google/wiki40b huggingface dataset:
רלטיביזם מוסרי

הרלטיביזם המוסרי או מוסר יחסי מהווה גישה פילוסופית בזרם הרלטביזם. לפיה, ערכים מוסריים אינם משקפים אמת מוחלטת או אוניברסלית, אלא תלוית מקום, זמן, אדם, תרבות, הקשר ועוד.

היסטוריה

יש המייחסים את הרלטיביזם המוסרי עד לזמנם של הסופיסטים באתונה, בהתאמה לדבריו של פרוטגורס כי "לכל הדברים האדם הוא קנה המידה". יש ומייחסים את המונח גם להוגה הדעות האיטלקי ניקולו מקיאוולי. עם זאת, הרלטיביזם המוסרי לרוב מתייחס לתנועה רחבה בהגות ובמחשבה המערבית שראשיתה כנראה באמצע המאה ה-19. אחד ההוגים המרכזיים שהטיפו לתפיסה רלטיביסטית של המוסר היה פרידריך ניטשה. במקביל נתן לזהות בספרות תנועה לכיוון מוסרי זה בעבודותיהם הספרותיות של דוסטויבסקי וטולסטוי (דבר המכונה נהיליזם פטרסבורגי). בעקבות ניטשה, התפתח הרלטיביזם המוסרי בראשיתו מתוך הרלטיביזם ההיסטורי. מאוחר יותר התבסס הרלטיביזם המוסרי על עבודותיו של הסוציולוג מקס וובר. במאה ה-20 התבסס הרלטיביזם המוסרי בפורומים אקדמיים בעיקר בזכות עבודותיהם של אנתרופולוגים. מראשית שנות ה-50 נעשה הרלטיביזם המוסרי רווח בקרב ההוגים המשתייכים לאסכולה הנקראת פוסטמודרניזם ביבשת.
במקביל, הרלטיביזם המוסרי התפתח במסורת האנגלית בעקבות עבודותיו של הפילוסוף ג. א. מור. מחזיקי תפיסה זו מחזיקים בפילוסופיה המכונה אמוטיביזם הדוגלת במקורה של ההצדקה לפעילות המוסרית בתחושה הפסיכולוגית של בני האדם.

רלטיביזם חברתי-תרבותי

רלטיביזם חברתי-תרבותי הוא מושג אנתרופולוגי, אשר מתבסס על נתון עובדתי, לפיו בעולם קיימות תרבויות שונות, חברות שונות, קהילות שונות, כולן בעלות אופי התנהגותי שונה וערכים שלא תואמים בהכרח את אלה של האחרות]. הגישה הרלטיבית-חברתית דוגלת בסובלנות], שכן, היא מושתתת על המחשבה שאין דרך אחת טובה לחיות את החיים בחברה]. מצדדי הגישה טוענים כי אף על פי שבחברה שלנו אנו מעדיפים לעשות דברים בדרך מסוימת, אין זה אומר שזו הדרך הטובה ביותר לעשות דברים אלו, אלא לכל היותר זו הדרך הטובה ביותר עבור חברה מסוימת זו ].

אמוטיביזם

גישה זו הופצה בפילוסופיה האנגלו-סאקסית בעקבות עבודתו של ג. א. מור בספרו "עקרונות האתיקה" כהמשך מסוים למסורת התועלתנית. מור סבר שההצדקה לכל פעילות מוסרית מקורה ברגש-פסיכולוגי אישי. טענתו של מור הייתה שהטוב הגדול ביותר יצמח כתוצאה מחישוב של הטובים הפסיכולוגים של בני-אדם במערכת נתונה ושיכלול של המצב הטוב ביותר האפשרי בהתבסס על עקרונות הלוגיקה והמתמטיקה.

רלטיביזם היסטורי

רלטיביזם היסטורי דוגל בהיעדר הצדקה א-היסטורית לעקרונות מוסר מסוימים בעקבות העבודה שההיסטוריה משתנה ואיתה הנורמות המוסריות. אין מאפיין נורמטיבי שמאחד את כלל הדוגלים ברלטיביזם היסטורי.

ביקורת

אם להידרש לרלטיביזם התרבותי, המסתעף מהרלטיביזם המוסרי הכללי - בספרו הנודע "דלדולה של הרוח באמריקה" מקונן אלן בלום על הרלטיביזם המוסרי המוגזם שפשה לדעתו במוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית.
כך למשל הוא כותב:
"אם אני מציג בפניהם את השאלות השגרתיות, שתכליתן להביך אותם ולהניע אותם לחשוב, כגון, "אילו היית פקיד השלטון הבריטי בהודו, האם היית מתיר לילידי המקום, שתחת מרותך, לשרוף את האלמנה בהלוויית בעלה המת?" או שאינם משיבים, או שהם עונים, שהבריטים לא היו צריכים כלל, מלכתחילה, להימצא שם. אין זה משום שהם יודעים הרבה על אומות אחרות, או על זו שלהם. מטרת חינוכם איננה לעשותם מלומדים, כי אם לתת בידיהם מידה מוסרית – הפתיחות" (עמ' 24).
אלייז'ה קמינגס

ביוגרפיה

קמינגס נולד ב-18 בינואר 1951 בבולטימור, השלישי בין שבעת ילדיהם של רות אלמה (לבית קוקרן) ורוברט קמינגס. הוריו היו אריסים. כשהיה בן 11, קמינגס ואחדים מחבריו פעלו למען אינטגרציה גזעית בבריכה עירונית בדרום בולטימור שהונהגה בה הפרדה גזעית. ב-1969 סיים את לימודיו בבית ספר התיכון של בולטימור, ולאחר מכן למד באוניברסיטת הווארד שבוושינגטון הבירה, שם היה פעיל בהתאחדות הסטודנטים. הוא היה חבר באחווה פי בטא קפא וסיים את לימודיו ב-1973 עם תואר ראשון במדע המדינה. ב-1976 סיים באוניברסיטת מרילנד בבולטימור לימודי תואר שני במשפטים, והתקבל ללשכת עורכי הדין של מדינת מרילנד בהמשך אותה שנה. קמינגס עסק בעריכת דין במשך 19 שנה בטרם נבחר לבית הנבחרים ב-1996. קאמינגס קיבל 12 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, האחרון שבהם מאוניברסיטת מרילנד ב-2017.
במשך 14 שנים היה קמינגס חבר בית הנבחרים של מדינת מרילנד מטעם מחוז הבחירה ה-39. בבית המחוקקים המדינתי של מרילנד היה יושב ראש השדולה החקיקתית האפרו-אמריקאית. קמינגס היה חבר במספר ועדות ומועצות, הן בבולטימור והן מחוצה לה. בין המועצות שהיה חבר בהן ניתן למנות את המועצה המייעצת של בית הספר למשפטים באוניברסיטת מרילנד, מועצת המבקרים של האקדמיה הימית של ארצות הברית ותוכנית הנוער של אלייז'ה קמינגס במדינת ישראל. הוא היה חבר כבוד במועצת הנאמנים של גן החיות של בולטימור.
בפברואר 1996 התפטר קווייסי מפומה (Kweisi Mfume), נציג מחוז הקונגרס השביעי של מרילנד בבית הנבחרים האמריקאי, לשם כניסתו לתפקיד נשיא האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים. קמינגס גבר על שבעה מעמיתיו בבחירות מקדימות עם 37.5% מהקולות. בבחירות הבזק המיוחדות הוא ניצח את קנת' קונדנר, מועמד המפלגה הרפובליקנית, כשהוא גורף למעלה מ-80% מקולות הבוחרים. הוא הביס שוב את קונדנר בנובמבר, יום הבחירות הכלליות, ומאז נבחר לבית הנבחרים 11 פעמים אחת לשנתיים עד בחירות 2018. בבחירות 2006 התמודד ללא התנגדות רפובליקנית.
בדצמבר 2010 הודיע ​​אדולפוס טאונס , חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס העשירי של מדינת ניו יורק, כי אין בכוונתו לקבל את תואר החבר הבכיר בוועדת הפיקוח של בית הנבחרים, אף על פי שהוותק שלו והיותו יושב ראש הוועדה לשעבר מקנים לו תואר זה. על פי דיווחים בעיתונות, טאונס ויתר על התואר בשל היעדר תמיכה מננסי פלוסי, יושבת ראש בית הנבחרים, שחששה שמא לא יהא מנהיג אגרסיבי דיו במאבקו הצפוי עם יו"ר הוועדה הרפובליקני הנבחר דארל עיסא . עוד דווח כי הבקשה להשמיט מטאונס תואר זה הגיעה מן הבית הלבן. בהצבעה שנערכה בוועידה המפלגתית של הדמוקרטים בבית הנבחרים גבר קמינגס על עמיתתו קרוליין מלוני ונבחר לתפקיד החבר הבכיר בוועדה.
בעקבות בחירות 2018 בארצות הברית נטלו הדמוקרטים את הרוב בבית הנבחרים מידי הרפובליקנים, וקמינגס מונה ליו"ר ועדת הפיקוח. במסגרת תפקיד זה ניהל קמינגס את מסירת העדות הציבורית הראשונה של מייקל כהן, עורך דינו לשעבר של הנשיא דונלד טראמפ, והיה דמות מובילה בהליך ההדחה נגד הנשיא טראמפ בשל פרשת טראמפ–אוקראינה. ביולי 2019 זכה קמינגס לתשומת לב לאומית עקב יחסיו העכורים עם הנשיא טראמפ, שהגיעו לנקודת רתיחה כאשר השניים השתלחו זה בזה. קמינגס מתח ביקורת על מדיניות ההגירה של טראמפ וכינה אותו גזען, ובתגובה אמר טראמפ כי העיר בולטימור, אותה קמינגס מייצג בבית הנבחרים, "שורצת עכברושים ומכרסמים" וטען שאף אחד לא ירצה לחיות שם.
ב-17 באוקטובר 2019 הלך קמינגס לעולמו בבית החולים ג'ונס הופקינס לאחר מאבק בסיבוכים של מחלה כרונית.
דוד בנקיר

דוד בַּנְקִיר (Bankier;‏ 19 בינואר 1947, גרמניה - פברואר 2010, ירושלים) היה היסטוריון, חוקר השואה ונאציזם, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, עמד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה ב"יד ושם".

חייו

בנקיר נולד להורים ניצולי שואה במחנה עקורים בצֶקֶנְדורף (Zeckendorf) שבגרמניה. משפחתו עברה לארגנטינה כשהיה בן חמש, ואחרי מלחמת ששת הימים עלה ארצה עם קבוצת צעירים. בנקיר למד באוניברסיטה העברית בירושלים היסטוריה של עם ישראל, לתואר ראשון, שני ודוקטור. עבודת הדוקטור שלו, משנת 1983, נושאת את הכותרת " החברה הגרמנית והאנטישמיות הנאציונל-סוציאליסטית 1933-1938 : פרק ביחסי משטר-אוכלוסייה ברייך השלישי בראי דוחות סודיים של ’דעת קהל’".  
במחקריו התעניין בנקודת המבט הגרמנית, בקרב האוכלוסייה הכללית, על אירועי השואה ועליית הנאצים לשלטון. בשנת 2000 מונה לעמוד בראש המכון הבינלאומי לחקר השואה, ועמד בראש הקתדרה לחקר השואה.
פרופ' בנקיר היה פרופסור אורח באוניברסיטאות בלונדון, בארצות-הברית, בדרום אפריקה ובדרום אמריקה והיה מעורב בפיתוח מרכזים ללימודי יהדות באמריקה הלטינית ובטיפוח פרסומים אקדמיים בשפה הספרדית. עבודת הדוקטור שכתב עסקה בחברה הגרמנית ובאנטישמיות הנאצית בשנים 1933-1938.  בשנים האחרונות העסיקו אותו שלושה תחומי מחקר עיקריים שאותם הציג במאמרים ובהרצאות בכינוסים מדעיים: היחסים בין יהודים ללא-יהודים באירופה הכבושה והאינטראקציה בין תעמולה לבין מוביליזציה פוליטית בתקופת המלחמה; הגירת יהודים מגרמניה ושיקום חיי הקהילה שלהם בארצות אמריקה הלטינית; עמדות גולים גרמנים אנטי-נאצים בעניין ה"שאלה היהודית".
ב-2007 יצא לאור בהוצאת יד ושם קובץ כתביו "היטלר, השואה והחברה הגרמנית - שותפות ומודעות", בהפתעה לרגל יום הולדתו השישים.
בנקיר היה מופקד על הקתדרה על שם סלומון וויקטוריה כהן באוניברסיטה העברית, ושימש ראש מדור לימודי אנטישמיות ושואה של המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית והיה עמית ליידי דייוויס. 
היה מרצה אורח והתגורר שלוש שנים בלונדון בשנות שבתון.    
בנקיר נפטר ממיאלומה בסוף חודש פברואר 2010 לאחר מאבק ממושך. 
בנקיר התגורר בירושלים והיה אב לשלושה.
בור פוטנציאל

בפיזיקה, בור פוטנציאל הוא אזור סביב מינימום מקומי של אנרגיה פוטנציאלית. אנרגיה שקיימת בבור פוטנציאל לא ניתן להמיר לאנרגיה אחרת (לאנרגיה קינטית למשל, במקרה של פוטנציאל גרביטציוני) כי היא כלואה במינימום המקומי של הבור. מסיבה זו, גוף לא יכול להיות במינימום המוחלט של האנרגיה הפוטנציאלית, כפי שהוא נוטה לעשות בגלל האנטרופיה. 
ניתן לשחרר אנרגיה מבור פוטנציאל אם מוסיפים מספיק אנרגיה למערכת כך שהיא מוגבהת מעל המינימום המקומי. בפיזיקה קוונטית, אנרגיה פוטנציאלית של גוף הנתון בבור פוטנציאל, יכולה להתגלגל לצורה אחרת, בשל האופי ההסתברותי של חלקיקים קוונטיים. תופעה זו נקראת מינהור קוונטי. 
הגרף של פונקציית פוטנציאל דו ממדית הוא משטח שדומה לפני כדור הארץ, שטח המכיל הרים וגבעות. בתיאור זה, בור פוטנציאל הוא עמק המוקף מכל צדדיו אדמה יותר גבוהה ממנו. את העמק ניתן למלא במים (למשל נהר), אך המים לא יוכלו לזרום לשטח נמוך יותר (פני הים).
במקרה של כבידה, האזור סביב מסה הוא בור פוטנציאל כבידתי, חוץ מהמקרה בו צפיפות המסה כל כך נמוכה כך שכוחות גאות ממסות אחרות יותר גדולים מכח המשיכה של הגוף עצמו.
גבעת פוטנציאל או מחסום פוטנציאל הוא ההפך של בור פוטנציאל, אזור סביב מקסימום מקומי של אנרגיה פוטנציאלית.

חלקיק כלוא

חורים ואלקטרונים במוליך למחצה ניתן לכלוא בבור פוטנציאל במימד אחד (בור קוונטי), בשני ממדים (תיל קוונטי), או בשלושה ממדים (נקודה קוונטית). כלומר, חלקיק כלוא כאשר אחד הממדים של ננו-גביש נעשה מאוד קטן וגודלו נהיה מסדר גודל של אקסיטון בגביש, שנקרא רדיוס אקסיטון של בוהר. בור קוונטי הוא מבנה בו הגובה מסדר גודל של רדיוס אקסיטון בוהר והרוחב והעומק יכולים להיות גדולים. תיל קוונטי הוא מבנה בו הגובה והעומק קטנים והאורך יכול להיות גדול. נקודה קוונטית הוא מבנה בו כל הממדים מסדר גודל של אקסיטון בוהר, בדרך כלל כדור קטן.
מרדכי הס

ביוגרפיה

נולד בתל אביב למשפחה דתית לאומית. הוריו היו ניצולי שואה מרומניה.
בצעירותו למד בישיבה תיכונית בר-אילן. לאחר מכן למד בישיבת הסדר הר עציון אצל הרבנים ליכטנשטיין ועמיטל. שירת בצה"ל במסגרת שירות הסדר. למד בישיבת מרכז הרב בירושלים אצל הרב צבי יהודה קוק ובהמשך אצל תלמידו הרב טאו, והפך לתלמידו המובהק ולאחד ממקורביו. הוא ערך וסייע בהוצאה לאור של סדרת ספריו לאמונת עתנו (11 כרכים) וכן העלה לדפוס שיעורים והרצאות שונות שמסר.
התגורר בעצמונה ולאחר מכן בעלי. לימד במכינת בני דוד והיה ראש כולל אברכים במקום. מסר שיעורים בישיבת אלון מורה, ובישיבת הר המור, ובהמשך היה לר"מ בישיבת הר המור.
לאחר הפינוי של תושבי היישוב עצמונה במהלך תוכנית ההתנתקות והקמת היישוב מחדש ביתד ולאחר מכן בנווה, נקרא להיות רב היישוב, בתפקיד זה הוא משמש עד היום. במהלך הזמן הקים ישיבה בנווה "ממדבר מתנה".

משפחתו ותלמידיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
למרדכי הס 13 ילדים. הכתבת עמירה הס היא בת דודתו.
יום טוב ידיד הלוי (השני)

ביוגרפיה

נולד ב-1926 בחלב שבסוריה, בן למשפחת הרבנים הלויים ידיד. בגיל צעיר נכנס לשערי בית המדרש "בית נשיא" בראשות המרא דאתרא, הרב משה טוויל הכהן אשר היה לרבו המובהק. בסוף שנות ה-50 עלה הרב טוויל לישראל והרב ידיד מונה תחתיו כרב העיר וראש בית מדרש "בית נשיא". הרב ידיד ליווה את הקהילה בימיה האחרונים ובמסגרת תפקידו כראש בית המדרש "בית נשיא" העמיד תלמידים רבים שהיוו הדור האחרון של תלמידי חכמים שצמחו בחלב, תלמידי חכמים אלו שימשו את הקהילה בחלב עד יומה האחרון וכיום מכהנים בקהילות החלביות בנכר. בשנות ה-80 עזב הרב ידיד את סוריה והיגר לניו יורק שבה התרכזה קהילה גדולה של יוצאי העיר חלב.
הוא נודע בהתמדתו בתורה, סירב לקבל על עצמו משרות תורניות חדשות והסתגר בבית המדרש "אחיעזר" בניו יורק שבו למד במשך 30 שנים.
הרב ידיד השאיר כתבים רבים בכל חדרי התורה: הלכה, פרשנות מקרא, משנה, תלמוד וזוהר. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 יזם בנו, הרב מאיר ידיד הלוי, רבה של קהילת שערי ציון בניו יורק, את הדפסת סדרת ספרי הפרשנות שלו למקרא "מאיר טוב" במסגרת חברת אהבת שלום.
יוזף וויקטוריה אולמה

יוזף וויקטוריה אולמה (בפולנית: Jozef & Wiktoria Ulma) היו חסידי אומות העולם מפולין שנרצחו עם כל ילדיהם בנסותם להציל יהודים.
יוזף אולמה היה איכר שחי עם אשתו ויקטוריה וששת ילדיהם הקטנים בעיירה הקטנה מרקובה במחוז ז'שוב. אולמה עיבד את אדמותיו ועסק גם בצילום. במצלמתו תיעד את משפחתו ואת הווי החיים בעיירה הכפרית.

ניסיון ההצלה והרצח

בסתיו 1942, שעה שהמצוד אחר יהודים באזור היה בשיאו, הגיעה משפחה יהודית מאזור לנצוט, משפחת Szall, למרקובה, בחיפוש אחר מקום מסתור. כשביקשו מיוסף וויקטוריה אולמה להסתתר אצלם, הסכימו בני הזוג להסתיר אותם ועוד שתי אחיות – גולדה ולייקה גולדמן. "יהודים אלה נשארו אצל משפחת אולמה וישנו בעליית הגג של הבית... הם לא ממש הסתתרו מכיוון שהיו עסוקים כל היום בעזרה בחווה של משפחת אולמה."] דיווח סטניסלב ניימצ'אק (Stanislaw Niemczak) השכן. אף על פי שבית אולמה שכן בשולי העיירה, נוכחותם של היהודים בחווה התגלתה עד מהרה. לא ברור מי הלשין עליהם לגרמנים, אך מחקר שערך מתיאוש שפיטמה (Mateusz Szpytma) עבור המכון הפולני לזיכרון לאומי (IPN) מציין שהיה זה קרוב לוודאי שוטר מקומי מלנצוט בשם ולדז'ימיז' לס (Wlodzimierz Les). לס ידע כנראה על שהותם של בני משפחת של אצל אולמה, מכיוון שסייע להם בשלב מוקדם יותר תמורת תשלום. מאז גם היו ברשותו דברי הערך של משפחת של. כאשר ביקשו בני המשפחה לקבל בחזרה את רכושם, הסגיר אותם לס לגרמנים. 
בקיץ 1942 נרצחו יהודי העיירה מרקובה. יהודים הוצאו מבתיהם, נורו למוות ונטמנו במקום ששימש לפני כן להטמנת גוויותיהן של חיות. מעטים בלבד נמלטו ומצאו מסתור באזור. כמו כן חיפשו מסתור באזור יהודים מאזור לנצוט. בנובמבר 1942, קיבלה יחידת הכבאים המקומית הוראה ללכוד את המסתתרים בעיירה ובסביבתה ולמסור אותם לידי הגרמנים. מספר היהודים המדויק שנרצחו במרקובה אינו ידוע. 
במרס 1944 הגיעו לעיירה שוטרים גרמנים ורצחו בירי את שמונת היהודים המסתתרים בחווה- בני משפחות של וגולדמן. כמו כן רצחו את יוזף, את ויקטוריה שהייתה בהריון ואת ששת ילדיהם - סטניסלבה, ברברה, ולדיסלבה, פרנצ'יסקה, מריה ואנטוני.
תושבי הסביבה שמעו כמובן על הרצח. יהודה ארליך הסתתר בסייטש (Sietesz), מרחק  קילומטרים ספורים ממרקובה. כאשר פנה ליד ושם בבקשה להכיר במציליו, יאן ומריה ויגלוש (Wiglusz) כחסידי אומות העולם, תיאר בעדותו  את השפעה הרבה שהייתה לרצח משפחת אולמה באותה העת: " היו אלה זמנים קשים עבורם [בני הזוג ויגלוש] ועבורנו. הן הגרמנים והן האיכרים הפולנים בעצמם ביצעו חיפושים אחר יהודים מסתתרים. באביב 1944, משפחה יהודיה נמצאה כשהיא מסתתרת בביתם של איכרים פולנים. כל המשפחה הפולנית - שמונה נפשות – כולל האישה ההרה, נרצחו יחד עם היהודים שהסתירו. הדבר הטיל אימה גדולה על איכרים פולנים שהסתירו יהודים. ביום המחרת, נתגלו 24 גופות של יהודים בשדות. הם נרצחו על ידי האיכרים עצמם שהסתירו אותם במשך 20 חודשים." אך היו גם אחרים אשר המשיכו להסתיר את היהודים, כולל משפחת ויגלוש ומשפחות אחרות במרקובה וסביבתה.

הנצחה

ב-1995 הכיר יד ושם ביוזף ובוויקטוריה אולמה בתור חסידי אומות העולם.
ב-2004 נחנכה במרקובה אנדרטה לזכר הזוג וששת ילדיהם.
ב-2016 הוקם במרקובה מוזיאון להנצחת פולנים שהצילו את היהודים במרקובה במהלך השואה. המוזיאון נקרא על-שם יוזף וויקטוריה אולמה.
המוזיאון ספג ביקורת על כך שהוא מציג תמונה מסולפת של ההיסטוריה בכך שהוא מסתיר ככל יכולתו את שותפותם של פולנים רבים ברצח יהודים.
ווקסהול

ווקסהול (באנגלית: Vauxhall) היא שכונה ברובע למבת' של העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. השכונה הייתה בעבר חלק ממחוז סארי.

מקור השם

מניחים כי מקור השם של האזור בשמו של פולק דה ברט (Falkes de Breauté) מפקד צבא שכירי החבר של המלך ג'ון. לפולק היה באתר בית אחוזה שנקרא על שמו "Faulke's Hall" - "פוקס הול" - "אחוזת פוקס". שם זה התגלגל ל"פוקסהול" (Foxhall) ול"ווקסהול".

אזכורים קדומים

אזור ווקסהול אינו מוזכר בספר יום הדין משנת 1086 דבר המעיד על כך שהאזור היה בלתי מיושב. בשנת 1317 העניק המלך אדוארד השני את האזור לסר רוג'ר ד'אמורי עבור שירותיו בקרב בנוקברן.
במהלך ימי הביניים עברו באזור דרך דרום למבת', דרם קלפהם ודרך וונדסוורת'.

פיתוח האזור

האזור היה אזור ביצתי המיושב בדלילות עד אמצע המאה ה-18. כפרי האזור גידלו פירות וירקות עבור הסיטי של לונדון. בשנת 1816 הוקם גשר ווקסהול אשר קישר את האזור לחלקו הצפוני של הנהר וליתר שכונות לונדון. פיתוח האזור וגדילתו הביא להפיכתו לחלק מהעיר למבת' בשנת 1860.
חברת "ווקסהול" (שהפכה ל-ווקסהול מוטורס) נוסדה ב-1857 בידי אלכסנדר וילסון, בשכונת "ווקסהול", ולכן קרויה על שם השכונה.
החברה פעלה כחברה לייצור מערכות הנעה ימיות. החברה נרכשה בשנת 1863 על ידי אנדרו בטס בראון, וב-1903 החלה בייצור מכוניות. מ-1925 הייתה החברה בבעלות ג'נרל מוטורס. 
בעת הקמת מסילות הברזל המובילות אל תחנת ווטרלו נהרסו מבנים רבים באזור. מבנים עתיקים רבים נהרסו במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.

כלכלה

עיקר כלכלת השכונה מתבססת על תעשייה זעירה ומבני משרדים הממוקמים בו. עלויות השכירות באזור נמוכות באופן משמעותי ביחס לוסטמינסטר שמעברו השני של נהר התמזה, ולכן האזור הוא אזור מועדף לבעלי משרדים הרוצים להיות סמוכים למרכז השלטון.

"ווהו"

החל משנות ה-90 של המאה ה-20 הפך אזור ווקסהול למרכז בילויים עבור הקהילה ההומוסקסואלית של לונדון. באזור נפתחו מועדונים גאים רבים (בייחוד מתחת לקשתות מסילות הברזל המובילות לתחנת ווטרלו). הצלחתם של אלה הביאו לכינוי הניתן לאזור - "ווהו" על משקל אזור הסוהו (המשמש אף הוא מרכז לקהילה ההומוסקסואלית).

אתרים בעלי חשיבות

בסמוך לגשר ווקסהול המקשר את השכונה לסיטי של ווסטמינסטר ממוקם בניין SIS, מפקדת ה-MI6 (השירות החשאי הבריטי). המבנה נבנה בין השנים 1989–1992. בסמוך לגשר נבנה מתחם גדול של מבני משרדים המכונה רציף סנט ג'ורג', בשל סמיכותו לווסטמינסטר. במסגרת המתחם מתוכנן להיבנות מגדל רציף סנט ג'ורג' הצפוי להיות מגדל המגורים הגבוה ביותר באנגליה.
יחסי מדגסקר–צרפת

היסטוריה

בשנת 1643 הגיעה למדגסקר חברת הודו המזרחית הצרפתית ובנתה מצודה בעיר דאופין שבדרום מזרח מדגסקר (ידועה מאז 1970 כטולגרנו). הצרפתים החזיקו במצודה עד שגורשו מהאי ב-1674. מאז ועד אמצע המאה ה-18 פעלו שודדי ים צרפתים רבים באי, התבססו בו והקימו בו את ביתם.
בשנת 1883 שלחה ממשלת צרפת משלחת צבאית למדגסקר, והתפתח עימות מזוין בין המלגשים לצרפתים שהביא למלחמת צרפת-הובה הראשונה (1883-1885). לאחר המלחמה, שהסתיימה בניצחון צרפתי הסכימו הבריטים להפיכתה של מדגסקר למדינת חסות צרפתית, כחלק מתוכנית כוללת לחלוקת מחדש של האזור בין המעצמות האירופיות, שבמסגרתה זנזיבר (במאה ה-21, חלק מטנזניה) הועברה לידי הבריטים. ב-1895–1896 כבשו הצרפתים את האי סופית והדיחו את מלכת המרינה האחרונה, רנוואלונה השלישית , מכיסאה והקימו את קולוניית מדגסקר.
חיילים מלגשיים השתתפו במלחמת העולם השנייה בקרבות בצרפת, מרוקו וסוריה. כאשר צרפת נכנעה לפני גרמניה הנאצית, מדגסקר נשלטה בידי ממשלת וישי. בחמישה במאי 1942 הבריטים תקפו את נמל דייגו סוארז וכבשו אותו עד השביעי לחודש (מבצע אירונקלד), כדי למנוע מהיפנים לכבשו, ומעט לאחר מכן העבירו אותו לידי כוחות צרפת החופשית של דה-גול. הקרבות נמשכו יותר מחצי שנה, עד לכניעת המפקד הצרפתי בשמונה בנובמבר. ב-1947 דוכאה התקוממות עממית נגד השלטון הצרפתי אחרי חודשים של לחימה עזה.
ב-14 באוקטובר 1958 הוכרזה הרפובליקה המלגשית כחבל ארץ אוטונומי במסגרת הרפובליקה הצרפתית. ב-26 ביוני 1960 זכתה מדגסקר לעצמאות מלאה, ונקראה "הרפובליקה המלגשית".
כיום היחסים בין שתי המדינות נותרו חזקים וקיימת השפעה תרבותית ופוליטית צרפתית חזקה במדגסקר. מנהיגי שתי המדינות מבקרים לעיתים קרובות אחד את עמיתו ומדגסקר מקבלת סיוע כלכלי ורפואי מצרפת. מדגסקר היא ביתם של אלפים בודדים של גולי צרפת.

סחר

בשנת 2012 היקף הסחר בין מדגסקר לצרפת עמד על 632 מיליון אירו. הייצוא של מדגסקר לצרפת: טקסטיל, מוצרי חקלאות ודגים, ואילו הייצוא העיקרי של צרפת למדגסקר כולל: מוצרי חשמל, מזון ומשקאות מעובדים. חברות צרפתיות רב לאומיות רבות פועלות במדגסקר.
פטריק אקנג

קריירת מועדונים

אקנג נולד ביאונדה שבקמרון. בשנת 2006, בהיותו בן 16, הצטרף למחלקת הנוער של קאנון יאונדה. בשנת 2008 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-4 ביולי 2009 חתם אקנג בלה מאן מליגת העל הצרפתית והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה. בתום עונת 2009/2010, בה לא ערך אקנג הופעה במדי הקבוצה הראשונה, ירדה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה. ב-20 באוגוסט 2010 ערך אקנג את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-67 בהפסד 2-0 לשאטורו במסגרת המחזור הרביעי בליגה. זו הייתה הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה בעונת 2010/2011, והוא המשיך לשחק באופן קבוע בקבוצת המילואים. ב-14 בינואר 2011 הושאל אקנג לרודז מהליגה הצרפתית השלישית למשך חצי עונה ושיחק במדיה באופן קבוע, בעונה בה ירדה ליגה. בחודש יוני חזר אקנג ללה מאן. ב-5 בנובמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-34 בתיקו 2-2 נגד מונקו במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בעונת 2011/2012 ערך אקנג 16 הופעות ליגה, ובעונה הבאה, שהסתיימה בירידת המועדון לליגה השלישית, ערך 18 הופעות ליגה.
ב-8 ביולי 2013 הושאל אקנג ללוזאן מליגת העל השווייצרית. ב-14 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 2-0 ללוצרן במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-1 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון ובליגת העל השווייצרית, שער בדקה השביעית בהפסד 4-1 לתון. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 28 הופעות ליגה והבקיע 2 שערים. עונה זו הסתיימה בירידת הקבוצה לליגה השנייה.
ב-14 ביולי 2014 חתם אקנג בקורדובה מליגת העל הספרדית. ב-30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-72 בתיקו 1-1 נגד סלטה ויגו במסגרת המחזור השני בליגה. ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-78 בתיקו 1-1 נגד חטאפה. בעונתו היחידה במועדון, שהסתיימה בירידה לליגה הספרדית השנייה ערך 14 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. ב-31 באוגוסט 2015 החליט לסיים את חוזהו במועדון.
ב-11 בינואר 2016 הצטרף אקנג לדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית. ב-14 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על בוטושאן. ב-20 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-51 בתיקו 2-2 נגד סטיאווה בוקרשט במסגרת הגביע הרומני.

מותו

ב-6 במאי 2016 עלה אקנג כמחליף בדקה ה-63 במשחק ליגה נגד ויטורול קונסטנצה. בדקה ה-70, כשקבוצתו מובילה 3-2, התמוטט אקנג מהתקף לב בשידור חי. הוא הובהל לבית החולים, כשהגיע לבית החולים הואצו ניסיונות ההחייאה, אך ללא הועיל. לאחר שעה של מאמצים, הודיע הצוות הרפואי על מותו של אקנג בגיל 26. על פי דיווחים ברומניה, בתוך האמבולנס שהיה באצטדיון לא היה ציוד על מנת לענות למקרי חירום מהסוג הזה ולמעשה הוא משמש רק להובלת נפגעים לבית החולים, שנמצא בקרבת מקום. לאחר שפונה לבית החולים, כ- 200 אוהדי דינמו בוקרשט נסעו למקום וחיכו מחוצה לו לחדשות טובות, אך אלה לא הגיעו.

קריירה בינלאומית

ב-7 בינואר 2015 ערך אקנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-57 בתיקו 1-1 במשחק ידידות נגד נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. יומיים לאחר מכן נכלל בסגל נבחרת קמרון לגביע אפריקה לאומות 2015, אך לא שיחק בטורניר. ב-10 בינואר ערך את הופעתו השנייה והאחרונה בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק ידידות נגד נבחרת דרום אפריקה.
עוצבה

עוצבה היא יחידה צבאית המכילה את כל מרכיבי הכוח הצבאי שנדרש כדי לאפשר לו לפעול באופן עצמאי ולנהל מערכה. כלומר, בעוצבה יהיו כוחות שריון, חיל רגלים, הנדסה קרבית, תותחנים, מודיעין צבאי ולוגיסטיקה על כל מרכיביה.
קיימים מספר סוגים של עוצבות. העוצבה הקטנה ביותר מתחילה בדרך כלל מרמת החטיבה או האוגדה.
בצה"ל קיימות מספר יחידות המוגדרות עוצבות. דוגמאות לעוצבות בדרג אוגדה הן עוצבת סיני ועוצבת עידן. בצה"ל קיימות עוצבות בדרג חטיבה, כמו עוצבת בני-אור, אך מספרן מועט.