מעשה העז

מעשה העז הוא מעשייה קצרה (מעט יותר משני עמודים) מאת ש"י עגנון. זהו עיבוד למעשייה עממית, העוסקת בעז שמצאה מערה המאפשרת קפיצת הדרך מפולין לארץ ישראל.
חוקרת הספרות זיוה שמיר אפיינה את המעשייה: "סיפורו הקצר של עגנון 'מעשה העז' הוא סיפור ש'פני יאנוס' לו: מצד אחד לפנינו סיפור למבוגרים, שמסריו הפוליטיים דקים ומורכבים, ומצד שני, לפנינו אגדה לילדים שאינם מסוגלים להבין את הרעיונות המופשטים הטמונים בה."

פרסום המעשייה

המעשייה פורסמה לראשונה בשנת ה'תרפ"ה (1925), בשם "מעשה העז או פי המערה" בכתב העת "הדים", ובהמשך אותה שנה כסיפור למבוגרים בקובץ "פולין: סיפורי אגדות" שיצא לאור בהוצאת "הדים", וכסיפור לילדים בהוצאת "הגינה" שבעריכת יחיאל היילפרין, בחוברת בשם "מעשה העז", בלוויית איוריו של זאב רבן, כחלק מסדרה בת חמש חוברות (רק אחת מהן מאת עגנון) שנקראה "ספורים ציורים לתינוקות". על מכירת הסיפור ליחיאל היילפרין סיפר עגנון במכתב לאשתו:
את מעשה העז מכרתי היום בחמש עשרה לירות מצריות. מאוד מאד חפצתי כי יוציאו את המעשה לי' תמוז, ליום ההולדת של בתנו, אמונה תחי, אפס כי קשה הדבר לעשותו, וכנראה אך לראש השנה יוציאו, גם זה לטובה!
— אסתרליין יקירתי, מכתב מיום 3 ביוני 1925
"מעשה העז" פורסם זמן קצר לאחר עלייתו השנייה של עגנון לארץ ישראל, כך שיש בו סמליות אוטוביוגרפית.
ב"כל כתבי עגנון" נכללת המעשייה בכרך "אלו ואלו", במקבץ "פולין / סיפורי אגדות".
בשנת 2008 יצא לאור הספר קליפת תפוח זהב - שלושה סיפורים מאת ש"י עגנון. בספר, המיועד לילדים, נכללים הסיפורים "מאויב לאוהב", "מעשה העז" ו"קליפת תפוח זהב", והוא מלווה באיורים מאת לי קורצווייל ובהערות וביאורים מאת שי רודין.
תרגום לאנגלית של הסיפור, בשם "The Fable of the Goat", הופיע בגיליון דצמבר 1966 של כתב העת "קומנטרי".
בתחילת המאה ה-21 נוצר סרטון אנימציה ביידיש, בשם "די מעשה פון די ציג", המבוסס על הסיפור "מעשה העז".
הקריקטוריסט שי צ'רקה צייר את המעשייה כקומיקס בעיתון "אותיות" במסגרת סדרת הקומיקס שצייר, "שי ועגנון". הקומיקס יצא לאור גם כספר.

העלילה

מעשה בזקן חולה, הגר בפולין, שרשמו לו רופאיו שישתה חלב עזים. קנה עז, וזו נהגה להיעלם מפעם לפעם, וכשחזרה "היו דדיה מלאים חלב מתוק מדבש וטעמו טעם גן עדן". גילה הזקן לבנו את רצונו לדעת לאן הולכת העז. קשר הבן משיחה (חבל דק) לזנבה של העז, וכאשר עמדה ללכת תפס את המשיחה בידיו והלך אחריה. נכנסה העז למערה, והבן אחריה, "וכך היו הולכים שעה או שתים, ואולי יום או יומים" ויצאו מהמערה במקום הרים וגבעות. שאל הבחור עוברי דרכים היכן הוא, ונענה שהוא סמוך לצפת. נח הבחור מעט והתכוון לחזור לביתו כדי להביא את הוריו לארץ ישראל, אך התברר לו שהזמן הוא ערב שבת, ולכן, בשל קדושת השבת, אין מספיק זמן כדי לחזור.
לקח הבחור פתק ובו כתב: "מכנף הארץ זמירות אשמיע כי הגעתי בשלום לארץ ישראל והנה אנכי יושב סמוך לצפת עיר הקדושה ומתבשם מקדושתה. ואל תשאלני איך הגעתי לכאן אלא אחוז במשיחה שקשורה בזנבה של העז וצא לך בעקבי העז אז תלך לבטח דרכך ותבוא לארץ ישראל". את הפתק שם הבחור באוזנה של העז, בהניחו שכאשר העז תחזור אל אביו ילטף האב את ראשה, העז תנענע את אוזניה ויפול הפתק, האב יקרא את תוכנו ויקיים את הכתוב בו.
"חזרה העז אצל הזקן, אבל באזניה לא נענעה והפתק לא נפל". הזקן הבין מחזרתה של העז לבדה שבנו נטרף, וכיוון שהעז הזכירה לו את האסון, הורה לשחוט אותה. לאחר השחיטה פשטו את עורה, ונגלה הפתק. קרא האב את הפתק, והבין את אשר עולל, ואמר "אוי לי שהייתי יכול לעלות לארץ ישראל בקפיצה אחת ועכשיו אקפח את ימי בגלות הזאת".
כדרכן של מעשיות רבות, המעשייה מסתיימת במילים "ואותו בחור אם לא מת, עוד ינוב בשיבה דשן ורענן, בארצות החיים שקט ושאנן".

מקורות לטקסט

מכלול יצירתו של עגנון מתאפיין בקשרים אינטרטקסטואליים. מאפיין זה בולט במעשייה הקצרה שלפנינו.

האב והבן

דבורה ברגמן רואה ב"מעשה העז" סיפור של שכר ועונש, ושואלת מדוע זכה הבן לנס שהביאו לארץ ישראל, ואילו האב לא זכה לכך. היא רואה את הסיבה לכך בעובדה "שהאב והבן שונים מאוד באופיים, בהתייחסותם לחיים ובתגובותיהם". הבן תמים ואופטימי ופעולותיו ספונטניות ועל כן מאפשרות לו לנצל את שעת הכושר שהזדמנה לידו. האב, לעומתו, הוא אדם הגיוני וחקרן. "החקירה המבררת סיכויים וסיכונים לפני מעשה איננה מתיישבת עם ההיענות המהירה והספונטאנית לנס, המתרחש וחולף כהרף עין", מסבירה ברגמן.
פנינה שירב, לעומתה, רואה את האב והבן כמשלימים זה את זה: 
הבן פועל מתוך נכונות תמימה למלא את משאלתו של אביו ולהשביע את סקרנותו. האב הוא אפוא המניע הראשון לפעולה. לולא חקרנותו של האב, שלא הסתפק במרפא שהביא חלב העז לעצמותיו אלא ביקש לדעת מהו מקורו, לא היה הבן מגיע לארץ ישראל.
היא מוסיפה ומציינת: 
החמצתו של האב אף היא פרי צירוף של תכונות השניים: הפעם חוברת תמימותו של הבן, המנסה לחזות את תגובות אביו ואת התנהגות העז, אל ייאושו הנמהר של האב. שניהם שותפים אפוא שלא בידיעתם, כמובן, ביצירת התנאים להתרחשות הנס, ושניהם גם שותפים שלא בידיעתם בסיכול האפשרות הזאת בשנית.

את ההבדלים בין האב לבן היא מייחסת לעיצובם "באורח סטריאוטיפי כזקן וכצעיר", ומבהירה: 
יותר משהסיפור חושף את ההנמקה להתרחשות הפלאית ולסיכולה בשנית, הוא מציגה כתופעה, שרב בה הנסתר על הגלוי והמפורש... לפי תפיסה זאת אין לראות ב'מעשה העז' סיפור דידקטי, המציג מופת של התנהגות חיובית מול מופת של התנהגות שלילית.
הלל וייס מציג מסקנה מהסיפור:
אין דרך קצרה לגאולה, אין קפיצת דרך. קיצור דרך לארץ ישראל גורם לניתוק בין דור האבות לדור הבנים, המגששים דרכם זה אל זה בשפות שונות ובמקצבי חיים אחרים כמו הרפתקנות מול חששות וחרדות. עדיין רחוקה הדרך עד ישוב לב אבות על בנים ולב בנים על אבותם.

יסוד מיסטי

דבורה ברגמן מוצאת בסיפור גם יסוד מיסטי, וכותבת: "הסיפור שלפנינו הוא לא רק מעשה-פלאים, וגם לא רק סיפור דידקטי תמים המטיף להתנהגות מוסרית מקובלת או לשמירת מצוות 'כפשוטה', אלא בנוי גם על יסוד מיסטי, ומטיף להתנהגות ברוח המיסטיקה היהודית, אשר לפיה לא די שיהיה אדם שומר מצוות, אלא צריך שיהיה קשוב לקולות ולרמזים מגבוה, ויהיה נכון לעשות כל מה שמוטל עליו באמצעותם".
ברגמן מציגה במאמרה איתותים אחדים המבצבצים מהעלילה ונקשרים במיסטיקה היהודית. בין השאר היא מציגה זיקה הדוקה בין "מעשה העז" ובין אגדת רבי שמעון בר יוחאי שהסתתר במערה, כפי שהיא מופיעה בספר האגדה (סימן רכ"א).
המילה "משיחה", שפירושה חבל דק, מופיעה בסיפור קצר זה שמונה פעמים. פנינה שירב רואה בכך רמז למשיח. "החזרה המרובה על מילה בעלת כוח אסוציאטיבי כזה ודאי שאינה מקרית, והיא מתפקדת כאיתות לקורא. ברוב המקרים נקשרת מילה זו לשיח הפנימי של הבן או לדיבורו בפועל", מציינת שירב, ומוסיפה כי "הבן, באופן בלתי-מודע ובלתי-מתוכנן, נוהה אחר איזו בשורה משיחית ומגיע לארץ ישראל".
חוקר הקבלה משה חלמיש אף מוצא בסיפור מוטיבים קבליים שונים.

ההיסטוריה היהודית

פרשנות נוספת שניתנה למעשייה שלא בדרך הניתוח הביקורתית היא פרשנות אומנותית, באיורים המלווים את הסיפור ב'שי ועגנון', מאת שי צ'רקה. בשלב המעבר במנהרה, הקומיקס נפרד מן הטקסט ובסדרת איורים מתואר המעבר במנהרה כהיסטוריית עם ישראל מתחילתה ועד ימינו, בדגש על הגלויות שפקדו את העם.
האיורים כוללים את עקדת יצחק (עם האיל שנאחז בסבך בקרניו), שעבוד מצרים ויציאת מצרים (עם שה הנלקח כקרבן פסח), הגזירות ההלניסטיות (עם צפיר עזים, המסמל לפי ספר דניאל את מלכות יוון), הרדיפות והגירושים באירופה של ימי הביניים (עם 'חד גדיא' מההגדה של פסח, והומאז' להגדת הציפורים מאותה התקופה), האינקוויזיציה הספרדית (עם דמות בפומט במגן דוד, שמציגה את פני היהדות בראייתו של אינקוויזיטור), והאנטישמיות הנאצית (בתחילת התיאור המאויר, שמסמל את רדיפות היהודים שקדמו לשואה, עם גזיזת זקנה של העז).
שני איורים התוחמים לפניה ואחריה את הסדרה ההיסטורית-סמלית של ציורים 'אילמים', ומלווים את מעט הטקסט של עגנון על ההליכה במנהרה, כוללים שני מוטיבים של ימים נוראים: שילוח השעיר לעזאזל (שבו העז עצמה היא המשולחת, והבחור עוקב אחריה כשהוא אוחז במשיחה. צ'רקה צובע את המשיחה באדום, רמז ללשון של זהורית שהיו קושרים את חציה לשעיר וחציה לדלתות העזרה בבית המקדש, כדי לראות אם תלבין כשלג), ושופר - שנכרת מאחת מקרני העז על ידי הצורר הנאצי.
הפרשנות הזו של יצירה אמנותית מילולית, באמצעות יצירה אמנותית חזותית, אינה מפורשת וספציפית כביאורים אחרים של המעשיה. בעקבות כך לפירוט שלה באופן מילולי תידרש פרשנות שניונית על טיבה.

המעשייה כסיפור לילדים

מרבית הפרשנים מתייחסים ל"מעשה העז" כאל סיפור למבוגרים, ומנתחים אותו בהתאם. כאמור לעיל, "מעשה העז" פורסם, באותו הנוסח אך בלוויית איורים, גם כמעשייה לילדים. מירי ברוך בחנה את הסיפור מנקודת מבטו של הקורא הצעיר, ומנקודת מבט זו היא רואה בו סיפור חניכה, מעשיית התבגרות, שבמסגרתו רוצה הבן להיות עצמאי וליזום דברים חדשים. היא מציינת:
מבחינתו של הקורא הצעיר, יש כאן אומנם מעשייה, עם עז (בתפקיד הפיה) ואין כאן תיאור של מצוקות קשות שצריך הגיבור לעבור בשלב "הספרציה אינדיבידואציה", אבל יש בסיפור מסר אופטימי מאוד לילד הקטן הקשור כל כך להוריו, נותני לחמו (נותני חלב), שהוא יכול להסתדר גם בלעדיהם, וראיה: הבן בסיפור מאושר במקומו החדש גם בלי ההורים, וגם בלי העז והמשיחה. מבחינתו של הילד השומע, זהו סיפור של תהליך הספרציה (הפרדה) של הילד מהוריו, וככזה הוא סיפור אופטימי מאוד, ונסגר כך במהודק על ידי משפט הסיום של הסיפור.

באמצעות הצגת שלוש נקודות תצפית שונות בסיפור (של האב, של הבן ושל המספר, הזהה כאן עם הקורא) מאפשר עגנון לשומע להשלים פערים ולשמוע בסיפור מה שרלוונטי לתקופה ולמצבו הנפשי של הקורא בשלב הקריאה. הקורא המבוגר יטעין את הסיפור באלוזיות המקראיות, באידאולוגיות וביחס השונה אל הציונות, ואילו הקורא התמים, חסר המידע המרומז בסיפור - עשוי לשמוע כאן סיפור מרגיע על ילד שהצליח להסתדר בכוחות עצמו, ולהיות מאושר בחייו גם אחרי הניתוק מן הקן ההורי.

עיבוד לתיאטרון

בשנת 2007 העלה "תיאטרון מראה" את ההצגה "מעשיות ומעשים", על פי שלושה סיפורים של עגנון: "הפרוטה", "מעשה העז" ו"מאויב לאוהב".