google/wiki40b huggingface dataset:
ווהין

תולדות היישוב

בראשית המאה ה-16 הוענקו לווהין זכויות עיר, והעיר שימשה כעיר מלכותית, עד שהועברה במאה ה-18 למשפחות אצולה. בשנת 1870 הוחזר היישוב למעמד כפרי.

יהודי ווהין

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בווהין הוא משנת 1566, ובשנת 1594 הותר להם לבנות במקום בית כנסת ולקדש בית עלמין. בשנים 1577 ו-1683 הופצו נגד יהודי היישוב עלילות דם.
בין מלחמות העולם הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי היישוב, ובשנות השלושים סבלו ממשמרות חרם פולניות בסמוך לחנויותיהם. בשנים אלה פעלו בכפר מפלגות ותנועות נוער ציוניות, וצביון הקהילה במקום היה דתי.  ביישוב נמנו 1,025 יהודים, מתוך 2,579 תושבים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהיישוב יהודים רבים, בשל הפגזת בתי הכפר בידי הגרמנים. מששבו לבתיהם, נאלצו להצטופף במספר מועט של בתים ששרדו, ונלקחו בידי הגרמנים ופולנים מקומיים לעבודות כפייה. עד קיץ 1942 גורשו כל יהודי היישוב למחנות ההשמדה.
לאחר תום המלחמה, נרצחו בידי פולנים 6 יהודים ששבו ליישוב.
נרי ליבנה

ביוגרפיה

נולדה בחיפה. אביה, יוסף, שעבד כפקיד בעיריית חיפה, הוא צאצא לשושלת אדמו"רי חסידות ספינקה, ומשפחת אמו נמנתה עם חסידות בעלז. בעת נישואיו הוא עברת את שם משפחתו מ"וייס" ל"ליבנה". אמה, הדסה, בתו של אברהם כלפון, הייתה מורה ומנהלת בית הספר יזרעאליה בחיפה. השם "נרי" הוא רעיון של אמה, כנר נשמה לסבתה (מצד אביה), יענטל-רחל, שנספתה בשואה. אחיה של נרי ליבנה הוא איש העסקים והממציא צבי (סטיב) ליבנה. 
עד גיל שנתיים וחצי גדלה עם משפחתה בקיבוץ גשר הזיו, ואז חזרה המשפחה לחיפה. היא למדה בבית הספר הריאלי ולאחר מכן, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

קריירה

ליבנה כתבה בעיתונים "כל העיר", "כותרת ראשית", "חדשות" ו"הארץ".
הגישה ברדיו ירושלים את תוכנית האקטואליה "שיחת העיר" (1995-1996); בגל"צ את "המילה האחרונה" (2000), את "יש עם מי לדבר" ואת "ציפורי לילה". 
ליבנה הופיעה ואף הנחתה במספר תוכניות טלוויזיה: "מבט נשי", "תיק תקשורת", "נשים גדולות", "לילה, לילה", "הנרגנות". היא חברה קבועה בפאנלים של תוכניות שונות ועוסקת לרוב בנושאים הקשורים לתרבות, לפמיניזם, לזכויות אדם ולחינוך.
חיברה את הספר "המדריך לאשה המושכת" העוסק בסוגים שונים של התמכרויות. הספר ראה אור בהוצאת עם עובד.
בשנת 2012 אמרה ליבנה בתוכנית "פוליטיקה" בערוץ הראשון כי "איתמר היא התנחלות של אנשים תוקפנים במיוחד. אחת לשנתיים בערך יוצא משם רוצח", ואף מנתה שני שמות של תושבי היישוב שלדבריה הם רוצחים. השניים הגישו נגדה תביעת לשון הרע וזכו בתביעה, בהיעדר הגנה, אך זו בוטלה על ידי בית המשפט מכיוון שליבנה לא קיבלה את כתב התביעה. בתביעה עצמה פסק בית המשפט לטובת ליבנה וקבע כי התובעים ישלמו את הוצאותיה.
החל משלהי 2016 ליבנה מופיעה במוקומנטריה "לצבי יש בעיה" בכיכובו של צביקה הדר, בה היא משחקת את תפקיד הפסיכולוגית של הדר.
ב-2017 חשפה בתקשורת כיצד במהלך פגישה בביתו של אלכס גלעדי בשנת 1999, שליבנה סברה שהיא פגישת עבודה, חשף בפניה גלעדי את איבר מינו. גלעדי הגיב לסיפורה: "דבריה של נרי נכונים בעיקרם. מה שאנשים מבוגרים עושים בחייהם, בבתיהם הפרטיים במסגרת מערכת יחסים אישית, זה עניינם הפרטי." בינואר 2018 הגיש גלעדי לבית המשפט תביעת לשון הרע על סך שני מיליון ש"ח, נגד ליבנה (ונגד אושרת קוטלר) בגין הפרסומים כנגדו, אך חזר בו מהתביעה כעבור שנה בעקבות הליך גישור.
בחודשים ינואר ופברואר 2019 השתתפה בתוכנית הריאליטי "האח הגדול VIP עונה 3".

חיים אישיים

ליבנה התגוררה בירושלים שנים רבות, וכיום היא מתגוררת בתל אביב. היא התגרשה 3 פעמים; מתוכן פעמיים מאריאל הירשפלד, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית, ולהם שלושה בנים.
יואן פופסקו

יואן ד. פופסקו (ברומנית: Ioan D. Popescu‏; 21 ביוני 1914 - 5 בפברואר 1988) היה עורך דין וקצין ז'נדרמריה רומני, מחסידי אומות עולם.
יואן פופסקו נולד בחורודניקו דה סוס (Horodnicul de Sus, "החורודניק העילי"), במחוז סוצ'אבה, שברומניה והתייתם מאביו, שנפל במלחמת העולם הראשונה, בהיותו בן שנה בלבד. בעזרת מלגה למד בבית הספר התיכון של קושמאן (Coşmani) שבמחוז רדאוץ (Rădăuţi) ולאחר לימודי משפטים באוניברסיטת בוקרשט נרשם לבית הספר העליון לקציני ז'נדרמריה וסיים בהצלחה בשנת 1939.
בי-22 ביוני 1941, כשנכנסה רומניה למלחמה, שירת בגדוד 5 של הז'נדרמריה ובמסגרת יחידתו הגיע כעבור חודש לטירספול, שם נשאר עד שנת 1944. בתקופת שהותו שם מילא תפקידים שונים, בחלקם תוך סיכון חייו והיו משימות שסירב לבצען בסכנו תוך כדי כך את ביטחונו האישי ואת הקריירה שלו.
בהיותו קצין בדרגת קפטן הצטווה על ידי הממונה עליו להעביר את 4,300 היהודים, ששהו בבקתות בגן התרבות של טירספול, אל גדת הדניסטר ושם להוציא אותם להורג. היות שההוראה נגדה את מצפונו, סירב פופסקו לבצעה, למרות הסיכונים הכרוכים בכך. מעשהו לא נשאר ללא תגובה, הממונה פנה למפקדה העליונה והציע להעבירו מתפקידו אל גדוד עונשין בקו הראשון של החזית. זמן קצר לאחר מכן וללא קשר לנושא זה, הוחלף הממונה וכתוצאה מכך פסק ההליך המשמעתי נגד פופסקו. על פי החלטות שקיבל יון אנטונסקו הוחלט על השבת היהודים הרומנים שהוגלו לטרנסניסטריה, ופופסקו מונה למפקד הקסטורה (Chestura, מנגנון משטרתי גבוה מהקומיסריה) המקומית וקיבל את משימת ארגון השבת היהודים הגולים שישבו בטירספול לרומניה. הוא מילא תפקיד זה בנאמנות, תוך דאגה להספקת מזון בסיסי ליהודים המורעבים וארגון מגורים אנושיים יותר. השמועה על מעשיו נפוצה ויהודים רבים מיישובים סמוכים באו והצטרפו לשכונות שארגן עבורם.
פופסקו הוכר על ידי מוסד יד ושם כחסיד אומות העולם.
תומר חנצ'ינסקי

קריירה

חנצ'ינסקי נולד בישראל ועבר עם משפחתו לקנדה בגיל צעיר. ב-2007 חתם בקבוצת הכדורגל המקצוענית הראשונה שלו, טורונטו מה-MLS, אך לא שותף במשחקי הקבוצה. כעבור מספר חודשים עבר לקבוצת הכדורגל באולמות דטרויט איגנישן. לאחר שנה חזר לכדורגל בקבוצת ג'רזי אקספרס, ובאמצע העונה עבר לקבוצת ניסטרו אוטאץ' ממולדובה, שם שיחק שלושה משחקים בלבד לפני שחזר בתחילת 2009 לארצות הברית, לקבוצת האריסברג איילנדרס.
עונה לאחר מכן חזר חנצ'ינסקי לאירופה, וחתם בקבוצת וואסאן פאלוסוורה הפינית. בסוף 2011 עבר לקבוצת ארברו השוודית.
ב-31 בדצמבר 2012 חתם במכבי תל אביב אך התקשה למצוא מקום בסגל הקבוצה. ב-25 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קנדה, במשחק ידידות נגד בלארוס. בינואר 2014 הושאל להכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית. באוגוסט 2014 הושאל להפועל רמת השרון, לאחר שירדה לליגה הלאומית.
ב-22 בינואר 2015 חזר לפינלנד וחתם ברובניימן פאלוסאורה. בינואר 2016 חתם בקבוצת הלסינגבורג מליגת העל השוודית.
ב-15 בדצמבר 2016 חתם בשמרוק רוברס מליגת העל האירית. ביולי 2018 עזב לאחר שהודח מההרכב במשך תקופה והפך לשוער השני של הקבוצה.
פיגוע ההתאבדות במסטונג

פיגוע ההתאבדות במסטונג שבפקיסטן התרחש ב-13 ביולי 2018. מחבל מתאבד פוצץ את מטענו בקרב קהל שנכח באספת בחירות מקומית. עקב ההתפוצצות נהרגו 149 אנשים ונפצעו 189 אנשים. היה זה בין הפיגועים החמורים ביותר בהיסטוריה של פקיסטן (על פי מספר הקורבנות).
הפיגוע התרחש בעיירה מסטונג במחוז בלוצ'יסטן שבמרכז המדינה, כ-35 קילומטר מבירת המחוז כוויתה. היה זה במהלך האירועים לקראת הבחירות הכלליות בפקיסטן, המיועדות להיערך ב-25 ביולי 2018. המחבל המתאבד תקף קהל של כאלף איש שנאספו באספת בחירות של המועמד סיראג' ראיזני, אשר התמודד על מושב באספה המחוקקת של מחוז בלוצ'יסטן. המחבל הפעיל בתוך הקהל מטען חבלה שנשא, שנאמד במשקל של 16–20 קילוגרם. כשליש מן המשתתפים באירוע נפגעו. בין ההרוגים היה גם המועמד ראיזני וכן תשעה קטינים. הנפגעים הועברו לבית חולים בעיר כוויתה, שהוצף תחת העומס.
ארגון המדינה האסלאמית נטל אחריות על הפיגוע. הארגון היה אחראי גם לפיגוע התאבדות במסטונג במאי 2017, שבו נרצחו 28 איש.
ממשלת מחוז בלוצ'יסטן הכריזה בעקבות הפיגוע על שני ימי אבל.
הפיגוע היה חלק מגל אלימות בפקיסטן שפרץ על רקע הבחירות הקרבות. מתחילת חודש יולי ועד לפיגוע במסטונג התרחשו ארבעה פיגועי טרור ברחבי פקיסטן. במהלכם נהרגו 20 איש ונפצעו עשרות. בנוסף, ביום הפיגוע במסטונג נכשל ניסיון להתנקש (בפעם השלישית) בחיי השר הראשי לשעבר של מחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה, אקרם חאן דוראני. הפיגוע נערך באמצעות פיצוץ אופנוע תופת, שהופעל מרחוק. בפיגוע זה נהרגו חמישה אנשים ו-37 נפצעו. ארגון איתיחאד אל-מוג'הדין נטל אחריות על פיגוע זה.
הגדה השמאלית

הגדה השמאלית (בצרפתית: La Rive Gauche) הוא אזור בפריז הנמצא מדרום לנהר הסן החוצה את העיר (לפיכך, הכינוי "הגדה השמאלית" הוא מנקודת מבטו של אדם השט בנהר עם כיוון זרימתו מערבה).
מעבר לזיהוי הגאוגרפי, הכינוי "הגדה השמאלית" מתייחס למאפיינים התרבותיים והחברתיים של אזור זה, שהרובע הבולט בו הוא הרובע הלטיני. רחובות עיקריים בגדה השמאלית הם שדרות סן ז'רמן ושדרות סן מישל.
אורי צייג

ביוגרפיה

צייג נולד בקריית גת. בין השנים 1987-1990 למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. יצירתו של צייג עוסקת ביחס שבין הדימוי החזותי לבין אופן בניית משמעות חברתית ופוליטית. רוב יצירותיו עשויות בטכניקות אמנות דיגיטליות כגון וידאו ארט, מיצבים וכדומה.
בשנת 1995 השתתף בתצוגת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. במסגרת התערוכה הציג צייג מתקנים לגלויות ובהם דימויים שונים כגון "יער", "כדור" או "כתיבה מופשטת".
עבודתו "הכיכר העולמית/הסרט" (1996), שהוצגה במסגרת "ארטפוקוס" הראשון במוזיאון ישראל, הציגה תיעוד של משחק כדורגל שהתקיים בעיר לוד ובו השתמשו השחקנים בשני כדורים במקביל. הסטה זו של חוקי המשחק יצרה אופן התנהלות שונה מן השחקנים והצביעה על אופן הייצוג על ידי יצירת נראטיבים מקבילים. עבודה דומה,  "Infinite" ("אינסוף"; 1998), התרחשה במעין זירה בה "שיחקו" רקדנים בכדורים בהתאם לחוקים שקבע עבורם צייג.   
בשנת 2005 יצר צייג עבודה לתצוגת קבע במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם. העבודה, שמוצגת בחלל בסופו של מסלול הביקור במוזיאון, מציגה ציטוטים מכתבי יד, שירים ספרים וחומרים אחרים שנכתבו בזמן השואה וכתגובה לאחריה. טקסטים אלו "מגיחים" מתוך משטח של אותיות ומספרים. בפינה נוספת של החלל מוקרנים במפגש בין שני קירות תצלומים של ספרים וכתבי יד.
בשנת 2008 מונה צייג לראש המחלקה לעיצוב טקסטיל של בית הספר הגבוה ללימודי עיצוב ברמת-גן, שנקר.
סבטלנה ברגר

ביוגרפיה

ברגר נולדה וגדלה בעיר קריבוי רוג שבברית המועצות (כיום באוקראינה).
בין השנים 1987 ל-1991 למדה עיצוב אופנה ותלבושות לתיאטרון בקולג' בית הספר המקצועי לאמנות על שם גרקוב בעיר רוסטוב על הדון ברוסיה. באוגוסט 1991 עלתה לישראל עם משפחתה. 
בשנים 1993-1998 למדה עיצוב תפאורה לתואר ראשון ושני בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.

עבודה בתיאטרון

עבודתה הראשונה של ברגר בעיצוב תיאטרון, בשנת 1998, הייתה עיצוב התפאורה למחזה "התחתונים" מאת קארל שטרנהיים, בתיאטרון הבימה, בבימויו של גדליה בסר ובכיכובו של דורון תבורי. בשנה שלאחר מכן עיצבה את התפאורה למחזה "צל חולף" מפרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' בתיאטרון החאן, מאז היא עובדת ברציפות בעיצוב בתיאטרון הרפרטוארי. 
עיצבה תפאורות ותלבושות בתיאטרון הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון החאן הירושלמי, תיאטרון גשר, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, אנסמבל תיאטרון הרצליה, תיאטרון יידישפיל, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, תיאטרון הילדים מדיטק חולון, תיאטרון תמונע, קבוצת מחול נעה דר והסטודיו למשחק ניסן נתיב. 
בין השאר, עבדה עם הבמאים מיקי גורביץ', יבגני אריה, ישראל גוריון, עודד קוטלר, גדליה בסר, רוני ניניו, אודי בן משה, רפי ניב, משה נאור, בן לוין, מוטי אברבוך, רביד דברה, חגית רכבי ניקוליבסקי, רוני פינקוביץ', מישה לוריה ועירד רובינשטיין. 
ברגר היא זוכת פרס הבמה לילדים ונוער לשנים 2009-2008 על עיצוב התפאורה להצגת "אמיל והבלשים" במדיטק, בבימויו של רפי ניב.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי :
לשנת 2011 על עיצוב התפאורה להצגה "חוקר פרטי" בחאן הירושלמי בבימויו של מיקי גורביץ'.
לשנת 2012 על עיצוב תפאורה להצגה " החולה המדומה" בתאן הירושלמי בבימויו של אודי בן משה.
לשנת 2013 על עיצוב תלבושות להצגה "הגיבן מנוטרדם" בתיאטרון באר שבע בבימויו של עידו ריקלין
בשנת 2012 חידשה ביחד עם מעצבים נוספים את פעילות אמב"י - האגודה למעצבי במה בישראל והיא נמנית עם הוועד המנהל של האגודה.
בשנת 2018 זכתה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב התפאורה להצגה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית ליסין.

חיים פרטיים

ברגר נשואה לעיתונאי תני גולדשטיין ואם לשתי בנות. היא מתגוררת בגבעתיים.
העולם כולו נגדנו

הביטוי העולם כולו נגדנו שגור בפי ישראלים להצגת הגישה לפיה ישראל ניצבת לבדה מול עולם עוין. לעיתים משמש הביטוי להצגת תחושה עובדתית, ולעיתים הוא משמש להתרסה, בדומה לביטוי או"ם שמום, לפיה נמשיך בדרכנו גם אם העולם כולו נגדנו.

התייחסות מוקדמת

בשנת 1932 נאם בן ציון דינור בשבחה של הציונות, החותרת לשחרור עצמי של היהודים, וציין כי "כל העולם מתקומם נגדנו, כל ארצות העולם מתקוטטות עלינו ואין מי אשר יעיז עכשיו להכחיש, כי רק אותה הדרך שהתוו לפני חמישים שנה, היא חדרך היחידה להצלת העם...".
אויגן קולב יצא נגד תפיסת "כל העולם נגדנו" וכתב: "ואתה שואל: האם נעיז לצאת חוצץ נגד כל העולם? חמומי־מוח והרפתקנים פוליטיים־צבאיים ישיבו לך אל נכון: '‬מדוע לא ?אנו יורקים על כל העולם‭"'‬ אך לא להם עליך להאמין כי אם לאלה שיסבירו לך בהכרה עמוקה, כי לא נכון הוא, שכל העולם הוא נגדנו. דווקא משום שקיימות שכבות חזקות, הדוגלות בחירותם על כל העמים והמעמדות המדוכאים וממילא — גם במאמצי חירותנו‭—,‬ דווקא רשום כך מכוונים נגדנו כוחות הריאקציה."
גם הפובליציסט יהודה גוטהלף יצא נגד תפיסת "כל העולם נגדנו", והציג אותה כמאזוכיזם רוחני שאין לו הצדקה מבחינת ההיסטוריה הרחוקה (תור הזהב של יהודי ספרד) והקרובה, וראה בה מאפיין גלותי, שנסמך על התפיסה ההיסטורית בעם היהודי "כל העולם נגדנו: ובהכרח שיהיה נגדנו, כי הגוי רוחש שנאת עולם ליהודי"; תפיסה שאינה מתאימה ל"מדינת ישראל, שיש לה גם אויבים וגם בעלי ברית, ככל מדינה אחרת".
היכל הקרח (סנקט פטרבורג)

היסטוריה

האצטדיון נבנה במשך שנתיים מ-1998 עד שנת 2000, כשהמשחק הראשון נערך באפריל 2000. 
עלות הבנייה הגיעה ל-60 מיליון דולר. 
ההיכל נבנה לקראת אליפות העולם בהוקי קרח שנערכה בעיר בשנת 2000. זו הסיבה שההיכל נבנה סמוך לתחנת המטרו "שדרות הבולשביקים" במקום שבעבר היה מלא ביצות ושממה.
במאי 2019 סנקט פטרבורג נבחרה לארח את אליפות העולם בהוקי קרח שתתקיים במאי 2023 וההיכל ייארח חלק מהמשחקים.

מבנה

בין האמפיתיאטרון לבין המרפסת סביב קוטר הזירה ישנם 74 תאי אח"מים שמידת הנוחות בהן משתווה לחדר במלון.
סטרומה (כלורופלסט)

סטרומה למלה

סטרומה למלה (באנגלית:stroma lamellae), היא תעלה חלולה דמוית צינור, מצויה בתוך הכלורופלסט.
הסטרומה למלה מחברת בין גרנום לגרנום (כל גרנום בנוי מ-2 עד 100 תילקואידים). תפקיד הסטרומה למלה להוביל נוטריינטים וחומרי הזנה הנחוצים לתילקואיד לתפקוד. לסטרומה למלה ולתילקואיד ממברנה משותפת.
רותי הלביץ כהן

אזור הספק

מונח של רותי הלביץ כהן בהתייחסה לעבודותיה המבקש לתחום ולתאר את החוויה הסוביקטיבית האמנותית, החל מתהליך היצירה, חשיפתה בפומבי, חויית הצופה, והשפעות בהקשרים רחבים יותר. זווית ראייה זו טוענת שתהליכי היצירה ותהליכי ההשפעה של המעשה האמנותי במעגל הפרטי והרחב מתפקדים כפוטנציאלים יותר מאשר תכנים מכתיבים. ברוח הזו האמנות נתפסת כמסגרת מאפשרת אשר בתוכה ניתן לבסס חוויות, תפיסות ורעיונות.

אלכימיה

בטכניקה זו הנייר השקוף להעתקה מצויר, נחתך ומודבק בשביל ליצור דימוי רנטגן החודר לעבודות והופך אותן על פניהן. דימויים אלו הממומשים באמצעות חומרים מתכלים כגון נייר פרגמנט, נייר דבק, מרכך כביסה, דיו, קפה טחון, צבע וחומרים אחרים יוצרים טכניקה ייחודית של האמנית של "אמצעים מעורבים" שהלביץ כהן מגדירה כ"אלכימיה". סביבת התערוכות היא אזור המדמה תת-מודעות, בבתי שחיטה מטאפוריים וחדרי ניתוח מוצגים דימויים שקוף של דמויות מבותרות ופשוטות עור שבאופן בלתי מסתיים הורגות ומחיות את עצמן.
ג'ייסון וורהיס

מותו של ג'ייסון

בסרט הראשון (1980), ארי להמן מגלם את ג'ייסון וורהיס הצעיר. בשנת 1957 ג'ייסון וורהיס הצעיר טבע במהלך מחנה קיץ באגם קריסטל (Crystal Lake Camp), לאחר שיתר הילדים שבמחנה התעללו בו ודחפו אותו למי האגם בשל העיוותים בפניו וחריגותו (העיוותים בפניו של ג'ייסון עוד כשהיה ילד מוזכרים רק בסרטים המאוחרים יותר בסדרה), בעוד ששני המדריכים שהיו באזור, בארי וקלודט, קיימו יחסי מין ולא באו לעזרתו. גופתו של ג'ייסון וורהיס לא נתגלתה מעולם. עקב "מותו" של ג'ייסון, פמלה וורהיס, אימו, רצחה את בארי וקלודט לאחר שנה (1958), דבר שהוביל לסגירתו של המחנה. שלושים שנה אחרי, סטיב כריסטי פותח את המחנה ולכן פמלה יוצאת לרצוח את המדריכים החדשים שהיא רואה בהם כממשיכים של בארי וקלודט חסרי האחריות. אליס הארדי, גיבורת הסרט והנערה האחרונה מצליחה להרוג את פמלה. בסוף הסרט הראשון, גופתו של ג'ייסון (כילד) מופיע בסיוט של אליס כאשר הוא גורר אותה למים.

תחייתו של ג'ייסון

דמותו של ג'ייסון כרוצח מופיעה רק מן הפרק השני בסדרה. ג'ייסון מוצג כמי שמעולם לא טבע למוות אלא ניצל מטביעה אך המשיך להסתתר ביערות סביב האגם ולחיות חיי פרא. בסופו של דבר ג'ייסון גילה שאימו נהרגה על ידי אליס. לכן ג'ייסון פולש לביתה של אליס ורוצח אותה שם. את ראשה של אימו הוא מניח בצריף ביער, אותו הפך למקדש לכבודה ושם נוהג לשים את גופותיהם של קורבנותיו (בין הקורבנות שניתן לזהות שם הם של אליס, השוטר ווינסלו, סקוט וטרי. כולם נהרגו בסרט השני). כשג'ייסון מגלה שניפתח מחנה קיץ חדש ליד קריסטל לייק, הוא מחליט לשמור על הטריטוריה שלו ורוצח את כל המדריכים חוץ מג'יני, המצליחה להביס אותו בפעם הראשונה. בסרט השני הוא מסתובב עם מסיכת שק יוטה על ראשו.
בסרט השלישי ג'ייסון משיג את מסיכת ההוקי הראשונה שלו משלי, הבדחן של החבורה בסרט. בסוף הסרט כריס, היחידה ששרדה, תוקעת לג'ייסון גרזן בראש. מאז במסיכתו של ג'ייסון יש שבר במקום בו הגרזן היה על ראשו.
בסרט הרביעי ג'ייסון מובס סופית על ידי טריש ג'ארביס ואחיה, טומי.

השינויים בדמותו של ג'ייסון

בעוד שבפרקי הסדרה הראשונים (2,3,4) מופיע ג'ייסון כאדם "רגיל" (אך גם אם מעוות מאוד) היכול למעוד, להיפצע ולמות ככל האדם (דבר שבאמת קורה בסרט הרביעי). בסרט השישי הוא בטעות מוחזר לחיים. דבר שגורם לו להפוך למעין דמוי זומבי וכך הוא יכול לשרוד פציעות קשות ובנוסף לא למות לעולם. שיאה של אבחנה זו במשפט הנאמר בסרט ה-11 בסדרה: פרדי נגד ג'ייסון (2003) מפי פרדי קרוגר בדמות אימו של ג'ייסון:
"Jason, my special special boy.. no matter what they do to you, you can never die". בנוסף מסגל ג'ייסון תכונות מיסטיות נוספות כגון יכולת לעבור ממקום למקום כהרף עין, להתגנב לשקט מוחלט למרות גודלו ומשקלו, כוח פיזי עצום וכמובן היכולת לספוג מהלומות, יריות ופגיעות מבלי למות. בסרט התשיעי בסדרה מוסבר שמה שגרם לג'ייסון להפוך ל"זומבי" זה שד שלקח את גופו של ג'ייסון כשהוא חזר לחיים. אך הדבר הזה לא מוזכר בשלושת הסרטים הבאים בסדרה.
רפאל מהודר

רפאל מהודר (1889 – אוגוסט 1924) היה מראשוני הרוקחים בתל אביב, חבר אספת הנבחרים הראשונה ובבית משפט השלום העברי ועסקן ציבורי בארץ ישראל.

ביוגרפיה

נולד ביפו לרחל (לבית שלוש) ולבנימין מהודר, נכד לאהרון שלוש, ממייסדי נווה צדק. למד בתלמוד תורה ואחר כך ב"אליאנס". עם סיום לימודיו נסע לביירות (לבנון), שם למד רוקחות באוניברסיטה האמריקנית עד להסמכתו בשנת 1908.
עם שובו ארצה פתח את בית המרקחת "הבריאות" ברחוב התחנה ביפו. 
בימי מלחמת העולם הראשונה התמנה כסגן-קונסול של ספרד ביפו. בתוקף תפקידו זה פעל כדי להקל את הגזירות שהטילו השלטונות העות'מאניים על היהודים, וכדי לתת חסות ספרדית לכל מי שאפשר היה להעניק לו חסות זו. בעת גירוש יהודי יפו ותל אביב יצא גם הוא עם משפחתו אל הגליל, והקדיש את זמנו וממונו לעזרת הגולים והסובלים במושבות הגליל, ואחר כן בטבריה ובדמשק. בדמשק המשיך בהשתדלויות בפני השלטון לטובת מהגרים ומגורשים יהודים מארץ ישראל, ובייחוד הושיט עזרה חשובה לאסירים המדיניים ושקד על ריפוי והספקת תרופות לאנשים בבתי הכלא.
עם סיום המלחמה חזר לתל אביב ופתח עם אחיו, אמיל מהודר, בית מרקחת נוסף, "האחים מהודר", ברחוב הרצל 14. במקביל המשיך בפעילותו הציבורית. הוא היה חבר בבית משפט השלום העברי והסתדרות הרוקחים, ופעל במסגרת אגודת צעירי המזרח. מהודר פעל להקמתה של אגודת הרוקחים המוסמכים בארץ ישראל בני כל הדתות, ובמשך שלוש שנים היה נשיאה. גם בתל אביב המשיך בפעילות למען הכלל, ובין היתר קיבל על עצמו לשמש אפוטרופוס לאלמנות וליתומים.
כיהן באספת הנבחרים הראשונה מטעם רשימת הסתדרות הספרדים.
ב-1924 לקה במחלת הסרטן. הוא נסע לטיפול בפריז, אך כשהתברר כי ימיו ספורים שב ארצה ונפטר למחרת יום חזרתו. נקבר בבית הקברות הישן של תל אביב.
בתו, דרור אורון (1923–1959), הייתה מתרגמת וסופרת.
עופות טמאים

פירוט העופות הטמאים בתורה

רשימת העופות האסורים מופיעה בתורה, בפרק שבו מוזכרים כל בעלי החיים האסורים באכילה (ספר ויקרא, פרק י"א):
(י"ג) ואת-אלה תשקצו מן-העוף, לא ייאכלו שקץ הם:  את-הנשר, ואת-הפרס, ואת העוזנייה.  (יד) ואת-הדאה ואת-האיה למינה.  (טו) את כל עורב למינו.  (טז) ואת בת היענה, ואת-התחמס ואת-השחף; ואת-הנץ למינהו.  (יז) ואת-הכוס ואת-השלך, ואת-הינשוף.  (יח) ואת-התנשמת ואת-הקאת, ואת-הרחם.  (יט) ואת החסידה האנפה, למינה; ואת-הדוכיפת, ואת-העטלף.
הגמרא במסכת חולין מוסיפה עוד כמה שמות עופות כפי שהיו מוכרים בזמנם, ובהם הזרזיר שאינו כתוב במפורש (אם כי כתוב "את כל עורב למינו") אך הוא מסתובב בחברת עורבים, כפי שאומר הפתגם - "לא לחינם הלך זרזיר אצל עורב" כלומר שהוא קרוב אליו ואסור כמוהו באכילה.

ביהדות הקראית

לדעת ענן בן דוד והקראים אין ממש בכללים המוזכרים למעלה, ובעיקרון כל העופות טהורים חוץ מהעופות מהרשימה דלעיל; אלא שזיהוי רוב העופות הללו אינו ידוע, ולכן מותר לאכול רק תרנגולים, ברבורים, אווזים, יונים, תורים, קוראים ושלווים - שכן רק על עופות אלו יש לקראים מסורת (בלשונם 'סבל הירושה') שהם טהורים.
Þ

"ת'ורן" (Thorn/Þorn) ‏ (Þ תצורה קטנה þ) היא אות באיסלנדית, באנגלית עתיקה ובנורדית עתיקה וכן במספר דיאלקטים באנגלית תיכונה. היא הייתה בשימוש בסקנדינביה של ימי הביניים אך הוחלפה בביגרף Th פרט לאיסלנדית שם היא נשארה. מקור האות בכתב הרוני ונקראה Thorn באנגלו-סקסון או Thurs ("ענק") בשירי-רון סקנדינביים. היא שוחזרה בפרוטו-גרמנית כת'וריסז.
אות זו מייצגת את העיצור המיוצג על ידי Th באנגלית: בין אם קולי כבמילה The ‏(/ð/ ‏:IPA); ובין אם הגה אטום כבמילה Thick‏ (/θ/ ‏:IPA).
Lyn z

ביוגרפיה

לינדסי נולדה בדונון, סקוטלנד, ב-21 במאי 1976. היא ממוצא צרפתי ואינדיאני. היא עברה לקונטיקט בגיל 5. היא עזבה את הבית בגיל 17 ועברה לברוקלין, ניו יורק, שם היא למדה במכון פראט אמנות ואילוסטרציה. לינדסי עבדה אז כאמנית חלון ראווה ושימשה כ"עוזרת ציור" לרון אינגליש בניו יורק. יצירות האמנות שלה כבר מאז הוצגו בתוכניתו של CBGB ה-32 שנה לאמנות, תחת הכותרת 'האנג' ו'דראו': תערוכה קבוצתית בנסיעות. לינדסי ניגנה בלהקה ששימשה חימום ללהקה דולי פרטון. בשנת 2002 היא הצטרפה ל-Mindless Self Indulgence. לינדסי נבחנה להחליף את הבסיסטית של הלהקה, ונסה, וצלחה את המבחן. יחד עם האמן ג'ורדן היילי, לינדסי תרמה רבות ליצירות האמנות בתקליטור You'll Rebel To Anything. 
ב-13 בנובמבר 2010, היא הציגה את יצירות האמנות שלה תחת הכותרת "שקט" בגלריה למדע הכהה עם תערוכה משותפת בשם "חייך גם אם זה כואב". ב-11 בדצמבר 2010, הושק אתר המציע גלריה של יצירות האמנות שלה. כמו כן, היא גם תרמה לתערוכת סאות' פארק- 15 שנה באמנות האופרה בגלריה בניו יורק.

הנוכחות של לינדסי על הבמה היא פעילה מאוד: היא נעה ללא הרף. היא נוהגת לעקל את הגב האחורי שלה במהלך ההופעות. בשנת 2002 אושפזה לינדסי בבית חולים עם ריאות שקרסו, אך זה לא מנע ממנה את האנרגיות בהופעות. לינדסי לובשת לעיתים קרובות להופעות מדים של תלמידת בית ספר פרטי, יחד עם הסגנון האישי שלה.

חיים אישיים

ב-3 ספטמבר 2007, התחתנה לינדסי עם ג'רארד ויי, הסולן של מיי כמיקל רומאנס, ולהם נולדה ילדה בשם בנדיט לי ווי.
אוליבקס

אוליבקס הייתה חברה ישראלית שעסקה שנים רבות בייצור שמן.
החברה נוסדה על ידי חברי קואפרטיב דרום יהודה, בשם אוליבקס בית-חרושת לשמנים בע"מ. לאחר שנה, בעקבות קשיים כלכליים, נרכש המפעל על ידי האחים צגלה.
במאי 1960 אירעה דליקה במפעל בפתח תקווה בה נספו חמישה פועלים.
בשנת 1962 הוקמה חברת קרן לשיווק משותף של התוצרת של "טית בית", "יצהר", "עץ הזית" ו"אוליבקס" וחברות אלו הקימו יחד עם "שמן" קרטל, בחסות הממשלה, לחלוקת השוק בין היצרנים. הקרטל המשיך לפעול אל תוך שנות ה-70, גם לאחר פרישת טית בית. בשנת 1968 הייתה אוליבקס, מהמפעלים היעילים יותר בתחום ייצור השמן, 29% פחות יעילה מטית בית המפעל היעיל ביותר בתחום.
בשנת 2002 החזיקה החברה בכ-15% משוק השמן למאכל בישראל.
בנובמבר 2003 נסגר המפעל וכל עובדיו פוטרו. שטח המפעל נרכש על ידי רסקו שיזמה יחד עם עיריית פתח תקווה הקמת שכונה בת מאות יחידות דיור במקום. אולם התוכנית נדחתה על ידי הוועדה המחוזית שטענה שהמקום נמצא בתוך אזור תעשייה ולא מתאים למגורים.
מחלף יוספטל

הצעה לתיקון חוק התכנון והבנייה

הקמת המחלף לוותה בביקורת ציבורית לגבי דרכי הפרסום לציבור בנוגע להקמת המחלף. המבקרים טענו כי ההודעות אשר פורסמו לציבור פורסמו בשפה משפטית שלא הייתה נהירה לאוכלוסייה המתגוררת באזור זה, אשר מורכבת מעולים חדשים רבים אשר לא הבינו את המשמעויות המשפטיות של הודעות התכנון והבניה המורכבות וכן כי הפרסומים נעשו זמן קצר לפני תום תפוגת שלוש השנים לתביעת פיצויים על פי סעיף 197 לחוק התכנון והבניה וכך נמנעה מהם אפשרות להגשת תביעה לפיצויים. לאחר תחילת הבניה בשטח הספיקו כ-100 תושבים להגיש בקשה לפיצויים. מאות תושבים נוספים זכו להארכה נוספת משר הפנים אך רובם נותרו ללא מענה.
בעקבות המאבק האזרחי והפגיעה בתושבים, יזמו סטודנטים מפרויקט גל תיקון לחוק אשר הוגש בשיתוף עם חבר הכנסת רן כהן. התיקון אשר כונה "הצעת חוק מחלף יוספטל" נועד להגביר את השקיפות בהליכי התכנון והבניה ולמנוע הישנות מקרים דומים בעתיד. הצעת החוק נדחתה בעקבות התנגדות הממשלה, אך לאחר עזיבתו של כהן את הכנסת, היא הוגשה שוב על ידי חברי הכנסת ניצן הורוביץ, אופיר פינס-פז, אילן גילאון, שי חרמש, אריה אלדד, חיים אורון ושלמה מולה.
חטיבה 889

חטיבה 889 ("עוצבת אדירים") הייתה חטיבת שריון מילואים, אחת משלוש חטיבות שהיוו חלק מאוגדת המילואים 440. החטיבה הוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים ומפקדה הראשון היה שילה ששון. אחריו כיהנו כמפקדי החטיבה יוסף יודוביץ, מנשה ענבר, רן מסד ויצחק לב-ארי.
בתחילתה הייתה החטיבה תחת פיקודה של אוגדת המילואים 194 שמפקדה היה משה בר כוכבא (בריל) והייתה אמונה על מרחב בקעת הירדן. 
החטיבה נדדה ממחנה שבטה בה התקיימו ההסבות לשריון וקורס מפקדי טנקי הטירן ,בהם נקלטו חלק ממעוכבי השחרור לאחר מלחמת יום הכיפורים, אנשי מילואים וסדיר.
חילי הפלוגה הסדירה הראשונה הועברו למסגרות שריון אחרות והחטיבה הייתה לחטיבת מילואים .
גדודי החטיבה היו גדוד 96 שהיה מבוסס על טנקי T-62, שלל ממלחמת יום הכיפורים, גדוד 574 שהיה מבוסס על טנקי T-54 בעלי תותח 100 מ"מ, וגדוד 575  שהיה מבוסס על טנקי T-54 מדגם C בעלי תותח 100 מ"מ. 
החטיבה נדדה משבטה לבית דארס משם לנחל שורק  ובסופו של דבר לבסיס עופר. 
עם ההעברה לאוגדה 440 הועבר גדוד 96 לחטיבת טיראן צפונית ובמקומו שולב גדוד 453.
החטיבה כללה שני גדודי טנקי טירן 5 (טי 55 שלל רוסי עם תותח שריר 105 מ"מ). האחד היה גדוד 453, במקורו גדוד של נחלאים סדירים שהוסבו לשריון אחרי מלחמת יום הכיפורים ושהוקם על ידי דודו הלוי, והשני גדוד 574 מפקד הגדוד שאול אורן. כן היה בחטיבה גדוד שלישי של טנקי טירן 4 מיושנים יותר שמספרו 575 (שלל ממלחמת ששת הימים). בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור ובה שתי מחלקות ג'יפים ומחלקת נגמ"שים על גבי נגמ"שי טופז (OT-62 TOPAS). 
החטיבה ישבה עד שנת 1982 ברפיח, למעט פלוגה אחת סדירה שהורכבה מחיילי נח"ל שבתחילה תפסו קו בנחל ים ולאחר מכן עברו לשטח אימונים בקרבת קיבוץ כרם שלום. הפלוגה הסדירה שימשה מקור עיקרי להשלמת כוח אדם לצוותים של טנקי הטירן בחטיבותיה של אוגדה 440. 
עם השלמת הנסיגה מסיני הועברו הימ"חים של החטיבה לקציעות. החטיבה פורקה ב-1986. הטנקים נמכרו למדינות באפריקה וחלקם הוסב לנגמ"שי אכזרית.