המלך ארתור

המלך ארתור (באנגלית: King Arthur) הוא גיבור מספר אגדות אנגליות מימי הביניים, שהפך למיתוס. כמה היסטוריונים סוברים שהמיתוסים על המלך ארתור מבוססים על דמות אמיתית של מלך או מצביא בעל שם דומה שפעל בבריטניה לאחר נסיגת הרומאים ממנה, בתחילת המאה ה-5 לספירה.

רקע תקופתי

האיים הבריטיים נשלטו על ידי רומא מתחילת המאה הראשונה לספירה ועד שנת 410. כאשר האימפריה הנחלשת משכה את לגיונותיה, כדי להגן על איטליה, אחרי שרומא נבזזה ונשדדה על–ידי הויזיגותים, מצבה של האימפריה הרומית וההתקפות על גבולותיה לא אפשרו לה לשלוח צבא חזרה לאיים הבריטיים, וכך התאפשר לשבטים גרמאניים לפלוש לאיים. האוכלוסייה הקלטית והבריטית-רומית נדחקה למערב אנגליה ולאזור ויילס. באותה תקופה היה מנהיג קלטי שאיחד סביבו מספר שבטים והצליח להדוף שבטים פולשים.

סיפור האגדה

יש מספר גרסאות למיתוס של המלך ארתור. הגרסה הקנונית של המיתוס נכתבה במאה ה-15 (סוף ימי הביניים) על ידי סר תומאס מלורי שאיגד את הרומנסות על המלך ארתור ואבירי השולחן העגול לידי ספר המתאר את חייו מעלילות הוריו עד ליום מותו. גרסתו של מלורי היא כיום הנוסח הקנוני והמקובל של המיתוס.

מבוא

ארתור הוא בנם של אותר פנדרגון ושל איגריין. אותר היה אחד האריסטוקרטים החזקים בבריטניה (אלביון) הטרום אנגלית, לכן בחר בו הקוסם מרלין כמלך שינסה לאחדה ואף נתן בידו את אקסקליבר - חרב המלכים. בעצת מרלין, חתם אותר על הסכם שלום עם יריבו העיקרי, צעד שהיה הכרחי בדרך לאיחוד בריטניה. במסיבת השלום, התאהב אותר באשתו של יריבו, איגריין. הוא לא הצליח להתגבר על יצרו והתחנן למרלין שיעזור לו לממש את תאוותו. מרלין, שראה בהתנהגות זו של אותר הוכחה לכך שאינו כשיר להיות מלך, החליט להיענות לבקשתו ולתלות את תקוותיו ביורשו, לכן התנה את עזרתו לאותר בכך שיקבל לידיו את בנו הבכור. אותר הסכים לעסקה ובאמצעות כישוף חדר לטירת טינטאג'ל, טירתו של יריבו ושכב עם איגריין לעיני מורגן הקטנה, בתה מבעלה החוקי.
ביום היוולדו נלקח ארתור על ידי מרלין ונמסר לאביר בשם הקטור, כדי שיגדל בבטחה ויזכה לחינוך נאות. אותר לא שרד זמן רב: מעשה בגידתו הביא לשבירת הסכם השלום ואנגליה נקלעה שוב לסכסוך דמים פנימי. אותר נהרג במהלך אחד הקרבות ומאחר שלא רצה לאבד את חרבו אקסקליבר לאציל אחר, נעץ אותה בחוזקה בסלע.
ע"פ גרסה נוספת אביו של ארתור היה האחרון בשושלתו של יוליוס קיסר. לאחר שנפלה האימפריה הרומית, הגיע אביו של ארתור לבריטניה ושחרר אותה. לאחר קרב עקוב מדם החליט האב לשים קץ למלחמות והשליך את חרבו, אשר לימים נקראה החרב אקסקליבר. לאחר שגדל ארתור מצא את החרב התקועה באבן, שחרר אותה ועמד בראש אבירי השולחן העגול.

החרב שבסלע וההכתרה

כאשר נקראו האביר הקטור ושאר אבירי אנגליה בחג המולד ללונדון הקטור לקח איתו את בנו סר קיי ואת ארתור. בחג המולד נערך טורניר שסר קיי היה אמור להשתתף בו, אך סר קיי שכח את חרבו בבית. ארתור, שהיה נושא כליו, רכב חזרה על מנת להביא את החרב וכאשר הגיע מצא את הבית נעול, ארתור תהה מה יעשה ונזכר בחרב שבאבן. החרב שבאבן הייתה לפלא העיר כאשר הופיעה לפתע בכנסייה ועליה היה כתוב "מי שיחלץ חרב זו מן האבן הוא המלך האמיתי של אנגליה כולה". הרבה אבירים ניסו לחלץ את החרב אך כשלו. ארתור יצא לכיוון הכנסייה ומשך בחרב וחילצה בקלות ורכב בחזרה לסר קיי. הקטור ובנו לא הבחינו באמת המדהימה, אך המילים שכתובות על האבן היו אמת. בחג השבועות הוכתר ארתור למלך ולאביר ונשבע למלוך בצדק כל ימיו.

ביסוס הממלכה

ארתור נמשח בטקס דרואידי עתיק בידי מרלין. בטקס זה נקשר אונו של המלך בפריון האדמה.
על ארתור היה להלחם קרבות רבים על מנת לבסס את ממלכתו. באחת מהמלחמות בעת שטייל במסדרונות הארמון של האציל קמילארד שמע נגינה על נבל ששבתה את ליבו. ארתור הלך בעקבות המנגינה ופגש את בתו של האציל, גוויניבר, ארתור התאהב בנגנית המוכשרת היפה והעצובה. כאשר הגיע זמנו של ארתור לשאת אישה בחר בבת המלך גוויניבר. מרילין ניסה להניא אותו מכך בטענה שהשידוך הזה ימיט עליו אסון, אך ארתור התעקש. אביה של גוויניבר היה מאושר ונתן לארתור לא רק את בתו אלא גם 100 אבירים לשרתו ואת השולחן העגול והגדול. אל האבירים האלו מצטרף האביר לנסלוט, אשר מובא בעקבות התגלות שחווה מרילין, המורה לו ללכת לבית באחד הכפרים וליטול משם את האציל החי שם שהוא הראוי ביותר לשרת את ארתור. מרילין הולך אל הבית, אשר הוא ביתו של לנסלוט ומשפחתו ולוקח ממנו את לנסלוט, מבלי לדעת שכוונת ההתגלות הייתה שיקח את בנו התינוק, גלהאד.
לחתונתם של גוויניבר וארתור מופיעות שלוש נשים. מרילין אומר לארתור שהנשים האלה הן אחיותיו והאמצעית בעלת השיער השחור היא מורגן, אשר רוקמת בלבה תוכניות נקמה כלפי ארתור בגין חטאי אביו כלפי משפחתה. על אף אזהרותיו של מרילין ועל אף אהבתו לגוויניבר, הוא נמשך למורגן ושוכב איתה. כשמרלין שומע על כך הוא אומר לו שמורגן הרה ממנו והבן שיוולד להם, מורדרד עתיד להסב לו צער רב.
השולחן העגול היה יוזמה של ארתור להקמת חוג אבירים שהתחייבו לשרת את ארתור ולהלחם למען הצדק ולהיות אדיבים. האבירים התכנסו סביב שולחן עגול (שבו אין ראש וכולם שווים) וגדול באולם הראשי. אבירים רבים וטובים ישבו סביב השולחן העגול, אך האביר שהיה האהוב ביותר על ארתור היה לנסלוט איש האגם שאיש לא הצליח לגבור עליו בדו-קרב.

החיפוש אחר הגביע הקדוש

אחד מהסיפורים הידועים על עלילותיהם של אבירי המלך ארתור היה החיפוש אחר הגביע הקדוש. לפי הפרשנות הנוצרית המסורתית זהו הגביע שממנו שתה ישו בסעודה האחרונה ועל פי האגדה הגביע הובא לאנגליה בידי יוסף הרמתי. אחוות השולחן העגול התרופפה כאשר יצאו אבירים לחפש אחר הגביע ורבים מהם מתו במהלך החיפוש. בסופו של דבר מצא גלהאד (לפי גרסאות אחרות: פרסיבל) את הגביע והשקה בו את ארתור על מנת לחדש את אונו.

נפילתו של ארתור

לפי הגרסה המקובלת של המיתוס, גוויניבר וארתור היו מתוסכלים מכשלונם להעמיד יורש למלך, ובעוד שארתור ישב בטירתו וביצע בעיקר עבודה מנהלתית חשובה אך אפורה להבטחת הסדר והשלום בממלכתו, האביר לנסלוט, שאף התמנה לאבירה של גוויניבר, ביצע מעשי גבורה מרהיבים שכבשו את לבה של גוויניבר. בסופו של דבר השניים לא יכלו לעמוד בפני תשוקתם ומימשו אותה בהסתר ביער. לפי גרסה אחרת הדבר קרה כאשר ארתור יצא למסע צלב ממושך. ארתור גילה את מעשה הבגידה ומרוב כעס נעץ את אקסקליבר באדמה וגירש את לנסלוט מממלכתו. ארתור שקע בדיכאון והארץ קמלה איתו.
לפי גרסה אחרת, תככיהם של אחייני ארתור סר אגרביין וסר מורדרד הרשע הביאו את קץ שלטונו של ארתור בכך שגילו או המציאו את סיפור אהבתם האסורה של גוויניבר ולנסלוט, והביאו את ארתור ולנסלוט למלחמה ביניהם, מלחמה שנהרגו בה רבים מאבירי השולחן העגול. קיים גם נוסח "רחב" לגרסה הזו, לפיו מלכתחילה ארתור בוחר להעלים עין מבגידתם של גוויניבר ולנסלוט אולם אז מורדרד מתגרה בו וטוען שאילו היה מדובר בפשוטי העם, הרי שדינם היה מיתה וגוויניבר ולנסלוט ניצלים מגורל זה רק משום מעמדם, מה שמנוגד לחוקה שארתור עצמו הכתיב, הקובעת משפט שווה לאצילים ולפשוטי העם. בלית ברירה ארתור מורה על הוצאתה להורג של גוויניבר, אולם מאפשר ללנסלוט, שמצליח להימלט, להציל אותה, ומורדרד טוען לתחבולה מצד ארתור ומשתמש בכך כעילה לצאת נגדו למלחמה.
לפי גרסה נוספת אשת לנסלוט, איליין מאסטולאט (שנקראת גם "איליין הלבנה") שנותרה בביתם בכפר, שם נודע לה על הבגידה, התאבדה, כשהיא מניחה לגופתה להסחף בנהר בתוך סירה, כשבידה פרח השושן ובידה האחרת מכתב פרידה, וכך היא צפה אל ארמונו בקמלוט. הסירה הגיעה עד לארמון של ארתור ואבירי השולחן העגול וכך נודע דבר הבגידה.
את מצב נפל זה ניצלו מורגן ובנה מורדרד על מנת לכבוש את השלטון. מורדרד ניסה למלוך בעצמו במקום ארתור ואף להתחתן עם גוויניבר, אך ארתור התלכד עם מעט האבירים שנשארו ויצא לקרב האחרון שבו נהרגו מרבית האבירים (בחלק מהגרסאות, בשלב זה, שבים לנסלוט וחלק מתומכיו ללחום לצד ארתור). ארתור בעצמו נפצע קשה כאשר מורדרד דקר אותו בחנית, אך ארתור הספיק לשפד את מורדרד ואת שריונו הקסום על ידי החרב אקסקליבר.
הפרחים הפסיקו לפרוח והארץ כולה התכסתה בחורף תמידי, עד לחזרתו של גלהאד, בנו של לנסלוט, שמשיבה את האביב.
ארתור הגוסס הגיע לכנסייה קטנה שהייתה על חוף הים והשליך את חרבו למים. בנוסף האגדה מספרת ששלוש מלכות הובילו את ארתור על פני המים מאבלון אל גן העדן וכי פצעיו עשוים להרפא. מקום הכנסייה משויך לגלסטונברי. המילים שהיו אמורות להיחרט על מצבתו הן - "פה נח ארתור, המלך שהיה והמלך שיהיה" (באנגלית: "Here lies Arthur. The once and future king"). כאשר תזדקק אנגליה לארתור יחזור המלך להנהיג שנית.

ניסיונות למצוא את ההשראה ההיסטורית למלך ארתור

מסורות על המלך ארתור קיימות עוד מהמאה ה-6 לספירה. יש חוקרים הסבורים שדמותו של המלך ארתור מבוססת על מלך אנגלי מקומי שמלך בקורנוול או מצביא אנגלי שבעת שלטונו הייתה תקופת פריחה לבריטניה ושמו היה דומה ל"ארתור".
אחרים הציעו שהמקור למלך ארתור הוא מצביא רומאי בשם לוקיוס ארטוריוס קסטוס שחי במאה ה-2 ובמהלך חייו יש הקבלות רבות לאגדה על המלך ארתור.

חיי גילדס

הספר חיי גילדס (Life of Gildas) שנכתב במאה ה-12 על ידי קרדוק מלנקרפן (Caradoc of Llancarfan) כולל אלמנטים רבים של מה שיופיע מאוחר יותר באגדות על ארתור אם כי לא נוקב בשמו של ארתור ומתארך את שנת לידתו ל-500 לערך, שנה שבה ארתור לפי גרסאות אחרות נלחם בסקסונים.

לנבל

סיפור בחרוזים מהמאה ה-12 על חצר המלך ארתור.

החרב באבן

סיפור מימי הביניים שהועלה על הכתב על ידי הסופר האנגלי טרנס האנבורי-ווייט.

"מות ארתור" מאת סר תומאס מלורי

"מות ארתור" מאת סר תומאס מלורי הוא בעצם האוסף הקנוני של אגדות המלך ארתור שעברו מפה לאוזן ואיגודן במסגרת סיפור אחד עם התחלה וסוף. האוסף תורגם לעברית על ידי דבורה עומר.

"סר גאווין והאביר הירוק"

יצירה פואטית שנכתבה בידי משורר אנגלי אנונימי בשלהי המאה ה-14, סמוך לשנת 1375 נפתחת בארוחת ערב, שמתקיימת בשולחנו של המלך ארתור ואביריו.

עיבודים מודרניים

היו אינספור עיבודים לאגדת המלך ארתור ויש הטוענים כי מדובר בתת-ז'אנר, הבולטים שבהם היו:

"ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור"

רומן שכתב מארק טוויין והתפרסם בדצמבר 1889 . האנק מורגן הוא מנהל במפעל בקונטיקט בסוף המאה ה-19. יום אחד הוא מסתבך בקטטה עם אחד מעובדיו ונחבט בראשו. כשהוא מתעורר הוא מגלה כי הוא חזר בזמן לאנגליה של מאה ה-6 לתקופת המלך ארתור. לאחר שהוא מתגבר על קשיי התאקלמות ראשוניים, הוא הופך ליד-ימינו של המלך ומשתמש בידע הטכנולוגי של העתיד כדי להפוך את החברה הנבערת של אנגליה הקדומה לחברה מתקדמת למשל, על ידי החדרת הדפוס ועיתונים כאמצעי לתקשורת. אולם, לבסוף מסתבר לו שאנגליה של המאה ה-6 אינה מוכנה באמת ובתמים לשינויים שהוא תכנן עבורה וסופה של המהפכה הטכנולוגית שלו להיכשל.

"הנסיך ואליאנט"

סדרת קומיקס, שהחלה בשנת 1937 בארצות הברית וממשיכה להתפרסם עד היום. גיבורה הוא הנסיך ואליאנט, אביר בשירותו של המלך ארתור. הקומיקס עובד לסרט קולנוע פעמיים. בפעם הראשונה בשנת 1954 ובפעם השנייה בשנת 1997.

"קמלוט"

ב-1960 נוצר מחזמר מצליח בברודוויי בשם "קמלוט" המבוסס על אגדת המלך ארתור כפי שעובד ברומן של ט.ה. ווייט, "המלך לשעבר ולעתיד". הוא זכה לגרסה קולנועית ב-1967 ולחידושי במה רבים.

"החרב באבן"

סרט אנימציה משנת 1963. סרט קולנוע מצויר שהפיקה חברת וולט דיסני. זהו הסרט ה-18 של החברה, וגם הסרט האחרון שהוקרן לפני מותו של וולט דיסני. הסרט מבוסס על סיפור מימי הביניים שהועלה על הכתב על ידי הסופר האנגלי טרנס האנבורי-ווייט.
הסרט מתאר את חייו של המלך ארתור בילדותו, בעת שהתחנך אצל הקוסם מרלין.

"ערפילי אבאלון" מאת מריון זימר בראדלי

"ערפילי אבאלון" מאת מריון זימר בראדלי הוא ספר המציג זווית ראייה שונה לגבי אגדות המלך הארתור. הגיבורה בספר זה היא דווקא מורגן לה פיי, דרואידית (כהנת דת קלטית) המנסה לשמר את פולחן הנשיות הקדושה אל מול הדיכוי הדתי של הכמרים הנוצריים, בכל מחיר. הספר מתמקד במאבקי הדת וביחסי האהבה, הנישואין והבגידות שמתרחשות במשפחת המלוכה המורחבת. הספר כתוב מנקודת מבט נשית, כאשר הוא מתחיל בתיאור חייה של איגריין (אמו של ארתור), עובר בתיאור תסכולה של גוויניבר (אשתו הנוצריה-חסודה של ארתור) ומתמקד בעיקר בחייה של מורגן, המנסה לאכוף על ארתור ציות לכהני אבאלון בעוד שהוא כבר אימץ את התרבות הנוצרית.

גרסת מונטי פייתון

חבורת מונטי פייתון הבריטית הפיקה בשנת 1975 את הסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש". הסרט הוא גרסה הומוריסטית בסגנון נונסנס של סיפור החיפוש אחר הגביע על ידי המלך ארתור אשר גולם על ידי גרהאם צ'פמן. הסרט זכה להצלחה רבה ובעקבותיו גם עלה המחזמר ספאמלוט המציג את סיפור המלך ארתור דרך פרודיה על מחזות הזמר של לונדון וברודוויי.

"אקסקליבר" של ג'ון בורמן

זהו סרט על אגדות ארתור שבוים ב-1981 על ידי הבמאי ג'ון בורמן ונחשב לאחד העיבודים היותר מוצלחים שיצאו לאגדות המלך ארתור בקולנוע. הסרט מבוסס על "מות ארתור" של סר תומאס מלורי, אך בהסרת אלמנטים קישוטיים וסיפורי חסד נוצרי, שלא נוגעים ישירות לעלילה. הסרט מתמקד באגדות ארתור כמיתוס ולא כסיפור היסטורי, ולכן הדגש הוא על העיצוב הפנטסטי והמיסטי, ופחות על תיאור היסטורי מדויק של התקופה. למשל: השריונות בסרט הם שריוני לוחות מלאים מסוף ימי הביניים אף על פי שהתקופה ההיסטורית של המיתוס היא בסביבות המאה ה-5 לספירה.

ראשון האבירים

ראשון האבירים (First Knight) מ-1995 הוא סרט המבוסס על אגדת ארתור, בבימויו של ג'רי צוקר ובכיכובם של שון קונרי כארתור וריצ'רד גיר כסר לנסלוט.

מרלין

מיני סדרה משנת 1998 ששודרה ברשת NBC ומספרת את סיפור המלך ארתור מנקודת מבטו של המכשף מרלין (המגולם על ידי השחקן סם ניל).

המלך ארתור

סרטו של הבמאי אנטואן פוקווה (על הכוונת) משנת 2004 בכיכובם של קלייב אוון וקירה נייטלי. סרט זה, בשונה מהפקות אחרות שנעשו על המלך ארתור, מנסה לשוות אופי היסטורי למאורעות, ואף בתחילת הסרט מופיע כיתוב, האומר כי האגדה מהמאה ה-15, אומנם גדולה מהמציאות, אך משמע שהייתה מציאות. במהלך הסרט מספר פעמים נקרא המלך ארתור בשם ארתוריוס, אולי לשוות את גיבור הסרט לאחד הדמויות ההיסטורית האמיתיות, שההיסטורינים מחשיבים אותו למלך ארתור האגדי. אף שדבר זה בעייתי מכיוון שבסרט כתוב שהמאורעות קורים במאה החמישית ולא במאה השנייה בה חי ארתוריוס.

מרלין

סדרה בת חמש עונות ששודרה ברשת BBC one בין השנים 2009–2012. הסדרה מספרת על אגדות המלך ארתור מנקודת מבטו של מרלין, שמוצג כבחור צעיר. בסדרה זו מרלין מגיעה לקמלוט, שנשלטת על ידי אות'ר פנדרגון ובה הקסם אסור, ומתמקד בהגנה על ארתור, כדי שיגשים את ייעודו – לאחד את חמש הממלכות ולהיות למלכהּ של אלביון. קולין מורגן ובראדלי ג'יימס משחקים את מרלין והמלך ארתור, בהתאמה.

אבלון

בשנת 2010 הפיקה חברת דיסני סרט בשם תיכון אבלון על גלגולי הנשמות של הדמויות באגדות ארתור, המבוסס על ספר בעל שם זהה מאת מג קאבוט.

Camelot

בשנת 2011 הפיקה רשת Starz סדרה על עלילות המלך ארתור, בכיכובה של אווה גרין, המגלמת את מורגן ועם מרלין הקוסם, בגילומו של ג'וזף פיינס. בסדרה הזו מרלין הקוסם הוא דמות צעירה ואפלה יותר, וגוויניבר נשואה ללוחם של ארתור בשם ליונטס ובוגדת בו עם ארתור. בעלילה למורגן ולתככיה ניתן חלק גדול ומרכזי יותר בעלילה.

THE ONCE AND FUTURE QUEEN

כמו כן במרץ 2017 יצאה חוברת קומיקס, בכתיבת די.ג'יי. קירקברייד ואדם פי. נייב ובאיורי ניק ברוקנשייר, המתארים את עלילותיה של נערה מתבגרת, הנופלת לתוך בור, שם היא פוגשת את הקוסם מרילין, המודיע לה כי היא הנבחרת.
בנוסף הגביע הקדוש, מהווה מוטיב מרכזי בעלילת הספר "צופן דה וינצ'י"

הנתיב הארתוריאני

הנתיב הארתוריאני הוא הכינוי המקובל למסלול עלייה לרגל שעובר בעיקר במערב אנגליה בין מקום לידתו המשוער של המלך ארתור למקום קבורתו הרשמי.

תרגומים לעברית ויידיש

התרגום העברי המוקדם ביותר של הסיפורת הארתורית, והיחיד שהופק בימי הביניים, הוא "ספר השמד הטבלה העגולה של המלך ארטוש" מ-1279 שנכתב כנראה באיטליה ועובד מגרסה איטלקית של מחזור הוולגטה הצרפתי. רכיב מוסרני יהודי מקורי שהוסף הוא תליית חורבנם של ארתור וחצרו בניאוף של לנסלוט וגווינביר. מן החיבור שרדו כעשרה עמודים הנמצאים בספריית הוותיקן, שנמצאו ופורסמו על ידי אברהם ברלינר ב-1885. "ספר השמד" מזכיר את "הפרש הנעלה לנצולוט דללק", "הדוכוס מטיטאמל" ואשתו הדוכסית איזרנא (איגריין), "מרלין שהוא יודע בחכמת השדים", המלך ארטוש והמלכה זנברא (גווינביר; דומה לתרגום האיטלקי של שמה) ואת בתה הרביעית של איזרנא ש"לא רצתה לינשא לאיש אבל למדה חכמת השדים והיא הייתה מורגנא". כמו כן נזכרים "מורדריט הרשע" ו"מלחמת חיפוש התמחוי" (הגביע הקדוש) אליה יצאו "פרשי הטבלה".
בעוד ש"ספר השמד" לא נפוץ, במאה ה-15 יצא ביידיש רומן בשם "איין שיין מעשה פון קיניג ארטיש הוף" (מעשה יפה מחצר המלך ארתור). זה היה עיבוד ותרגום של הוויגלואה (גר') הגרמני. "קיניג ארטיש" היה חיבור פופולרי מאוד ונותר בדפוס עד סוף המאה ה-18.