google/wiki40b huggingface dataset:
Šv. Kirilas Aleksandrietis

Šv. Kirilas Aleksandrietis (sen. gr. Κύριλλος Ἀλεξανδρείας, 376–444 m.) – Aleksandrijos patriarchas nuo 412 iki 444 m., teologas, vienas Bažnyčios Tėvų. Pasižymėjo kovoje su erezijomis. Savo raštuose aiškino evangelijas, Apaštalų laiškus, Švč. Trejybės dogmą. Žmonijos išganymo sąlyga laikė dieviškumo ir žmogiškos prigimties vienovę Kristuje.
412 m. jis pakeitė savo dėdę Teofilių Aleksandrijos arkivyskupo pareigose ir tęsė pirmtako veiklą, nukreiptą prieš kitus tikėjimus. Viena pirmųjų akcijų buvo krikščionių sektos, III a. įkurtos Novaciano ir 250 m. nuo Bažnyčios atskilusios Decijaus valdymo laikais, pasekėjų bažnyčių uždarymas. Laikydamiesi griežtų gyvenimo taisyklių, jie savo bažnyčiose sukaupė nemažus turtus. Su jam būdingu iškalbingumu, Kirilas pasakė karštą pamokslą ir minios krikščionių užpuolė novacianiečius. Bažnyčios buvo nusiaubtos, o jų turtai perėjo į Kirilo rankas.
Arkivyskupas Kirilas su prefektu Orestu varžėsi, kas turi valdyti miestą. Orestas buvo krikščionis, tačiau nenorėjo perleisti valdžios bažnyčiai. Varžytinės dėl valdžios pasiekė savo viršūnę, kai žydų ekstremistai nužudė krikščionis. Kirilo vedamos minios išvijo žydus iš Aleksandrijos ir plėšė jų namus. Tuštėjo sinagogos, užsidarinėjo parduotuvėlės, sandėliai, privatūs namai. Orestas pasiskundė valdžiai Konstantinopolyje. Tačiau dosniai papirkęs, Kirilas savaip aiškino įvykius, versdamas kaltę patiems judėjams. O kai Orestas atsisakė susitaikyti, Kirilo vienuoliai pabandė nesėkmingai jį nužudyti – tik sužeidė. Sučiuptas vienas užpuolikų vardu Amonijus buvo nubaustas, tačiau iškart Kirilo priskintas kankinių ratui suteikiant Taumasijaus („Stebuklingojo“) vardą.
415 m. Kirilui arkivyskupaujant Aleksandrijoje, krikščionys patykojo Hipatiją grįžtančią į namus, išvertė iš vežimo ir nutempė į bažnyčią, vadinamą Caeserium, kur nuplėšė visus drabužius ir tada austrių geldelėmis gyvai nudrėskė odą. Sudraskę kūną į dalis, jos sudarkytas galūnes nunešė į vietą, kuri vadinama Cinaron, kur jas sudegino.
429–441 m. Kirilas parašė Romos imperatoriaus Juliano traktato „Prieš Galilėjiečius“ paneigimą „Prieš Julianą Apostatą“, kuris buvo skirtas imperatoriui Teodosijui II, ir sudarė ne mažiau kaip dvidešimt knygų.
Tarp Aleksandrijos ir Antiochijos mokyklų vyko senas ginčas dėl skirtingo Kristaus įsikūnijimo aiškinimo. Kai Nestorijus tapo Konstantinopolio arkivyskupu ir pradėjo neigti Kristaus kančią, Kirilas ėmė protestuoti. Byla pateko pas popiežių Celestiną I, kuris pasmerkė Nestorijų ir liepė Kirilui jį pašalinti iš pareigų. Kirilas vadovavo Visuotiniam Efeso susirinkimui (431 m.), kuriame daugiau kaip 200 vyskupų išnagrinėjo ir atmetė visas Nestorijaus ir jo šalininkų sukurtas doktrinas. Arkivyskupas Jonas Antiochietis kartu su 42 vyskupais atvyko pavėlavęs, pareiškė kad Nestorijus nekaltas, susirinko į neoficialią konklavą ir paskelbė, kad atleidžia iš pareigų Kirilą. Imperatorius suėmė ir Nestorijų, ir Kirilą, bet pastarąjį netrukus paleido, nes atvyko popiežiaus legatas ir įsikišo į šį reikalą. 433 m. arkivyskupo Jono grupė taip pat pasmerkė ereziją, o Nestorijus buvo ištremtas.
Rafa

Istorija

Miestas žinomas nuo gilios senovės. Minimas 1303 m. pr. m. e. Egipto faraono Sečio I-ojo įraše (kaip Rph). 925 m. pr. m. e. Levanto žygio metu čia apsistojo faraonas Šešonkas I. 720 m. pr. m. e. ties Rafa Asirijos karalius Sargonas II nugalėjo egiptiečius, o 217 m. pr. m. e. čia vyko didelis Rafos mūšis, kuriame Egipto valdovas Ptolemėjas IV Filopatoras nugalėjo Antiocho III Didžiojo vedamą Seleukidų kariauną. Vėliau Rafą užkariavo Judėjos karalius Aleksandras Janėjus. Rafa atstatyta Pompėjaus laikais, miestą mini istorikas Strabonas, jis pažymėtas Madabos žemėlapyje. Bizantijos laikais buvo vyskupystės centras.
635 m. Rafą užkariavo Amras ibn al Asas. Omejadų dinastijos laikais Rafa buvo piečiausias Palestinos jundo miestas. Per jį ėjo prekybinis kelias iš Ramlos į Egiptą. IX–XI a. čia gyveno žydų bendruomenė. 1226 m. Jakutas al Hamavis aprašė Rafą kaip apleistą, nors seniau buvusią svarbiu prekybiniu tašku. Osmanų laikais buvo mažas kaimas. XIX a. ties Rafa ėjo Sirijos ir Egipto riba, o 1832–1840 m. buvo užimta egiptiečių. Dar 1881 m. mieste stovėjo romėnų šventyklos liekanos. 1917 m. Rafą užėmė britai ir įkūrė karinę bazę. 1948 m. Rafa vėl užimta Egipto, o 1967 m. okupuota Izraelio. 1971 m. Izraelis sunaikino Rafos pabėgėlių stovyklas, vėliau Kanados ir Brazilijos pajėgos jiems įrengė namus.
Leliūnų pagrindinė mokykla

Istorija

1853 m. vyskupo Motiejaus Valančiaus iniciatyva Leliūnuose įkurta pirmoji lietuviška pradžios mokykla, kurią lankė 5 mokiniai.  Mokyklai neteko ilgai gyvuoti. Uždraudus lietuvišką žodį, buvo uždrausta ir jos veikla. 1865 m. įkurta rusiška cerkvinio tipo mokykla. Šalia jos Leliūnų dvaro savininkas Siziniauskas įsteigė lenkišką mokyklą.
Nei rusiškoji, nei lenkiškoji mokyklos nebuvo populiarios, jas lankė nedidelis skaičius mokinių. Tačiau miestelio gyventojai ir apylinkės valstiečiai stengėsi savo vaikus išmokyti skaityti ir rašyti lietuviškai. Šio darbo ėmėsi daraktoriai Feliksas Poska, Kazys Pajada, Pranas Miliūnas, Vincas Zaranka, Rapolas Guobys ir kiti.
Atgavus spaudos laisvę 1905 m. kunigo Antano Masaičio iniciatyva atkurta lietuviška pradžios mokykla. Pirmasis mokytojas šioje mokykloje buvo poeto Algimanto Baltakio senelis Antanas Zaranka. Ši mokykla gyvavo iki Pirmojo pasaulinio karo. 1915–1916 m. vietoje trijų įvairių mokyklų liko viena lietuviška pradžios mokykla. Pirmasis šios mokyklos mokytojas – Balys Kemėšius.
1939 m. pradėtas statyti šešių komplektų tipinis pradžios mokyklos mūrinis pastatas. 1940 m. dviejų aukštų namas pastatytas, bet pabaigti įrengti mokyklą sutrukdė Antrasis pasaulinis karas. Karo metais vokiečiai mokyklos pastate buvo įrengę rusų karo belaisvių stovyklą. 1944 m. Leliūnuose įkurta progimnazija. Pirmasis jos direktorius – Antanas Girnius. 1946 m. Leliūnų progimnazija išleido pirmąją ketvirtos klasės 36 mokinių laidą. 1949 m. įvestas privalomas septynerių metų vaikų mokymas ir Leliūnų mokykla pavadinta Leliūnų septynmete mokykla. Pirmasis jos direktorius Vaclovas Cicėnas.
1955 m. įkurtos VIII ir IX klasės, mokykla gavo Leliūnų vidurinės mokyklos vardą. Pirmasis direktorius – Viktoras Kubickas. 1958 m. Leliūnų vidurinė mokykla išleido pirmąją laidą – atestatus gavo 8 abiturientai. 1978 m. sausio 12 d. mokykla įsikėlė į naujas patalpas.
Po lapais (filmas)

Turinys

Komedija pasakoja apie tris draugus, studijuojančius medicinos mokykloje ir ieškančius seksualinių nuotykių. Benito mėgina pavergti medicinos seserį Italiją, tačiau šiai mielesnė pagyvenusio profesoriaus draugija. Naivuolis Alvaro desperatiškai bando prarasti nekaltybę su savo drauge Lela, neįtardamas, kad mergina turi dvigubą gyvenimą ir užsiima prostitucija. Galiausiai Sandro trokšta gydytojos Lauros Boneti, profesoriaus, apsimetančio, kad ši jam visiškai nerūpi, sužadėtinės...
Antanas Andrijonas

Biografija

1978 m. baigė Vilniaus universiteto Istorijos fakulteto žurnalistikos specialybę. Nuo 1978 m. „Vakarinių naujienų“ redakcijos teletaipininkas, Miesto ūkio ir buities skyriaus korespondentas, atsakingasis sekretorius, 1985–1999 m. – vyr. redaktoriaus pavaduotojas. Lietuvos automobilių kelių direkcijos prie Susisiekimo ministerijos Ryšių su visuomene skyriaus vyriausiasis specialistas.
Rašo kultūros istorijos, automobilizacijos, tarpukario karininkijos gyvenimo klausimais.
SC-ESV Parndorf 1919

Istorija

Klubas buvo įkurtas 1919 m. Šiuo metu žaidžia regioninėje lygoje (Rytų zonoje).
Jurbarko rajono apylinkės teismas

Jurbarko rajono apylinkės teismas – apylinkės teismas pietvakarių Lietuvoje. Teritorija – Jurbarko rajonas. Dirba 4 teisėjai.
Adresas: Vytauto Didžiojo g. 21, Jurbarkas, LT-74130.
Apeliacinė instancija – Kauno apygardos teismas (KAT).
Pranas Daunys

Biografija

1902 m. mirus motinai, augo pas dėdę Juozą Juozapavičių netoli Vyžuonų miestelio. Mokėsi rusiškoje Kuktiškių pradžios mokykloje. 1919 m. birželio mėn. kunigo Prano Turauskio paragintas tapo Lietuvos kariuomenės savanoriu.  1921 m. suteiktas vyresniojo puskarininkio laipsnis. 1921–1922 m. mokė beraščius kareivius rašto. 1923 m. sausio 6 d. kovose su baltalenkių partizanais Avižonių kaime ties Širvintomis sprogusi granata sunkiai sužeidė galvą. Po sužeidimo neteko regėjimo, iš dalies – ir klausos. 
1923 m. apsigyveno Kaune įkurtame karo invalidų bendrabutyje, išmoko skambinti kanklėmis. 1925–1926 m. mokėsi Rygos aklųjų institute. 1926 m. vasarą rūpinosi Lietuvos aklųjų suvažiavimo organizavimu, pats jame aktyviai dalyvavo. Pritaikė Brailio rašto abėcėlę lietuvių kalbai. 1927 m. rugpjūčio 2-8 d. lankėsi Karaliaučiaus aklųjų institute, kuriame vyko jungtinis II tarptautinis aklųjų ir XVII aklųjų mokytojų kongresas. Jo ataskaitomis buvo remiamasi sudarant Kauno aklųjų instituto mokymo programas: bendrojo lavinimo dalykų, muzikos, amatų mokymo. Rygos aklųjų institute, vėliau Kaune pas Elzę Herbek-Hansen, Jadvygą Čiurlionytę, Nikodemą Martinonį mokėsi muzikos – fortepijono, harmonijos ir kitų dalykų, ruošėsi studijuoti Kauno konservatorijoje. 1928–1930 m. dirbo muzikos mokytoju aklųjų institute. 1937 m. vedė Rozaliją Šubinkaitę-Urbonavičienę (1904–1958). 1938 m. buvo vienas iš Lietuvos kurčnebylių globos draugijos ir instituto įkūrėjų. 
LR prezidento 1928 m. gegužės 15 d. aktu apdovanotas pirmos rūšies trečiojo laipsnio Vyties Kryžiaus ordinu. Kartu jis apdovanotas dviem – Lietuvos kariuomenės kūrėjų savanorių ir Lietuvos nepriklausomybės – medaliais. Pr. Daunys buvo pirmasis Lietuvos neregys, gavęs tokį aukštą valstybės apdovanojimą. 
1944–1945 m. Kauno aklųjų įmonės direktorius. 1951–1962 m. su pertraukomis dirbo Kauno gamybiniame aklųjų mokymo kombinate darbininku namudininku. Gyveno skurdžiai. Palaidotas Petrašiūnų kapinėse.

Kūryba

Sukūrė dainų ir muzikinių pjesių. Viešuose koncertuose Kauno karo muziejuje bei Liaudies namuose akomponavo ir atlikinėjo Bethoveno, Ferenco Listo ir kitų klasikų muzikos kūrinius. Koncertavo su virtuozu Jaša Cheifecu.
Bendradarbiavo spaudoje, 1928–1940 m. žurnaluose „Mūsų aklieji“, „Aklųjų dalia“ ir kitoje Lietuvos periodikoje publikavo straipsnių apie akluosius bei kurčiuosius, kėlė pažangias jų organizuoto sąjūdžio idėjas. Išleido memuarus „Vargo keliais“ (1933 m.), novelių rinkinį „Ties likimo sostu“ (1937 m.), apysaką „Benius Vanagas“ (1940 m.).
Memuaruose atkūrė kovų su bermontininkais ir lenkais vaizdus, tikroviškais pasakojimais išaukštino gyvybės ir valios gyventi vertę. Jo apsakymus vienija permainingo likimo motyvas. Apysaka autobiografinė, vaizduoja piemenuko, pusbernio, nepriklausomybės kovų savanorio kelią į savo pašaukimą tarnauti tėvynei; herojus idealizuojamas, sukuriama gyvų dialogų, raiškių Lietuvos kaimo peizažų.
Pagervė

Aplinkinės gyvenvietės

Dreiviškiai – 1,3 km
Apušynė – 2,6 km
Kraniškis – 1,8 km
Dubriškis (Biržai) – 1,6 km
Latveliai (Biržai) – 0,9 km
BIRŽAI – 12 km
Parovėja – 8,5 km
Peleniškiai (Parovėja) – 3,6 km
Dragomireštis

Istorija

Dragomireščiui miesto statusas suteiktas 2004 m.
Kazimieras Lelys

Kazimieras Lelys (Lalis) (1863 m. Skaistgiriai, Pušaloto valsčius – 1892 m. rugsėjo 12 d. Mintaujoje) – Lietuvos siuvėjas, pirmojo lietuviško siuvimo vadovėlio autorius.

Biografija

1871–1875 m. mokėsi pradinėje mokykloje, vėliau kaime siuvėjo amato. Dar jaunas būdamas persikėlė gyventi į Kuršo guberniją ir Mintaujos mieste atidarė savo siuvyklą. Kupinas gerų norų lotyniškais rašmenimis parašė vadovėlį, skirtą lietuviams siuvėjams. Norėdamas oficialiai ją išleisti, pats transkribavo tekstą graždanka ir 1885 m. savo lėšomis Mintaujoje išspausdino. Tekste jaučiami ryškūs rytų aukštaičių tarmės panevėžiškių patarmės bruožai. Tai buvo vienintelė knyga per keturiasdešimt spaudos draudimo metų, kirilikos rašmenimis išleista privataus asmens iniciatyva ir lėšomis. Populiarumo ji nesulaukė.
Tuo pačiu metu Kazimieras Lelys buvo knygnešių rėmėjas, platino uždraustą lietuvišką spaudą.
Vladimiras Lazersonas

Vladimiras Lazersonas (1889 m. balandžio 8 d. Maskva – 1945 m. Dachau) – Lietuvos psichologas, psichiatras, filosofijos daktaras, empirinės psichologijos atstovas.

Biografija

1907–1911 m. studijavo mediciną Tartu, 1911–1916 m. – pedagogiką ir psichologiją Jenos ir Ciuricho universitetuose. 1916 m. apgynė disertaciją apie judėjimo suvokimą, filosofijos daktaras.
1919 m. Kijevo universiteto privatdocentas. 1920 m. atvyko į Lietuvą. 1922–1940 m. dėstė eksperimentinę psichologiją, vaiko psichopatologiją ir mokyklinę higieną Vytauto Didžiojo universitete (iki 1930 m. Lietuvos universitetas) Humanitarinių mokslų fakultete. Bendrosios ir eksperimentinės psichologijos katedros vyriausiasis asistentas, nuo 1928 m. šio universiteto privatdocentas. 1931 m. Kaune vadovavo savo privačiai nervų ligų ligoninei. 1931 m. vienas psichotechnikos ir profesinės orientacijos draugijos steigėjų. 1940–1941 m. Vilniaus universiteto Psichologijos katedros vedėjas. Nuo 1941 m. birželio 22 d. Vilniaus miesto ir srities piliečių komitetas atleido iš darbo. Nacių okupacijos metais uždarytas Kauno gete, vėliau išvežtas į Dachau koncentracijos stovyklą, 1945 m. sušaudytas.
Skelbė straipsnius žurnaluose „Zeitschrift fūr Psychologie“, „Medicina“, „Švietimo darbas“, „Kultūra“, „Eranus“, „Kriminalistikos žinynas“, „Mokykla ir gyvenimas“, „Mokykla ir visuomenė“, „Tautos mokykla“ ir kituose. Tarp jo mokinių Alfonsas Gučas.
Frans Snyders

Fransas Sneidersas (ol. Frans Snyders, 1579 lapkričio 11(?) – 1657 m. rugpjūčio 19 d.) – Nyderlandų baroko flamandų dailininkas. Specializavosi gyvūnų ir natiurmortų tapyboje.

Biografija

Fransas Sneidersas gimė 1579 m. Antverpene. Pakrikštytas lapkričio 11 d. Jo tėvai buvo pasiturintys užeigos namų savininkai. Jaunystėje jo mokytoju buvo Piteris Breigelis Jaunesnysis, po to Sneidersas mokėsi pas Hendrik van Balen. Kūrybinio kelio pradžioje Sneidersas buvo paveiktas Jano Breigelio Vyresniojo dailės. Atsidėjo gėlių, vaisių, natiurmortų tapybai. Kiek vėliau pradėjo tapyti gyvūnus. 1602 m. įstojo į Antverpeno Šv. Luko dailininkų gildiją. 1608-09 m. jis lankėsi Italijoje, Romoje ir Milane. Buvo patronuotas Milano kardinolo Federico Borromeo. 1611 m. jis vedė Margaretha de Vos, dailininkų Cornelis ir Paul de Vos seserį.
Sneidersas tapo to meto garsiausiu Flandrijos natiurmortų ir gyvūnų tapytoju. Kaip ir daugelį kitų to meto Antverpeno dailininkų jį savo dirbtuvių užsakymų atlikimui kvietėsi Rubensas. Rubenso drobėse Sneidersas atlikdavo gyvūnų, vaisių ir gėlių tapybos fragmentus. Vėliau panašiai bendradarbiavo su Jakobu Jordansu. Tapo vienu mėgstamiausių Ispanijos Nyderlandų valdytojo Alberto VII-ojo tapytojų. Sneidersas atliko keletą paveikslų Ispanijos karaliui Pilypui III-ajam medžioklės tema. Savo metu Sneidersas buvo laikomas nepralenkiamu žuvusio gyvūno vaizdavime. Fransas Sneidersas mirė 1657 m. rugpjūčio 19 d. Antverpene. Paliko apie 300 paveikslų (didelė dalis priskiriama) ir 100 piešinių.
Darmštato technikos universitetas

Darmštato technikos universitetas (vok. Technische Universität Darmstadt) – technikos universitetas Darmštate, Vokietijoje, Heseno žemėje.
Aukštojoje technikos mokykloje studijuoja apie 18 000 studentų (2008 m.), dirba 378 darbuotojų (profesorių, kitų dėstytojų, mokslo darbuotojų).
Matarų ežeras

Matarų ežeras – buvęs ežeras, dabar pelkynė Lietuvoje (Varėnos rajonas) ir Baltarusijoje (Ščiutino rajonas), 3 km į pietvakarius nuo Dubičių, į šiaurę nuo Rakų. Seniau jo plotas siekė 1,52 km² (iš jų 0,52 km² Lietuvoje). Buvęs ilgis 2,2 km, plotis iki 0,8 km. Įtekėjo Mataryčia ir Zabolotka, ištekėjo Katros intakas Dratiliškė.
Matarų ežeras (drauge su Pelesos ir Dubos ežerais) buvo prieledyninio ežero liekana. Ežeras pradėjo sparčiai nykti po 1958–1959 m. įvykdytos melioracijos bei dėl Katros aukštupio „perėjimo“ į Ūlos baseiną.
Varkujai

Istorija

Ukmergės apskrities seniūnijų 1765 metų inventoriuose minima, jog sodžius priklausė didžiajam kunigaikščiui.
Tarptautinė jūrų teisė

Tarptautinė jūrų teisė – tarptautinės teisės pošakis, viena seniausių tarptautinių santykių reguliavimo sričių; visuma teisės normų, reguliuojančių tokius klausimus kaip teritorinė jūra, gretutinė zona, išskirtinė ekonominė zona, kontinentinis šelfas, atviroji jūra. Tarptautinė jūrų teisė nereguliuoja vidaus vandenų, vidaus upių ir ežerų naudojimo teisinio statuso.
Moderniosios jūrų teisės pradininkas – Hugo Grotius, 1609 m. pateikęs laisvosios jūros (mare liberum) sąvoką bei sampratą. 1635 m. John Selden išplėtojo uždaros jūros mare clausum doktriną, pagal kurią jūra yra padalinta į daugelio valstybių interesų sritis, atskiriant trečiąsias valstybes.
1703 m. Cornelis van Bynkershoek teigė, kad nuosavybės teisės principas gali būti taikomas jūrai, tačiau tiek, kiek siekia valstybės galia. Riba – saugoma teritorija (tuo metu siekė 3 mylių zoną).
Jūrų teisės konvenciją taiko 1982 m. Jūrų teisės konvencijos pagrindu 1996 m. įsteigtas Tarptautinis Jūrų Teisės Tribunolas (būstinė – Hamburgas).

Lietuvoje

Lietuvoje jūrų teisė dėstomas kaip pasirenkamasis teisės specialybės studijų dalykas. Pradėtas dėstyti Vilniaus universiteto Teisės fakultete. MRU Teisės fakultete rengiamos podiplominės jūrų teisės magistro studijos (vadovas – prof. Saulius Katuoka). Studijų dalykas – tarptautinė komercinė jūrų teisė, jūrų darbo teisė, aplinkosauginė jūrų teisė ir kitos disciplinos.
Suvalkų valsčius

Istorija

Nuo VIII a. pr. m. e. iki XIX a. šioje teritorijoje gyveno lietuviams artima baltų gentis – jotvingiai. Nuo XIII–XIV a. iki 1795 m. valsčius priklausė Lietuvos Didžiajai Kunigaikštystei. Pagal 1920 m. liepos 12 d. Lietuvos ir Tarybų Rusijos taikos sutartį valsčius buvo priskirtas Lietuvos Respublikai. Dalį valsčiaus kaimų sudaro 1919–1954 m. egzistavusių Kukuvo ir Ūtos valsčių kaimai bei 1973–1976 m. egzistavusio Senojo Palivarko valsčiaus kaimai. 1975–1998 m. priklausė Suvalkų vaivadijai.

Administracinis suskirstymas

Baltis, Biala Voda, Bobroviskas, Brut Malai, Brut Novai, Brut Starai, Burdiniškės, Cimochovizna, Čarnakovizna, Červoni Palivarkas, Dubovas I, Dubovas II, Gavrichų Rūda, Gelnevas, Korklinai, Korobecas, Kreivasis, Kropivne Nove, Kropivne Stare, Kukuvas, Kukuvo Palivarkas, Leščevas, Leščevekas, Lipnakas, Magdalenovas, Mala Ūta, Niemcovizna, Nova Viešas, Okuniovecas, Osinkai, Osova, Piertaniai, Plocično Osiedlė, Plocično Tartakas, Podubuvekas, Potašna, Pžebrutas, Slupiai, Sobolevas, Stara Turuvka, Stari Palivarkas, Tacevas, Tartakas, Turuvka Nova, Tžcanė, Ūta, Vasilčikai, Vasilčikų Gajuvka, Viatroluža I, Vichodnė, Vygriai, Zelone Kamedulskiai, Zelone Krulevskiai, Zelonė II, Žiliniai.

Valsčiaus gamta

Dalis valsčiaus teritorijos yra Vygrių nacionaliniame parke. Valsčiuje teka Akmenės, Juodosios Ančios, Ščeberkos ir Vėtrėlaužos upės.
Dalia Teišerskytė

Biografija

Gimė ūkininko ir mokytojos šeimoje. 1946 m. tėvas Pranas Teišerskis buvo areštuotas, nuteistas ir 1950 m. žuvo Taišeto lageryje. 1948 m. motina Kotryna Teišerskienė ir vyresnieji jos vaikai Algimantas ir Danutė buvo ištremti į Sibirą. Dalią ir du jos brolius (Eugenijų ir Rimantą) šešerius metus augino senelė.
1950–1953 m. mokėsi Kretingos vidurinėje mokykloje. 1953 m. į Sibirą ištremta visa likusi šeima. Sibire mirė abu vyresnieji broliai. 1953–1959 m. mokėsi Rusijos Irkutsko srities Meždugrankos miškų ūkio septynmetėje mokykloje. 1959–1962 m. dirbo miškų ūkio darbininke. 1962 m. grįžo į Lietuvą.
1962–1963 m. mokėsi Mosėdžio vakarinėje mokykloje, dirbo daržininkystės ūkyje. 1963–1967 m. mokėsi Kauno technologijos technikume (dab. Kauno kolegija), spaudos technologijos kurse. Nuo 1967 m. dirbo „Raidės“ ir V. Kapsuko-Mickevičiaus spaustuvėse. 1968–1974 m. studijavo Vilniaus universiteto Istorijos fakultete, įgijo žurnalisto specialybę. 1970–1973 m. Kauno centrinio lektoriumo vadovė. 1973–1976 m. Kauno menininkų namų direktorė. Atgimimo laikotarpiu įsteigė Madų ir poezijos teatrą, laikraštį vaikams „Tukas“, „Mobilinos“ mokymo centrą. 1989–2000 m. UAB „Gabija“ viceprezidentė. Laikraščio „Jaunystė“ vyr. redaktorė, 1990–2000 m. žurnalo „Gabija“ redaktorė.
Sutuoktinis Anatolijus Čupkovas (g. 1944), sūnūs Linas (g. 1968), Pranas (g. 1980).

Visuomeninė ir politinė veikla

2000–2004 m. LR Seimo narė, Etikos ir procedūrų komisijos pirmininkė, pirmininko pavaduotoja.  2002 m. išrinkta Kauno miesto savivaldybės tarybos nare (mandato atsisakė). 2004–2008 m. LR Seimo narė, Šeimos ir vaiko reikalų komisijos pirmininko pavaduotoja.  2008–2012 m. ir 2012–2016 m. LR Seimo narė. 
1995 m. Moterų partijos viena iš kūrėjų, partijos tarybos pirmininkė. Nuo 1999 m. Lietuvos liberalų sąjungos narė. Nuo 2005 m. Lietuvos Respublikos liberalų sąjūdžio narė, tarybos narė, nuo 2006 m. sąjūdžio pirmininko pavaduotoja. 
Lietuvos verslo darbdavių konfederacijos prezidiumo narė, Lietuvos rašytojų sąjungos narė, Lietuvos žurnalistų sąjungos narė, Tarptautinės rašytojų ir publicistų asociacijos narė, Lietuvos universitetų moterų asociacijos Kauno skyriaus garbės narė, Kauno moterų klubo „Ad Astra“ prezidentė. Lietuvos povandeninio sporto federacijos viceprezidentė. 
13 poezijos ir prozos knygų autorė, daugiau kaip 400 estrados dainų tekstų autorė, apie 300 straipsnių Lietuvos ir užsienio leidiniuose. Televizijoje – dažna LNK muzikinio šou „Žvaigždžių duetai“ vertinimo komisijos narė.
AB Šatrija Klaipėdos siuvimo fabrikas

AB „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabrikas veikė Klaipėdoje nuo 1946 m. iki 2002 m. Registracijos pažymėjimas AB 93-9, išduotas 1993 m. sausio 9 d. Adresas: Skerdėjų g. 6, Klaipėda. Fabriką sudarė 3 pastatai: I – kavinė-valgykla ir administracija; II – siuvimo cechas ir sandėliai; III – modeliuotojų ir dizainerių baras, taip pat siuvimo cechas. Įstatinis kapitalas: 649437 Lt, nominali vienos akcijos vertė buvo 3 Lt.

Istorija

AB „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabriko istorija prasidėjo 1946 m., kai prie avalynės remonto artelės „Pergalė“ buvo prijungta siuvimo artelė „Aušra“, kur buvo siuvami čiužiniai, vatinės antklodės bei lovos skalbiniai.
1972 m. spalio 1 d. Klaipėdos siuvimo fabrikas prijungtas prie Raseinių gamybinio siuvimo susivienijimo „Šatrija“ ir pavadintas Raseinių gamybinio susivienijimo „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabriku. Vėliau pavadinimas buvo kelis kartus keičiamas ir tikslinamas.

Produkcija

Daugiausiai Klaipėdos siuvimo fabrikas gamino vyriškas ir vaikiškas striukės, kombinezonus. Taip pat buvo siuvami madingi rūbai sportui, poilsiui ir darbui. Pagrindiniai produkcijos pirkėjai ir užsakovai buvo: Suomių kompanija Reima-Tutta Oy (nuo 1993 m. iki 2000 m.), Lietuvos prekybinės įmonės (APB Apranga), LR Ministerijos (buvo laimėtas konkursas policininkų uniformai siūti), pasitaikė siūti Švedijos policijai, Suomijos paštui.

Sertifikatai

AB „Šatrija“ Klaipėdos siuvimo fabrikas vienintelis Lietuvoje turėjo „Gore-tex“ kompanijos subrangovo licenziją ir gamino drabužius su „Gore-tex“ prekiniu ženklu.
FK Dnepr Mogilëv

Istorija

1960 metais suburta komanda ir tuo metu ji vadinosi "Chemiku".

Sovietų gadynė

Sovietų laikais komanda žaidė Antroje lygoje, vakarų zonoje. Didžiausias tų laikų pasiekimas yra 1982 m. iškovota teisė žaisti Pirmoje lygoje.  
1983 metais komanda žaidė Sovietų Sąjungos Pirmojoje lygoje.

Gudijos pirmenybės

1992 metais iškovojo sidabro medalius.
1998 m. klubas tapo Gudijos čempionais.
2009 metais iškovojo trečią vietą.
2011 m. prarado vietą elito divizione. 
2012 m. grįžo į Vyšša lyga. 2014 vėl iškrito į Pirmą lygą.  
2016 m. grįžo į Vyšša lygą.
2018. Vyša lygos pirmenybės susiklostė nesėkmingai ir klubas turėjo iškristi iš elito diviziono.
2019 m. susijungė su „Luč“ komanda iš Minsko. Naujas klubas pavadintas FK Dniapro Mogilëv, tačiau dauguma žaidėjų buvo iš Luč.

Pavadinimų kaita

1960 metais suburta komanda ir vadinosi "Chemiku". 1963 m. klubas pervadintas "Spartaku". 1974 m. tapo "Dniepru". 1998 metais, prijungus kitą Magiavo klubą "Transmaš", vadinosi "Dniepru-Transmašu". O nuo 2006 vadinasi "Dniepru".
Medaus gėrimas

Medaus gėrimas - fermentuotas alkoholinis gėrimas, gaminamas iš medaus ir vaisių bei uogų sulčių.