google/wiki40b huggingface dataset:
המנורה (הוצאת ספרים)

המנורה (לעיתים: מנורה; ביידיש: פארלאג מנורה/המנורה) הייתה הוצאת ספרים פרטית מיסודו של מרדכי זונשיין, שפעלה בישראל מסוף שנות ה-50 ועד סוף שנות ה-70. הייתה זו הוצאת הספרים היידית השנייה בארץ. מרבית הספרים שהופיעו בה היו ספרי שירה ופרוזה ביידיש (ותרגומים לעברית מיידיש), וחלק ניכר מהספרים היו בנושא השואה.
מרדכי (מוֹטְל) זוֹנְשַיין (ביידיש: זאָנשיין) (1905–1980), יליד חמיילניק (Chmielnik) שבפולין, התגורר בבגרותו בסטאשוב. הוא ואשתו לאה (1903–1965) שרדו את השואה, אך איבדו בה את בנם היחיד, ירחמיאל בן ה-13. זונשיין היה פעיל ציבור בקהילה היהודית לפני המלחמה, במהלכה ואחריה. ב-1944 היה ממייסדי הוועד היהודי המרכזי של יהודי פולין, הגוף שדאג לשארית הפליטה מיהדות פולין עד 1950, ושימש כגזברו.
בהמשך עלה לישראל עם אשתו. בארץ כיהן כיו"ר ארגון יוצאי חמיילניק.
בסוף שנות ה-50 ייסד את הוצאת "המנורה", שפעלה מביתו שברח' זנגביל 24 בתל אביב, ושימש כמנהלה ועורכה. ההוצאה, כפי שנכתב בקטלוג הכללי של התאחדות הוצאות הספרים בישראל ב-1969, "שמה לה למטרה להוסיף נדבכים אחדים למפעל שיקום חורבנה של שפת יידיש וספרותה לאחר השואה". הייתה זו הוצאת הספרים היידית השנייה שקמה בישראל, אחרי הוצאת י"ל פרץ (שנוסדה ב-1956).
במרוצת שני העשורים שפעלה בהם ראו בה אור כ-400 ספרים, מרביתם ביידיש. ההוצאה הקפידה להוציא רק ספרי יידיש מובחרים, ורכשה לעצמה שם בעולם התרבות היידית.
חלק מכריע מהספרים שהוציאה הם בנושא השואה (ביידיש, בעברית ובאנגלית) ויהדות מזרח אירופה.
כך, שני הספרים הראשונים שראו אור בהוצאה, בשנת תשי"ח-1958, היו "יומנה של אנה פרנק" בתרגום ליידיש מאת יהושע שילוני (שליין) (כחמש שנים לאחר הופעת היומן בתרגום עברי) ו"יומן גטו לודז'" של כרוניקן הגטו שלמה פרנק (פרנקל) (מהדורה שנייה של היומן, שהופיע לראשונה מוקדם יותר באותה שנה בבואנוס איירס בהוצאת הוועד המרכזי של יהודי פולין בארגנטינה).

בנוסף, הוציאה "המנורה" ספרות יפה (שירה ופרוזה) מקורית ביידיש וכן תרגומים מיידיש לעברית.
בין הספרים החשובים שראו אור בהוצאת "המנורה":
מחקרו של אברהם יהושע השל על חסידות קוצק ("קאָצק אין געראנגל פאר אמתדיקייט", תשל"ג).
בשנת 1967 הפיקה ההוצאה מהדורה אלבומית תלת-לשונית (יידיש, עברית ואנגלית) של ספרו של ק. צטניק (יחיאל די-נור) "כוכב האפר", עם ליטוגרפיות מאת גרשון קניספל (שזכתה בפרס לעיצוב המוצר מטעם משרד המסחר והתעשייה).
בשנת 1969 התפרסמו בהוצאה סיפוריו של ש"י עגנון בתרגום ליידיש מאת אליעזר רובינשטיין, עם איורים מאת יוסל ברגנר.
בשל מחלתו הקשה של המו"ל זונשיין, ההוצאה חדלה לתפקד כמעט לחלוטין בשנת 1977. היא פעלה במידה מועטה עד סוף שנות ה-70, ובשנות ה-80 המוקדמות ראו אור כותרים בודדים נוספים.
פלורה גומס

ביוגרפיה

גומס נולד בקאדיק. בנם של הורים אנאלפביתים, כילד גומס נאבק נגד המגבלות של מעמדו החברתי והדיכוי של מערכת הקולוניאליזם הפורטוגזית תחת שלטונו של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר. הוא תמך בהתנגדות הגינאה-ביסאואית למען שחרור מן הקולוניאליזם והעריץ את אמילקאר קבראל. ב-1972הוא עזב את גינאה-ביסאו כדי ללמוד קולנוע בקובה במכון הקובני לאמנות וקולנוע, תחת הדרכתו של סנטיאגו אלברס. הוא המשיך את לימודיו בסנגל, ב-Senegalese Journal for Motion Picture News, בהדרכתו של פולין סומאנו ויירה. הוא גם ביים במשותף שני סרטים בסנגל עם סרג'יו פינה ועבד כעוזר במאי עם כריס מרקר ואניטה פרננדז.
עם חזרתו לגינאה ביסאו המשוחררת, גומס צילם את טקס העצמאות של ארצו (24 בספטמבר 1974), ובכך הגשים את רצונו של אמילקאר קבראל שיהיו אלה גינאה-ביסאואים שיתעדו עבור עצמם את הרגע ההיסטורי בפילם. אחרי השיחרור של גינאה-ביסאו מן השלטון הקולוניאלי, ביקרו בה עיתונאים ויוצרי קולנוע עצמאי רבים, ובהינתן הידע שלו בתחום הקולנוע, היה ביקוש רב לסיועו של גומס בעבודתם, מה שאיפשר לו להרחיב את היכולות שלו. בסוף שנות ה-1970, הוא החל לעבוד בתור צלם וקולנוען במשרד המידע.
בתחילה ביים גומס סרטים תיעודיים היסטוריים, וב-1987 הוא ביים את סרטו העלילתי הראשון, Mortu Nega. הסרט מתאר את המאבק לעצמאות, והאתגרים של השנים הראשונות שלאחר העצמאות בגינאה-ביסאו. הסרט הוקרן במספר פסטיבלי סרטים בינלאומיים. גומס וסרטו זכו לקבלה ותשבחות מיוחדות בצרפת, דבר אשר איפשר לו לאחר מספר שנים לגייס מימון לסרטים נוספים. בשנת 2000, הוא זכה לכבוד מצד צרפת כאשר מונה לשבלייה des Arts et des Lettres.
אנז'לה אטבקיאן

ביוגרפיה

אנז'לה אטבקיאן נולדה בירוואן, בת לבית אטבקיאן, משפחת אצולה ארמנית עתיקת יומין. בשנת 1955 אטבקיאן סיימה לימודיה במכללת ירוואן למוזיקה על שם רומן מליקיאן, ומאוחר יותר גם למדה בקונסרבטוריון קומיטאס של ירוואן.
בין השנים 1956 ל-1993 היא הייתה הסולנית אנסמבל כלי הנגינה העממיים של חברת הטלוויזיה והרדיו הארמנית. בין 1959–2000 היא לימדה במכללת ירוואן למוזיקה, ומאז 1983, בקונסרבטוריון.
אטבקיאן ליקטה וערכה שני מדריכים מתודולוגיות למוזיקה.
ב-1972, היא ייסדה את ההרכב הווקאלי-אינסטרומנטלי "האחיות אטביקיאן", וב-2012 היא הייתה חברה מייסדת של העמותה "אחדות מיליק".
כדורסל נכים

כדורסל בכיסאות גלגלים הוא משחק הדומה לכדורסל רגיל, אך הוא משוחק בידי שחקנים היושבים בכיסאות גלגלים (המעוצבים ייחודית לספורט זה) וחוקיו שונו מעט כך ששחקנים אלה יוכלו לשחק בו. זהו אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר בספורט הנכים ומשוחק גם במסגרת המשחקים הפאראלימפיים.

היסטוריה

בשנת 1944, כחלק מתוכנית שיקום נפגעים בבית החולים "סטוק מנדוויל", החליט לודוויג גוטמן על תוכנית לאימוץ ענפי ספורט שונים תוך שימוש בכיסאות גלגלים. בשנת 1945 נערך המשחק הראשון, ב-1948 התקיים לראשונה במסגרת משחקי סטוק מנדוויל טורניר נטבול, ובשנת 1956 התקיים במשחקי סטוק מנדוויל טורניר כדורסל הנכים הראשון. 
בשנת 1973 התקיימה אליפות העולם בכדורסל נכים הראשונה. האליפות, אשר טרם נחשבה לרשמית, נערכה בבלגיה וזכתה בה נבחרתה של בריטניה. בשנת 1975 התקיימה בבלגיה האליפות הרשמית הראשונה ובה זכתה נבחרת ישראל בכדורסל נכים כשניצחה בגמר הטורניר את נבחרת ארצות הברית בתוצאה 47-50.

חוקים

כדורסל הנכים משוחק לפי רוב חוקי משחק הכדורסל הרגיל, ובמגרש כדורסל סטנדרטי. עם זאת, מספר חוקים שונו על מנת להתאים לייחודיות המשחקים במשחק, כגון חוק האוסר על השחקנים לגעת יותר מפעמיים בגלגלי הכיסאות ללא כדרור. 
כל אחד מהשחקנים בקבוצת הכדורסל מקבל ניקוד על פי מידת נכותו. הנכות הקלה ביותר מקבלת ניקוד של 4.5 ואילו ככל שמידת נכותו של השחקן חמורה יותר, הולך הניקוד ויורד עד לניקוד של 1.0. בכל זמן נתון במהלך המשחק מותר למאמן הקבוצה לשלב שחקנים המנוקדים עד 14.0 במצטבר. על כיסא המשחק אסור שתהיינה בליטות החורגות אל הצדדים וגובהו לא יעלה על 53 סנטימטרים.
עדי שמאי

ביוגרפיה

את הקריירה בעיתונאות החלה שמאי ב-1995 ככתבת התרבות במקומון "ידיעות תקשורת". ב-1996 עבדה כשדרנית רדיו ב"רדיו ללא הפסקה".
בין השנים 1998 עד 2000 שימשה שמאי כתבת התרבות של המקומון "מעריב" .
בין השנים 1998 ל-2000 הייתה כתבת "ערב טוב עם גיא פינס" בערוץ הוט 3 ובמקביל, ערכה והגישה את רצועת הבוקר ב"רדיו דרום".
בין השנים 2000-2003 שימשה שמאי במספר תפקידים בטלוויזיה: כמנחת הסדרה "תרבות הרוק" בערוץ 8, מגישה במגזין המחשבים "זומביט" בערוץ 2 וכמגישת "חדשות ספורט".
ב-2001 החלה לשמש "שדרנית רדיו בכירה" ב"רדיו תל אביב", שם הגישה תוכנית יומית אישית.
ב-2004 החלה להגיש את מגזין הבידור והטלוויזיה בתוכנית הבוקר של ערוץ 10 וכן להגיש את מגזין הפנאי בתוכנית טלוויזיה הבוקר של "רשת" בערוץ 2.
ב-2005 שימשה כמגישת מהדורת חדשות הצרכנות בערוץ TVMALL.
ב-2006 החלה להגיש את מבזקי הספורט בערוץ הספורט.
בין השנים 2008 עד 2010, החלה להגיש את רצועת הצהריים עם רון קופמן ב"רדיו תל אביב". ברצועה זו הם הגישו את התוכנית "צהריים בשניים".
בין השנים 2008 ל-2010, שימשה כמגישת מבזקי חדשות בחדשות 10.
בין השנים 2011 עד 2013 הגישה את "חדר החדשות" בערוץ HOT3).
ב-2012 החלה להגיש את התוכנית "משפחה חורגת המדריך" עם אלון גל בערוץ 2.
ב-2014 החלה להגיש את התוכנית "חדשות מקומיות" ב"וואלה! חדשות".
ב-2014 יצרה את הסרט דוקומנטרי "חללים: השכול הצבאי בחברה הישראלית" בו היא גם שימשה כבמאית.
בנובמבר 2017 חזרה לחדשות עשר, לתפקיד מגישה ועורכת מבזקי חדשות.
שמאי היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למנהל.
גיבור בעננים

עלילה

בכפר טפליקוקו, שממוקם מעל העננים ואחראי על ייצור העננים והגשם בכל העולמות, מופרת השלווה. מלכת החול מגיעה ומציבה אולטימטום בפני הדורפינים (תושבי הכפר הכחלחלים) לפיו יש להם שלושה ימים לארוז את חפציהם ולהסתלק מן הכפר, אחרת תהפוך את כל יושביו לפסלי חול. מבוהלים ומפוחדים פונים הדורפינים אל הנביאה שלהם גאיה שמזכירה להם את סיפור העבר של הכפר, והנבואה המתנוססת בליבו - "כשסכנה גדולה מאיימת על הכפר, חפשו בן אנוש גיבור. בזריזות ידיו וקסמו יעמוד בפני הרשע, ומים היוצאים מהלב יסירו הקללה".
אל המשימה "מתנדבים" בעל כורחם דיבל הפחדן ודובל הטיפש שיוצאים למסע בעולם בני האדם במטרה לאתר את הגיבור המיוחל. לאחר כמה היתקלויות משעשעות מזהים השניים שלט הופעה של "יובל המבולבל" ובו סמלו של יובל - כוכב. אותו הסמל שמתנוסס בלב הנבואה בכפר על בליו, הגיבור שהציל את הכפר בעבר. מכך מסיקים השניים כי זהו הגיבור אותו נשלחו למצוא. בנחישותם הם מצליחים לגייס את "יובל המבולבל" למשימה מתוך אמונה שהוא הגיבור שיחזיר את השמחה והאושר אל הכפר.
נפת צפת

דמוגרפיה

אוכלוסיית הנפה נכון ל-2015 היא 115,000 בצפיפות של כ-159.1 נפשות בקמ"ר. אוכלוסיית הנפה מורכבת מיהודים, ערבים בדואים-מוסלמים וצ'רקסים מוסלמים משבט אבזאח.
בנפה יש 64 יישובים. 61 יישובים יהודיים, 2 כפרים בדואים (טובא-זנגרייה ו-ואדי אל-חמאם) וישוב צ'רקסי אחד (ריחאניה).
אבידוס (דרדנלים)

אבידוס (ביוונית Άβυδος) הייתה עיר יוונית, שנוסדה בשנת 477 לפנה"ס על ידי מילטוס, על החוף האסייתי במקום הצר ביותר של הדרדנלים. עם יסודה הצטרפה אבידוס לברית האטית-דלית והייתה כפופה לאתונה עד שנת 412 לפנה"ס, אז עברה השליטה עליה לזמן מה לספרטה. 
פיליפוס החמישי כבש את אבידוס לאחר קרב עיקש בשנת 200 לפנה"ס, אך הפסיד אותה לרומא בשנת 197 לפנה"ס. רומא הפקידה את אבידוס בידי אנטיוכוס השלישי, אך הוא התמרד כנגד רומא, ולאחר שזו הביסה אותו, ב-189 לפנה"ס, נראה שאבידוס חזרה להיות עצמאית. 
באבידוס הקים קסרקסס מלך פרס גשר סירות, עליו חצה צבאו הענק את המצר בעת מסע המלחמה על יוון ב-480 לפנה"ס (הרודוטוס, ספר ז', 33 ואילך). אבידוס מפורסמת גם בזכות סיפור האהבה אודות הרו ולאנדרוס.
גילוי חורבותיה של העיר מבחינה ארכאולוגית החל בשנת 1675.
במשך שנים רבות נלקחו מחורבות העיר אבנים וחומרים ששימשו לבניה עד להכרזה על האזור כאתר ארכאולוגי בתחילת המאה ה-20.
אצבע

אצבע היא חלק בכף היד או בכף הרגל (בה בעברית הן נקראות "בהונות") של דו-חיים, זוחלים עופות ויונקים. האצבע מסתיימת בחיפוי קרני הקרוי ציפורן. העור בקצות האצבעות מחורץ על ידי טביעות אצבעות.

מספר האצבעות

המונח באנטומיה המונה את מספר האצבעות בבעלי חיים מפותחים נקרא דקטיליה. למינים שונים של בעלי חוליות החיים על היבשה, יש מספר שונה של אצבעות בגפיהם. אולם, כמעט שאינם קיימים מינים שיש להם יותר מחמש ופרטים מוטנטים, שיש להם יותר מחמש, נדירים אף הם. במינים בהם יש פחות מחמש אצבעות בחלק או בכל הגפיים יש סימנים להתנוונותן במהלך האבולוציה. כך, למשל, אצל הסוס, חלק מהאצבעות התנוונו והשאר התחזקו. כך גם בוהן חתול הבית נעלמה, בניגוד לאגודלו ויש לו חמש אצבעות בכל אחת מגפיו הקדמיות וארבע בכל אחת מהאחוריות. בבני אדם הנורמה היא פנטדקטיליה המונה 5 אצבעות בכל גפה. אולם במקרים מסוימים עקב מחלות תורשתיות עלולות להופיע יותר מחמש אצבעות (פולידקטיליה) או פחות (אוליגודקטיליה).

מידות האצבעות

הפרש אורכי האצבעות נותן אינדיקציה לרמות ההורמון אסטרוגן, שהיו בדמה של האם בזמן ההריון.
מחקרים על מידות האצבעות אצל גברים מצביעים על קשר בין אורך האצבעות לאורך הפין.
קארס קרוסבי

קארס קרוסבי (Caresse Crosby;‏ 20 באפריל 1891 - 26 בינואר 1970) הייתה משוררת ומוציאה לאור אמריקאית, הידועה גם על המצאת חזיית הבד הראשונה. בנוסף תמכה באמנים, והייתה פעילה חברתית למען השלום.

ביוגרפיה

נולדה בניו רושל במדינת ניו יורק, בשם מרי "פולי" פלפס ג'ייקוב. הוריה, ויליאם ג'ייקוב ומרי פלפס, היו צאצאים למשפחות קולוניאליות אמריקאיות מהמעמד הגבוה.
ב-1910, בהיותה בת 19, התכוננה לקראת נשף שבו השתתפה; היא שמה לב לחוסר הנוחות שבלבישת המחוך הצמוד שהיה נהוג בתקופתה, שיצר לחץ רב על החזה שלה. בעקבות זאת, עיצבה יחד עם המשרתת שלה שתי ממחטות משי המחוברות בסרטים ורצועות ורודים. ההמצאה התקבלה בהתלהבות ורבות מבנות משפחתה וחברותיה ביקשו ממנה ליצור עבורן חזייה דומה. ב-1914, כאשר התחילו אנשים זרים להציע לה כסף על ההמצאה, רשמה את הפטנט במשרד הפטנטים האמריקאי, ומאז ניהלה עסק למכירת חזיות בד.
היא נישאה ב-1915 לריצ'רד פיבודי, גם הוא מהמעמד הגבוה בארצות הברית, ונולדו להם שני ילדים. לאחר שובו של פיבודי משירות צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא הפך לאלכוהוליסט. ב-1920 החלה ג'ייקוב לנהל רומן עם המשורר הארי קרוסבי, והדבר עורר שערורייה בחברה הגבוהה של בוסטון.
לאחר שנתיים היא התגרשה מפיבודי ונישאה לקרוסבי. בני הזוג עזבו לאירופה והצטרפו לאמריקאים נוספים מ"הדור האבוד" שהתגוררו בפריז. הם ניהלו אורח חיים בוהמייני, עם נישואים פתוחים שכללו מספר רומנים לאורך השנים, וכן נהגו להשתמש בסמים ולקיים מסיבות פרועות וטיולים לחו"ל. קרוסבי אימצה לבקשת בעלה את השם "קארס" ב-1924. ב-1925 בני הזוג הוציאו לאור בעצמם את ספר השירה הראשון שלהם, "Éditions Narcisse", במספר מהדורות מצומצם. ב-1927 יסדו את הוצאת הספרים "Black Sun Press", שפרסמה מאז ספרים ידועים רבים באנגלית, שכתבו אמריקאים שחיו בפריז, בהם ג'יימס ג'ויס, ארנסט המינגוויי, עזרא פאונד וטי אס אליוט.
הארי קרוסבי נמצא מת ב-1929 במהלך ביקור של בני הזוג בניו יורק, עם אחת ממאהבותיו, ג'וזפין, במה שתואר בעיתונות כרצח והתאבדות או התאבדות כפולה. קארס קרוסבי חזרה לפריז והמשיכה לנהל את הוצאת הספרים.
ב-1936 עזבה לארצות הברית, וקנתה מלון בווירג'יניה, סמוך לוושינגטון די. סי., שבו אירחה רבים מידידיה, בהם סלבדור דאלי, עזרא פאונד ובאקמינסטר פולר. היא נישאה לסלברט יאנג (Selbert Young), שחקן מובטל ואלכוהוליסט, וניהלה רומן עם השחקן והמתאגרף האפרו-אמריקאי קנדה לי (Canada Lee), למרות חוקי ההפרדה הגזעית שהיו נהוגים עדיין בתקופתה.
בשנות ה-60 יסדה ארגון של "נשים נגד מלחמה". היא ניסתה להקים מרכז לשלום בדלפי שביוון, אך השלטונות היווניים הערימו עליה קשיים. לאחר מכן קנתה טירה עתיקה מהמאה ה-15 בעיירה רוקה סיניבלדה (Rocca Sinibalda) שמצפון לרומא, איטליה, ששימשה אותה לתמיכה בקבוצת אמנים.
ב-1970 מתה ברומא לאחר דלקת ריאות הקשורה למחלת לב בה לקתה.
דו-פסיגיים

התפתחות ומיון

דו־פסיגיים היו הצמחים בעלי הפרחים הראשונים שהופיעו על כדור הארץ. מאוחר יותר התפתחה מהם קבוצת החד־פסיגיים. לפיכך, קיימת הפרדה מנקודת מבט פילוגנטית בין הדו־פסיגיים הקדומים, שהם למעשה האבות של כל בעלי הפרחים, לבין הדו־פסיגיים האמיתיים, שהתפתחו מהקדומים במקביל לחד־פסיגיים. מסלול התפתחות זה משתקף בתכונות אחדות ברמת המבנה של הצמחים. כך למשל, הדו־פסיגיים הקדומים דומים לחד־פסיגיים במבנה האבקה שלהם ולעיתים במבנה הגבעול (ראו לדוגמה נופריים), ולעומת זאת יש תכונות שמאפיינות את כל הדו־פסיגיים.
בכלל, המחקרים הגנטיים שבוצעו בעשור האחרון שפכו אור חדש על הבנת היחסים האבולוציוניים בין קבוצות הצמחים השונות. חוקרים אחדים מייחדים את הדו־פסיגיים האמיתיים למחלקה נפרדת בשם Rosopsida על פי הסוג האופייני Rosa (ורד). התכונה האופיינית של קבוצה זאת היא מבנה גרגרי האבקה, שיש בהם שלוש נקבוביות, לעומת נקבובית אחת אצל שאר צמחי הזרע.
הקרן לשיתוף פעולה כלכלי

הקרן לשיתוף פעולה כלכלי  (באנגלית: Economic Cooperation Foundation -  ECF) - ארגון לא ממשלתי ללא כוונות רווח (NGO) שהוקם ב-1991 על ידי יוסי ביילין, יאיר הירשפלד,   נואף מסאלחה ורון פונדק על מנת לקדם שיתוף פעולה ישראלי-ערבי, ובפרט ישראלי-פלסטיני.
הקרן משמשת בראש ובראשונה כ"צוות חשיבה" ("think tank") שמעלה רעיונות ומנסח ניירות עמדה בנושאים שונים הנוגעים ליחסים בין ישראל לפלסטינים. מיד עם ביטול החוק לאיסור מפגשים עם אנשי אש"ף במסגרת זו הוכנו מחקרים וניירות עמדה בנושא הסדר קבע עתידי.
בין מטרות הקרן "עידוד הקהילה האירופית להתערבות בתהליך השלום בין ישראל למדינות ערב".
הקרן משתתפת בפרויקטים שונים לשיתוף פעולה בין גורמים ישראלים לפלסטינים בתחומי הבריאות, איכות הסביבה ונושאים מוניציפליים, ובפרויקטים לקידום מעמד הערבים אזרחי ישראל. 
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה וקריסת תהליך השלום, הרחיבה הקרן את פעולותיה, ועסקה בניהול משברים ותכנון מדיני וכלכלי ארוך-טווח. במהלך ההתנתקות מרצועת עזה, יצרה הקרן מנגנון שאיפשר לחקלאים הישראלים ברצועה להעביר החממות שבבעלותיהם לידיים פלסטיניות תוך קבלת תשלום מתורמים בינלאומיים.
על אף שהקרן אינה מפרסמת ניירות עמדה תחת שמה, חוקרים הנמנים בצוות החשיבה של הקרן מפרסמים מאמרים על דעת עצמם. בין הבולטים שבהם הם שאול אריאלי ויונתן תובל.
הקרן ופרויקטים שלה ממומנים מתרומות. אחד מהתורמים הגדולים לקרן, בנוסף לארגונים בינלאומיים ולתורמים פרטיים, הוא האיחוד האירופי, עובדה שגוררת ביקורת כנגד ביילין, וטענות על התערבות כביכול של ממשלה זרה בעניינים הפנימיים של ישראל. יואב יצחק חשף כי פעילות ציבורית ופוליטית של יוסי ביילין בעת שהיה חבר כנסת, מומנה בידי הקרן.
זה חוזר (מיני-סדרה)

פרק ראשון

שנה לאחר שאחיו הצעיר נעלם, ביל דנברו מחליט לאחד כוחות עם חבריו ולחקור את פרשת ההעלמות של ילדי עיירתם, ומגלים שאויבם בעצם ליצן פסיכופת בשם פניוויז.

פרק שני

30 שנה לאחר התרחשויות הפרק הראשון, החבורה חוזרת לדרי כדי להביס את "זה" סופית.
צלפיים

היבטים סיסטמטיים

משפחה זו מראה קרבה רבה למשפחת המצליבים, ועל פי כמה חלוקות, אף כלולה בה. מלבד המחלוקת הזו, לגבי שיוכה או היבדלותה של משפחת הצלפיים מן המצליבים, קיימת מחלוקת לגבי השייכות של הסוג באשן למשפחה זו. יש הסוברים כי ראוי שהבאשן ייכלל במשפחת המצליבים, ואילו על-פי חלוקה אחרת הסוג באשן וקרוביו התפתחו במקביל לצלפיים, ובשל מספר תכונות המבדילות ביניהם, אינו שייך למשפחה זו. לכן, הבאשן וקרוביו יוצרים משפחה אחרת- באשניים (Cleomaceae).

תיאור מורפולוגי

משפחה זו כוללת בני-שיח, שיחים ועצים נשירים או ירוקי עד. העלים לרוב פשוטים, לעיתים ערוכים בצורה מאוצבעת, כמו בסוג באשן. שפת העלה תמימה. התפרחת לרוב דמוית אשכול. 
הפרח על פי רוב דו מיני, מאופיין בסימטריה רדיאלית או דו-צידית. עלה הגביע מופרדים, מספרם 4. עלי הגביע צמודים למצעית, ומספרם 4. מספר האבקנים 6 עד 250. עמוד העלי בודד, בעל צלקת יחידה. 
הפרי מטיפוס בית גלעין או ענבה. צבע הזרעים לרוב בגווני חום או צהוב.

צלפיים בצמחיית ארץ ישראל

11 מינים ממשפחה זו מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל. הם לרוב גדלים בדגם פזור, פרט למין צלף קוצני שמרובה בבית גידולו-סלעים וחומות בחבל הצומח הים תיכוני. תשעה מינים גדלים בחבלי הארץ המדבריים. 3 מהם מינים נדירים מאוד הנמצאים בסכנת הכחדה בישראל ('מינים אדומים'). 
מין אחד- Cleome gynandra- הוא מין פולש שמקורו ביבשת אמריקה.

חשיבות המשפחה לאדם

בקרב משפחה זו, אין צמחים המגודלים בהיקף רחב לצורכי האדם. לעומת זאת, כמה צמחים משמשים את האדם למאכל, רפואה ולמספוא. השימוש המוכר ביותר הוא בניצנים כבושים של הצמח צלף קוצני, הנחשבים למעדן ומשמשים במטבח הצרפתי והמטבח איטלקי. 
מספר מינים משמשים למאכל באופן מסורתי, כאשר הם מלוקטים על ידי חברי תרבויות ילידיות לצורכי מאכל, בייחוד בעת רעב. מהם נמנה את ה-Pentadiplandra brazzeana, ומינים מהסוג קדבה (cadaba). כמו כן משמשת לשם כך מרואה עבת עלים מהסוג מרואה. האחרונה גם חשובה לצורכי מרעה. 
מינים רבים מהסוג באשן משמשים כצמחי נוי, משום יופי פרחיהם. מן הצד השני, חלק ממיני סוג זה הם עשבים שוטים.
הפרח של צלף קוצני משמש כסמל שמורת נאות קדומים.
האסכולה הווינאית השנייה

האסכולה הווינאית השנייה היא קבוצת מלחינים, שמרכיביה היו ארנולד שנברג ותלמידיו בווינה של ראשית המאה העשרים. מה שאפיין את המוזיקה שלהם בראשית הדברים היה האקספרסיוניזם הפוסט רומנטי ובהמשך, האטונאליות והטכניקה הסריאלית של שנברג, אם כי הוראתו של שנברג (כפי שעולה מספרי הלימוד השונים שפרסם) הצטיינה בגישה מסורתית ושמרנית ולא כללה דיון בשיטה הסריאלית שלו. (ה"אסכולה הווינאית הראשונה", שכמעט אין מתייחסים אליה אלא בהשוואה לשנייה, כוללת בדרך כלל את המלחינים שגרו ועבדו בווינה בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19, בעיקר וולפגנג אמדיאוס מוצרט, יוזף היידן, לודוויג ואן בטהובן ופרנץ שוברט.) 
חבריה העיקריים של האסכולה, מלבד שנברג, היו אלבן ברג ואנטון וברן, אם כי היו מלחינים נודעים פחות, שראוי אולי לכלול אותם במונח הזה, כגון היווני ניקולאוס סקאלקוטאס וכן תלמידים צעירים, שהצטרפו ממש לפני התפרקותו של הטריומווירט לאחר קרוב ל-50 שנה, כמו הנס אייזלר, הנס ילינק ואחרים. עד אמצע המאה ה-20 היה מקובל לראות את שלושת חברי האסכולה העיקריים כמקשה אחת, שהרצון והמטרה מאחדים אותם, וגישה מוטעית זו העלימה כמעט מן העין את הניגודים שהיו קיימים ביניהם מבחינת הטיפוס, הכשרונות וההישגים. גישה זו תוקנה בראייה מרוחקת יותר במחצית השנייה של המאה ה-20. 
פעילותה של האסכולה הווינאית, שראשיתה במפנה המאה, הגיעה לשיאה בשנות ה-20' של המאה, שיא שבא לביטוי בחיבור ווצק והסוויטה הלירית של ברג, היצירות הראשונות בשיטת שנים-עשר הטונים של שנברג והסימפוניה אופוס 21 של וברן, ובשיתוף יצירתי וידידות רוחנית בין המורה והתלמידים, כפי שאפשר ללמוד מחילופי המכתבים בין שנברג לברג ובין ברג לווברן. על הקשר הזה הקיץ הקץ בשנת 1933, עם עליית המשטר הנאצי לשלטון בגרמניה. שנברג, היהודי המומר, גלה לארצות הברית, אלבן ברג מת באופן פתאומי בשנת 1935 ווברן נהרג בידי חייל אמריקאי בספטמבר 1945.
ולדימיר איביץ'

קריירה כשחקן


איביץ' התחיל לשחק כדורגל מקצועי בפרולטר זרניאנין, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בגיל 17 בעונת 1994/1995. בינואר 1998 עבר לפרטיזן בלגרד, שם שיחק שש שנים וזכה בשלוש אליפויות ושני גביעים. את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ערך בעונת 2003/2004, ולאחר עזיבתו של סאשה איליץ' הוא מונה לקפטן הקבוצה. ב-133 משחקים הבקיע 64 שערים. לאחר מכן עבר לגרמניה וחתם בבורוסיה מנשנגלדבך אך לא הצליח להשתלב במועדון, ובשנת 2005 עבר ליוון ושם שיחק בא.א.ק. אתונה, אריס סלוניקי ופאוק סלוניקי עד לפרישתו ב-2012.
איביץ' ערך שמונה הופעות במדי נבחרת סרביה ומונטנגרו בין השנים 2001–2004. את הופעת הבכורה שלו ערך במונדיאל 2002, כשהחליף את דיאן סטנקוביץ' במשחק מול שווייץ.

קריירה כמאמן

ביוני 2013 החל איביץ' לאמן את קבוצת הנוער של פאוק סלוניקי, וכבר בשנה הראשונה הוביל את הקבוצה לתואר. במרץ 2016 מונה איביץ' למאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, ובשנת 2017 זכה עמה בגביע היווני.
ב-31 במאי 2018 מונה למאמן מכבי תל אביב. בקיץ של אותה העונה, לא הצליח איביץ' להביא את מכבי תל אביב לשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר הפסד לקבוצת סרפסבורג 08. 
ב26 בספטמבר 2018 זכתה מכבי בגביע הטוטו.
לאחר מכן, מכבי תל אביב זכתה באליפות אשר הצליחה לשבור שיאים רבים. בסיום העונה נבחר על ידי ארגון השחקנים והמאמנים כ"מאמן העונה".
מירצ'אה מנוליו

מירצ'אה מנוליו (ברומנית: Mircea Manoliu‏ 24 באפריל 1917 - ? ) היה פושע מלחמה שרצח יהודים בפרעות יאשי בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה. יון אנטונסקו ניסה במשפטו להטיל עליו, לצד צבא גרמניה הנאצית, את האחריות על אירועי פרעות יאשי.

ביוגרפיה

מנוליו נולד בדורוחוי, רומניה והיה סמל ברגימנט 13 חיל רגלים בצבא רומניה. בעל עבר בתנועה הלגיונרית. בתקופת פרעות יאשי, הוצב מנוליו במפקדת הרגימנט בשכונה "קופואו".
אחרי המלחמה, בניסיונו לחמוק מאחריות לפרעות יאשי, טען יון אנטונסקו במשפטו, שהפרעות פרצו ביוזמתו של הסמל בעל עבר לגיונרי, מירצ'אה מנוליו ויחידות הצבא הגרמניות, שהיו מוצבות בסביבה.
מנוליו נעצר ב-13 באפריל 1945 על ידי משמרות אזרחיים של החזית הלאומית הדמוקרטית במסגרת סדרת מעצרים והוצאות להורג של אנשים בתקופת פרעות יאשי. מבית המעצר כתב מנוליו לשר הפנים של רומניה, והודיע לו שעל מעשיו ביוני 1941, כבר נשפט ב-1941 על ידי בית הדין הצבאי של הקורפוס הרביעי של צבא רומניה, ונמצא שהירי על חמישה יהודים, שניסו לברוח בעת היותם תחת משמורתו, היה מוצדק. בית הדין העממי, שבנוסף לשיפוט, טיפל גם בחקירות, היה חסר כלים חקירתיים מתאימים, ולא מצא דרך לבטל את טענתו המוכחת של מנוליו, לכן שוחרר מנוליו ב-9 באוגוסט 1946.
דניאל פנק

ביוגרפיה

פנק נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1 בדצמבר 1944. אביו היה פקיד גבוה של השלטון הצרפתי במרוקו. השלים לימודי תואר שני בספרות בניס שבצרפת, ולאחריהם עבד כמורה.

קריירה ספרותית

בשנות השמונים פרסם את סדרת הספרים "ארנסט וסלסטין", שהפכו עם השנים לאחת מסדרות ספרי הילדים האהובים.
פרסם בתחילה ספרי ילדים, ולאחריהם את סדרת הספרים "הסאגה של מלוסן". לפנק משנה פדגוגית סדורה כיצד להנחיל את אהבת הקריאה לילדים. את משנתו זו סיכם בחיבורו "כמו רומן". במהלך חייו הוציא שני ספרי קומיקס שהצליחו, "נואף" וב-"ארבע עיניים בשחור" ושני  ספרי פרוזה, "פצצות ומפלצות" ו-"כמו רומן".
בשיא הצלחתו, זכה שנתיים ברציפות, בשני  פרסי הספרות החשובים ביותר: ב-2007 בפרס רנודו על ספר שבו נכתב נגד הקפיטליזם בצרפת, ב-2008, זכה פרס מטרופוליס על ספר שבו כתב על עולם אוטופי, בהשראת הספר 1984.
ב-2007 זכה בפרס "Renaudot פרי" כתבה ("לאקול") שפרסם בעיתון צרפתי נפוץ, על "מאמר האכזבה" מהחיים הנורמטיבים.
ב-2012, יצא סרט האנימציה "ארנסט וסלסטין" שהתבסס על סדרת הספרים המפורסמת שכתב  בשנות השמונים.
העיבוד הקולנועי ל-"ארנסט וסלסטין" הביא את דניאל פנק, עד לכמה מועמדויות, אליה זכה הסרט, לפרס האוסקר ל-"סרט המונפש הטוב ביותר" ופרס אמי (עליו היה מועמד בקטגוריית "התסריט הטוב ביותר"). בסמוך ל-2 המועמדויות, הצליח "ארנסט וסלסטין", גם להיות מועמד בקטגוריית "הסרט הטוב ביותר" ל-2012, בפסטיבל סרטי ההנפשה הבינלאומי אנסי‏.
ג'ודי פלין

ביוגרפיה

פלין נולדה בבלקפול שבלנקשייר. תפקידה הידוע ביותר הוא בדמות המזכירה בסיטקום "האימפריה של בריטאס". תפקידים ידועים נוספים של הם בדמות מאדג' האוול בסדרת הדרמה "בית אליוט", ובדמות ואל בשני פרקים בסדרה הקומית "נשות המזנון" של ויקטוריה ווד.
בשנים 1989 עד 1993 שיחקה בתפקיד טרייסי דאגן בסדרת הרדיו "The Blackburn Files" של ה-BBC.