.
Bulgarijos socialdemokratai

Pradžia

Bulgarijos socialdemokratų partija (blg.: Bulgarska Socialdemokratičeska Partija) įkurta 1891 m. rugpjūčio 2 d. Dmitrijaus Blagojevo iniciatyva. Laikėsi marksistinės krypties. 1894 m. susijungė su reformistine Socialdemokratų sąjunga ir pasivadino Bulgarijos darbininkų socialdemokratų partija. 1903 m. X suvažiavime atsiskyrė „platieji“ (dešinieji) ir „glaudieji“ (probolševikiniai) socialistai. Glaudieji, vadovaujami D. Blagojevo, evoliucionavo į komunistų partiją, platieji, vadovaujami Janko Sakjazovo, liko reformistinėse pozicijose ir pasivadino Bulgarijos darbininkų socialdemokratine partija (BSDDP, blg.: Българска работническа социалдемократическа партия /тесни социалисти/).
1908 m. prie BSDDP prisijungė nuo „glaudžiųjų“ socialistų atskilę anarcholiberalai, 1919 m. progresistai. 1918–1919 ir 1923–1924 įėjo į vyriausybes. Dalyvavo steigiant II internacionalą. 1934 m. gegužės 19 d. profašistinės vyriausybės uždrausta.

Represijos

BSDDP veikla buvo atkurta 1944 m. 1945 m. rugpjūčio 28 d. BSDDP generalinis sekretorius Kosta Luičevas pareikalavo komunistų vyriausybės legalizuoti partijos veiklą, rugsėjo 24 d. Sofijos apygardos teismas partiją užregistravo kaip juridinį asmenį, bet 1948 m. po represijų BSDDP buvo prijungta prie BKP. 1946 m. vasario 23 d. už straipsnį socialdemokratų laikraštyje Svoboden Narod, ginantį demokratiją, buvo suimtas partijos pirmininkas Krastiu Pastuševas, 1948 m. suimti ir nuteisti ilgiems metams parlamento frakcijos nariai, partijos vadovai, uždarytas laikraštis. Dalis partijos narių užsienyje atnaujino veiklą, dalyvavo SI kongresuose konsultacinio nario teisėmis ir Rytų ir Vidurio Europos socialdemokratų unijos veikloje.

Atgimimas

BSDDP atnaujino veiklą šalyje 1989 m. lapkričio 26 d. 1990 m. sausio 5 d. pakeitė pavadinimą, susigrąžindama senąjį – Bulgarijos socialdemokratų partija. 1990-1991 dėl politinės konjunktūros skelbėsi kairiojo centro partija tarp besiorientuojančios į socialdemokratinę BSP kairėje ir bolševikinės Demokratinių jėgų sąjungos dešinėje. Tarp daugybės atsiradusių partijų artimiausios buvo Jungtinis darbo blokas ir Socialdemokratų politinis judėjimas. Todėl kilus idėjai suvienyti panašias idėjas skelbiančias partijas, buvo parengtas Naujosios kairės projektas, kuris 2001 m. parlamento rinkimuose leido pasipriešinti Simeono II Nacionaliniam judėjimui ir parlamento rinkimuose gavo 50 vietų iš 240. Tai trukdė identifikuotis ir įtvirtinti SI tikslus atitinkančią programą.
45-ajame kongrese 2002 m. pavadinta partija Bulgarijos socialdemokratai (BS).

Struktūra

Struktūra teritorinė, veikia vietinės organizacijos ir jų sekcijos, bendruomeninės ir sričių organizacijos. Bendrapartiniai organai: kongresas, Nacionalinė konferencija. Kongresas trejiems metams renka 101 nario Nacionalinį komitetą, jo pirmininką ir kontrolės revizijos komisiją. NK pirmininko siūlymu renka 21 nario Vykdomąjį biurą, skiria sekretoriato vadovą ir 9 sekretorius.
SI narė nuo 1992 m.
Faradėjaus elektrolizės dėsniai

Faradėjaus elektrolizės dėsniai yra kiekybiniai ryšiai, pagrįsti Maiklo Faradėjaus 1834 m. paskelbtais elektrocheminiais tyrimais. Jie susieja elektrocheminės reakcijos metu ant elektrodo susidariusios medžiagos kiekį su visu pripildytu krūviu arba, atitinkamai, vidutine elektros srove ir bendru laiku.
Svaikstikas

Svaikstikas (Suaxtix, Swayxtix, Schwayxtix, Schwaytestix) – senovės sūduvių šviesos dievas, vienas pagrindinių dievų. Jo buvo meldžiama tinkamu laiku apšviesti javus, žoles, gyvulius. Minimas XVI a. šaltiniuose apie sūduvių papročius. Autorių lygintas su romėnų Saulės dievu.
Pavadinimas kildinamas iš prūs. swāigstan („šviesa“). Matas Pretorijus šalia Svaigstiko dar mini ir žvaigždžių dievą Žvaigžduką (jį taip pat mini Jokūbas Brodovskis ir Pilypas Ruigys).
Šyvio šokdinimas

Šyvio šokdinimu vadinama Gražiškiuose tarp Kalėdų ir Trijų Karalių švenčiama šventė, kurios metu įvairūs persirengėliai lanko gyventojų sodybas ir atlieka jiems būdingus vaidmenis. Šyvio šokdinimas priskiriamas Užgavėnių švenčių ciklui.
Šventė buvo du kartus nufilmuota Lietuvos televizijos (1974 ir 2000 m.), apie ją sukurtas dokumentinis filmas. Šyvio šokdinimas laimėjo pirmą vietą 2003–2004 m. Kultūros ministerijos ir Lietuvos liaudies kultūros centro konkurse „Tradicija šiandien“.
Šyvio šokdinimo šventė yra švenčiama ir kai kuriose kitose Europos šalyse.

Istorija

Šyvio šokdinimas pirmą kartą minimas XVIII a. rašytiniuose šaltiniuose. Anksčiau šį paprotį praktikavo daug Pietvakarių Lietuvos kaimų, tačiau iki šių dienų jis išlikęs tik Gražiškiuose. Manoma, jog šyvio šokdinimas yra kilęs iš Prūsijos.
Klemensas Skabeika

Biografija

Mokėsi Palangos progimnazijoje, 1904 m. baigė Šiaulių gimnaziją. Tartu universitete studijavo agronomiją.
Pirmojo pasaulinio karo metu gyveno Peterburge, 1915–1917 m. dirbo Centriniame lietuvių komitete pabėgėliams šelpti.
1918 m. grįžo į Lietuvą, dirbo Žemės ūkio ministerijos įgaliotiniu Kretingos, Mažeikių apskrityse.
Į Steigiamąjį Seimą kandidatavo IV (Telšių) rinkimų apygardoje, bet išrinktas nebuvo. Į Seimą pateko 1921 m. sausio 17 d. mandato atsisakius K. Sidabrui. Priklausė Lietuvos valstiečių sąjungos frakcijai. 1921 m. spalio 25 d. mandato atsisakė. 
Vėliau ūkininkavo Mirklių dvare prie Raseinių. 1920–1943 m. Raseinių žemės ūkio mokyklos mokytojas, direktorius. 1944 m. Raseinių gimnazijos mokytojas, vėliau dirbo rajono švietimo skyriuje.

Kūryba

Nuo 1907 m. Kl. Sk., Kl. V., Kl. Vaisgamčio slapyvardžiais bendradarbiavo laikraščiuose „Vilniaus žinios“, „Lietuvos ūkininkas“, „Žemė“, „Žemdirbys“, „Mokykla“, „Sietynas“.
Pisidija

Geografija

Pisidija yra Mažosios Azijos vidaus regionas besidriekiantis į šiaurę nuo Tauro kalnų, pasižymintis ypač kalnuotu ir neprieinamu reljefu.
Dėl aukštų kalnų šiltas oras nuo Viduržemio jūros sunkiai pasiekia šį regioną, sukurdamas šaltoką klimatą. Tačiau skirtingai nei Likaonijoje, čia daug kritulių, kas leido plėtoti žemdirbystę, auginti javus, vaisius, vystyti arklininkystę. Dėl specifinio klimato čia mažai miškų.
Pisidijoje yra ir taip vadinamasis Turkijos ežerų regionas, kur susikaupę daug didelių gėlavandenių ežerų. Didžiausi jų - Beišehyras, Ehirdyras ir Burduras

Senovės Pisidija

Manoma, kad senieji Pisidijos gyventojai pisidai buvo anatolijos grupės tauta, giminga hetitams, luviams. Ypač artimi lingvistiškai, atrodo, jie buvo pietiniams kaimynams paflagonams, tačiau dėl skirtingų gyvenimo sąlygų gana greitai nuo jų atsiskyrė.
Būdama kalnuotas kraštas, Pisidija sunkiausiai priimdavo išorines įtakas ir buvo paskutinis regionas Mažojoje Azijoje, perėmęs graikiškas tradicijas helenizmo laikotarpiu.
Mažai kas žinoma apie Pisidiją iš II tūkst. pr. m. e. Hetitų šaltiniai mini kraštą Salavassa, kuris gali būti tapatinamas su vienu didžiausių Pisidijos miestų Sagalassos. Šis kraštas nepriklausė Hetitų imperijai, bet galima jo priklausomybė kitai karalystei, - Arcavai.