google/wiki40b huggingface dataset:
Europinis omaras

Ekologija

Europiniai omarai gyvena ant žemyninio šelfo iki 150 metrų gylio, bet dažniausiai iki 50 m gylio. Pirmenybę teikia tvirtam substratui – akmenims, tvirtam dumblui. Dienomis slepiasi plyšiuose ir ertmėse, naktimis išlenda maitintis. Maisto pagrindą sudaro dugno bestuburiai – krabai, moliuskai, jūrų ežiai, jūrų žvaigždės, daugiašerės žieduotosios kirmėlės.

Gyvenimo ciklas

Omarų patelės lytiškai subręsta, kai karapaksas pasiekia 80-85 mm ilgį, patinai šiek tiek smulkesni. Poravimasis dažniausiai vyksta vasarą, tarp neseniai išsinėrusių patelių su dar nesukietėjusiu šarvu ir patinų kietu šarvu. Patelė kiaušinius nešioja ant pleopodų iki 12 mėnesių.
Lervos išsirita naktį ir plaukia į paviršių, kur, nešiojamos vandenyno srovių, maitinasi zooplanktonu. Ši stadija apima 3 nėrimusis ir trunka 15-35 dienas. Po trečiojo nėrimosi jaunikliai tampa panašesni į suaugėlius ir leidžiasi į dugną. Šią stadiją pasiekia tik maždaug 1 lerva iš 20000. Jaunikliai retai aptinkami gamtoje ir yra prastai ištirti, bet žinoma, jog jie kasa urvelius. Pasiekę 15 mm ilgį palieka urvelius ir ima gyventi kaip suaugėliai. Jauni omarai neriasi kelis kartus per metus, didesni – sykį per 1-2 metus.

Paplitimas

Europinis omaras sutinkamas šiaurės-rytų Atlanto vandenyne nuo Norvegijos iki Azorų ir Maroko, išskyrus Baltijos jūrą. Taip pat paplitęs didžiojoje Viduržemio jūros dalyje, išskyrus dalį į rytus nuo Kretos, ir šiaurės-vakarinėje Juodosios jūros pakrantėje. Šiauriausios populiacijos aptinkamos Norvegijos fjorduose už poliarinio rato.
Bandyta europinius omarus introdukuoti Naujojoje Zelandijoje, bet rūšis ten neįsitvirtino.
Federacija

Federacija ir kitos valstybės formos

Federacinė valstybė yra tarp dviejų priešingų valstybės organizavimo polių – unitarinės valstybės ir konfederacijos.
Unitarinė valstybė sudaro vieningą socialinį junginį, kuriame tautos, teritorijos ir valdžios elementai pasireiškia aiškiomis formomis ir nesikartoja. Ji gali būti centralizuota ir decentralizuota, kai dalis valstybinių funkcijų deleguojama teritoriniams vienetams, kurie nėra įjungti į centrinės valdžios hierarchiją, tačiau savo veiklos teisėtumo požiūriu yra valstybinės valdžios prižiūrimi.
Kategoriškai priešinga unitarinei valstybei yra konfederacija, t. y. toks dviejų ar kelių valstybių blokas ar junginys, kuris pats naujos valstybės nesudaro, o visa jo kompetencija ir viešoji galia jam yra susijungusių valstybių deleguota jų susitarimu. Iš principo jos sudarymas, įėjimas į ją ir jos likvidavimas bei išėjimas iš jos yra laisvas, suvaržytas tik sutarties sąlygomis. Tokios valstybių „draugijos“ yra prieškarinė Tautų Sąjunga, įvairūs regioniniai valstybių dariniai.
Tarpinę mišrią formą tarp unitarinės valstybės ir konfederacijos sudaro federacija. Čia randame dvilypę valstybinę struktūrą: viršutinę, kurią sudaro vieninga federacinė centro valstybė ir apatinę, kurią sudaro sufederuotos pamatinės valstybėlės, federacijos nariai (valstijos, kantonai, žemės). Federaciją galima vadinti sąjungine valstybe (Bundesstaat), o konfederaciją – valstybių sąjunga (Staatenbund). Konfederacija yra tiktai kelių valstybių sąjunga, kuri pati valstybės nesudaro; federacija, kad ir sąjunginė, vis dėlto jau pati yra valstybė. Federacijoje kaip mišrioje formoje visuomet yra šiek tiek unitarizmo ir šiek tiek konfederacijos. Federacijos nariai užima tarpinę vietą tarp autonominės provincijos decentralizuotoje unitarinėje valstybėje ir konfederacinės sąjungos nario, prilygdami arba besiartindami prie vienos ar kitos, tačiau niekuomet savo konstitucine padėtimi su jais nesutapdami. Visai federacijoje veikiančiai teisei viešpatauja federalinė centro konstitucija. Jai yra subordinuoti federacijos nariai ir jų teisė.
Paprastai federacinių valstybių parlamentas sudaromas iš dviejų rūmų, kurių vieneri sudaromi iš federacijos subjektų renkamų atstovų. Be to, federacijos nariai vienaip ar kitaip dalyvauja ir keičiant bei papildant federalinę konstituciją. Tai yra išlaikyta nuosekliose federacijose, tokiose kaip JAV ir Šveicarija.
Paprastai federacijos nariai yra lygūs ir naudojasi vienodomis teisėmis, kurios nepriklauso nuo jų teritorijos didumo, piliečių skaičiaus, jų politinio ar socialinio vaidmens ir svarbos (simetriška federacija). Atskirais atvejais atskiri federacijos subjetai turi didesnę kompetenciją nei kiti (asimetriška federacija). Dažniausiai tokie išskirtiniai federacijos subjektai iš likusiųjų išskiriami tautiniu, religiniu, regioniniu ar kultūriniu pagrindu.
Federacijoje centro kompetencija yra atributyvinė, o federacijos narių – bendroji. Tai yra federacijos narių kompetencijai priklauso visi klausimai, išskyrus tuos kurie yra aiškiai perleisti centro kompetencijai federacinėje konstitucijoje.
Volgos karinė flotilė

Volgos karinė flotilė (rus. Волжская военная флотилия) – Raudonojo laivyno karinė flotilė Rusijos pilietinio karo metais ir TSRS Karinio jūrų laivyno flotilė Antrojo pasaulinio karo metais.

1919 m.

1919 m. Kamos, Belajos ir Ufos upėse flotilė parėmė 2-osios, 3-osios ir 5-osios armijų gynybą nuo A. Kolčiako kariuomenės, o po to – kontrapuolimus. Flotilė dalyvavo paimant Čistopolį, Sarapulą, užtikrino Raudonosios Armijos dalinių perkėlas per Belają ir Ufą.
1919 m. liepos mėn. baltųjų daliniai atsitraukė į Uralą, todėl Volgos karinė flotilė buvo sujungta su Astrachanės-Kaspijos karine flotile. Naujasis junginys vadinosi Volgos-Kaspijos karinė flotilė.
Volgos karinėje flotilėje Pilietinio karo metais kariavo Nikolajus Basistas (Николай Басистый), kuris vėliau tapo admirolu ir Juodosios jūros laivyno vadu.
Henryk Poddębski

Henrikas Poddenbskis (lenk. Henryk Poddębski; 1890 m. lapkričio 21 d. Chšenstovėje (dab. Konecpolio miesto dalis Silezijos vaivadijoje) – 1945 m. kovo 4 d., Vaihingeno koncentracijos stovykloje (prie Štutgarto)) – lenkų kraštotyrininkas ir fotografas.

Biografija

Nuo 1900 m. gyveno Varšuvoje, kur baigė prekybininkų mokyklą ir vėliau darbavosi knygyne. 1911 m. įstojo į Lenkijos kraštotyros draugiją, 1917 m. tapo šios organizacijos Fotografijos komisijos sekretoriumi. 1925 m. Varšuvoje įkūrė privačią fotodirbtuvę, besispecializuojančią kraštotyrinės fotografijos srityje. Dalyvavo dešimtyse pažintinių ekspedicijų po atkurtą Lenkijos valstybę. 1936–1938 m. Draugijos pasiųstas nuotraukose įamžino Vilnių ir Vilniaus kraštą. 
Nuo 1930 metų naudojosi „Leica” fotoaparatu, pamažu kaupėsi  fotoplokštelių archyvas – jau 1934 m. buvo priskaičiuota apie 6000 stiklinių negatyvų (iš viso fotografo kūrybiniame palikime išsaugota apie 22 tūkst. nuotraukų).
Tarpukaryje jo darbai ne kartą sulaukė palankaus įvertinimo. H.Poddenbskis 1926 m. nugalėjo iliustruoto savaitraščio „Światowid” konkurse ir laimėjo Pirmąjį prizą Fotografijos parodoje Poznanėje. Vėliau pelnė apdovanojimus 
Tarptautinėje fotografijos parodoje Briuselyje ir Karinės fotografijos parodoje Varšuvoje.
Antrojo pasaulinio karo pabaigoje, per 1944 m. Varšuvos sukilimą hitlerininkų buvo suimtas ir išvežtas į koncentracijos stovyklą Vokietijoje, kur netrukus mirė. Lenkijos sostinės Povonzkų kapinėse įrengtas simbolinis kenotafas.
Vrmaco tunelis

Vrmaco tunelis (juodkal. Тунел Врмац) - tunelis automobilių eismui Pietų Juodkalnijoje.
Tunelis yra 1637 m ilgio, jungia Kotoro miestą su Adrijos autostrada ir likusia Juodkalnija. Tunelis eina po Vrmaco kalnu, tad nebereikia važiuoti senu vingiuotu keliu per kalno viršų.
Tunelis buvo 1991 m. buvo tik pusiau pabaigtas, bet viešas eismas juo buvo leistas, kadangi tuo metu stigo lėšų darbams baigti. 2004 m. prasidėjo tunelio statybos tęsimo darbai. Tunelis buvo modifikuotas pagal Europos standartus. Darbus atliko Austrijos kompanija „Strabag“. Tunelis baigtas tiesti 2007 m. pradžioje. Dabar jis turi šiuolaikines apšvietimo, vėdinimo ir saugos sistemas.
Gyvulininkystės poveikis aplinkai

Gyvulininkystės poveikis aplinkai parodo, kokią ekologinę įtaką aplinkai sukelia domestikuotų gyvūnų auginimas dėl praktinės naudos, grožio, laisvalaikio praleidimo ar kitų tikslų. Siekiant tai nustatyti yra vertinama dėl gyvulininkystės į aplinka patenkanti tarša, šios ūkio šakos resursų naudojimas, poveikis ekosistemoms ir kiti aspektai.

Šiltnamio dujos

2006 metų lapkritį Jungtinių Tautų maisto ir žemės ūkio organizacija išleido pranešimą, teigiantį, kad gyvulininkystė pagamina daugiau šiltnamio efektą sukeliančių dujų (18 % visų antropogeninių šiltnamio dujų) nei visos pasaulio transporto priemonės kartu paėmus (13,5 %), jų tarpe 9 % viso pasaulio anglies dioksido dujų, 65 % azoto suboksido, 37 % metano dujų ir 67 % amoniako. Pranešime teigiama, jog nesiėmus jokių radikalių priemonių, grėsmė iki 2050-ųjų gali padvigubėti, kadangi didės mėsos ir kitų gyvūninių produktų poreikis.
Kitoje ataskaitoje, išleistoje 2009 metais Worldwatch Institute organizacijos, teigiama, kad gyvulininkystė atsakinga ne mažiau kaip už pusę visų žmogaus sukeltų šiltnamio efektą sukeliančių dujų. Ataskaitoje pažymima, kad gyvūninės kilmės produktų gamyba faktiškai išleidžia ne mažiau kaip 32,6 mlrd. tonų anglies dioksido per metus, arba 51 procentą visame pasaulyje išmetamo šiltnamio dujų kiekio.

Energija

Gyvūniniai produktai reikalauja didelių energijos sąnaudų. Kad mėsoje susidarytų 1 kilogramas baltymų, gyvūnas, priklausomai nuo rūšies ir auginimo sąlygų, iš pašaro jų turi gauti maždaug 6 kilogramus. Likusi dalis panaudojama gyvūno kūno funkcijoms ir poreikiams patenkinti: judėjimui, šilumos palaikymui, medžiagų apykaitai, kvėpavimui ir t. t. Energijos panaudojimo efektyvumas skiriasi priklausomai nuo gyvūno rūšies, jo pašaro, auginimo būdo, transportavimo ir kitų veiksnių. Yra apskaičiuota, kad norint gauti viena kaloriją jautienos baltymų, reikia sunaudoti apie 40 kalorijų energijos. Kiaulienos atveju šis santykis yra 1:14, kiaušinių – 1:39, pieno – 1:14. 
Didžiuliam pašarų kiekiui užauginti, transportuoti ir perdirbti sunaudojama daug degalų ir į aplinką išskiriami milžiniški kiekiai klimato kaitą sukeliančių dujų.
Minsko sritis

Geografija

Vyraujantis paviršius – kalvota lyguma; šiaurės vakaruose – Minsko aukštuma (aukštis iki 345 m, Dzeržinskio k.), rytuose – Berezinos Vidurupio lyguma, pietuose siekia Polesės žemumą. Klimatas vidutinių platumų; kontinentinis. Vidutinė sausio temperatūra -7 °C, liepos 18 °C. Kritulių apie 700 mm per metus. Didžiausios Minsko srities upės: Berezina, Ptičė, Slučė, Nemunas, Vilija. Gausu ežerų, iš kurių didžiausi Naročius ir Medilas. Miškais padengta apie 36 % srities ploto. Vyrauja pušynai, eglynai, beržynai. Srityje yra dalis Berezinos draustinio.

Demografija

Minsko srityje gyvena apie 1,411 mln. gyventojų. Tai sudaro virš 15 % šalies gyventojų. Dauguma gyventojų – baltarusiai, yra rusų, lenkų, ukrainiečių.

Ekonomika

Srityje išvystyta mašinų ir automobilių pramonė (traktorių, sunkvežimių gamyba). Chemijos, maisto, medienos apdirbimo, lengvoji ir kt. pramonė. Durpių, kalio ir akmens druskos gavyba. Gyvulininkystė, žemės ūkis.
Šakotis

Šakotis – aukštas šakotas tuščiaviduris konditerijos kepinys. Tradicinis lietuvių patiekalas, vienas dažniausių vestuvėms ruošiamų desertų.
Šakotis yra vokiečių kulinarinio gaminio baumkucheno atmaina, kartais vadinamas Bankuchenu nuo šio vokiško kepinio pavadinimo.
Šakočio forma primena eglutę, o jo spygliukai atstoja šakeles. Padarius skersinį pjūvį galima suskaičiuoti, kiek kartų pilta tešla. Kepami įvairaus dydžio. Jie yra švelnaus skonio, malonaus aromato.
Be tradicinio šakočio egzistuoja ir trapusis šakotis, kur kiaušinių naudojama dar daugiau.

Istorija

Jau XV a. buvo žinoma apie šakočio kepimą Europoje. Jį kepdavo vienuoliai, o receptus laikė didelėje paslaptyje. Viso žinoma apie 60 šakočių receptų. Vadintas vok. Baumkuchen ('medis – pyragas').
Į Lietuvą šakotis atkeliavo XX a. pradžioje ir pradėtas kepti vienuolynuose.

Gamyba

Šakočio tešlai reikia labai daug kiaušinių (30-50 kiaušinių 1 kilogramui miltų), margarino arba sviesto, miltų, cukraus arba medaus ir grietinės.
Pirmiausia su cukrumi išsukamas margarinas (sviestas), po to dedami kiaušiniai, miltai, grietinė ir viskas išplakama. Specialioje krosnyje ant besisukančio pagrindo arba ant sukamo iešmo varvinama tešla, kuri čia pat, veikiama krosnies skleidžiamo karščio, stingsta ir skrunda, o likučiai byra ant apačioje esančios skardos. Kepamas 40-45 minutes, po to apipjaustomas.
Ruošiant didelei šventei, vestuvėms, šakotis apglaistomas šokoladu, papuošiamas gėlių girliandomis.

Šakočiai kitose šalyse

Į šakočius panašius kepinius kepa ir kitose šalyse: Latvijoje, Baltarusijoje, Lenkijoje, Vokietijoje, Rumunijoje, Vengrijoje, Portugalijoje, Švedijoje, Japonijoje.
Nuo lietuviško šakočio lenkiškas ir vokiškas Baumkuchenas skiriasi tik forma, o kepimas yra panašus. Baltarusiško – bukesni rageliai, puošiamas dideliu cukraus pudros kiekiu.
Lietuvoje šakočių gamyba garsėja Strigailiškio kaimas Ignalinos rajone.
Taikomoji fizika

Taikomoji fizika – fizika, kuri yra skirta tam tikram technologiniam arba praktiniam panaudojimui. Ši fizika yra laikomas tarsi tiltas arba ryšys tarp „grynosios“ fizikos ir inžinerijos.
Henrikas Rudauskas

Biografija

1999 m. AB „Šiaulių grūdai“ Radviliškio punkto vedėjas. 2003 m. Radviliškio Dariaus ir Girėno vidurinės mokyklos direktoriaus pavaduotojas ūkio reikalams.
2001 m. Lietuvos socialdemokratų partijos Radviliškio rajono skyriaus narys.
Nuo 2004 m. Radviliškio rajono savivaldybės tarybos narys.
Žmona Marytė, vaikai Virginija ir Paulius.
Lietuvos skraidančiojo disko federacija

Lietuvos skraidančiojo disko federacija – pagrindinė skraidančiojo disko žaidimų (lėkščiasvydžio, diskgolfo, dvidiskio, guts) sporto šakas kuruojanti organizacija Lietuvoje.

Istorija

Lietuvos skraidančiojo disko federacija oficialiai buvo įkurta ir užregistruota 2003 metais ir priklauso pasaulinei skraidančiojo disko federacijai (WFDF) bei Europos skraidančiojo disko federacijai (EUF) nuo 2015 metų.

Renginiai

Lietuvos skraidančiojo disko federacija kasmet organizuoja svarbiausius Lietuvos skraidančiojo disko įvykius - nacionalines pirmenybes. Lietuvos Ultimeito Čempionatai vyksta šiltuoju (stadionuose) ir šaltuoju (uždarų patalpų) sezonais. Žiemos metu pirmenybės vyksta lygos formatu (nuo 2015-2016 m. sezono) atvirojoje ir mišriojoje grupėse. Lietuvos čempionatai rengiami kasmet nuo 2002 metų.
Federacija organizuoja ir sportą pristatančius renginius, žinomiausias yra paplūdimio lėkščiasvydžio turnyras - Palanga Sands kasmet paskutinį gegužės savaitgalį, Palangoje.
Padvarionys (Šalčininkai)

Istorija

Sovietmečiu kaimas priklausė „Lenino priesakų“ kolūkiui. 1986 m. pastatytas paminklinis akmuo Stanislovui Rapolioniui.
Hanoverio policijos direkcija

Hanoverio policijos direkcija (vok. Polizeidirektion Hannover, PD Hannover) - policijos direkcija (policijos komisariatas) Hanoveryje (Žemutinė Saksonija, Vokietija). Veiklos teritorija - Hanoverio miestas bei Hanoverio regionas. Pavaldi Žemutinės Saksonijos vidaus reikalų ir sporto ministerijai. 3 700 darbuotojų (2008 m.).
Aphex Twin

Vaikystė

Richard D. James gimė 1971-aisiais, velsiečių Lornos ir Derek James šeimoje. Jis augo Kornvalyje, Anglijoje, kur su dviem seserimis leido „labai laimingą“ vaikystę ir galėjo daryti „praktiškai viską, ką norėjo“.
Boleslovas Liutikas

Biografija

Gimė 1884 m. Žarėnuose. Baigė Šiaulių gimnaziją, vėliau dar mokėsi Maskvoje ir Omske. 1903–1905 m. studijavo Varšuvos universitete, tačiau buvo išmestas dėl dalyvavimo socialistų veikloje. 1911 m. baigė Lvovo politechnikos universitetą ir pradėjo dirbti inžinieriumi Charkovo gubernijoje. 1919 m. grįžo į Lietuvą. 1920–1924 m. buvo Lietuvos žemės ūkio gamintojų sąjungos pirmininkas. 1923 m. išrinktas į II Lietuvos Seimą, 1926 m. perrinktas į III Seimą, priklausė lenkų tautinės mažumos frakcijai. 1944 m. artėjant Raudonajai armijai pasitraukė į Vakarų Europą iš kur išvyko gyventi į Argentiną. Mirė 1970 m. Mendosoje.
Valerijus Konovalovas

Valerijus Konovalovas (g. 1954 m. birželio 19 d. Uralskas, dab. Oralas, Kazachija) – Lietuvos dviračių sporto treneris.

Biografija

Žmona dviratininkė Laima Zilporytė, sūnus Ignatas Konovalovas. 1975 m. baigė Uralsko pedagoginį institutą. 1976–1980 m. Lietuvos dviračių sporto treneris Vilniuje, nuo 1980 m. Panevėžyje, nuo 1989 m. merginų dviračių sporto klubo „Fortūna“ treneris ir pirmininkas. Lietuvos moterų dviračių rinktinės vyriausiasis treneris.
Išugdė daug žymių dviratininkių, iš jų pasaulio čempionatų ir olimpinių žaidynių čempionės ir prizininkės: Rasa Leleivytė, Edita Pučinskaitė, Jolanta Polikevičiūtė, Rasa Polikevičiūtė, Modesta Vžesniauskaitė, Laima Zilporytė, Aiga Zagorska, Diana Žiliūtė.
Bafalo Grouvas

Istorija

Dabartinėje miesto teritorijoje, iki europiečių pasirodymo XIX a. pirmoje pusėje, gyveno odžvibių, odavų ir potavatomi indėnų gentys. Jos 1833 m. Čikagos sutartimi savo žemes užleido Jungtinėms Valstijoms. Pirmosios europiečių grupės vietovėje įsikūrė apie 1840 m., daugiausiai vokiečių emigrantų. 1852 m. pastatyta pirmoji bažnyčia, o 1857 m. mokykla. Bafalo Grouvas ypač sparčiai pradėjo augti po Antrojo pasaulinio karo, daliai Čikagos gyventojų persikeliant gyventi į priemiesčius.
Joana Mureikienė

Biografija

Vyras filosofas Juozas Mureika. Mokydamasi Kauno mergaičių „Aušros“ gimnazijoje buvo nelegalios organizacijos narė, Didžiosios Kovos apygardos partizanų ryšininkė. 1946 m. MVD karinio tribunolo Kaune nuteista 10 m. kalėti, kalinta Vorkutos, Irkutsko, Norilsko lageriuose; 1953 m. dalyvavo Norilsko politinių kalinių sukilime, buvo sužeista. 1954 m. grįžo į Lietuvą, dirbo medicinos sesele Prienų ligoninėje. 1971 m. baigė Vilniaus universiteto Medicinos fakultetą. Dirbo Vilniaus 1-osios vaikų poliklinikos vaikų gydytoja. Lietuvoje prasidėjus atgimimui ir po 1990 m. dalyvavo politinių kalinių organizacijos Norilsko vyčiai veikloje.
Taboro šviesa

Taboro šviesa  (sen. gr. Φῶς του Θαβώρ; sen. gr. Ἄκτιστον Φῶς = „Neapreikštoji šviesa“; sen. gr. Θεῖον Φῶς = „Dieviškoji šviesa“) — mistinėje stačiatikių maldos tradicijoje, hesichazme šviesa, kurią regėjo apaštalai Taboro kalne įvykus Jėzaus Kristaus persipavidalinimui (gr. Μεταμόρφωσης, Mt 17; plg.  Jn 1, 2).
Hesichazme pabrėžiamas dėmesys persipavidalinimui, tapsmui Taboro šviesa (perkeisti žmogų gali tik Viešpats). Anot tradicijos pasekėjų, šventasis, esantis sąjungoje su Dievu, pamato tą pačią Dieviškosios šviesos viziją kaip ir Jėzaus mokiniai ant Tabaro kalno Kristaus persipavidalinimo metu.
NSN Link

Istorija

Pirmasis elektros jungties tarp Norvegijos ir Jungtinės Karalystės projektas pasiūlytas 2003 m., bet vėliau buvo sustabdytas. 2009 m. spalio 6 d. norvegų Statnett ir britų National Grid plc paskelbė rengiantys galimybių studiją dėl naujo projekto vykdymo. 2015 m. Jungtinė Karalystė paskelbė pradedanti statybų ruošos darbus trijoms tarptautinėms elektros jungtims – NSN Link, Viking Link (JK-Danija) ir Nemo Link (JK-Belgija).
Projekto eksploataciją numatoma pradėti 2021 m. Bendra projekto vertė – 2 milijardai €.
EASY

Įmonių kodų sistema (angl. Enterprise Access System, EASY) – pasaulinė įmonių kodų sistema, leidžianti identifikuoti įmones visame pasaulyje. Ligšiolinės sistemos buvo nacionalinės arba atskirų tarptautinių organizacijų (pvz., Europos Sąjungos įmones galima atskirti pagal PVM kodą, tačiau už Sąjungos ribų ši sistema neveikia).

Istorija

2006 m. kelios Vakarų bendrovės ėmėsi kurti bendrą pasaulinę įmonių identifikavimo sistemą. Prancūzijos bendrovė „Coface“ ir Vokietijos bendrovė „Creditreform“ kartu pradėjo kurti bendrą pasaulinę įmonių kodų sistemą EASY (Enterprise Access System).

Lietuvoje

Lietuvoje šioje srityje veikia Valstybinė mokesčių inspekcija (VMI). Ji turi administruoti PVM atskaitą, rengiamą pagal PVM mokėtojų kodus. Yra sukurta bendra ES PVM mokėtojų duomenų bazė. „Coface“ ir „Creditreform“ kuria bendrą pasaulinę įmonių identifikavimo kodų sistemą, kuri apims ne tik PVM mokėtojus. Įmonėms ir institucijoms EASY sistema turi suteikti galingą paieškos mechanizmą, pritaikytą daugeliui kalbų ir skirtingoms informacinėms technologijoms. Ši sistema leis sujungti atskirų šalių įmonių identifikavimo numerius į bendrą sistemą.
Kodavimo problema egzistuoja ir Lietuvoje, nes skirtingos duomenų bazės turi savo identifikacinius informacijos parametrus, vadinamuosius ID numerius. Jei tai yra įmonės kodas, problemų mažiau, nes Lietuvoje jis viešai prieinamas, tačiau įmonėms, dirbančioms su privačiais asmenimis, kur kas sudėtingiau, nes asmens kodo kaip identifikacinio parametro naudojimas yra apribotas LR įstatymo. Todėl duomenų bazės lieka izoliuotos viena nuo kitos, nes kiekvienoje iš jų tam pačiam asmeniui priskiriamas kitas kodas. ES asmens kodo paprastai neslepia. Prie PVM mokėtojo asmens kodo prijungus 2 skaitmenis, gaunamas PVM mokėtojo kodas, kuris yra viešai prieinamas.
Lietuvos didysis etmonas

Lietuvos didysis etmonas (lenk. Hetman wielki litewski) – Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenės vyriausiasis vadas, Abiejų Tautų Respublikos ministras. Etmono pareigas įsteigė karalius Jonas Albrechtas 1493 m. Kai 1794 m. balandžio 24 d. Vilniaus rotušės aikštėje buvo pakartas paskutinis didysis etmonas Simonas Kosakovskis (Szymon Marcin Kossakowski), naujas etmonas nebebuvo paskirtas.

Įgaliojimai

Didysis etmonas iš pradžių vadovavo samdytai Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės kariuomenei, vėliau – šauktinių kariuomenei. Lietuvos Didysis etmonas buvo Ponų tarybos narys, vėliau Abiejų Tautų Respublikos Seimo ir Senato narys.
Po Liublino unijos ir Lietuva, ir Lenkija turėjo savo kariuomenes, išlaikomas iš atskirų biudžetų ir savo didžiuosius etmonus. Lenkijos Karalystės kariuomenei vadovavo Didysis karūnos etmonas. Abi kariuomenės gynė savo valstybių teritorijas ir neturėjo jokių teisių kitos Abiejų Tautų Respubliką sudarančios valstybės teritorijoje. Taip pat ir abu didieji etmonai neturėjo jokių galių kitos valstybės kariuomenėms. Tačiau imtis bendrų karinių veiksmų abiem kariuomenėms galėjo įsakyti karalius.
LDK didžiojo etmono įgaliojimai sumažinti 1697 metais priėmus koekvacijos (teisių sulyginimo) įstatymą, šalia kitų teisių etmonas neteko konsistencijų teisės (t. y. teisės skirti kariuomenės žiemojimo vietą). Taip išnyko neformalus LDK didikų pavaldumas didžiajam etmonui. Visų ATR etmonų valdžios galios suvaržytos 1776 m.
Didžiųjų etmonų pavaduotojais ir tiesioginiais vadais karo lauke buvo Lietuvos lauko etmonas ir Lenkijos lauko etmonas. Didžiojo etmono atributas – buožė.
Etmonų pareigos LDK jau nuo seno buvo dalijamos kaip vienas iš aukščiausių urėdų, todėl etmonai visais amžiais buvo politiškai aktyvūs, turintys gerą užnugarį didikai, kurių kariniai sugebėjimai buvo veikiau atsitiktinumas nei taisyklė. Iš tikrųjų nė vienas XVIII a. Lietuvos etmonas neturėjo tokio rango kariškiui būtino išsilavinimo ar pakankamos reguliaraus karo patirties.
Rodopsinas

Rodopsinas – pigmentas randamas tinklainėje.
Rodopsinas susiformuoja, kai proteinas opsinas chemiškai susijungia su specializuota vitamino A forma. Rodopsinas randamas stiebeliuose ir kūgeliuose. Kai šviesa pasiekia rodopsino molekulę, ji keičia formą, pasikeičia receptorių membranų pralaidumas jonams, susiformuoja nervinis impulsas, kurio signalą smegenys suvokia kaip šviesą ir spalvą. Galiausiai, vitaminas A atsiskiria nuo opsino. Vitaminas A gali iš naujo susijungti su opsinu tamsoje.