google/wiki40b huggingface dataset:
מבצע קיסר

מבצע קיסר היה ניסיון חשאי של גרמניה בשלהי מלחמת העולם השנייה לשגר אל בעלת בריתה יפן פריטי טכנולוגיה צבאית מתקדמת. המבצע הסתיים בכישלון מוחלט.

המבצע

ב-5 בדצמבר 1944 יצאה מנמל קיל הצוללת הגרמנית U-864 בהפלגת הבכורה שלה, בפיקודו של הקברניט רלף-ריימר וולפרם (Ralf-Reimar Wolfram). משימתה הייתה להוביל בחשאי אספקה צבאית ליפן. מטענה העיקרי היה חלקים של מנועי סילון למטוסי קרב ומערכות הנחיה לטילי V-2. בנוסף היא נשאה 65 טונות של כספית, שנועדו לתעשיית הנשק של יפן.
בדרכה צפונה דרך תעלת קיל עלתה הצוללת על שרטון ונגרם נזק לגופה. קברניטה הפנה אותה לתיקונים במעגני הצוללות הגרמנים בברגן שבנורווגיה. התיקונים שם נסתיימו רק בראשית פברואר 1945 לאחר שהתקפת אוויר בריטית על המעגנים ב-12 בינואר האטה אותם. הצוללת יצאה שוב לדרכה, אך משימתה נחשפה בפני בעלות הברית, כאשר מפענחי הצפנים בבלצ'לי פארק פיענחו שידורי רדיו גרמנים שהוצפנו על ידי מכונת האניגמה. האדמירליות הבריטית שיגרה את הצוללת הבריטית ונצ'רר (Venturer) בפיקודו של סגן ג'יימס לונדרס (James Launders) אל חופי דרום מערב נורווגיה כדי לאתר וליירט את הצוללת הגרמנית.
ב-6 בפברואר התרחשה תקלה באחד ממנועיה של U-864, שהפיק רעש והגדיל את סכנת הגילוי שלה. הקברניט וולפרם הודיע לבסיס בברגן כי הוא ישוב שמה לתיקונים, ונאמר לו שליווי יפגוש אותו ב-10 לחודש. בינתיים הגיעה הצוללת ונצ'רר לאזור, וההחלטה להשיב את U-864 לברגן שלחה אותה למעשה אל תוך שטח המשימה של הצוללת הבריטית.
ב-9 בפברואר זיהה מפעיל ההידרופון של ונצ'רר רעש של מנוע דיזל של צוללת. בסריקת פריסקופ איתר לונדרס פריסקופ אחר והצוללת החלה לעקוב אחריו. במהרה התברר כי הצוללת הגרמנית גילתה את העוקבת אחריה, שכן היא החלה לשוט במסלול מזגזג. לאחר שלוש שעות של מרדף החליט הצוות הבריטי לנסות ירי טורפדו על פי המסלול בו שטה הצוללת הגרמנית. ארבעה טורפדות נורו על ידי ונצ'רר במרווחי זמן של כ-17 שניות. U-864 שמעה את הירי ונקטה תמרוני התחמקות. היא הצליחה לחמוק משלושת הטורפדות הראשונים אך תעתה בבלי דעת אל תוך מסלולו של הרביעי, אשר שבר את גופה לשניים והטביע אותה תוך אבדן כל צוותה, 57 קילומטרים מברגן.
לולא הנזק שנגרם ל-U-864 בדצמבר והעיכוב שגרמה ההפצצה הבריטית על הבסיס הגרמני בברגן הייתה הצוללת עשויה לעזוב את האזור חודש לפני בואה של הצוללת ונצ'רר בעקבות יירוט השידורים הגרמנים. התקלה שהופיעה במנוע הצוללת חתמה את גורלה.
סגן לונדרס עוטר בעקבות הפעולה באות השירות המצוין.

בעיות סביבתיות

בשלהי שנות ה-90 החל הצי הנורווגי המלכותי לחפש אחרי שרידי הצוללת לאחר שלמד כי כספית הייתה חלק ממטענה. לאחר חיפושים שנמשכו חמש שנים התגלתה הצוללת הטבועה באוקטובר 2003. לאחר בדיקתה התברר שהכספית אכן דולפת ממנה בקצב גובר והולך. בעקבות זאת נאסר הדיג בקרבת הצוללת הטבועה. מנהל החופים הנורווגי המליץ לקבור את שרידי הצוללת תחת סרקופג של חול ובטון, על מנת לאטום את דליפת הכספית ממנה.
פוראת נסאר

ביוגרפיה

נסאר נולד וגדל בטורעאן שבגליל. הוא למד תקשורת במכללת עמק יזרעאל. בהמשך היה כתב בחדשות HOT בצפון. אחר כך עבד ככתב חוקר בשבועון "א-סינארה", וכן כעורך אתר האינטרנט של העיתון.
בשנת 2008 הצטרף לחברת החדשות.
ב-2013 פרסם בחדשות 2 כתבה על מורות בבית ספר נוצרי בנצרת שכביכול יצאו לחופשה בחו"ל בעיצומה של שנת הלימודים. ב-2016 פסק בית המשפט המחוזי כי הפרסום היה שקרי, וחייב את חברת החדשות, שידורי קשת, מנכ"ל ערוץ 2, המגישה יונית לוי והכתב נסאר בתשלום פיצויים בגובה 360,000 ש"ח.
ב-8 באוקטובר 2015 נשלח לסקר פיגוע דקירה בעפולה, הותקף באלימות על ידי תושבים שהיו באזור, ופונה לבית חולים.
באוגוסט 2016 החל להגיש מבזקי חדשות בחברת החדשות.
נסאר נשוי ואב לשלושה. מתגורר בחיפה.
פליקס ין

ביוגרפיה

ין נולד ב-28 באוגוסט 1994 בהמבורג שבגרמניה.
ב-15 בינואר 2016 הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, "Felix Jaehn".
ב-16 בפברואר 2018 הוציא את אלבום המוזיקה הראשון שלו, "I".

חיים אישיים

בריאיון לשבועון הנמכר והנקרא ביותר בגרמניה, "די צייט", הוא יצא מהארון כביסקסואל.
ברונו שטיין

ביוגרפיה

שטיין נולד ברומניה ועלה עם הוריו ניצולי השואה. גדל בבאר שבע. את שירותו הצבאי עשה בפלוגת ההנדסה של חטיבת הצנחנים. לחם במלחמת לבנון, והשתתף בקרבות מהנחיתה של חטיבת הצנחנים בשפך נהר האוואלי ועד הקרב על ביירות. 
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה במדעי המדינה ומוסמך במדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת תל אביב. מלבד זה, הוא מוסמך בחינוך מאוניברסיטת חיפה.
ב-1984 התגייס למשטרת ישראל. שירת כבלש במרחב ירקון במחוז תל אביב, סיים בהצטיינות קורס קציני משטרה ב-1989. שירת כקצין בילוש וקצין יחידת סיור במרחב הירקון, ב-1993 מונה למפקד היס"מ במרחב וב-2000 לראש אגף המבצעים במרחב ירקון. ב-2002 מונה למפקד משטרת רמלה-לוד ושנה אחר כך למפקד משטרת נתניה. ב-2004 קודם לדרגת ניצב-משנה ומונה למפקד מרחב אילת תפקיד בו שירת במשך שנתיים וחצי, במהלכן הופעלה בעיר תוכנית עיר ללא אלימות. בינואר 2007, בשבוע בו סיים את התפקיד, נאלץ להתמודד עם אחד מאירועי הטרור הקשים ביותר שפקדו את העיר מאז ומעולם, כשמחבל מתאבד פוצץ עצמו במאפיה במרכז העיר ורצח 3 אנשים. שטיין מונה למפקד מרחב ציון במחוז ירושלים ולאחר שנתיים בתפקיד הועלה לדרגת תת-ניצב. בתקופתו נאלץ להתמודד עם שורה של פיגועי דריסה בעיר ב-2008 וב-2009 ועם פיגוע בתחנת אוטובוס באזור בנייני האומה ב-2011. 
במאי 2011 מונה למפקד אגף התנועה במשטרה, במהלך כהונתו הוביל מעבר מאכיפה כמותית שהייתה נהוגה במשך שנים, לאכיפה איכותית הממוקדת בעבירות הבריונות – אלו הגורמות באופן ישיר לקטל בכבישים. לצורך כך הגדיל את סיירת האופנועים ואת מספר הניידות הסמויות, וכן החלה פריסת מצלמות אכיפה מדגם א-3 בכבישים.
במהלך כהונתו ירד מספר ההרוגים והפצועים בתאונות דרכים. בשנת 2012 נהרגו 281 בני אדם, 97 הרוגים פחות בהשוואה לשנת 2011. בשנת 2012 נרשמו 246 תאונות קטלניות, 85 תאונות פחות משנת 2011.
במאי 2013 מונה למפקד מחוז מרכז. ב-10 בספטמבר 2014 פורסם כי נכח באירוע פרטי שקיים עורך הדין רונאל פישר, החשוד בתיווך בשוחד. מאוחר יותר באותו יום הודיע שיפרוש מן המשטרה במהלך פרשת הניצבים, ובאוקטובר 2014 הוחלף על ידי ניצב מוטי כהן. במרץ 2016 הוחלט להעמידו לדין משמעתי על עבירת התנהגות שאינה הולמת שוטר, הליך משמעתי זה נגנז ביולי 2018.
אגודת הרבנים

אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדה (באנגלית: Union of Orthodox Rabbis; בראשי תיבות: UOR) היא ארגון אורתודוקסי-חרדי שפעל בצפון אמריקה. מטרת הארגון הייתה לאחד את פעולות הדת ולייצג את היהדות האורתודוקסית. הארגון מזוהה עם אגודת ישראל.
הארגון הוקם בשנת 1902 (תרס"ב) כדי לנסות לשמר את ההוויה המסורתית המזרח-אירופאית באמריקה, ומתוך מלחמה בארגונים כמו "איגוד הקהילות היהודית האורתודוקסיות של אמריקה" (OU) שנחשבו בידי מקימי "אגודת הרבנים" כפשרניים מדי. עוד בשנת 1887 (תרמ"ז) הובא מעבר לים הרב יעקב יוסף (חריף) לכהן כרב "בית המדרש הגדול" (הקהילה האורתודוקסית הגדולה בניו יורק) וכ"רב הכולל" של הקהילות האורתודוקסיות, אך הוא לא הצליח בתפקידו ורבנים רבים לא קיבלו את מרותו. האספה הראשונה של הרבנים נקבעה ליום כ"ו בתמוז תרס"ב, אך נדחתה עקב פטירתו של הרב הכולל. לאחר מכן הקימו שבעים רבנים את "אגודת הרבנים" שנועדה לאחד את הרבנים האורתודוקסים ולהתמודד מול הרפורמים. לאגודה נבחר ועד ובו הרבנים שלום אלחנן יפה, בנימין ביינוש זלקינד רבינר, ודובר אברמוביץ מניו יורק, הרב גבריאל זאב מרגליות מבוסטון, הרב אליעזר סילבר, הרב דב אריה לווינטל מפילדלפיה, הרב משה שמעון זיוויץ מפיטסבורג, הרב אברהם יעקב גרשון לסר מסינסינטי והרב זרחי.
בעשור השני של המאה ה-20, החליטו רבני אגודת הרבנים להקים מרכזי אגודת ישראל בצפון אמריקה.
האגודה פעלה נגד הזרמים המודרן-אורתודוקסיים, הקונסרבטיבים והרפורמים. מפעולותיה המפורסמות הייתה ההתארגנות וארגון חוות דעת מרבני אירופה וארץ ישראל נגד רעיון תנאי בנישואין שהועלה על ידי הרב הקונסרבטיבי יהודה לייב אפשטיין.
בנוסף פעלה האגודה לסיוע ליהודי אירופה וארץ ישראל, והקימה את ארגון עזרת תורה לסיוע כלכלי, ובימי השואה את ארגון ועד ההצלה שפעל להציל את יהודי אירופה מהשואה.
לאחר בואו של רבי יואל טייטלבוים לארצות הברית, הקים האחרון ארגון מתחרה בשם התאחדות הרבנים, שאיגד את הרבנים מתנגדי אגודת ישראל בצפון אמריקה, בעיקר מחוגי רבני ואדמו"רי הונגריה וגליציה.
עם התבססות הציבור החרדי בארצות הברית פחת הצורך בארגון והוא מפעיל כיום בית-דין בלבד.
ג'יאיי

היסטוריה

האזור בו נמצאת כיום ג'יאיי היה מיושב על ידי אנשי שבט הואניה, משבטי הילידים באי טאיוואן. באותה תקופה האזור נודה בשם טִירוֹסֶן.
עם בואם של המהגרים בני ההאן מסין היבשתית לדרום טאיוואן בסביבות המאה ה-17, שם האזור התעוות לג'וּלְווֹשָׁאן, שקוצר בהמשך לג'ולוו. בזמנים שלאחר מכן האזור היה בסיס למהגרים הסינים שדרכו הם המשיכו לשאר חלקי האי.
בהמשך האזור עבר לשליטת הולנד עד שהיא גורשה ממנו על ידי ממלכת טונגנינג ב-1661. ב-1683 שושלת צ'ינג השתלטה על טאיוואן והאי חולק למחוזות. ב-1704 העיר הפכה לבירת מחוז ג'ולוו, שכלל את מרבית החוף המערבי וצפון טאיוואן. ב-1787 שם העיר שונה לקאגי (שנכתב באותם סימנים כמו השם הנוכחי למרות שיש שוני בהגייה). ב-1877 היה שינוי במבנה המנהלי של טאיוואן וקאגי הפכה להיות חלק ממחוז טאיוואן שבירתו הראשונה הייתה טאינאן.
ב-1895 נחתם הסכם שימונוסקי שלפיו האי טאיוואן הועבר לידי האימפריה היפנית. ב-1906 התרחשה רעידת אדמה שהחריבה את מרבית העיר, אך היא שוקמה על ידי היפנים. לאחר מכן התעשייה והמסחר בעיר החלו לשגשג. ב-1920 היא קיבלה מעמד רשמי של עיירה, וב-1930 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, האי הוחזר לידי הרפובליקה הסינית. בהמשך אותה שנה שם העיר שונה לג'יאיי והיא קיבלה מעמד של עיר פרובינציאלית. ב-1950 היא הפכה להיות חלק ממחוז ג'יאיי והבירה שלו, אך בעקבות לחץ מקומי היא הוחזרה להיות עיר פרובינציאלית ב-1 ביולי 1982.

ממשל

מבחינה מנהלית ג'יאיי מחולקת ל-2 נפות (בסינית: 區): הנפה המזרחית (東區) והנפה המערבית (西區). כל אחת מהנפות מחולקת לתת-נפות עירוניות (בסינית: 里). הנפה המזרחית היא המרכז השלטוני של העיר.

חינוך

בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת ג'יאיי הלאומית ומכון דאטונג למסחר וטכנולוגיה (大同技術學院).

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה ג'יאיי, הנמצא בתוך שטחי מחוז ג'יאיי.
תובל (דמות מקראית)

תֻבָל, הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבנו החמישי מתוך שבעה של יפת בן נח. תובל מזוהה כאבי העם האיברי על ידי יוסף בן מתתיהו.
שמו של תובל מופיע במקור העמים שבספר בראשית: "בְּנֵי יֶפֶת - גֹּמֶר וּמָגוֹג, וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל; וּמֶשֶׁךְ, וְתִירָס." (בראשית , י', ב')

צאצאי תובל

בספר יחזקאל מוזכר תובל לצד גוג ומשך. על פי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו תובל הוא אבי העם האיברי ששכן באזור שבו נמצאת היום גאורגיה. ייתכן שמקור שמה של העיר טובולסק או הוא תובל.
לעומת זאת, הירונימוס, איזידורוס מסביליה, ונניוס, טענו כי תובל הוא אביהם של האיטלקים והספרדים אשר נקראו בעבר איברים.
לפי אגדה קטלונית, תובל שט מיפו עם משפחתו והגיע לנהר פרנקולי שבספרד בשנת 2157 לפנה"ס. שם הקים תובל עיר על שם בנו טרחו (טרגונה של ימינו). לאחר מכן המשיך לאברו שם הקים מספר יישובים נוספים וביניהם אמפוסטה. לפי האגדה תובל שלט באזור במשך 155 שנים. הוא מת בעת הכנות ליציאה למאורטניה. בנו, איבר היה יורשו.
מסורות נוספות טוענות כי תובל הקים את רוונה באיטליה, סטובל בפורטוגל, טולדו, ועוד ערים בספרד. המקור המוקדם ביותר למסורות אלו הוא ככל הנראה ספר שפורסם על ידי הנזיר הדומיניקני אניו דה ויטרבו בשנת 1498. כיום נחשבת היצירה לזיוף.
חוקרים אירופאים רבים מקשרים בין הבסקים לבין תובל. ביניהם פוזה מהמאה ה-16 ואגוסטי קסחו מהמאה ה-19.
האיברים הקווקזים היו אבות גאורגיה המודרנית. חוקרים גאורגים טוענים גם כיום כי הם צאצאיהם של תובל, תוגרמה ומשך.
נווה דוד (אתר ארכאולוגי)

האתר וסביבתו

האתר ממוקם מדרום לשכונת נווה דוד בחיפה, ומכאן כינויו. הוא שוכן בשיפולי המצוק המערבי של הר הכרמל, במקום שבו נחל שיח יוצא למישור החוף ובמרחק של כקילומטר אחד מזרחית לחוף הנוכחי של הים התיכון, בגובה של כ-60 מטרים מעל פני הים הנוכחיים. שני מעיינות קטנים נובעים היום בנחל שיח, במרחק של כמה מאות מטרים מזרחית לאתר. בתקופת היישוב באתר, מעט לאחר שיא עידן הקרח האחרון, פני הים היו נמוכים משמעותית מהיום ומישור החוף היה רחב הרבה יותר. 
הממצאים הפרהיסטוריים התגלו תחת כיפת השמיים, אך ממזרח לאתר, במעלה המדרון, קיימות כמה מערות הרוסות עם שרידים פרהיסטוריים דלים.

תולדות המחקר

האתר התגלה בשנת 1983, בעקבות סלילת הכביש הקיים במקום (רחוב המלך שלמה). עבודות העפר חתכו את המדרון שבו נמצא האתר וחשפו אדמת חרסית חומה משלהי תקופת הפליסטוקן, עשירה בכלי צור מסותתים. הסטודנט אורי וינרב מאוניברסיטת חיפה, בהנחיית הגאולוג הצרפתי אנרי לאוויל, סקר את המקום באותה שנה וזיהה נכונה את כלי הצור כשייכים לתרבות פרהיסטורית. שטח האתר הוערך כעולה על 1000 מ"ר. 
בשנים 1984 – 1990 נחפר האתר על ידי דניאל קאופמן, מטעם אוניברסיטת חיפה. קאופמן חפר שטח מלבני של כ-55 מ"ר וגילה במרביתו את שכבת החרסית החומה, מופרעת בכמה מקומות בידי בורות מאוחרים בהרבה, ככל הנראה מהתקופה הכלקוליתית או תקופת הברונזה הקדומה. השכבה עשירה מאוד בכלי צור מסותתים ועצמות בעלי חיים. לפי טיפוסי כלי הצור הנפוצים, כמיקרוליתים (להבונים משובררים) בצורת טרפז או מלבן, נקבע זמנה של השכבה לאמצע התקופה האפיפלאוליתית, לשלב התרבות הכבארית הגאומטרית. שתי עצמות תוארכו בעזרת תיארוך פחמן-14 מכויל לטווח גילים של כ-16,800 – 15,100 שנים לפני זמננו. הממצא הבולט ביותר היה שתי קבורות אדם, שבאחת מהן נמצאו שברי כלי אבן. 
החל משנת 2014 חודשו החפירות באתר על ידי דני נדל וראובן ישורון, מטעם המכון לארכאולוגיה ע"ש זינמן באוניברסיטת חיפה. המשלחת הרחיבה את החפירה למזרח וגילתה את המשכה של השכבה האפיפלאוליתית למזרח ולצפון. מטרות המשלחת המחודשת הן לעמוד על אופי היישוב באתר והארגון המרחבי של המחנה, לתארך באופן מדויק יותר את תקופת היישוב באתר ולחקור את הטכנולוגייה, הכלכלה והסביבה בתקופה זו.

הקבורות

שתי קבורות התגלו בחפירת קאופמן, כשמונה עד עשרה מטרים ממזרח לכביש הקיים היום. קבר 1 וקבר 2. קבר 1, השמור יותר, שייך לגבר בוגר שנטמן בבור שדופן חלקית באבנים גדולות וכוסה באבנים ובשברי כלי אבן. שני הנקברים שכבו על הצד.

הכלכלה

לפי המחקר הארכאוזואולוגי והטפונומי, תושבי האתר הסתמכו בעיקר על ציד צבי ארצישראלי ויחמור פרסי. בנוסף נתפסו בעלי חיים קטנים כצב יבשה, ארנבת ושועל מצוי. עצמות סנאי זהוב שנמצאו בחפירות מצביעות על קיומו של מין זה בשלהי הפליסטוקן של הכרמל. מקצת מהמיקרוליתים באתר מפגינים סימני פגיעה שהם תוצאה של שימוש בהם לציד, כחלק מחצים או חניתות. 
על הכלכלה הצמחית והסובב הצמחי באתר לא ידוע כמעט דבר, אך שרידים מיקרוסקופיים של פיטוליתים ופחם-עץ שמתגלים בחפירה החדשה יאפשרו לחקור גם פן זה.

אמנות

חפצים סמליים נדירים למדי בשלב האמצעי של התקופה האפיפלאוליתית. שני פריטים כאלה נמצאו באתר: חלוק צור מאורך ומכוסה בקליפה גירנית, שעליה נחרטו קווים מקבילים, וחלוק נוסף עם חריטות לא מאורגנות.
Gateway

שער ברירת מחדל

אחת מהגדרות הרשת של מכשירים רבים היא "שער ברירת מחדל" (Default Gateway). בזכות הגדרה זו, יודע המכשיר מהי הכתובת של ציוד הרשת, שמאפשר תקשורת לכיוון כלל הרשת. לדוגמה, הגדרת שער ברירת מחדל במחשב שנמצא ברשת מקומית, תאפשר למחשב למצוא את הנתב שמחבר בין הרשת המקומית לבין כלל האינטרנט. דרך אחרת לאתר שער אל הרשת הוא באמצעות הגדרות לנתב, כך שיענה לקריאות ARP שמכוונות לגורמים שמחוץ לרשת המקומית.
בית היולדות סדובסקי

בית היולדות סדובסקי היה בית יולדות פרטי בירושלים ברחוב הלל 14 שפעל בין השנים 1933–1948. בית היולדות נקרא על שם מייסדו, מנהלו ורופאו הראשי, ד"ר אריה סדובסקי (1890–1976). בתחילת דרכו בארץ ישראל היה סדובסקי שותפו של ד"ר יהודה לייב פוחובסקי בבית החולים גלעד בתל אביב. בשנת 1931 הוא היה מנהל מחלקת יולדות בבית חולים רוטשילד בירושלים. בשנת 1933 פתח את בית החולים בירושלים. 
במרד הערבי הגדול ובמלחמת העצמאות פעל בית החולים גם כבית חולים כללי ובית חולים לשעת חירום וטיפל בפצועים. סדובסקי נודע במחקריו בתחום המיילדות ופוריות האשה ומשנת 1944 הרצה על מחלות נשים באוניברסיטה העברית. עם סגירת בית החולים הפרטי לאחר קום המדינה, עבר להיות אחד ממייסדי בית היולדות של בית החולים הדסה (חדרי הלידה בהדסה הר הצופים קרויים על שמו). גם בנו, פרופסור אליהו סדובסקי (1923–1994) היה לרופא מיילד בהדסה.
בשנות ה-60 נהרס הבניין המקורי בו שכן בית החולים ובמקומו הוקם בית הכשרת היישוב המשכן את הסניף הירושלמי של מעריב והסניף המרכזי של בנק יהב בעיר.
אירואל תעופה

היסטוריית החברה

החברה הוקמה בשנת 1992 על ידי מיקי ויינשטיין ונוהלה על ידי רפי הר-לב.
בתחילת דרכה נחכרו 3 מטוסי גולפסטרים 1 ששימשו עבור טיסות בקווים קצרים ופנים ארציים.
בשנת 1997 החברה חכרה מטוסי בומברדיה דאש 8 מחברה קנדית, גם הם שימשו עבור קווים קצרים ופנים ארציים.
החברה ביצעה עבור אל על טיסות מישראל לעמאן.
נחתמה גם עסקה עם אל על לרכישת מטוס בואינג 737-200. העסקה כללה במקור שני מטוסים שהיו אמורים לשרת את החברה, אך רק מטוס אחד שירת את החברה.
בכירים בחברה טענו כי מטוס הדאש 8 לא הפיק את הרווחים להם ציפו.
בשנת 2000 החברה פשטה רגל ומטוסיה הוחזרו לחברות התעופה מהן הן נחכרו.
נמל התעופה הבינלאומי מק'קארן

טיסות לישראל וממנה

בדצמבר 2018 הודיעה אל על על פתיחת קו ישיר מהנמל לתל אביב בתדירות של טיסה שבועית, הקו החל לפעול ב-14 ביוני 2019 ומופעל במטוסי הבואינג 787.
לזכור את הטיטאנים

עלילה

הסרט עוקב אחר הרמן בון (המגולם על ידי דנזל וושינגטון), אפרו-אמריקאי המתמנה למאמן קבוצת הפוטבול של תיכון טי. סי. ויליאמס עת זה עובר אינטגרציה גזעית בשנת 1971. בון לוקח את מקומו של המאמן הלבן האהוב של קבוצת הפוטבול - ביל יואסט (המגולם על ידי ויל פאטון). יואסט בתחילה מסרב לשתף פעולה עם בון, אך לאחר ששחקניה הלבנים של הקבוצה מאיימים לפרוש ממנה אם לא יחזור לאמן - מסכים, מתוך חשש לעתידם. השניים לוקחים את הקבוצה למחנה אימונים בקרבת זירת קרב גטיסבורג, שם מבצע בון הקשר בין מלחמת האזרחים האמריקאית ולשחרור העבדים לבין מאבקיה הצפויים של הקבוצה בעונה הקרובה.
בעוד הקבוצה מתחילה את העונה מתגברים הלחצים על רקע גזעי בתוכה ומסביב לה. שני כוכביה של הקבוצה - גארי ברטייר (המגולם על ידי ראיין הארסט) הלבן וג'וליוס קמפבל האפרו-אמריקאי מתקשים לעבוד ביחד, אך לבסוף הופכים לידידים קרובים. לעומת זאת, הנהלת בית הספר מתמידה לכל אורך העונה בנסיונותיה להכשיל את הקבוצה המעורבת ואת מאמנה האפרו-אמריקאי. ההנהלה מודיעה לבון כי אם יפסיד ולו משחק אחד - יפוטר, ומנגד מודיעה ליואסט כי תנציח את שמו ב"היכל התהילה" של בית הספר לאחר שהקבוצה תפסיד. על אף ניסיונות ההנהלה הקבוצה מנצחת בכל משחקיה ומגיעה לחצי הגמר. במהלך המשחק מגלה יואסט כי הנהלת בית הספר שיחדה השופטים כדי שאלו יכשילו את הקבוצה. יואסט מתעמת עם השופט ודורש שיינתן יחס הוגן לקבוצתו ולשחקניו משני הגזעים, ובכך מקריב את הצלחתו האישית לטובת הצלחת הקבוצה - אשר מנצחת לבסוף - ומפסיד את מקומו ב"היכל התהילה".
מעט לפני משחק הגמר נפצע ברטייר בתאונת דרכים ונותר משותק ללא יכולת לשחק. על אף חסרונו של השחקן הכוכב הקבוצה ניצחה בגמר ועלתה לאליפות ארצות הברית לבתי ספר תיכוניים כאלופת וירג'יניה, שם סיימה במקום השני.
הסרט מסתיים באפילוג - עשור לאחר עונת האליפות, בהלווייתו של ברטייר.
דייגו גודין

קריירה

בטרם החל לשחק כדורגל, היה גודין שחיין. הוא קבע מספר שיאי גילאים לאומיים, שחלקם עודם עומדים בתוקפם. בגיל 15 החל לשחק כדורגל, ואת הקריירה המקצועית שלו החל ב-2003, בקבוצת אתלטיקו סרו בליגת העל האורוגוואית. תחילה שיחק כחלוץ, אך בהמשך עבר לעמדת הבלם. בשנת 2006 הצטרף לנסיונל, ולאחר עונה אחת חתם על חוזה לחמש שנים במועדון הספרדי ויאריאל.
בשנת 2010 הצטרף לאתלטיקו מדריד, ובעונת 2011/2012 זכה עמה בליגה האירופית לאחר ניצחון 3-0 במשחק הגמר על אתלטיק בילבאו.
בשנת 2013 הוארך חוזהו עד ל-2018. בעונת 2013/2014 זכה עם אתלטיקו באליפות הליגה הספרדית, כאשר במחזור האחרון הבקיע בנגיחה את שער השוויון במשחק נגד ברצלונה שהעניק את האליפות לאתלטיקו. גודין הבקיע שער גם בגמר ליגת האלופות 2014, בו הפסידה אתלטיקו לריאל מדריד.
ב-1 ביולי 2019 עזב את אתלטיקו מדריד וחתם באינטר מילאנו לשלוש שנים, תמורת 4.5 מיליון אירו לעונה.

קריירת נבחרת

גודין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי כשהיה בן 19 בלבד, במשחק נגד נבחרת מקסיקו במסגרת הקופה אמריקה בשנת 2007. הוא נכלל בסגל נבחרת אורוגוואי למונדיאל 2010. במונדיאל 2014 הבקיע את שער הניצחון נגד איטליה שהעלה אותה לשמינית הגמר.
יחס הכסף

יחס הכסף הוא כינוי  לקבוע המתמטי  שערכו המקורב הוא 2.4142135623....
סימולו המתמטי המקובל הוא:  או .
היינריך קרפלוס

היינריך קַרפּלוּס (Heinrich Karplus; ‏ 26 באוקטובר 1905 - 22 בדצמבר 1988) היה פרופסור לפתולוגיה ולרפואה משפטית ישראלי, אבי הרפואה המשפטית בארץ, מייסד המכון הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן חסר מידע על ראשית דרכו והכשרתו.
קרפלוס נולד בווינה בירת אוסטריה, בנם של ואלרי ויוהאן פול קרפלוס (גר'), פרופסור לנוירופיזיולוגיה ופסיכיאטר שהיה מחלוצי החוקרים בעולם של מערכת העצבים האוטונומית. אח צעיר להאנס, לאדוארד ולוואלטר גוטליב, ואחיינו של הפיזיקאי האוסטרי רוברט פון ליבן .
קרפלוס סיים את הפקולטה לרפואה ב-אוניברסיטת וינה  בשנת 1930, והתמחה אצל הפתולוג פרופ' יעקב ארדהיים .
לאחר עלייתו לארץ ישראל עם רעייתו כרסטינה קרפלוס, השתלב בעבודה כפתולוג, בבית החולים הדסה (תל אביב). נתמנה למנהל המכון בשנת 1936, וניהלו עד שנת 1946. 
בשנת 1946 הסתכסך ד"ר קרפלוס עם אנשי אצ"ל, אשר דרשו ממנו לשנות דוחות נתיחה של חיילים וקצינים בריטים, והוא סירב בכל תוקף. ד"ר אפרים סיני, שהיה מנהל מחלקת עיניים ויו"ר ועד הרופאים, נפגש איתו ועם אשתו, אך לא הצליח לשכנעם להישאר בארץ, וקרפלוס עבר עם משפחתו למספר שנים לשוודיה, שם קיבל מינוי של פרופסור לפתולוגיה.
ד"ר חיים שיבא, שכיהן כקצין רפואה ראשי, שכנע את קרפלוס לחזור לארץ, ובשנת 1950 נתמנה לפתולוג הראשי של צה"ל, בדרגת סגן-אלוף, וייסד בבית החולים הצבאי 5, שלאחר מספר שנים הפך למרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, את המכון הפתולוגי והיה למנהלו הראשון. המינוי היה על אפה ועל חמתה של קופת חולים, שחפצה בו לראש מחלקה בבית החולים בילינסון.
בשנת 1955 ייסד את המכון הלאומי לרפואה משפטית ב-אבו כביר ונתמנה למנהלו. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1975, עת החליפו בתפקיד ד"ר בצלאל בלוך. קרפלוס כיהן במשך עשרות שנים כפרופסור לפתולוגיה ולרפואה משפטית באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
דוגמה לעבודתו המורכבת היה תהליך זיהויי גופתו של אבשלום פיינברג, עשרות שנים לאחר רציחתו. "סתימות רבות שנמצאו בשיניים עזרו לזיהוי", כתב פרופ' קרפלוס ב"חוות דעת המומחה". הופיעה במכון צילה, אחות אבשלום וביקשה לראות את השלד, כי היה זכור לה סימן מיוחד בשיניו. "בנעוריו, הסבירה, נפגע מברזל בין השן השלישית העליונה מימין, וכתוצאה מכך נגרם שקע בצורת תעלה קטנה בצד השן הפונה לשפה". קרפלוס היסס בטרם נעתר והראה לה את גולגולת אחיה. הסימן הנ"ל נמצא. קרפלוס קבע "כי צורת הנזק בשן נדירה ביותר ומציאותו בשן מסוימת מאשרת את זיהוי השלד ללא כל ספק" .
לאחר שפרש לגמלאות עסק במתן הרצאות בתחום הרחב של רפואה משפטית, רפואה ומשפט, והאיטגרציה בין כל הגורמים הקשורים לתחום. בין תלמידיו הרבים : רופאים, עורכי-דין, קציני משטרה, קרמינולוגים, וסטודנטים שבתחום. כן, עסק בחקר הרפואה המשפטית בימי הביניים.
מאימרותיו של קרפלוס:
"מי-ים זה דבר בריא מאד בתנאי שהם לא בתוך הריאות". 
"הפתולוג חייב במסלול מחשבה משפטי". 

בשנת תשמ"ז-1986 הוענק לו התואר יקיר העיר גבעתיים.
אחיינו מרטין קרפלוס הוא פרופסור לכימיה תאורטית, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2013.
פפירוס הרסט

פפירוס הֶרְסְט (באנגלית: Hearst papyrus) הוא השם שניתן במחקר ההיסטורי לפפירוס מצרי קדום מן המחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס שתוכנו ענייני רפואה. הפפירוס, הנקרא על שם פבי הרסט, מכיל 18 עמודי מרשמים רפואיים בכתב היראטי, העוסקים בדרכי הטיפול בבעיות במערכת השתן, בדם, בשיער ובפצעי נשיכה. הוא נחשב לכתב-יד חשוב, אך יש המטילים ספק באמיתותו.

מקורו

לדברי הארכאולוג האמריקני ג'ורג' ריזנר, שפרסם מהדורת פקסימיליה של הפפירוס ב-1905, הוענק הפפירוס באביב 1901 למשלחת הרסט על ידי איכר מן הכפר דיר-אל-בלס הסמוך למקום חפירותיה כאות תודה על שהתירו לו לאסוף דשן מערימות הזבל של המחנה. מאוחר יותר נקרא הפפירוס על שמה של פֶבִּי הרסט, אמו של איל העתונות ויליאם רנדולף הרסט, שמימן את רוב הוצאותיה של המשלחת שפעלה מטעם אוניברסיטת קליפורניה.
הפפירוס מתוארך לימי השושלת ה-18 של מצרים, תקופת שלטונו לערך של הפרעה תחותמס השלישי. הטקסט חובר כפי הנראה עוד קודם לכן, בתקופת הממלכה התיכונה, בסביבות 2000 לפנה"ס. כיום, נכון לשנת 2007, מוחזק הפפירוס בספריית בנקרופט, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לימים העלו חוקרים אחדים ספקות באשר לאמיתיותו של הפפירוס. תוכנו נחקר אומנם בהרחבה על פי התמונות שפרסם ריזנר, אך הפפירוס עצמו לא נבדק מעולם ביסודיות. אוצר הפפירוס בספריית בנקרופט הסביר ב-2003 כי מצב הפפירוס טוב באופן מפתיע, כמעט טוב מדי לפפירוס אמיתי." לריזנר, לעומת זאת, לא היו ספקות כלשהם, כמסתבר מדברים שכתב ב-1905: "סימני הקיפולים של המגילה, האבק הדקיק וביצי החרקים מעידים כי איש לא פתח אותה מאז העת העתיקה." ספריית בנקרופט הכריזה כי בכוונתה לבחון בעתיד את הפפירוס כדי לפתור את הסוגיה ולקבוע "אם מדובר בפפירוס אמיתי או בזיוף כמעט מושלם."

תוכנו

פפירוס הרסט הוא אחד מן הפפירוסים הרפואיים המצריים ששימשו לתיעוד שיטות ריפוי לבעיות כמו כאבי ראש ובעיות עיכול. רוב הפפירוסים כללו גם פרק על לחשים ומילות כישוף שנאמרו לחולה לפני, במהלך ואחרי הטיפול.
פפירוס הרסט מכיל 20 פסקאות, ערוכות ב-18 טורים, של מרשמים רפואיים הכתובים בכתב מצרי היראטי. מגוון הנושאים רחב ביותר, מ"שן היוצאת ממקומה" ועד "תרופה לטיפול בריאה", אך מרביתם מתמקדים בטיפול בבעיות במערכת השתן, דם, שיער ונשיכות (על ידי בני אדם, חזירים והיפופוטמים). אחד הלחשים עוסק ב"מחלה כנענית", "אז הגוף מכוסה בכתמים שחורים כפחם"; הכוונה, כפי הנראה, לטולרמיה (tularemia), אחת ה"מגיפות" שסייעו להפיל את החיקסוס.
תוכנית ואנגארד

תוכנית ואנגארד (באנגלית: Project Vanguard) הייתה תוכנית שנוהלה על ידי מעבדת המחקר של צי ארצות הברית (NRL) שתוכננה לשגר את הלוויין המלאכותי הראשון של ארצות הברית למסלול סביב כדור הארץ, על גבי משגר ואנגארד שישוגר מנמל החלל קייפ קנוורל.
כתגובה לשיגור המפתיע של הלוויין ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב-4 באוקטובר 1957, ארצות הברית חידשה את תוכנית אקספלורר שהוצעה קודם לכן על ידי הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים (ABMA). עם זאת, ה-CIA ידע שהרוסים מקדמים את תוכנית ספוטניק מצילומים של מטוסי ריגול. יחד עם JPL,‏ ABMA פיתחה את אקספלורר 1 תוך 81 יום ושיגרה אותו ב-31 בינואר 1958. עם זאת, לפני שסוימה בנייתו של אקספלורר 1, שיגרו כבר הרוסים את ספוטניק 2 עם הכלבה לייקה בתוכה ב-3 בנובמבר 1957. בינתיים, הכישלון של ה-ואנגארד TV3 ששודר בטלוויזיה ב-6 בדצמבר 1957 הוריד את מורל האמריקאים והציב את ארצות הברית במצב שבו לרוסים יש יכולות בליסטיות טובות הרבה יותר מהם.
ב-17 במרץ 1958 הפך הואנגארד 1 להיות הלוויין השני המוצלח של ארצות הברית שסבב את כדור הארץ. היה זה הלוויין הראשון שהופעל על ידי אנרגיה סולארית. הואנגארד 1 שהיה בקוטר של 152 מ"מ ושקל רק 1.4 ק"ג כונה על ידי נשיא ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב "לוויין האשכולית".
ואנגארד 1 הוא הלוויין הוותיק ביותר שמרחף בחלל, מעל 56 שנים, לאחר שספוטניק 1, ספוטניק 2 ואקספלורר 1 נשרפו באטמוספירה.