google/wiki40b huggingface dataset:
וסילי קומרוף

וסילי איוונוביץ' קומרוף (ברוסית: Василий Иванович Комаров, ‏ 1923-1871) היה רוצח סדרתי רוסי, הורשע ברציחתם של 29 בני אדם במוסקבה בין השנים 1921 עד 1923. היה מהרוצחים הסדרתיים הראשונים של ברית המועצות, סוחר סוסים שרצח לפחות 33 אנשים באורווה שליד ביתו, הוא הוצא להורג ב-18 ביוני 1923.

רקע

שמו הקודם של קומרוף היה וסילי טרנטביץ' פטרוב (ברוסית Василий Терентьевич Петров), הוא נולד בשנת 1871 למשפחה גדולה וענייה שחייתה במחוז ויטבסק באימפריה הרוסית. רבים מחברי משפחתו היו אלכוהוליסטים והוא עצמו החל לשתות בגיל 15. שירת בצבא הרוסי במשך ארבע שנים ובגיל 28 נשא אישה. בשנת 1904, בזמן מלחמת רוסיה-יפן, קומרוף נסע למזרח הרחוק ושם צבר הון, אך הכספים שחסך התבזבזו במהירות. הוא נידון לשנת מאסר בגין גניבה ממחסן צבאי, ובעודו מרצה את עונשו אשתו נפטרה מכולרה. לאחר שחרורו השתקע בריגה (היום בשטח לטביה) ושם התחתן בשנית עם אלמנה פולנייה בשם סופיה, לזוג נולדו שני ילדים. קומרוף שעדיין נותר אלכוהוליסט נהג להכות את אשתו ואת ילדיו.
בשנת 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר כוחות גרמנים התקרבו למדינות הבלטיות, קומרוף ומשפחתו נדדו לעבר הוולגה. עם התמוטטות האימפריה הרוסית בשנת 1917, קומרוף הצטרף לשורות הצבא האדום במהלך מהפכת אוקטובר, למד לקרוא ולכתוב וקיבל דרגה של מפקד-כיתה. בעודו נלחם במלחמת האזרחים ברוסיה הוא נלכד על ידי כוחות הצבא הלבן של אנטון דניקין. הוא הצליח להימלט מהשבי אך כדי לא לעמוד למשפט צבאי הוא שינה את שמו לוסילי איוונוביץ' קומרוף, ובשנת 1920 עבר עם משפחתו למוסקבה. הוא גר ברחוב שבולובקה 26, החל לעבוד כנהג כרכרה, סוחר סוסים וכן התפרנס מגניבות.

רציחות

בפברואר 1921, זמן קצר לאחר שולדימיר לנין הכריז על נא"פ, קומרוף החל לרצוח אנשים. כל הרציחות בוצעו בצורה דומה: קומרוף יצר קשר עם אדם שהתעניין ברכישת סוס, הזמין אותו לביתו והגיש לו וודקה. הקורבן היה נרצח במכות פטיש או בשיסוף גרונו, גופתו הוכנסה לשקית ואז הוסתרה בשטח הבית, נקברה מתחת לאדמה או שהושלכה לנהר מוסקבה. בשנה שלאחר מכן, סופיה גילתה על הרציחות והגיבה לכך באדישות ובהמשך אף הצטרפה לביצוע הרציחות בעצמה. בשנת 1921 רצח לפחות 17 איש, ובשתיים הבאות רצח לפחות 12 איש נוספים, בחקירתו טען כי רצח 33 בני אדם.
המשטרה הבחינה שמתרחש גל של רציחות באזור מוסקבה לאחר שנמצאו 21 גופות עטופות בשקי זבל מדי יום שלישי או שבת, וכך נפתחה חקירה בת שנתיים. קומרוף היה מוכר בתור אדם הנשוי באושר בקהילתו, אך אנשים הקרובים למשפחתו ידעו על האופי המתעלל שלו ועל כך שהוא ניסה לרצוח את בנו בן ה-8. קהל הקונים בשוק הבחינו שהוא מגיע לשוק מדי יום רביעי או שישי, אך בפעמים רבות הוא אינו רכב או הוליך סוס וכמעט תמיד יצא מהשוק עם אדם זר.

מעצר והרשעה

בתחילת שנת 1923, המשטרה הגיעה לביתו של קומרוף בגין סחר לא חוקי באלכוהול, אבל במהלך סריקה של האורווה שלו גילו גופה של נרצח מתחת לערימת חציר. קומרוף קפץ מחלון הבית והצליח להימלט מהשוטרים, אבל ב-18 במרץ הוא נלכד במחוז מוסקבה. בחקירתו במשטרה העיד שלמיטב זיכרונו הוא רצח 33 אנשים, כולם היו לקוחות פוטנציאליים שרצו לרכוש סוס. המניע העיקרי לרציחות היה מניע כספי, אם כי הסכום הכולל שהצטבר מקורבנותיו היה נמוך מאוד. לאחר שהעיד על מעשי הרצח השוטרים התלוו אליו לאתרים בהם נפטר מגופות הנרצחים. בתחקור שלו הוא תיאר את מעשה הרצח כ"עבודה קלה למדי". בכלא הוא ניסה להתאבד שלוש פעמים. גם אשתו סופיה הועמדה לדין, שכן המשטרה הבינה שלא ייתכן שלא ידעה על מעשי הרצח שהתבצעו מטרים ספורים ממנה. 
וסילי קומרוף ואשתו נידון למוות והוצאו להורג במוסקבה מירי כיתת יורים ב-18 ביוני 1923.
מחנה פלס

מחנה פלס (בעבר: "פלס גולני") הוא בסיס צבאי בבקעת הירדן הקרוי על שמו של סגן-אלוף משה סטמפל (פלס) שנהרג בשנת 1968  כאשר פיקד כמג"ד הנח"ל המוצנח על מרדף אחר מחבלים בעמק הירדן (היתקלות אשר נקראה "מרדף ואדי שובש").
המחנה הוא בא"ח (בסיס אימון חטיבתי) ומתבצעת בו טירונות של טירונים מחטיבת כפיר במחזורים של ארבעה חודשים. בעבר שימש הבסיס כמחנה הטירונות של חטיבת גולני.
המחנה ממוקם בבקעת הירדן ליד היישובים רועי, חמדת ובקעות.
ב-15 במאי 2002, הגיע מחבל חמוש לבסיס, והתבצר במטווחים ליד הבסיס. כח מילואים של חיל התותחנים שהגיע למקום זיהה את המחבל, פתח עליו באש והרגו.
טובה (קיסר יפן)

גנאלוגיה

לפני עלייתו לכס הקיסרות היה שמו הפרטי מונהיטו-שינו (宗仁親王). הוא היה בנו של הקיסר הוריקאווה ואמו הייתה פוג'יווארה נו אישי. טובה נשא לאישה שלוש נשים ולקח מספר פילגשים, שהולידו לו 14 בנים ובנות.
פלדת דמשק

פלדת דמשק הוא הכינוי בו השתמשו בתרבויות אירופאיות כדי לכנות פלדה שעברה עיבוד מיוחד, שהכשיר אותה כחומר גלם משובח במיוחד ליצירת חרבות וכלי נשק אחרים. סימן ההיכר של הפלדה הדמשקאית הוא המראה שלה, מראה הדומה למים זורמים המצויים תחת השפעה של רוח נושבת.
דרך ייצורה של פלדה דמשקאית אבד במהלך ההיסטוריה ולמרות שיש מספר טוענים שהצליחו לשחזר זאת, אין בכך ודאות. בתקופה המודרנית השם משמש למוצרי פלדה בעלי מראה אופייני, אך לא בהכרח עשויים מפלדה דמשקאית. 
למרות השם שלה, מקורה של פלדת דמשק אינו בעיר דמשק, אלא באזור הודו, משם עברה לארצות ערב. האירופאים, שהגיעו למזרח התיכון בתקופת מסעי הצלב, הביאו את החרבות לאירופה.
פלדת דמשק מוכרת גם כפלדה "מקופלת", מכונה בעגה מקצועית כ-"pattern welded". ביפן הפלדה נקראת "suminagashi". בתרגום מיפנית מתארת כ-"דיו זורם" או "ציור על מים". זרימה היא אלמנט מבורך בתרבות היפנית, וכן פכפוך מים הוא סמל לטוב (המונח Damascus Steel אינה מילה יפנית, והיא משמשת רק למכירת מוצרים לשוק המערבי). פלדה זו עשויה משילוב שכבות של פלדת פחמן ופלדה רכה, בתהליך עתיק יומין של היתוך סוגי פלדה שונים, מקופלים ומחושלים יחדיו, ליצירת להב חזק ביותר, אך בה בעת גמיש, ובעל עמידות גבוהה לשבר וסדיקה. השכבות והקיפולים, יוצרים להב בעל חזות מרקם מיוחד במינו ומרהיב ביופיו, ובעל איכות גבוהה משני סוגי הפלדה שממנו נוצר. 
במונח פלדת דמשק אין הכוונה לסוג מסוים של פלדה, אלא לטכניקת בניית הלהב מחישול רבדים מקופלים של סוגי פלדות שונים. כיוון שלהבי הדמשק מורכבים מפלדות שונות המחושלות יחדיו, איכות הלהב שנוצר בטכניקה זו, היא תוצר של סוג הפלדה שנעשה בה שימוש, ומומחיות חרשי הברזל בחישול.
אקיטן

גאוגרפיה

אקיטן משתרע על פני 41,308 קמ"ר המהווים כ-7.6% מכלל שטחה של צרפת. הוא תחום על ידי ספרד בדרום, חבל מידי-פירנה במזרח, חבל פואטו-שראנט וחבל לימוזן בצפון ומפרץ ביסקיה במערב. בירת החבל היא העיר בורדו וערים חשובות אחרות כוללות את פו, ביאריץ, פריגה ועוד.

דמוגרפיה

לפי הערכת אוכלוסייה שנעשתה בינואר 2007, מספר התושבים בחבל אקיטן הוא 3,150,890, המהווה 5.1% מכלל אוכלוסיית צרפת. קצב צמיחת האוכלוסייה בחבל הוא יחסית גדול (+0.92% בשנה מאז 1999), כאשר רובו מגיע מהגירה (+0.85% בשנה). שיעור הילודה הממוצע באקיטן היה 1.68 בשנת 2003, כאשר שיעור הילודה בצרפת המטרופוליטנית באותה שנה היה 1.87.
העיר המאוכלסת ביותר בחבל היא בורדו (925,253 תושבים לפי מפקד מ-1999) ואחריה פו (216,830) ובאיון (213,969).

שפה

בחבל אקיטן השפה המדוברת ביותר היא צרפתית (השפה הרשמית), אולם תושבים רבים מדברים גם אוקסיטנית ובסקית. השפה האוקסיטנית באקיטן מחולקת לשלושה ניבים: גסקונית, המדוברת במחוזות ז'ירונד ולאנד ובדרום מחוז לוט וגארון; לנגדוקית, המדוברת בדרום מחוז דורדון וצפון מחוז לוט וגארון; לימוזנית, המדוברת במרכז וצפון מחוז דורדון.

כלכלה

התעשייה החשובה ביותר באקיטן היא תעשיית היינות והגידול החקלאי החשוב ביותר הוא הגפן. באזור בורדו בלבד מיוצרים בכל שנה 700 מיליון ליטרים של יין.
יערנות גם היא ענף תעשייה חשוב, שכן יער האורנים הגדול ביותר באירופה נמצא בחבל. בנוסף ניתן למצוא באזור גז טבעי ונפט.
נחל תמר

נַחַל תָּמָר הוא נחל אכזב בצפון מזרח הנגב.
אורכו של נחל תמר הוא כ-15 קילומטר והוא זורם בכיוון דרום מזרח במקביל ומדרום למעלה תמר (כביש 25). תחילתו במצד תמר והוא מסתיים במפגש עם מניפת הסחף של נחל צין, ממערב לברכות האידוי של מפעלי ים המלח.
עד הגיעו לאזור בתרונות חוואר הלשון, זורם הנחל ברובו בתוך קניון צר ובסופו מספר מפלים שהגבוהים שבהם בגובה של 14 ו-20 מטר.
באמצע הנחל ישנו טנדר נטוש התקוע בין שני המצוקים המהווים את הקניון. וכן בסופו עוד רכב ישן.
מסלול ההליכה בנחל תמר אינו מעגלי ואורך כשעה. הוא מהווה אטרקציה תיירותית בשל שילוב ירידה בחבלים, בסולמות מתכת ובמדרגות ברזל במעברים ובנקיקים רבים לאורך המסלול. המסלול ברובו מוצל, למעט הירידה לקניון, והיציאה בסופו.
אהל הגבישים

מאפיינים

האהל המצוי הוא צמח בשרני נמוך, הגדל בסביבה מדברית ובמלחות.
לפרח עשרות של עלי כותרת חוטיים. עלים אלה מתפתחים מאבקנים מנוונים.
הצמח גדל בצפיפות ויוצר מרבדים פרחוניים. הצמח פורח בחודשים פברואר, אפריל, מאי ויוני. צבעי עלי הכותרת לבן או ורוד, והפרחים דו מיניים.
עלי הצמח נגדיים, שני עלים גדלים בכל מפרק. צורת העלים דמוית גליל.
ברפואה העממית מייחסים לריר של עלי האהל סגולה רפואית לטיפול במחלות עור ובכוויות קלות.
סדרת מחלקים

במתמטיקה, סדרות מחלקים הן סדרות מספרים, שהראשון שבהם הוא מספר טבעי כלשהו, הבא אחריו הוא סכום המחלקים של הקודם (כולל 1, לא כולל את המספר עצמו), השלישי הוא סכום מחלקי השני, וכך הלאה.
נבחן לדוגמה את הסדרה עבור המספר 45:
הסדרה מסתיימת ב-1, שאין לו מחלקים אמיתיים. אפשר לעצור את הסדרה במספר הראשוני הראשון שמגיעים אליו (בדוגמה לעיל: 3), משום שהצעד הבא יהיה ממילא ל-1.
דוגמה שונה היא, כאשר הסדרה מסתיימת לתוך "שרשרת" של מספרים חברותיים או מספרים ידידותיים או במספר משוכלל. במקרים כאלו ניתן לכאורה להמשיך את הסדרה עד אינסוף, אך אין לכך כל ערך כי אותם מספרים יחזרו על עצמם שוב ושוב. לכן נהוג לומר במקרים אלו, כי הסדרה מסתיימת בשרשרת של מספרים חברותיים או בזוג מספרים ידידותיים או במספר משוכלל.
הסדרה הקצרה הבאה מסתיימת במספר 6 שהוא מספר משוכלל:
עיקר העניין בסדרות מחלקים, מתרכז בשאלה הבאה: ראינו שסדרת מחלקים מקיימת אחת משתי אפשרויות. האחת, היא מסתיימת לתוך מספר ראשוני. השנייה, היא נקלעת לסיבוב בתוך שרשרת של מספרים חברותיים (כולל ידידותיים ומשוכללים). האם קיימות סדרות כאלו שבהן ככל שנוסיף מספרים לסדרה לא ניתקל במספרים ראשוניים וגם לא נגיע לתוך שרשראות מספרים חברותיים/ידידותיים/משוכללים?
השערת קטלן גורסת כי התשובה לשאלה דלעיל היא שלילית, אין סדרות מחלקים באורך אינסופי וכל סדרה כזו תסתיים באחת משתי האפשרויות המפורטות. (אין להחליף עם השערה אחרת בנושא הפרשים בין חזקות, הידועה אף היא בשם: השערת קטלן.) השערה הפוכה גורסת, כי דווקא ישנם מספרים שסדרת המחלקים שלהם היא באורך אינסופי. עד היום לא נמצאה הוכחה לאחת ההשערות.
היו כמה מספרים שבעבר לא היה ידוע אם סדרת המחלקים שלהם מסתיימת, אך כיום נמצא שהם מסתיימים אם במספר ראשוני או בשרשרת מספרים חברותיים/ידידותיים/משוכללים. המספר הנמוך ביותר שכיום לא נמצא עדיין הסיום של סדרת המחלקים שלו, הוא המספר - 276. סדרת המחלקים הידועה שלו כבר מונה למעלה מ-1500 מספרים, כשהאחרונים בסדרה שחושבו, הם בני למעלה מ-150 ספרות.
המספרים הראשונים בסדרת המחלקים (האינסופית?) עבור 276:
מנהלת העם

מִנְהלת העם הייתה הקבינט של היישוב שהוקם לקראת הכרזת המדינה לנהל את ענייני היישוב והמלחמה.
מנהלת העם הוקמה על פי החלטה של הוועד הפועל הציוני ב־12 באפריל 1948 לקראת הכרזת המדינה, לשם ניהול ענייני היישוב וניהול המערכה הצבאית, בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות שהתחוללה באותה עת. במנהלת העם היו 13 חברים והם: דוד בן-גוריון - היושב ראש, משה שרת (אז שרתוק), אליעזר קפלן, דוד רמז, פרץ ברנשטיין, יצחק גרינבוים, מרדכי בנטוב, אהרון ציזלינג, הרב יהודה לייב מימון (אז פישמן), פנחס רוזן (אז פליכס רוזנבליט), משה שפירא, בכור שלום שטרית, הרב יצחק מאיר לוין.
חברי מנהלת העם נבחרו מבין חברי מועצת העם בת 37 החברים שהוקמה באותו מועד לשמש כפרלמנט עד להקמת המדינה. בניגוד למועצת העם, במנהלת העם לא היו נציגים קומוניסטים או רוויזיוניסטים (עיקרון שיישומו נקרא בהמשך בלי חרות ומק"י).
הישיבה הראשונה של מנהלת העם התקיימה ב-18 באפריל 1948 בבית קק"ל בתל אביב, שם התקיימו כל ישיבות המועצה עד ה-14 במאי 1948, יום תום המנדט הבריטי. בישיבה השנייה שהתקיימה ב-26 באפריל 1948 הוחלט על חלוקת התיקים. תיקי המפתח היו: שר הביטחון - דוד בן-גוריון (בנוסף לתפקידו כיושב ראש), שר החוץ - משה שרת, שר הכספים - אליעזר קפלן.
ב-12 במאי 1948, באחד הכינוסים האחרונים של מנהלת העם בבית קק"ל, דנו בהצעתו של מזכיר המדינה האמריקאי, הגנרל ג'ורג' מרשל (שהוועד הערבי העליון דחה אותה כבר), בה הפציר בהנהגת היישוב לדחות את ההכרזה על הקמת המדינה ולהכריז על הפוגה של 3 חודשים במלחמה, לאור אזהרתו כי אם תוכרז המדינה יתקפו אותה צבאות ערב ויכריעו אותה בשל חולשת צבאות היישוב היהודי למול הצבאות הסדירים של מדינות ערב, וכן כי המצב עלול להוביל למלחמה כלל-אזורית. לבסוף נתקבלה ההכרעה על הכרזת המדינה, שתיקרא בשם "ישראל", במועד שנקבע, עם תום המנדט הבריטי ב־14 במאי. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הדיונים. לפי תיאור אחד, שמקורו בספרו של זאב שרף מזכיר הממשלה הזמנית, ההחלטה עברה בעקבות לחצו של דוד בן-גוריון, ועל חודו של קול. לעומתם יש חוקרים כדוגמת מרדכי נאור ויגאל עילם המסתייגים מכך, וטוענים כי ההצבעה במינהלת העם לא הייתה על הכרזת המדינה אלא בנושא אחר - האם לקבוע מראש את גבולותיה על פי גבולות החלוקה וכי כול הנוכחים הסכימו על ההכרזה. 
הוחלט אף לדחות את הצעת ההפוגה ולהימנע מלהכריז על גבולותיה של המדינה.
יום לפני הכרזת המדינה שלחה מנהלת העם הזמנות סודיות למוזמנים, בהן הם נתבקשו להגיע ביום שישי, 14 במאי 1948 בשעה 15:30 למוזיאון תל אביב לאמנות, ששכן אז בבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד, לשם קיום טקס הכרזת העצמאות.
במגילת העצמאות שקרא דוד בן-גוריון בטקס, שהייתה מגילת היסוד של מדינת ישראל, הוכרז בין היתר כי מנהלת העם הופכת להיות לממשלה הזמנית של המדינה ומועצת העם הופכת להיות למועצת המדינה הזמנית, המוסד המחוקק של המדינה.