google/wiki40b huggingface dataset:
Viktoras Gediminas Gruodis

Viktoras Gediminas Gruodis (g. 1942 m. rugsėjo 11 d. Kaune) – lietuvių vadybininkas, verslininkas.

Biografija

1962 m. baigė Konektikuto universitetą, 1972 m. – Electrical Engineering Union koledžą. 1965–1967 m. – „Central Maine Power Co“ inžinierius, 1967–1980 m. – „IBM“ kontrolierius, 1980–1991 m. – „Lustrelon“ prezidentas, 1991–2000 m. – UAB „Omnitel“ prezidentas, 2000–2004 m. – direktorių valdybos narys. 1998–2004 m. – Lietuvos dviračių sporto federacijos prezidentas.
Artūras Kasputis

Artūras Kasputis (1967 m. vasario 26 d. Klaipėdoje) – Lietuvos treko ir plento dviratininkas, Seulo olimpinis čempionas.

Biografija

Treniruotis pradėjo Klaipėdoje, treneris Narsutis Dumbauskas. 1994–2002 m. sportavo dviratininkų profesionalų komandoje „AG2R“ (Prancūzija), nuo 2003 m. šios komandos direktorius.
Jadvyga Eleonora

Biografija

Ulrika Eleonora gimė 1636 m. spalio 23 d. Šlėzvigo-Holšteino-Gotorpo kunigaikščio Frederiko III (dan. Frederik 3. af Slesvig-Holsten-Gottorp) ir Saksonijos princesės Marijos Elžbietos (vok. Maria Elisabeth von Sachsen (1610–1684)), šeimoje.
Lakštiniai

Istorija

Lakštiniai atsirado senovės Kinijoje. Iki kviečiams patenkant į Kiniją, buvo naudojami sorų miltai, o vėliau daugiausiai juos pakeitė kvietiniai miltai. Lakštiniams plintant į kitas šalis, pradėti naudoti kiti įvairūs produktai: ryžių, grikių, pupuolių miltai, krakmolas. Visa tai nulėmė didžiulę lakštinių įvairovę.
Ilgainiui lakštinių vartojimui nebelėmė Kinų kultūros (Sinosfera) įtaka. Jų gamybos tradicijos persikėlė į Tibetą (thugpa), Pietryčių ir Vidurinę Aziją (lagman).
į Italiją lakštiniai greičiausiai atkeliavo XIII amžiuje ir lėmė daugybės europietiškų makaronų rūšių atsiradimą.

Rūšys

Pagal pagrindinį komponentą galima išskirti keletą pagrindinių lakštinių rūšių:

Paruošimas ir patiekimas

Lakštiniai gali būti verdami, troškinami arba verdami riebaluose. Tolimuosiuose Rytuose paplitę visi šie gaminimo būdai, tačiau dažniausias – virimas.
Labiausiai paplitę lakštinių patiekalai yra sriubos, kuomet lakštiniai patiekiami dideliame kiekyje pagardinto sultinio su įvairiais priedais. Tai vietnamietiškas fo ar kiniškas lamien patiekalų variantai.
Kitas patiekalų variantas yra lakštiniai, patiekiami apkepti su daržovėmis, mėsa, žuvimi ir padažu. Tai japoniškas jakisoba ar korėjietiškas čapčė gaminimo būdas.
Klaišių dvaras

Istorija

Nuo seno dvaras priklausė Burboms. XIX a. viduryje dvaro savininkas rado gabų statybininką F. Norkų, kuris pastatė ponui naują sodybą. Buvo stipriai sumūryti pastatai (akmeninės sienos dabar nesugriūna net ir be stogų likusios).
XX a. tarpukariu dvarą valdė Vincas Karvelis, kurio šeima sovietų ištremtą į Sibirą. Dabar dvaras priklauso jo turto paveldėtojams.
Mažulonių piliakalnis

Aplinkiniai piliakalniai

Kazlupiškės piliakalnis 18 km
Vėlionių piliakalnis 0,6 kmRuokiškės piliakalnis 10 kmStrakšiškės piliakalnis 3 kmJakaviškių piliakalnis 4 km
Lietuvos TSR ateizmo muziejus

Lietuvos TSR ateizmo muziejus – buvęs Lietuvos muziejus, veikęs 1961–1992 m. Vilniuje.

Istorija

Įkurtas 1961 m. Atidarytas 1966 m. Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčioje. 1988 m. muziejus iškeltas iš Vilniaus Šv. Kazimiero bažnyčios. 1983 m. muziejus pervadintas į Lietuvos TSR ateizmo ir religijos istorijos muziejų.
1988 m. pervadintas į Religijų istorijos muziejų, o 1992 m. – prijungtas prie Istorijos-etnografijos muziejaus.
Viačeslav Škil

Biografija

1966 m. baigė Vilniaus elektromechanikos technikumą ir įgijo techniko elektriko specialybę. 1973 m. baigė Leningrado technologijos institutą, įgijo inžinieriaus mechaniko specialybę. 1979 m. baigė Leningrado aukštąją partinę mokyklą. 1981 m. apgynė istorijos mokslų kandidato disertaciją, nuo 1983 m. docentas. 1990 m. baigė Liaudies ūkio valdymo akademiją prie SSRS Ministrų Tarybos (Maskva) ir įgijo ekonomisto specialybę.
1963–1966 m. Vilniaus elektros suvirinimo įrengimų gamyklos elektrikas, meistras. 1966–1974 m. Visasąjunginio elektros suvirinimo įrengimų mokslinių tyrimų instituto vadovaujantysis inžinierius, skyriaus vedėjas. 1974–1989 m. Lietuvos komunistų partijos aparato atsakingas darbuotojas. 1990–1994 m. uždarosios akcinės bendrovės „ODA-LUX“ direktorius. 1994–2004 m. uždarosios akcinės bendrovės „Teisita“ direktorius.
Buvo SSKP narys, nuo 2003 m. Darbo partijos narys.
2000–2003 m. Visagino miesto savivaldybės tarybos narys. 2004–2008 m. Seimo narys.
Žmona Viktorija, sūnus Artur.
Nojus Bartaška

Šeima

Mama – Rūta Zaikauskaitė-Bartaškienė (g. 1969 m. ), Kauno muzikinio teatro dainininkė, mecosopranas. 
Tėvas – Saulius Bartaška, Kauno žurnalistas, aktorius (dar žinomas kaip Kapitonas Flintas), žurnalų vaikams „Todėlčius“, „Tukas“ redaktorius. Nojaus senelio antroji žmona – Joana Bartaškienė (g. 1950 m.), LTV „Šokių dešimtuko“ nugalėtoja, aerobikos pradininkė Lietuvoje.

Biografija

Dainuoja nuo 2000 m. Buvo grupės „Ca-Ca“ narys.
2002, 2004 ir 2005 m. dalyvavo muzikiniame festivalyje „Laumės juosta“, vaikų grupės „Saulės vaikai“ narys. Dainuoja Kauno muzikinio teatro spektakliuose.
2010 m. rugsėjo 26 d. su daina „Oki-Doki“ nugalėjo Vaikų „Eurovizijos“ dainų konkurso nacionalinėje atrankoje. Atstovavo Lietuvai konkurse Minske ir užėmė 6 vietą.
2011 m. Šv. Valentino dienos proga drauge su Egle Jurgaityte įrašė naują dainą – „Gundai“.
2012 m. dalyvavo projekte x faktorius. Tapo vienu iš dešimt finalistų.
Užpalių dvaras

Dvaro savininkai, valdytojai, vietininkai

Dvaras buvo karališkasis, tačiau jo valdytojai keitėsi. Pagal įvairių šaltinių duomenis juos galima chronologiškai dėstyti atskirų giminių valdymo seka.
Didieji Antilai

Didieji Antilai – Karibų jūros salų, vadinamų Vakarų Indija, dalis (kartu su Bahamais ir Mažaisiais Antilais). Didžiuosius Antilus sudaro Kuba, Jamaika, Espanjolos sala (sudaryta iš Haičio vakaruose ir Dominikos Respublikos rytuose) ir Puerto Rikas. Didieji Antilai – žemyninės kilmės salos, skirtingai nei Mažieji Antilai, kuriuos sudaro jaunos vulkaninės ar koralinės kilmės salelės. Pagal antropologinius požymius, kalbą ir tradicijas Didieji Antilai priskiriami Lotynų Amerikai.
Didieji Antilai suvaidino ryškų strateginį vartų į Amerikos žemynus vaidmenį, o laikais, kai jūrinė galia nulemdavo šalies svarbą, čia buvo kovų tarp Ispanijos, Prancūzijos ir Jungtinės Karalystės laukas. Pradžioje salos tiekė žaliavas, o vėliau tapo svarbiausiais uostais jūrų keliuose tarp Europos ir Naujojo Pasaulio. Atsiradus komercinėms oro linijoms, jų strateginė svarba sumažėjo.
Didysis Elobėjus

Didysis Elobėjus (isp. Elobey Grande) yra Pusiaujo Gvinėjos sala, esanti šalia Munio upės estuarijos. Plotas 2,46 km². Sala retai apgyvendinta. Netoliese yra mažesnė Mažojo Elobėjaus sala.
Didysis Elobėjus priklauso Litoralės provincijai.
100 geriausių Formulės 1 lenktynininkų (knyga)

100 geriausių Formulės 1 lenktynininkų – žurnalisto veterano Alano Henrio 2008 m. išleista knyga apie geriausius Formulės 1 pilotus.
Visų laikų geriausiuoju A. Henris laiko nė vieno „Formulės-1“ čempiono titulo taip ir neiškovojusį Sterlingą Mosą, o daugkartinį pasaulio čempioną Michaelį Šumacherį laiko nevertu pirmojo geriausiųjų dešimtuko.
A. Henris tikina, kad vertindamas lenktynininkus, atsižvelgia ne vien į jų talentą, bet ir į tai, kaip jie elgėsi trasoje. Žurnalisto įsitikinimu, M. Šumacherio karjerą suteršė ne vienas, jo žodžiais, nesportiškas poelgis lenktynių įkarštyje.
Iš 2008 m. „Formulėje-1“ lenktyniavusių A. Henris geriausiai vertino Kimi Raikkoneną, už jo seka Luisas Hamiltonas, Fernando Alonso, Davidas Coulthardas, Felipe Massa ir kiti.
Paraisas

Istorija

Paraisas įkurtas 1823 m. Miesto statusas suteiktas 1957 m.
Norvegijos futbolo supertaurė

Norvegijos futbolo supertaurė (norv. Superfinalen) – 2009 metais įsteigtas trofėjus, dėl kurio varžosi šalies čempionai ir taurės laimėtojai. Kadangi abi komandos paaiškėja vėlyvą rudenį, todėl supertaurės rungtynės vyksta ankstyvą pavasarį.
Korėja

Pavadinimo etimologija

Tolimuosiuose Rytuose ši šalis vadinama iš kinų kalbos kilusiu pavadinimu 朝鮮 (pinyin:chaoxian, kor.: 조선/choseon, jap.: chōsen). Šis pavadinimas reiškia „ryto gaiva“. Taip nuo XV a. buvo vadinta ir pati valstybė.
Vakaruose vartojamas žodis „Korėja“, spėjama, kilo iš čia X–XIV a. klestėjusios Koryo valstybės pavadinimo.
Korėjai pasidalinus, Šiaurės Korėjoje išliko senasis valstybės pavadinimas (t. y. Choseon), o Pietų Korėjoje priimtinesnis kitas pavadinimas – 韓國/한국 Hanguk, kas reiškia han (korėjiečių) tautos šalis.

Senovė

IV–V a. pr. m. e. susikūrė Kodžiosono valstybė. 109 m. pr. m. e. Han dinastijos imperatorius Vudi surengė karo žygį į Kodžiosoną, įsteigė čia kinų valdžios punktus, kurie ėmė kontroliuoti dalį Kodžiosono teritorijos. Likusiose srityse susikūrė daug smulkių valstybėlių.
Pirmaisiais mūsų eros amžiais keletas jų sugebėjo iškilti ir pasidalinti Korėją į tris dalis. Taip prasidėjo Samguk laikotarpis. Kogurio (Goguryeo) viešpatavo šiaurėje ir galutinai išvijo kinus, Pekče (Baekje) užėmė Korėjos pietvakarius, o Šilla – pietryčius.
Nors Kogurio buvo didžiausia ir stipriausia, Šilla, pasikvietusi į pagalbą sąjungininkę Tangų Kiniją, 660 m. užėmė Pekče, o 668 m. – Kogurio, tokiu būdu suvienydama Korėją. Visgi, kare padėjusi Tangų armija neskubėjo išeiti iš šalies. Po ilgų derybų Šilla liko valdyti Korėjos pietus, o kinams liko šiaurė (ten ilgainiui įsitvirtino Palhe valstybė). Tai buvo pirmasis Korėjos pasidalijimas į Šiaurę ir Pietus, kurį Korėja išgyvena ir dabar.
IX a. pab., didėjant trinčiai tarp aristokratijos ir valdovo, įvyko nemažai sukilimų, kurių metu Šilla vėl skilo į tris dalis: Šilla, Vėlyvąją Pekče ir Tebong (tai – Vėlyvasis Samguk laikotarpis). Maždaug tuo metu šaliai iš šiaurės grėsė kidanių liao valstybės antpuoliai, kurie sunaikino Palhe. Tebong, (Kogurio palikuonės) valdovas 918 m. įsteigė naują dinastiją – Korio, perkėlė sostinę į Kesongą, atmušė liao, atimdamas iš jų daug etninių korėjiečių sričių (anksčiau priklausiusių Palhei), o 936 m. užkariavęs Pietus, dar kartą suvienijo Korėją. Tai buvo paskutinis šalies suvienijimas. Nuo tada Korėja iki pat 1945 m. buvo vieninga.

Korėjos Imperija

1897 m. paskelbta Korėjos Imperija, gyvavusi iki 1910 m.

Skilimas

Po Korėjos karo pabaigos 1953 m. Korėjos LDR ir Korėjos Respublika nepasirašė oficialaus taikos susitarimo, jas skiria demilitarizuota zona. Abi šalys viena kitos nepripažįsta ir laiko save vienintelėmis suvereniteto atstovėmis Korėjos pusiasalyje. Nors abiejų šalių politikai dažnai pasisako už Korėjos suvienijimą, tačiau praktinių žingsnių nedaug – didelė įtampa išlieka iki šių dienų. Kai kuriose varžybose korėjiečių sportininkai dalyvauja su viena vėliava.
Maratas Kulachmetovas

Maratas Kulachmetovas (rus. Мара́т Минюрович Кулахме́тов; g. 1959 m.) – Rusijos armijos generolas majoras (2001), vadovaujantis Rusijos taikdariams Pietų Osetijoje.
Gimė 1959 m. Penzoje, kariškių šeimoje.

1980 m. baigė Leningrado S. Kirovo karo mokyklą ir buvo paskirtas motorizuotų šaulių būrio vadu Leningrado karinėje apygardoje. Karinėje karjeros perėjo visas pakopas pradedant būrio vadu ir baigiant divizijos vadu.
1991 m. baigė M. Frunzės karo akademiją.

2001 m. baigė Generalinio štabo karo akademiją.
2001–2003 m – Šiaurės Kaukazo karinės apygardos 19-osios motošaulių divizijos vadas. 2004 m. paskirtas Mišriųjų taikos palaikymo pajėgų (Смешанными силами по поддержанию мира) Gruzijos ir Pietų Osetijos konflikto zonoje vadu. Jis pakeitė generolą majorą Sviatoslavą Nabzdorovą.
Tiraspolis

Istorija

Viduramžiais šios apylinkės buvo tarpinė (buferinė) zona tarp totorių ir moldavų. 1792 m., kai Rusijos imperija išsikovojo priėjimą prie Dniestro upės, Aleksandras Suvorovas totorių gyvenvietės Hagi-bei vietoje pastatė įtvirtinimą, ginantį vakarines imperijos sienas. 1812 m. Rusija užėmė pusę Moldovos teritorijos. 1828 m. mieste pradėjo veikti muitinė. 1929–1940 m. Tiraspolis – Moldavijos autonominės socialistinės respublikos sostinė. 1941 m. miestą užemė vokiečiai, 1941-1944 m. miestą valdė Rumunija. Po Antrojo pasaulinio karo Tiraspolis buvo vienas labiausiai industrializuotų Moldavijos TRS miestų. Po 1990 m. referendumo Tiraspolis tapo nepripažintos Padniestrės sostine.
Mūsų vėliava

Mūsų vėliava – nelegalus LKJS laikraštis, leistas 1927 m. rugpjūčio mėn. – 1930 m. birželio mėn. Kaune.

Istorija

Spausdino Spartako spaustuvė Kaune. Tiražas 1500-3000 egz. Išėjo 15 numerių.
Bendradarbiavo E. Cvikas, Juozas Jurginis, Romas Šarmaitis, K. Šimkus, V. Šumauskaitė, Motiejus Šumauskas ir kt.
Gižų Kazimiero Baršausko pagrindinė mokykla

Istorija

Seniausi apylinkės žmonės pasakoja, kad Gižuose parapijinė mokykla įsteigta apie 1869 m. Joje buvo dėstoma lenkų kalba. 1885 m. įsteigta mokykla, kurioje visi dalykai dėstomi jau rusų kalba. Buvo 3 skyriai, dirbo vienas mokytojas.
Vladas Skrinska, mokęsis Gižuose 1905 m. pasakojęs, kad 1905 m. žiemą į mokyklą atėjo 3 ginkluoti vyrai, revoliucionieriai ir pareikalavo, kad mokykloje būtų dėstoma lietuvių kalba. Valdžios įsakymu buvo įvesta 1 lietuvių kalbos pamoka.
Tuomet  Gižų valsčiuje, kuris buvo daug didesnis negu dabar, buvo dvi mokyklos – Gižuose ir Bardauskuosee. Gižų mokyklą tada lankė apie 70 mokinių, daugiausia berniukai. Karo metais jau buvo dėstoma lietuvių ir vokiečių kalbomis.
Po nepriklausomybės paskelbimo nuo 1918 m. buvo jau 4 skyrių pradinė mokykla. (ji buvo netoli bažnyčios).
Kai po 1930 m. Gižų kunigų seminarija išsikėlė į  Vilkaviškį, jos pastatas atiteko Gižų pradinei mokyklai. Jos vedėjas ilgus metus buvo mokytojas Vincas Ignatavičius.
1938-1939 m. mokykla tapo šešiamete, buvo 6 skyriai.
Vokiečių okupacijos metais vėl mokyklos vedėju buvo Vincas Ignatavičius. 1944 m. liepos mėn. jis pasitraukė į Vokietiją, vėliau gyveno Anglijoje. Iki jo mokinio Kosto Kubilinsko mirties su juo susirašinėjo, buvo atsiuntęs Kosto Kubilinsko vaikų poezijos tekstų plokštelių (apie tai pasakojo K. Kubilinsko motina).
Po karo šešiametė mokykla peraugo į progimnaziją. 1952-1953 m. progimnazija buvo perorganizuota į vidurinę mokyklą. Pirmoji abiturientų laida  išleista: 1956 m. 11 mokinių.
1959 m. mokykla perorganizuojama į aštuonmetę.
Gimnazijai vadovavo Sigitas Plečkaitis. Aštuonmetės direktoriumi iš Vilkaviškio buvo atkeltas Sigitas Skamaročius (1959-1961 m.).

1965-1966 m. m. Gižų aštuonmetė mokykla vėl buvo perorganizuota į vidurinę mokyklą. O 2002 m. mokykla perorganizuota į pagrindinę.
1979 m. mokyklai buvo suteiktas profesoriaus, mokslų daktaro, nusipelniusio mokslo veikėjo Kazimiero Baršausko vardas. 1992 m. mokykla šio vardo neteko, jis vėl grąžintas  2004 metais.
Mokinių skaičius mokykloje būdavo įvairus: nuo 400 iki 200. Būdavo metų, kai žemesnėse paralelėse klasėse būdavo po daugiau kaip 32 mokinius.
Senosios mokyklos pastatas buvo pradėtas statyti prieš I Pasaulinį karą. Pastatas Gižuose pastatytas, bet nespėtas įrengti, nes kilo karas. Po karo šį pastatą nupirko dvasinė vyresnybė ir įsteigė kunigų seminariją.
1989 m. buvo nugriauta senoji mokykla. Mokyklos pastatų padaugėjo, kai Vilkaviškio švietimo skyrius vaikų darželio pastatą paskyrė Gižų mokyklai. Čia įsikūrė pradinės klasės, mokyklos buhalterija.
Priešais mokyklą ant supilto kalnelio stovi labai sena liepa. Jos šakos per audrą aplaužytos, vidurys išpuvęs. Tą vidurį mokytojas Lingys su mokiniais užmūrijęs plytomis ir cementu.
Stanislovas Tiškevičius (1888)

Biografija

Kilęs iš Lietuvos Didžiosios Kunigaikštystės didikų Tiškevičių giminės antrosios Biržų-Kretingos šakos. Tėvas Aleksandras Tiškevičius III. Motina Marija Puslovskaitė. Broliai Juozapas Tiškevičius, Kazimieras Viktoras Justinas Tiškevičius, Jurgis Tiškevičius, seserys Marija Tiškevičiūtė, Aleksandra Tiškevičiūtė, Elena Tiškevičiūtė, Ona Marija Tiškevičiūtė, Izabelė Tiškevičiūtė ir Imakulata Marija Elena Tiškevičiūtė.
Gyveno Lenkijoje, tarpukariu buvo išrinktas Varšuvos burmistru.
Krzysztof Bondaryk

Biografija

1983 m. baigė istorijos studijas Varšuvos universiteto, Balstogės filialo Humanitariniame fakultete. Komunistiniu laikotarpiu dalyvavo opozicinių organizacijų veikloje. 1982 m. buvo Nepriklausomos Lenkijos konfederacijos (lenk. Konfederacja Polski Niepodległejc) aktyvistu, žurnalo „Czyn“ (Veiksmai) redaktoriumi. Buvo nepriklausomos studentų sąjungos (lenk. Niezależne Zrzeszenie Studentów) nariu. Taip pat buvo vienas iš Balstogės „Sąžinės kalinių“ apsaugos regioninio komiteto organizatorių. 1981 m. įvedus karinę padėtį Lenkijoje, platino ir publikavo samizdatą. 1982 m. buvo areštuotas už antivyriausybinę veiklą, išlaisvintas po šešių mėnesių. Dirbo mokykloje mokytoju. 1988–1990 m. dirbo asistentu Lenkijos mokslų akademijoje, Istorijos institute.
1990–1996 m. vadovavo Valstybės apsaugos valdybai, Balstogės regioniniame padalinyje. Vėliau dirbo katalikų organizacijoje „Civitas Christiana“ (lenk. Katolickie Stowarzyszenie „Civitas Christiana”) ir buvo Balstogės miesto tarybos patarėju. Po 1997 m. Seimo rinkimų ir Ježi Buzeko vyriausybės susiformavimo paskirtas Vidaus reikalų ir administravimo ministerijos Kontrolės ir priežiūros departamento direktoriumi.
1998 m. lapkričio – 1999 m. rugsėjo mėn. buvo ministro pavaduotojas atsakingas už Slaptos informacijos apsaugos įstatymo vykdymą ir Nacionalinio informacijos apie nusikalstamumo centro veiklą.
Nuo 2001 m. dirbo telekomunikacijų bendrovėse ir bankuose. 2006–2007 m. buvo specialaus Seimo komiteto ekspertu žvalgybos reikalams.
Nuo 2007 m. lapkričio 16 d. laikinai ėjęs Vidinio saugumo agentūros vadovo pareigas. 2008–2013 m. ėjęs nuolatinio vadovo pareigas. 2010 m. jam buvo suteiktas brigados generolo laipsnis. 2013 m. tapo krašto apsaugos ministro patarėju, atsakingu už Nacionalinio kriptografijos centro sukūrimą. 2015 m. paliko tarnybą.

Šeima

Vedęs, turi du vaikus.

Hobis

Šiuolaikinė istorija ir žvejyba.
Zasnicas

Istorija

Zasnicas ėmė augti XIX a. pab., nutiesus geležinkelį ir pradėjus kreidos gavybą. XX a. pr. ėmė vystytis kaip kurortas. Miesto teisės suteiktos 1957 m.
Nagliai

Nagliai – buvę kaimai Kuršių nerijoje, užpustyti smėlio. Įkurtas Naglių gamtos rezervatas, stūkso Pilkosios kopos (aukščiausia – 53 m Naglių kopa), kyšo Naglių ragas.

Istorija

Senieji Nagliai buvo ties Agila, apie 3 km į šiaurę nuo dabartinės Preilos.
Naujieji Nagliai įkurti Senųjų Naglių gyventojų, kai senąjį kaimą užpustė smėlis. Naujuosiuose Nagliuose apsigyveno dalis užpustyto Karvaičių kaimo gyventojų. Tačiau ir naująjį kaimą ištiko tas pat likimas. Gyventojai buvo priversti išsikelti – taip buvo įkurta Pervalka,  Preila, Purvynė.
Kremsas prie Dunojaus

Istorija

Miestas pirmą kartą paminėtas 995 metais, pastatytas ant Dunojaus ir Kremso upių santakos. XI–XII amžiuje miestas, tada vadintas Chremis, buvo beveik Vienos dydžio.
Liaudies religija

Liaudies religija – asmeniniai žmogaus religiniai įsitikinimai ir papročiai. Liaudies religija papildo oficialiąją religiją (pavyzdžiu, krikščionybę, islamą) įvairiomis kasdienėmis asmens religinio gyvenimo praktikomis. Tačiau kai kurie tikėjimai gali labai skirtis ir būti nepripažinti oficialiųjų religijų. Šis reiškinys būdingas tiek kaimo, tiek miesto vietovių gyventojams.
Liaudies religija yra religinio sinkretizmo išdava: kokiai gyventojų grupei priėmus naują tikėjimą substraciškai tebeveikia senoji religinė mąstysena, tačiau senieji dievų, švenčių, apeigų pavadinimai gali būti suderinti su naujos religijos tradicija.
Šis apibrėžimas apima ir etninės religijos sąvoką – įvairūs vietinės reikšmės tikėjimai artimai susiję su tam tikra etnine grupe ar gentimi. Pastarieji dažnai neturi oficialių tikybinių įsitikinimų ar šventraščių. Tokių tikėjimų pavyzdžiai yra tradiciniai Afrikos tikėjimai, Kinų liaudies religijos, vietinių Amerikos indėnų ir Australijos aborigenų religijos. Maždaug apie 405 milijonai žmonių pasaulyje save priskiria liaudies ar tradicinėms etninėms religijoms.
Komovai

Komovai (serb. Комови) – kalnų masyvas pietų Juodkalnijoje, į šiaurės rytus nuo Podgoricos. Apribotas Limo, Taros ir Drčkos slėnių, apsuptas Prokletijės, Bjelasicos ir Planinicos masyvų. Aukštis iki 2487 m (Kučki Komo k.).
Kalnuse auga retos augalų rūšys. Upių slėniai sukultūrinti, ten auginamos daržovės, vaisiai, javai, tabakas. Kalnų šlaituose auga bukai, kėniai, baltažievės pušys, eglės. Viršukalnėse būdingos kalnų pievos, akmenynai. Gausu ledyninės erozijos darinių.
Ligija Stalevičienė

Biografija

Mokėsi Šiaulių mergaičių gimnazijoje, vėliau Mokytojų seminarijoje. 1967 m. baigė Vilniaus dailės instituto Meno istorijos skyrių, įgijo menotyros specialybę. 1969–1998 m. Šiaulių vaikų dailės mokyklos dėstytoja. 
Nuo 1992 m. Lietuvos dailininkų sąjungos narė.

Kūryba

Dar 1938 m. jos, dešimtmetės moksleivės, kūrinys „Žiemos vaizdelis“ buvo išspausdintas tuomečiame laikraštėlyje vaikams „Bangelė“. Dalyvauja miesto bei respublikinėse parodose. Surengė 7 personalines akvarelės parodas. Svarbesni darbai: „Žalios bangos“ (1987 m.), „Aleksandrijos pušys“ (1980 m.), „Natiurmortas su obuoliais“ (1986 m.), „Švedės tvenkinys prie Šiaulių“ (1979 m.), triptikas „Obuoliai“ ir kt. Parašė straipsnių menotyros klausimais.
Vidmantas Pimpė

Biografija

1978 m. baigė Dusetų Kazimiero Būgos vidurinę mokyklą. 1980–1982 m. tarnavo armijoje. 1987 m. baigė Vilniaus pedagoginį institutą, istorikas.
1987 m. Utenos 1-osios vidurinės mokyklos istorijos mokytojas, 1991–1994 m. Dauniškio vidurinės mokyklos direktorius, 1994–1999 m. mokyklos istorijos ir politologijos mokytojas. 2003 m. Utenos rajono Leliūnų pagrindinės mokyklos mokytojas.
1991–1993 m. Lietuvos sąjūdžio Utenos tarybos pirmininkas. 1990 m. Lietuvių tautininkų sąjungos narys, 2000 m. Lietuvos nacionaldemokratų partijos narys, 2002 m. Liberalų demokratų partijos, 2006 m. partijos Tvarka ir teisingumas (liberalai demokratai) narys.
1995–1997 m., 1997–2000 m. ir nuo 2007 m. Utenos rajono savivaldybės tarybos narys.
Sutuoktinė Vita, vaikai Viktorija, Vytautas, Emilija.
Teatriukas

Istorija

„Teatriuką" 1998 m. rudenį įkūrė Vilniaus universiteto Filologijos fakulteto aktoriaus - filologo specialybės absolventai aktoriai Dalia Mikoliūnaitė, Žilvinas Ramanauskas, Arturas Varnas; kurso vadovė - aktorė Nijolė Gelžinytė.
Nuo 2004 m. aktorių trupė „Teatriukas" - Tarptautinės teatrų vaikams ir jaunimui organizacijos ASSITEJ narys.

Dalia Mikoliūnaitė

Gimė 1974 m. gruodžio 27 d. Biržuose. 1993 m. baigė Biržų "Atžalyno" vid. m - klą ir Biržų Vaikų muzikos mokyklą. 1993-1997 m. studijavo Vilniaus Universitete filologijos fakultete ir "Keistuolių teatro" studijoje. 1998 m. su kurso draugais įkūrė "Teatriuką". VšĮ "Teatriukas" administracijos vadovė nuo 1999 m. 2006 m. baigė kultūros vadybos ir kultūros politikos magistrantūros studijas Vilniaus dailės akademijoje.

Arturas Varnas

Gimė 1972 m. sausio 17 d. Utenoje. Augo Juodiškiuose (Molėtų raj.). Baigė Giedraičių vid. m - klą. Studijavo Vilniaus pedagoginiame universitete, domėjosi istorija, dalyvavo archeologiniuose kasinėjimuose, dainavo universiteto chore, daug domėjosi muzika ir fotografija. 1993 m. atvažiavęs iš Juodiškių dviračiu (apie 50 km!) įstojo studijuoti Vilniaus Universitete filologijos fakultete ir "Keistuolių teatro" studijoje. 1998 m. su draugais įkūrė "Teatriuką".

Žilvinas Ramanauskas

Gimė 1969 m. gegužės 5 d. Kaune. Utenoje. Baigė Utenos 5-ąją vid.m - klą. Besimokydamas daug sportavo, lankė muzikos mokyklą, šokių kolektyvą, kūrė ir filmavo filmus, organizuodavo turistinius žygius. Baigęs mokyklą mokėsi Klaipėdos universitete, tarnavo sovietinėje armijoje, studijavo Vilniaus konservatorijoje, visus metus gyveno vienas vienkiemyje, buvo Panevėžio Vyskupijos teatro studijos režisieriumi. 1993 - 1997 m. studijavo Vilniaus Universitete filologijos fakultete ir "Keistuolių teatro" studijoje. 1998 m. su draugais įkūrė "Teatriuką".