google/wiki40b huggingface dataset:
Žąsinų piliakalnis

Piliakalnis

Piliakalnis įrengtas Žąsinų (Musio) ežero pietvakariniame krante esančioje atskiroje kalvoje. Aikštelė ovali, pailga šiaurės – pietų kryptimi, 48x20 m dydžio. Joje rasta brūkšniuotos keramikos. Pietiniame šlaite, 2 m žemiau aikštelės yra 6 m pločio terasa, šiauriniame šlaite, 3 m žemiau aikštelės yra trikampė 11 m ilgio, 15 m pločio terasa. Panašu, kad anksčiau piliakalnį šlaituose, 2-3 m žemiau aikštelės juosė griovys ir pylimas, iš kurių liko tik terasos. Šlaitai ežero pusėn statūs, 17 m aukščio, kitur nuolaidesni, 6-8 m aukščio.
Piliakalnis labai nuartas. Jis apaugęs tankiais lapuočiais medžiais, pietinėje dalyje auga kelios eglės.

Aplinkiniai piliakalniai

Nevieriškės piliakalnis 9 kmStūglių piliakalnis 9 km
Jaciūnų piliakalnis 0,2 kmStajėtiškio piliakalnis 18 kmCirkliškio piliakalnis 6,5 kmMikštų piliakalnis 1,4 km
Diaugūnų piliakalnis 16 kmKavalčiukų piliakalnis 7 kmSvierių piliakalnis 30 kmBielavščinos piliakalnis 39 km
Pastaba:
Norėdami pamatyti Vikipedijoje aprašytų gyvenviečių ir kultūros paveldo objektų žemėlapį paspauskite prie koordinačių esančią Žemės ikoną
Jeruzalės šventykla

Jeruzalės šventykla (Šventoji šventykla; hebr. ‏בית המקדש‏‎  Bet HaMikdaš) – karaliaus Saliamono Jeruzalėje prieš maždaug 3000 metų pastatyta šventykla. Šventykla turėjo pakeisti Mozės tabernakulį – laikinąją palapinę, kurioje iki tol žydai aukojo savo aukas. Prie Jeruzalės šventyklos statybos prisidėjo ir karalius Dovydas, Saliamono tėvas, kuris prieš mirtį parūpino daug statybinių medžiagų statyboms. Senajame Testamente teigiama, kad pats karalius Dovydas negalėjo Jeruzalėje pastatyti Šventyklos, nes jam Dievas to neleido dėl per didelio nužudytų priešų skaičiaus.

Pastatymas, sugriovimas ir atstatymas

Pirmiausia karaliaus Dovydo buvo pastatytas pirmasis šventyklos altorius, ant kurio žydai aukojo savo deginamąsias aukas. Vėliau jo sūnus Saliamonas, padaręs statybos planą, pradėjo Šventyklos (Pirmosios Šventyklos) statybas. Tačiau Babilono karalius Nabuchodonosaras 586 m. pr. m. e. sunaikino šventyklą bei išvarė žydus į Babilono vergovę.
Antrąją Šventyklą pradėta statyti apie 536 m. pr. m. e. žydams sugrįžus iš Babilono vergovės. Šventykla buvo visiškai atstatyta 515 m. pr. m. e. kovo 12 d., bet apie 63 m. pr. m. e. ją apiplėšė Romos Imperijos karvedžio Pompėjaus vadovaujama kariuomenė (nors romėnams lojalus metraštininkas Juozapas Flavijus tvirtino, kad Pompėjus nieko nepaėmė iš Šventyklos arba jos saugyklų).
Trečioji Šventykla buvo pastatyta Erodo Didžiojo laikais apie 19 m. pr. m. e. Atlikus milžinišką šventyklos renovaciją ji pagražėjo, padidėjo jos plotas. Tačiau per Pirmąjį Judėjos karą po Jeruzalės apsiausties 70 m. miestą užėmus Tito vadovaujamai Romos Imperijos kariuomenei šventykla buvo visiškai sugriauta ir tebėra neatstatyta iki šiol.
Aldona Visockienė-Guščaitė

Biografija

1952–1956 choro dirigavimo mokėsi Vilniaus J. Tallat-Kelpšos muzikos mokykloje (dėst. B. Piekarskis). 1958–1963 choro dirigavimo studijas neakivaizdiniu būdu tęsė Lietuvos valstybinėje konservatorijoje (vyr. dėst. A. Armino klasė). 1983 stažavo Talino valstybinėje konservatorijoje.
1956 pradėjusi dirbti Biržų rajoninių kultūros namų meno vadove, subūrė moterų chorą, o 1960–1970 vadovavo mišriajam chorui, kuris 1965 respublikinės dainų šventės konkurse pelnė prizinę vietą, dalyvavo ir 1970 respublikinėje dainų šventėje. Choras dainavo per Rygos televiziją, padarė įrašų Lietuvos radijui, surengė kompozitoriaus A. Budriūno kūrinių koncertą.
1967–1974 Biržų 1-osios vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja, vyresniųjų klasių moksleivių mišriojo choro vadovė. 1962–1974 Biržų vaikų muzikos mokyklos mokytoja ir jaunių choro vadovė – parengė 1969 respublikinei moksleivių meno ir sporto šventei Vilniuje.
1974–1986 A. Visockienė Lietuvos valstybinės konservatorijos Klaipėdos fakultetų vyr. dėstytoja, pedagoginės praktikos vadovė. 1974–1988 Klaipėdos žemės ūkio buhalterinės apskaitos technikumo merginų choro (70-80 dalyvių) meno vadovė ir dirigentė. Kolektyvą parengė Klaipėdos miesto, 1975, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms, pirmųjų ir kitų prizinių vietų pelnė respublikinėse apžiūrose, dažnai koncertuodavo. 1986–1989 Klaipėdos S. Šimkaus aukštesniosios muzikos mokyklos (konservatorijos) direktoriaus pavaduotoja užklasiniam darbui, 1989–1992 direktoriaus pavaduotoja ugdymo reikalams, nuo 1992 rudens choro dirigavimo ir kitų disciplinų dėstytoja; parengė 15 jaunųjų chorvedžių.
A. Visockienė – Biržų rajono dainų švenčių organizatorė ir vyr. dirigentė, rajono muzikos mokymo metodinės komisijos pirmininkė, Klaipėdos miesto dainų švenčių dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Medžių grupė Observatorijos kieme

Medžių grupė Observatorijos kieme – Vilniaus miesto savivaldybės saugoma senmedžių grupė, auganti Vilniuje, senamiestyje, Universiteto g. 3. Medžiai stūkso seniausiame Vilniaus universiteto architektūrinio ansamblio Observatorijos kieme.

Istorija

Kiemas susiformavo XVI a., statant patalpas kolegijai, todėl akademijos laikais jis buvo vadinamas Kolegijos kiemu. Dabartinę formą įgavo XVII a. pradžioje. 2008 m. kieme įrengiant lietaus nuotekų sistemą ir raunant kieme augusius medžius atlikti archeologiniai žvalgymai. Iki tol šiame universiteto kieme buvo atlikti tik nedidelės apimties tyrinėjimai. Dėl keliamos grėsmės nupjauti trys paminkliniai klevai (į saugomų teritorijų kadastrą įrašyti 2009, o sunaikinti – 2008 m.).
Medžių grupė savivaldybės botaniniu gamtos paveldo objektu paskelbta 1996 m. gegužės 29 d.
Achemos poliklinika

„Achemos“ poliklinika – chemijos pramonės įmonės AB „Achema“ filialas (įmonės kodas: 156907289), teikiantis sveikatos priežiūros paslaugas.
„Achemos poliklinika“ yra licencijuota pirminės ambulatorinės sveikatos priežiūros (šeimos medicinos, slaugos ir laboratorinės diagnostikos) paslaugų teikimui bei antrinės ambulatorinės sveikatos priežiūros (darbo medicinos, endokrinologijos, kardiologijos, urologijos, akušerijos ir ginekologijos, oftalmologijos, otorinolaringologijos, radiologijos ir echoskopijos) paslaugų teikimui, taip pat visuomenės sveikatos priežiūros veiklai (pirmos pagalbos mokymas). Poliklinikoje įdiegta kokybės vadybos sistema LST EN ISO 9001:2008. Ji padeda užtikrinti kvalifikuotas, kokybiškas ir savalaikes I ir II lygio ambulatorines sveikatos priežiūros paslaugas.
Įregistruota 1998 m. gruodžio 23 d.  Poliklinika įsikūrusi prie pat „Achemos“, daugiaaukštis pastatas, pastatytas sovietmečiu kaip G/S „Azotas“ darbuotojams skirtas sveikatos priežiūros centras. Šiuo metu atviras visiems gyventojams (registruotis galima kaip ir kitose sveikatos įstaigose).
Adresas: Jonalaukio kaimas, LT-55296 Jonavos rajonas.

Vadovybė

Vyr. gydytojas doc. dr. Vidmantas Januškevičius
Vladislovas Brantas

Biografija

Rusijos imperijos kariuomenės karininkas. 1863 m. kovo mėn. pasitraukė iš savo karinio dalinio Balstogėje ir Belovežo girioje įstojo į O. Duchinskio sukilėlių būrį. Nuo 1863 m. balandžio mėn. būrio vadas. Gegužės 21 d. kovėsi prie Kadišo (Suvalkų vaivadija), birželio 20 d. – prie Alytaus, birželio 21 d. – prie Straigiškės, birželio 28 d. – prie Gruškų (Suvalkų vaivadija), 1863 m. pab. su savo būriu perėjo į Rytų Prūsiją, iš ten 1864 m. kovo mėn. nesėkmingai bandė įsiveržti į Lietuvą. Paskui būrį paleido, iki 1880 m. gyveno Paryžiuje, vėliau – Galicijoje.
Antikos literatūra

Antikos literatūra – senovės graikų ir romėnų literatūra VIII a. pr. m. e.–V a.
Antikos literatūrai būdingi gyvenimo grožio, harmonijos ir tobulumo idealai, protėvių ir dievų darbų apdainavimas, dėmesys kūno ir daiktų estetikai. Didžiulę įtaką Antikos literatūrai darė mitologija: beveik visuose kūriniuose greta žmonių veikia dievai ir deivės, tos epochos žmonių supratimu, atsakingi už visas gyvenimo sritis. Antikos filosofai, skleidę „stichinio materializmo“ idėjas, padėjo išugdyti objektyvų, daiktišką, harmoningą požiūrį į pasaulį ir žmogų. Šios epochos rašytojai ir poetai suformavo pagrindinius epo, lyrikos ir dramos žanrus.
Czesław Słania

Biografija

Vaikystę praleido Osmolicėje. Antrojo Pasaulinio karo metu buvo Lenkijos Liaudies armijos karininkas. Nuo 1945 m. mokėsi Krokuvos dailiųjų menų mokykloje, kuri garsėjo graviūros specialistų ruošimu. Besimokant buvo priimtas į Lenkijos poligrafijos biurą. Nuo 1950 m. dirbo Varšuvos saugaus popieriaus įmonėje Wytwórni Papierów Wartościowych kaip graveris. Čia išgraviravo pirmajį savo pašto ženklą.
1956 m. persikėlė gyventi į Švediją, kur 1959 m. gavo darbą Švedijos pašto įstaigoje. Išgraviravo daug Švedijos pašto ženklų, taip pat ir kitų valstybių (viso 29).
Dėl aukštos graviravimo kokybės, tikslių detalių gerbiamas filatelistų. Yra filatelistų renkančių pašto ženklus, kurie sukurti tik Czesław Słania.
Paskutinis dailininko sukurtas ženklas skirtas JTO Generalinės asamblėjos 60-ies metų sukakties paminėjimui.
Petras Genys

Biografija

1916 m. baigė Aleksejaus karo mokyklą Maskvoje. 1922 m. baigė Aukštuosius karininkų kursus, 1930 m. baigė Aukštesniųjų kariuomenės viršininkų kursus.
1917–1918 m. tarnavo lietuvių batalione Vitebske. Nuo 1918 m. gruodžio 10 d. Lietuvos kariuomenės savanoris. Dalyvavo kovojant su Raudonaja armija, bermontininkais ir Lenkijos kariuomenės daliniais. Vadovavo kuopai, vėliau batalionui. Jam vadovaujant nuo bolševikų išvaduoti Daugai, Bobriškis, Kavarskas, Anykščiai, Andrioniškis, Svėdasai, Antalieptė ir daugelis kitų Lietuvos vietovių. Dalyvavo Zarasų operacijoje ir nuo bermontininkų vaduojant Radviliškį. Nuo 1920 m. spalio mėn. pulko vado padėjėjas (pavaduotojas), kovojo su lenkais Varėnos, Nočios ir Trakų apylinkėse.
Nuo 1924 m. vasario mėn. Septintojo pėstininkų pulko vadas. 1925 m. pulkininkas. Nuo 1939 m. balandžio mėn. Trečiojo pėstininkų pulko vadas, nuo 1940 m. birželio mėn. Ketvirtojo pėstininkų pulko vadas. 1940 m. rugpjūčio mėn. paleistas į atsargą. Vokiečių okupacijos metais nuo 1941 m. spalio mėn. Lietuvos savisaugos dalinių Panevėžio apygardos vadas. Panaikinus apygardą, 1942 m. rugsėjo – lapkričio mėn. 10-ojo bataliono vadas. 1944 m. vasario mėn. stojo į Vietinę rinktinę, paskirtas Biržų apskrities komendantu. 1944 m. pasitraukė į Vokietiją, 1949 m. išvyko į JAV.
Vilniaus kariljonas

Vilniaus kariljonas – vienintelis sostinėje kariljonas, brolių dominikonų rūpesčiu 2015 m. įrengtas Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčios bokšte, Vasario 16-osios g. 10, prie Lukiškių aikštės. Tai didžiausias Lietuvoje, moderniausias ir vienas įspūdingiausių regione – turintis net 61 varpą, kurių mažiausio svoris – 8 kg, o didžiausio – 3360 kg.

Istorija

2015 m. birželio 28 d. Šv. apaštalų Pilypo ir Jokūbo bažnyčioje įvyko iškilminga jų šventinimo ceremonija. Jau kitą dieną po pašventinimo meistrai iš Olandijos pradėjo varpų kėlimo į bokštą, montavimo ir derinimo darbus. Kariljono koncertinis debiutas įvyko 2015 m. rugsėjo 6 d., atidarant penktąjį tarptautinį Šv. Jokūbo sakralinės chorinės muzikos festivalį. 
Kariljono varpus išliejo garsi Nyderlandų Karalystės Asteno miesto varpų liejykla „Royal Eijsbouts“, puoselėjanti senas varpų liejimo tradicijas. Kompanijos viceprezidento Joep van Brussell, apsilankiusio ir apžiūrėjusio bažnyčią, nuomone, strateginė jos vieta ir pats bokštas idealiai tinka šiam instrumentui.
Iki šiol Lietuvoje dar veikė 35 varpų kariljonas Kaune ir 48 varpų Klaipėdoje.
Prokopas Seniavskis

Biografija

Kilęs iš Seniavskių giminės, herbo „Leliva“ savininkas. Karūnos didžiojo pataurininkio Adomo Jeronimo Seniavskio (1576–1616) ir Katerinos Kostkos (1576–1648) sūnus.
Chotyno mūšio (1621 m.) dalyvis.
Mirė jaunas nuo ligų ir žaizdų, gautų mūšyje.

Šeima

1623 matais vedė Aną-Efrosiniją Chodkevičiūtę (apie 1600–1631), turėjo vienintelį sūnų – Adomą Jeronimą (1623/1624–1650), Karūnos lauko raštininką ir Lvovo seniūną.
Buvo palaidotas bažnyčioje, Berežanų m.
Diversijų ir žvalgybos grupė

Diversijų ir žvalgybos grupė, DŽG (rus. диверсионно-разведывательная группа; angl. diversion and reconnaissance group) – specialiosios paskirties padalinys, naudojamas žvalgybai ir diversijoms priešo užnugaryje karo metu ir prieš pradedant karo veiksmus. Tokių grupių tikslas būna dezorganizuoti užnugario dalinių veiklą, naikinti ar išvesti iš rikiuotės svarbias pramonės įmones, transporto ir ryšių objektus, karinius objektus, rinkti informaciją apie priešo dalinius, įtvirtinimus, infrastruktūrą ir pan.
DŽG paprastai būna armijos ar laivyno specialios paskirties nuolatinis padalinys, kurio nariai specialiai apmokomi. Jie mokomi minuoti ir sprogdinti, naudotis savo ir priešininko ginklais, šokti su parašiutais, naudotis akvalangais ir alpinistine įranga. Jie būna labiau fiziškai ir psichologiškai parengti nei įprastinių kovinių dalinių kareiviai, paruošti ilgai autonomiškai veikti priešo užnugaryje.
Vykdydamos gautas užduotis DŽG veikia paprastai slapčiomis, per trumpą laiką įveikia didelius nuotolius. Nedidelis grupių dydis leidžia išlaikyti slaptumą ir judrumą, tai sunkina jų paiešką ir sunaikinimą.
Kai kurie karo istorikai mano, kad Vokietijai užpuolus TSRS gerai suplanuoti ir suderinti vokiečių kariuomenės diversantų veiksmai gana smarkiai dezorganizavo TSRS karinių dalinių ryšius ir pervežimus vakarinėse TSRS dalyse, prie valstybės sienos. Tai dezorganizavo ir tarybinių dalinių veiklą, kas trukdė juos efektyviai naudoti ginantis nuo atakuojančios Vokietijos kariuomenės.
Jokūbas Geištoras

Biografija

Bajoras. 
1844 m. baigė sidabro medaliu Vilniaus bajorų institutą.
1844-1848 m. Sankt Peterburgo universitete studijavo teisę, bet nebaigė. Grįžęs į Lietuvą gyveno savo Ignacogrado dvare (Kėdainių apskritis). Rėmė vyskupo M. Valančiaus blaivybės sąjūdį. Savo dvare lažą pakeitė činšu.

Literatūrinis palikimas

Bendradarbiavo spaudoje, rašė apie valstiečių laisvę ir lygybę, 1859 m., Lietuvą prieš 1863 m., 1888 m., Gegužės trečiosios konstituciją, 1891 m., I. Zavišą, A. Medekšą, T. Kosvinskį, Marijampolės apskritį, 1894 m. Vertingi Jokūbo Geištoro 1857-1865 m. atsiminimai (Pamiętnik Jakobą Gieysztora z lat 1857-1865) 1913 m. 2 leid. 1921 m. Ona Maksimaitienė.
Julija Juodienė-Čereškaitė

Biografija

Lankė Balninkų vidurinę mokyklą, o 1956–1960 kankliuoti ir diriguoti mokėsi Kauno J. Gruodžio muzikos technikume (dėst. J. Strimaitis, I. Mintaučkienė, V. Balčiūnas).
1960–1962 Viktarino (Lazdijų r.) aštuonmetės mokyklos mokytoja ir kultūros namų meno vadovė. 1962–1972 Kurklių (Anykščių r.) vidurinės mokyklos muzikos ir dainavimo mokytoja bei chorų vadovė. 1972–1994 Ukmergės 4-osios (Užupio) vidurinės mokykos muzikos ir dainavimo mokytoja, vaikų ir vyresniųjų klasių moksleivių chorų bei vokalinių ansamblių vadovė. Jaunučių, jaunių ir mišrųjį chorus lankė po 50-70 moksleivių, kurie dalyvavo koncertuose, Ukmergės rajono dainų šventėse ir kituose kultūros renginiuose. Jaunių chorą parengė 1975, 1977, 1980, 1985 ir 1987 respublikinėms dainų šventėms bei 1990 Lietuvos tautinei dainų šventei Vilniuje, konkursuose pelnė prizinių vietų. Jaunuosius dainininkus paruošdavo „Dainų dainelės" konkursams. Mokykloje įrengė pavyzdingą muzikos kabinetą.
Nuo 1995 Ukmergės politinių kalinių ir tremtinių mišriojo choro (30 dalyvių) vadovė.
Kolektyvas dalyvauja koncertuose ir kituose rajono kultūros renginiuose, parengtas 1995 ir 1997 politinių kalinių ir tremtinių dainų šventėms „Leiskit į Tėvynę" Panevėžyje ir Klaipėdoje bei 1998 II Pasaulio lietuvių dainų šventei Vilniuje. J. Juodienė – Ukmergės rajono dainų švenčių dirigentė.

Šaltinis

Boleslovas Zubrickas. Pasaulio lietuvių chorvedžiai: enciklopedinis žinynas. Vilnius, 1999. Informacijos publikavimui gautas žodinis autoriaus leidimas.
Richie Sambora

Ankstyvieji metai

Sambora gimė 1959 m. liepos 11 d. išeivių iš Lenkijos šeimoje, užaugo Vudbridže, Naujajame Džersyje. Gitara groti pradėjo būdamas dvylikos metų amžiaus. Nuo pat jaunystės didžiausią įtaką Richie kūrybai turėjo bliuzo muzika ir šeštojo dešimtmečio rokenrolas. Svarbiausią poveikį jam padarė muzikantai Eric Clapton, Jimi Hendrix, Jeff Beck, Stevie Ray Vaughan, Johnny Winter, Jimmy Page bei Joe Perry. Taip pat Sambora buvo paveiktas klasikinės ispanų muzikos, šitaip jis pamilo ispaniškąsias gitaras. Kai kurios jo dainos tiesiogiai paveiktos klasikinės muzikos, viena jų – „The Answer“.

Asmeninis gyvenimas

1994 m. gruodžio 17 d. Paryžiuje Richie vedė amerikiečių aktorę Heather Locklear.  1997 m. spalio 4 d. jiems gimė dukra Ava Elizabeth.  Pora išsiskyrė 2007 m.,  netrukus po to, Sambora tėvas Adam’as mirė nuo plaučių vėžio.
2007 m. birželio 7 d. paskelbta, kad Richie įsirašė į reabilitacijos kliniką gydytis alkoholizmo. Dokumentiniame Bon Jovi filme „When We Were Beautiful“, Sambora atvirai kalba apie priklausomybę nuo analgetikų. Už pagalbą ir paramą tuo sunkiu metu, muzikantas dėkingas šeimai ir grupės draugams.
Richie Sambora yra vienas iš amerikietiškojo futbolo komandos „Philadelphia Soul“ savininkų.
Jonas Bielinis

Biografija

1958 m. Vilniaus universiteto Istorijos ir filologijos fakultete baigė lituanistiką. 1958–1961 m. Vilniaus universiteto SSKP istorijos katedros dėstytojas. 1959–1961 m. Vilniaus universiteto partinės organizacijos sekretoriaus pavaduotojas, sekretorius. 1961–1963 m. LKP Vilniaus Lenino rajono komiteto I-asis sekretorius.
1967 m. baigė Visuomenės mokslų akademiją prie SSKP CK. 1967 m. filologijos mokslų kandidatas. 1967–1973 m. LKP CK kultūros skyriaus vedėjo pavaduotojas, 1973–1976 m. Mokslo ir mokymo įstaigų skyriaus vedėjas. 1969–1973 m. dar dėstė Vilniaus universitete. 1976–1989 m. LSSR kultūros ministras.
Vienas iš lietuvių literatūros ir kritikos nomenklatūrinių kontrolierių, socialistinio realizmo propaguotojas. Iš studijos „Žmogaus koncepcijos bruožai dabartinėje lietuvių literatūroje“ (1969 m.) ir kritikos straipsnių sudarė rinkinį „Žmogaus keliai ir kryžkelės“ (1982 m.). 1980 m. LTSR nusipelnęs kultūros veikėjas.
1957–1989 m. SSKP narys, 1976–1989 m. LKP CK narys. 1975–1990 m. LSSR AT deputatas. Į gyvenimo pabaigą iš politinės veiklos pasitraukė.
La Rabidos vienuolynas

La Rábida vienuolynas (Monasterio de Santa María de la Rábida) – pranciškonų vienuolynas, esantis Palos de la Frontera mieste, Huelvos provincijoje, Andalūzijos autonominiame regione, Ispanijoje. Vienuolynas nutolęs 13 kilometrų į pietus nuo Huelvos miesto, Tinto ir Odielo upių santakoje.
La Rábida vienuolynas buvo pranciškonų nuosavybė nuo XIII a. Kaip vienuolynas, jis buvo įkurtas 1261 m. Vienuolynas paskelbtas Ispanijos nacionaliniu paminklu 1856 m.

Stebuklų mergelė

Švč. mergelė Marija, Jėzaus motina yra vienuolyno globėja, o jos nedidukę statulą galima rasti vienuolyno bažnyčioje. Nukalta iš alebastro, statula greičiausiai nukalta Andalūzijos meno mokykloje, XIV a.
Kino debiutantas (filmas)

Turinys

Fransua svajoja tapti režisieriumi, tačiau yra priverstas dirbti reklamų fotografu. Jo draugas, dirbantis makaronų fabrike, sukuria scenarijų, pagal kurį Fransua nori sukurti filmą. Susidomėjimą istorija parodo prodiuseris Morlokas, tačiau šis nori sukurti ne dramą, o pornografinę juostą. Nenorėdamas prarasti savo šanso, Fransua sutinka, tačiau apie pakeistą scenarijų nepraneša draugui. Situacija vis labiau komplikuojasi, kuomet jo mergina Kristina, perskaičiusi scenarijų, pareiškia norą vaidinti filme, o jo draugas, tikėdamasis paaukštinimo, vaidmenį filme pažada ir savo darbdavio dukrai Klod. Negana to, šis pažada leisti naudotis savo užmiesčio vila. Kristina, atėjusi į kino bandymus ir pareikalavusi Fransua neprasižioti apie judviejų ryšį, sužavi prodiuserį ir gauna pagrindinį vaidmenį, o Morlokas įpareigoja Fransua išrinkti jai partnerį. Režisierius visais būdais stengiasi atmesti bet kokią kandidatūrą, todėl Kristina nusprendžia laikinai jį palikti.
Fransua bando sušvelninti scenarijų, tačiau nepavykus viską papasakoja draugui. Jiedu abu vyksta pas Morloką, bet šis neperkalbamas ir pareikalauja rasti kitą vilą filmavimui arba sumokėti didžiulę kontrakte numatytą baudą. 
Nematydami išeities ir nežinodami kuo viskas gali baigtis, draugai nusprendžia pradėti filmavimą, o tuo metu namo grįžta ir šeimininkė madam Feroni. Pradžioje naujiena apie pakeistą filmo pobūdį ją šokiruoja, tačiau Morlokas pažada jai pusę būsimo pelno ir tokiu būdu randa naują finansuotoją. Kai atrodo, kad filmo kūrimui nebeliko kliūčių, į vilą atvyksta Kristina, norėdama įtikinti Fransua, kad jis vertas geresnio užsiėmimo negu pornografijos kūrimas...
Kalniškiai (Šaukėnai)

Istorija

Kaimas įkurtas 1924 m. išparceliavus Spakainasties dvarą.
Bratwurst

Bratwurst dešrelės (iš sen. vok. Bratwurst: brät 'smulkiai pjaustyta mėsa', wurst 'dešrelė'; dab. vok. braten 'kepti, troškinti') – vokiškai kalbančių šalių virtuvėse įprastos dešrelės, skirtos kepti keptuvėje arba grilyje, paprastai gaminamos iš maltos kiaulienos, natūraliame apvalkale. Halal ir košeriniuose patiekaluose išskirtinai naudojama veršiena ar jautiena. Populiarios kaip greito maisto patiekalas, ruošiamas ir tiekiamas ant gatvės prekystalių.

Receptai

Yra daug regioninių receptų. Bratwurst dešrelėms gaminti tinkamiausias mažiau ar smulkiau sumaltos mėsos faršas. Malta mėsa gardinama krapais, muskatais, česnakais, kardamonais, mairūnais. Prieskonių kiekis gali skirtis, tuomet skirtingas ir pačių dešrelių skonis. Kai kurie patiekalai su Bratwurst dešrelėmis paduodami su raugintais kopūstais, keptomis bulvėmis arba bulvių salotomis. Gatvės prekystaliuose Bratwurst paprastai patiekiamos su bandelėmis, garstyčiomis, kečupu, krienais.
Senos šių dešrelių gaminimo tradicijos Vokietijoje užfiksuotos dar 1313 m. Frankonijos mieste Niurnberge, kuris yra vienas iš pripažintų Bratwurst gamybos centrų. Žinoma virš 40 skirtingų vokiškų Bratwurst rūšių, daugelis iš jų kilusių iš Frankonijos (šiandien daugiausia šiaurinėje Bavarijoje, kaimyninėje Tiuringijoje ir gretimose teritorijose).

Šveicarijoje

Nuo 1438 m. Bratwurst tapo populiarios rytų Šveicarijoje, ypač Sankt Galene. Jos ruošiamos gatvėje ir restoranuose, patiekiamos su apvalia bandele bürli.

JAV

Labiausiai paplitusios gausioje vokiečių imigrantų bendruomenėje Viskonsine, trumpai vadinamos „brat“. Tapusios populiariomis tarp iškylautojų gamtoje, sporto sirgalių stadionuose, vietos rinkoje yra ne mažiau žinomos už tradicinius dešrainius. Viskonsine paplito alumi gardintos „brat“: prieš kepant pamirkomos alaus, sviesto ir svogūnų mišinyje.
Pajevonio Šv. Jono Krikštytojo bažnyčia

Istorija

Pajevonyje 1586 m. pastatytai bažnyčiai skirta 9 valakai žemės. 1600 m. dar duota 12. Iš jų sudarytas Salicininkų dvarelis, kurį iki 1797 m. valdė klebonas. 1674 m. minima apleista medinė bažnyčia.
1736 m. pastatyta nauja. XVIII a. pabaigoje veikė parapinė mokykla. 1842 m. pastatyta šiaudais dengta mūrinė bažnyčia. 1875 m. pristatytos 2 koplyčios ir frontonas su 2 bokštais. Klebonas Tomas Senkus (1817–1901) už raginimą dalyvauti sukilime 1863 m. ištremtas į Vologdos guberniją. 1871 m. jam leista grįžti į Kuršą, 1884 m. – į Lietuvą. Iki 1886 m. suburtas bažnytinis choras, giedojęs lietuviškai.
1914 m. Vokietijos kareiviai bažnyčią susprogdino. Liko apirusios sienos ir dalis bokšto. Kunigo Mato Sakavičiaus rūpesčiu 1928 m. bažnyčia atstatyta, panaši į sugriautąją. Tačiau 1944 m. rugsėjo 1 d. traukdamasi Vokietijos kariuomenė susprogdino bažnyčios bokštus, apgriauta ir pati bažnyčia. Gali būti, kad tokius vokiečių veiksmus lėmė bažnyčios padėtis – ji pastatyta aukštumoje, iš jos bokštų lengva apšaudyti besitraukiančią kariuomenę.
Klebonas Vincas Jalinskas (Pajevonyje iki 1983 m.) 1968 m. bažnyčią atstatė. Vietoje bokštų pastatytas portikas. Bažnyčios remontui aukojo ir JAV lietuviai.

Architektūra

Po remonto bažnyčia įgavo neoklasicizmo bruožų. Ji stačiakampio plano, su portiku, apside ir bokšteliu. Vidus 3 navų, atskirtų pilioriais. Vidurinė dengta kryžminiais skliautais. Šventorius aptvertas. Į jį veda platūs akmeniniai laiptai.
Kadaise bažnyčioje buvo įrengti Šv. Jono ir Šv. Juozapo varpai, kuriuos vokiečiai nukabino dar Pirmojo pasaulinio karo metu ir panaudojo karo reikmėms (Bronius Kviklys).