google/wiki40b huggingface dataset:
פטר ברזיצה

פטאר ברזיצה (בקרואטית: Petar Brzica) היה פושע מלחמה קרואטי שפעל במלחמת העולם השנייה. הוא נודע לשמצה עקב מספרם הרב של הסרבים שרצח בסכין. ברזיצה היה חבר בארגון הנוער הלאומני הקרואטי של האוסטאשה, וסוהר במחנה ההשמדה יאסנובאץ.

סטודנט וחבר באוסטאשה

ברזיצה היה סטודנט למשפטים ורפואה במכללה הפרנציסקנית בשירוקי ברייג, והיה גם חבר במסדר הפרנציסקני ובתנועת "הצלבנים" (Krizari). משכשל בלימודיו, הצטרף לשורות הנוער האוסטאשי.

"משסף הגרונות"

פטאר ברזיצה ידוע לשמצה כ"מלך משספי הגרונות" עקב המספר הגדול של הסרבים שנרצחו על ידיו. הם הובאו למחנה ביאסנובאץ בליל 29 באוגוסט 1942. ברזיצה שיסף בין 1,200 ל-1,360 גרונות, וזאת על ידי שימוש בסכין "סרבוסייק", שהורכבה על כפפה. מילה פריגאנוביץ' הודה שהרג באותו אירוע 1,100 איש, ועינה קשות פלוני ושמו ווקאסין. הוא גם אמר שאנטה זרינושיץ' ופלוני סיפקה הרגו כ-600 אסירים לכל אחד.
"הפרנציסקני פרו ברזיצה, אנטה זרינושיץ', סיפקה ואנוכי, הימרנו על-אודות מי יוכל לשסף יותר גרונות באותו לילה. הרצח החל .... הפרנציסקני פרו ברזיצה ניצח בהתערבות בשספו 1,360 גרונות."
— עדות נדה זץ;
זרינושיץ' הודה בפני העד ליובומיר שאריץ', ופריגאנוביץ' בפני נדה זץ'. 
ברזיצה גם השתתף במסיבת השחרור של איביצה מאטקוביץ' ממשרתו כמנהל, ולפי יעקב דאנון, השתתף בהריגתו של אסיר אחד במו ידיו, יחד עם סטויצ'יץ' יוסו והירשברגר ניקולה.

הבריחה

ברזיצה נמלט מקרואטיה בסוף המלחמה, וכנראה הגיע לארצות הברית בסיוע הוותיקן. שמו היה ברשימת שמות של נאצים נמלטים שניתנה מהארגון להגירה יהודית לממשלת ארצות הברית, אך ברזיצה לא נמצא.
המנון מלזיה

מלאית

Negaraku,
Tanah tumpahnya darahku,
Rakyat hidup,
Bersatu dan maju,
Rahmat Bahagia,
Tuhan kurniakan,
Raja kita,
Selamat bertakhta.
Rahmat Bahagia,
Tuhan kurniakan,
Raja kita,
Selamat bertakhta.

בכתב ג'אווי

نڬاراكو, تانه تومڤهڽ دارهكو
رعيت هيدوڤ, برساتو دان ماجو
رحمة بهاڬيا, توهن كورنياكن
راج كيت, سلامت برتختا
رحمة بهاڬيا, توهن كورنياكن
راج كيت, سلامت برتختا

בתרגום חופשי לעברית

הו, ארץ מולדתי,
היכן שגדלתי,
היכן שאנשים בה חיים,
מתוך הרמוניה ושגשוג,
עם ברכות מאליפות של שמחה אשר ניתנו מידי האלוהים,
מלכנו, מלוך בשלום.
עם ברכות מאליפות של שמחה אשר ניתנו מידי האלוהים,
מלכנו, מלוך בשלום.
ערוץ הכיבוד

פעילות

הצוות מורכב משלושה חברים ששניים מהם (קפלינסקי וריבק) הכירו עוד במהלך לימודי הקולנוע כסטודנטים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
מוסקל (יוצא גל"צ שהתפרסם כיוצר של דפי פייסבוק מפורסמים כמו "פוסטים מזויפים" ו"סטטוסים משנות ה-90") וריבק הכירו ב-2013 במהלך העבודה ככותבי מערכונים לתוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", הם גם הופקדו על עמוד הפייסבוק של התוכנית ויצרו ממים שנהפכו לוויראליים ולאחר מכן הקימו את ערוץ היוטיוב של ההרכב. קפלינסקי התקבל גם הוא לעבודה ב"קשת" כעורך וידאו והצטרף לצמד. מוסקל וריבק משמשים גם ככותבים בתוכנית של שרון טייכר וערן זרחוביץ' ברדיו תל אביב.
בתחילה תכנן ההרכב שמוסקל ישתמש בכינוי "שניצ-אל" כלעג לבן-אל תבורי שזכה לפרסום רב באותה העת עם המילה שניצל, לאחר מכן החליטו להחליף את הכינוי שאיתו יופיע ל"לידוי".
מוסקל קיבל חשיפה כשלוהק כ"אימרי ההילר" (דמות שעשור וחצי קודם לכן גילם אסי כהן) בעונה ה-14 של התוכנית. החל מהעונה ה-15 משחק מוסקל בתפקיד המראיין הציני מערוץ היוטיוב שלהם בפינה "עוד כותרות".
ההרכב רכש את פרסומו ב-2016 עם השיר "עור ברווז" שיצרו יחד עם המפיק המוזיקלי מיכאל כהן (שכונה בקליפ "מנטוס"). הקליפ של "עור ברווז" צולם בחוף בית ינאי. לאחר מכן הוציאו את השיר "ככה זה אצלנו".
בעקבות הצלחת שני השירים שלהם הופיעו בטקס למען יתומי צה"ל בפני נשיא המדינה, רובי ריבלין (איתו שיתפו פעולה קודם לכן במסגרת ערוץ היוטיוב שלהם בראיון בבית הנשיא ש"קשת" שידרו ביום העצמאות ה-68 למדינת ישראל).
הסינגל "טניה" שהופק יחד עם אסי כהן הגיע למקום ה-17 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז.
בינואר 2017 חתם ההרכב על חוזה פרסום עם חברת אסם ופרסמו את החטיף "ביסלי".
ב-18 ביולי 2017 הוציאו את השיר "קדאווה", שהגיע למקום ה-35 במצעד השנתי של גלגלצ.
ב-14 בדצמבר 2017 הוציאו את השיר "פומרניאן" עם הזמר משה פרץ עבור המצעד הלועזי של גלגלצ בשיתוף ynet. השיר הוא פארודיה על "I'm The One" של די. ג'יי. חאלד, ג'סטין ביבר, קוואבו, צ'אנס הראפר וליל ויין. בקליפ של השיר משתתפת גם דורון טלמון מלהקת ג'יין בורדו, והשף אסף גרניט מופיע למספר שניות.
ב-1 בפברואר 2018 הוציאו את השיר "מוזרניק". בתחילת השיר נשמע קולו של ערן זרחוביץ'. בשיר ישנה שורה האומרת "שם טבסקו בשמפו בנות אומרות שזה שטותי" ומשמשת כרפרנס לשיר של סאבלימינל והצל "הפינאלי". כמו כן ישנה שורה "אינעל דינק הרחפן" שנשמעת כמו השורה "אינעל דינק העולם" משירם של קפה שחור חזק ונצ'י נצ' "יהיה בסדר".
ב-21 באוגוסט 2018 הוציאו את השיר "אמא" לקראת יום הולדתה ה-43 של אמו של לידוי.
ב-20 במרץ 2019 הלהקה הוציאה את השיר "תנין".
ב-19 ביוני 2019 הוציא ההרכב ביחד עם שלום מיכאלשווילי (בתפקיד הגאון) את השיר ״יום יום לילה לילה״ תחת חסות של פריגת.
ויליאם קמפבל

ביוגרפיה

קמפבל נולד באירלנד כבן שלישי למשפחה. הוא סיים את התואר שלו בקולג' טריניטי שבדבלין בשנת 1952 בהצטיינות יתרה, ולאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון, אותם סיים ב-1957. מייד לאחר מכן ועד 1990, עבד בחברת התרופות מרק, כאשר החל משנת 1984 הוא היה חוקר בכיר בחברה וניהל את המחקר והפיתוח בחברה. בעת שעבד בחברה, בשנת 1962, קיבל אזרחות אמריקאית. בשנת 2002 הוא נבחר כחבר להאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.

מחקריו

קמפבל המשיך את מחקריו של סטושי אומורה, עמו זכה בפרס נובל, שחקר Streptomyces, קבוצה של חיידקים שנמצא קודם לכן על פעילותם להפקת אנטיביוטיקות כמו סטרפטומיצין ומצא מין חדש של חיידקים. אומורה הפיק מהחיידקים הללו חומרים שיש להם פעילות אנטי-מיקרוביאלית. קמפבל במחקריו מצא דרך לשפר את אותם חומרים ולפתח מהם את התרופה אברמצטין , שעוזרת נגד עיוורון הנהרות ואלפנטיאזיס, שתי מחלות הנגרמות מתולעים טפיליות ותוקפים במדינות עולם שלישי. שתי המחלות פוגעות יחד במאות מיליוני בני אדם. כך תרמו השניים לגילוי תרופות יעילות נגד טפילים שונים ופתחו מחקר למציאת תרופות נוספות כאלה שפעיל גם היום. המחלות נגדם פותחו התרופות נמצאות היום על סף הכחדה. חומרים דומים משמשים נגד תולעים פרזיטיות נוספות, שתוקפים יונקים שונים. 
הם הזריקו לעכברים כמויות לא ידועות של חומרים לא ידועים ובדקו אם יש תגובה של העכברים. הם מצאו שהטיפול בטוח מאוד ומאוד יעיל. כמו כן, מצאו במעבדתו שהחומר פעיל נגד שלב הלרווה של הפרזיט. השתמשו בחומר נגד עיוורון הנהרות בשלביו המוקדמים של המחלה וראו שהוא יעיל. עיוורון הנהרות נגרם מהלרוות, ולכן הריגתם גרמה להיעלמות התסמינים של המחלה. מאוחר יותר, התרופה נתרמה לטובת טיפול במחלה ללא עלות, וכך התאפשר הצמצום העולמי של המחלה.
כה אמר זרתוסטרא (שטראוס)

כה אמר זרתוסטרא, אופ. 30 (בגרמנית: Also sprach Zarathustra) היא פואמה סימפונית שהולחנה בידי המלחין הגרמני ריכרד שטראוס בשנת 1896, בהשראת הרומן הפילוסופי באותו השם מאת פרידריך ניטשה. שטראוס היה המנצח בהשמעה הראשונה של היצירה, שנערכה ב-27 בנובמבר 1896 בפרנקפורט.
ביצועים טיפוסיים של היצירה נמשכים כחצי שעה. היצירה נכללה ברפרטואר הקלאסי מאז שבוצעה לראשונה. קטע הפתיחה (שנקרא גם "זריחה") הפך לידוע בציבור הרחב, לאחר השימוש שעשה בו סטנלי קובריק בשנת 1968 עבור הסרט 2001: אודיסיאה בחלל.

אינסטרומנטציה

היצירה תוזמרה עבור פיקולו, 3 חלילים (השלישי מכפיל את הפיקולו), 3 אבובים, קרן אנגלית, קלרינט במי במול (♭E), 2 קלרינטים בסי במול (♭B), קלרינט בס בסי במול (♭B), 3 בסונים, קונטרה-בסון, 6 קרנות יער בפה (F) ובמי (E), 4 חצוצרות בדו (C) ובמי (E), 3 טרומבונים, 2 טובות, טימפני, תוף בס, מצלתיים, משולש, גלוקנשפיל, פעמון במי נמוך (E), עוגב, ו-2 נבלים, כינורות ראשון ושני (16 כל אחד), 12 ויולות, 12 צ'לוים, 8 קונטרבסים (בעלי חמישה מיתרים, עם מיתר דו נמוך).
סנט אנ'ס ביי

היסטוריה

מחוז סנט אן היה המקום הראשון בג'מייקה בו נחת כריסטופר קולומבוס ב-1494. במסעו הרביעי שב קולומבוס לג'מייקה והתעכב שנה (מיוני 1503 עד יוני 1504) במקום בו נמצאת כיום העיר סנט אנ'ס ביי. קולומבוס קרא למקום סנטה גלוריה ופסלו המוצב ליד הצומת הראשי של העיר מנציח את גילוי המקום על ידו.
היישוב הספרדי הראשון בג'מייקה היה בסביליה לה נובה (כיום סביליה), השוכן במרחק קצר ממערב לסנט אנ'ס ביי. סנט אנ'ס ביי, שהוקמה על ידי חואן דה אסקוויבל, המושל הספרדי הראשון של ג'מייקה, הייתה לעיר הבירה השלישית שהוקמה על ידי הספרדים בעולם החדש. המפעל הראשון לעיבוד קני סוכר הוקם על ידי הספרדים בסביליה לה נובה עוד לפני 1526. לאחר שהאנגלים השתלטו על ג'מייקה ב-1655 התפתחה סנט אנ'ס ביי בהדרגה ככפר דייגים ונבנו בה מחסנים ורציפים רבים. מחוז סנט אן נקרא על שמה של אן הייד, אשתו הראשונה של ג'יימס השני, מלך אנגליה.
העיר הוגדרה כבירת המחוז בעיקר בשל הנמל הגדול שלה שממנו יוצאו מגוון של סחורות מבננות ועד בוקסיט. העיר השכנה אוצ'ו ריוס, נהנית מגידול מהיר והתפתחות המסחר והתיירות בה, אך סנט אנ'ס ביי שומרת על מעמדה כיעד פופולרי לתיירות לאלה המבקשים להתנסות בחוויה הג'מייקנית המסורתית. בעיר ניצבים מבנים רבים מתחילת המאה ה-20 במצב תחזוקה טוב. שניים מהבניינים העתיקים ביותר בעיר הם הכנסייה של מחוז סנט אן, שנבנתה ב-1871 ובית המשפט, שנבנה ב-1860. בעיר נמצא גם בית הכלא הראשון בג'מייקה שנבנה כמבצר ב-1750 והוסב לשמש כבית כלא ב-1795.
שרה צ'וק

ביוגרפיה

צ'וֹק נולדה באוטווה שבאונטריו שבקנדה למשפחה נוצרית ממוצא גרמני ובריטי. היא גדלה בוונקובר שבקולומביה הבריטית. צ'וֹק היא השנייה מבין שלוש אחיות. אמה היא ילידת רוסטוק שבגרמניה, ועל כן צ'וֹק למדה, לצד האנגלית והצרפתית הנפוצות בקנדה, גם את השפה גרמנית. צ'וֹק סיימה את לימודיה בהאנדסוורת' שבקנדה.
סבתה ודודתה של צ'וֹק נפטרו מסרטן השד שלא התגלה בשלבים ראשוניים, ומאז החלה לעודד בדיקה תקופתית לגילוי מוקדם אצל נשים.

קריירה

קריירת המשחק של צ'וֹק החלה כבר בגיל שמונה, עת שיחקה במחזות זמר. היא שיחקה בתור בקי קונור, הבת הבכורה בקומדיה המצליחה "רוזאן" בשנים 1994, 1995 ו-1997 (בשנים האחרות של התוכנית שיחקה בתפקיד שחקנית אחרת). ב-2001 קיבלה תפקיד משמעותי בסדרת טלוויזיה - בתור דוקטור אליוט ריד בסדרה "סקראבס". צ'וֹק המשיכה בסדרה עד לסיומה ב-2010. במקביל ל"סקראבס" הופיעה בסדרה "איך פגשתי את אמא" ב-2008 וב-2009. כמו כן שיחקה במספר סרטים, בהם "כלה להשגה" (2005) ו"חיים מסתובבים" (2007).
בשנת 2008 היא נבחרה לפרזנטורית של האנס, חברה לבגדים תחתונים, והופיעה במספר פרסומות בבימויו של שותפה לסדרה "סקראבס", זאק בראף.
צ'וֹק כיכבה בסדרה "מד לאב" לצד ג'ייסון ביגס, הסדרה שודרה בין 2010 ל-2011 בערוץ CBS.
בשנת 2012 שיחקה בפרק אחד בעונה התשיעית של הסדרה המצליחה "האנטומיה של גריי" שם גילמה אמא שלא מצליחים לאבחן את מחלתו של בנה. לאחר מכן גילו כי חולה במחלת הקוואסקי. שרה שיחקה בתפקיד זה מפני שבנה האמיתי גם כן חולה במחלת הקוואסקי והיא עשתה זאת על מנת להעלות את המודעות למחלה.
החל משנת 2013 צ'וק מדבבת את בת' סמית' בסדרה "ריק ומורטי".
כמו כן צ'וק הופיעה במספר פרקים בעונה העשירית והמחודשת של הסדרה "רוזאן".

חיים אישיים

צ'וק מאורסת לעורך הדין ג'יימי אפיפי. ב-2009 נולד בנה, אך בגיל שנתיים אובחן כחולה במחלת קוואסקי. ב-2016 נולדה בתם השנייה.
מתיאס סינדלר

ביוגרפיה

סינדלר נולד בשם מאטיי שִינְדֵלָר (Matěj Šindelář) בעיירה קוזלוב (Kozlov) שבמורביה, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה). בשנת 1905 עברה משפחתו לבירת האימפריה, וינה. המשפחה הייתה קתולית.
סינדלר החל את קריירת הכדורגל שלו בגיל 15, במחלקת הנוער של הרטה וינה. שש שנים לאחר מכן, ב-1924, הוא עבר לאוסטריה וינה ובכל שלוש עונותיו הראשונות בקבוצה, זכה בגביע המדינה. בשנתו השלישית בקבוצה, הוא גם הוביל את וינה לזכייה באליפות הליגה. לכינויו "איש הנייר" זכה בשל רזונו ובשל יכולתו לעבור בכדרור בין שחקני היריב. 
באותה שנה זומן סינדלר לראשונה לנבחרת אוסטריה על ידי המאמן הוגו מייזל. חמש שנים לאחר הופעתו הראשונה בנבחרת, בשנת 1931, החלה הנבחרת לנצח ללא הפסקה וקבעה רצף של 14 משחקים ללא הפסד. סדרת הניצחונות נעצרה רק בסוף שנת 1932, בהפסד לנבחרת אנגליה. 
את עיקר פרסומו רכש סינדלר בטורניר הגביע העולמי של 1934 שנערך באיטליה. לטורניר, הגיעה אוסטריה כאחת מהמועמדות לזכייה, אולם הפסד בחצי הגמר לנבחרת המארחת, הביא לכך שהאוסטרים סיימו רק במקום הרביעי. סינדלר שהיה קפטן הנבחרת, זכה בפרס "כדור הכסף" (השחקן השני הטוב ביותר בטורניר).
שנתיים לאחר מכן, הגיעה הנבחרת לגמר היחיד בתולדותיה בטורניר גדול. היה זה טורניר הכדורגל של אולימפיאדת ברלין, אך גם שם הפסידו האוסטרים לנבחרת איטליה. 
אדולף היטלר שישב ביציע במשחק הגמר, התלהב מהנבחרת האוסטרית וב-1938, לאחר האנשלוס, החליט לאחדה עם נבחרת גרמניה. סינדלר שלא רצה לשחק תחת נבחרת גרמניה, הודיע שהוא עייף ומעוניין לפרוש מהכדורגל.
במשחק אחרון לפני הסיפוח לגרמניה, הציג סינדלר את אחד ממשחקיו הגדולים ביותר וכבש אף את השער הראשון בניצחון נבחרת אוסטריה 0-2 מול נבחרת גרמניה. סינדלר אף התגרה בהיטלר שישב ביציע כאשר נמנע מלהצדיע לו במועל יד כפי שהיה נהוג.
מספר חודשים לאחר מכן, בינואר 1939, נמצא סינדלר מת בדירת חברתו. ממצאי חקירת המשטרה גילו כי סינדלר ובת זוגו נטלו כדורי רעל, ולכן נקבע כי התאבדו; אולם מעטים האמינו לקביעה זו. במשך זמן רב לא היה ברור אם סינדלר התאבד או נרצח על ידי אנשיו של היטלר. ההנחה כיום היא כי הוא נרצח בהרעלה של פחמן דו-חמצני.
בהלוויתו של סינדלר השתתפו כ-20,000 איש - מספר רב ביותר של אנשים, יחסית לימים הקשים שעברו על וינה באותו הזמן.
ב-1998 נבחר לספורטאי האוסטרי הגדול ביותר בכל הזמנים. ב-1999 נבחר לכדורגלן האוסטרי הגדול ביותר במאה ה-20, ובנוסף הוא דורג במקום ה-22 ברשימת הכדורגלנים הטובים ביותר אי פעם.
יחידת החילוץ וההצלה הארצית

יחידת החילוץ וההצלה הארצית (יחצ"א) היא יחידת מילואים של צה"ל הכפופה לפיקוד העורף. היחידה בעלת מספר קטן של חיילים סדירים ובראשם קצין מילואים בדרגת אלוף-משנה. היא מיועדת לביצוע פעולות חילוץ והצלה מיוחדות, בישראל ומחוץ לה, בשגרה ובחירום, בכל מקום שיידרש.

היסטוריה

היחידה הוקמה בשנת 1984 על ידי אל"ם גבריאל רפפורט (גברוש) וסא"ל משה גלילי, כלקח מאסון צור השני. לאחר הקמתה, איחדה היחידה את כלל הכוחות שעסקו בחילוץ והצלה עד אז ושימשה כגוף מנחה גם לגופים האזרחיים.
יחידת החילוץ וההצלה עורכת תרגילים שנתיים על מנת לשמור על מקצועיותה ויכולותיה.
ליחצ"א יכולת גיוס מהירה ביותר ויכולת הטסה על כל אנשיה וציודה. היחידה מורכבת מכוח אדם מקצועי ומאומן במילואים וגרעין סדיר האחראי על תפעולה ורמת כשירות היחידה בשגרה.
בנוסף לפעילות בארץ שוגרה יחידת ההצלה גם לאסונות ברחבי העולם, המשלחת הראשונה יצאה למקסיקו בעקבות רעידת האדמה בספטמבר 1985, מאז יצאו משלחות נוספות לסיוע בהן בעקבות רעידות האדמה בארמניה, בטורקיה, דרום אפריקה ואסון השגרירות בארגנטינה, כמו כן השתתפה היחידה בחילוץ הנפגעים בפיגוע בטאבה שבסיני ורעידת האדמה בהאיטי (2010) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011). גם בארץ ביצעה היחידה פעולות חילוץ באירועים כגון קריסת בית בשכונת התקווה, תאונת הרכבת בבית יהושע וקריסת החניון ברמת החייל.
יגאל צור

ביוגרפיה

צור שירת בצה"ל במהלך מלחמת יום הכיפורים. מלחמה זו שימשה רקע לכמה מסיפוריו הקצרים בקובץ הראשון שפרסם, "עם תום המונסון", ב-1989.
לאחר השירות הצבאי, החל את דרכו במשחק, בסדנאות שונות בלונדון. הוא גר באותה תקופה בבריקסטון. חברותו עם נגן רחוב הביאה אותו ללמוד בתיאטרון התנועה והפנטומימה של ז'אק לה-קוק. בנוסף למד אקרובטיקה בתיאטרון השמש, ותנועה אצל אלה ג'רושביץ, שותפתו של מרסל מרסו.
כשחזר לארץ, למד קולנוע בבית צבי והמשיך בלימודי ספרות עברית וכללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך שיחק ב"מושבת העונשין" בתיאטרון המדרגות. לאחר מכן עבר לכתוב פרוזה וכתבות לעיתונות.
ב-1991 פורסם מדריך הטיולים הראשון שכתב, "מדריך למטייל בהודו". אחר כך כתב שני מדריכים לסין, וכן הוציא ב-2005 את המדריך "72 הערים היפות". בהמשך שיתף פעולה עם דן דאור בכתיבת מדריכים לסין ולהודו.
צילומיו של צור ממסעותיו בסין ובטיבט הוצגו ב-1994 בתערוכה "בסימן העגור הצהוב", בסינמטק תל אביב. תערוכה נוספת של צילומיו, "נשים באסיה", הוצגה במוזיאון ארץ ישראל, ב-1996.
ב-1999 כתב צור את התסריט לסרטו של דניאל וקסמן, "מנליק - נסיך יהודי שחור". הסרט זכה בפרס הראשון, בקטגוריית דרמות דוקומנטריות, בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
צור צילם מספר כתבות וסרטים לערוץ 10. ב-2003 שימש שליח הערוץ לעיראק בזמן מלחמת עיראק, וגם ביים וצילם סרט על מסעו בשם "42 יום בדרך לעיראק". עד 2005 הגיש את סדרת הכתבות "שליחות קטלנית". בנוסף צילם לערוץ את סרטי הטלוויזיה "כיצד חציתי את אירופה" ב-2005, ו"מסביב לעולם ב-80$" ב-2006. מחוץ לטלוויזיה, צילם צור את הסדרה "צורה לו" ב-2007 לאינטרנט.
ב-2011 הוציא לאור את ספר המתח - "צרות בגן עדן", המתרחש בבנגקוק אבל חודר לתוך מיקרוקוסמוס שוקק דמויות כחול לבן. ב-2014 הוציא, כספר דיגיטלי, את - "סדקים בכפר הגלובאלי", אסופת סיפורים קצרים על רקע מסעותיו בארץ ובעולם. בראשית 2017 פרסם מותחן נוסף - "אבודה", סיפור חטיפתה והעלמותה של ילדה קטנה.
פרדריק אוגוסט ברתולדי

חייו

נולד בקולמר שבצרפת. למד בקולמר, ואחר כך למד בפריז אדריכלות וציור. הוא הפך לאחד הפסלים הגדולים והמפורסמים ביותר באירופה ובאמריקה הצפונית במאה ה-19.
היצירה המפורסמת ביותר שלו היא פסל החירות בארצות הברית אשר נתרם על ידי ממשלת צרפת ב-1886 כאות ידידות בין שתי הממשלות. יש הסבורים שהפנים בפסל החירות עוצבו לפי פניה של אמו של ברתולדי.
פסל מונומנטלי נוסף שלו הוא האריה מבלפור בצרפת.
ברתולדי נפטר בפריז, ב-4 באוקטובר 1904 כתוצאה ממחלת השחפת.
אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה

ביוגרפיה

אנריקה הרביעי נולד בואיאדוליד ב-5 בינואר 1425, והיה בנם של חואן השני, מלך קסטיליה ומריה מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה. בשנת 1444 קיבל אנריקה את התואר נסיך חאאן, ובשנת 1445 הביס את האצולה הקסטיליאנית בקרב אולמדו הראשון.
ב-20 ביולי 1454 מת אביו חואן השני, מלך קסטיליה, ואנריקה עלה לשלטון במקומו. עם עלותו לשלטון גירש אנריקה את אחותו איזבלה ושאר קרוביו מהממלכה. בשנת 1455 התחתן אנריקה עם ז'ואנה, נסיכת פורטוגל, בתו של דוארטה, מלך פורטוגל ואחותו של אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ועל ידי כך כרת ברית עם ממלכת פורטוגל. בשנת 1458 מת אלפונסו החמישי, מלך אראגון, ואחיו חואן השני, מלך אראגון עלה לשלטון במקומו. אנריקה תמך באצולה שהתנגדה לחואן, ואף תמך בהמשך בקרלוס, נסיך ויאנה, אולם אולם לבסוף כרת עם חואן הסכם שלום. בשנת 1461 בהיות איזבלה אחותו בסביבות גיל 10, החזירה אנריקה לקסטיליה תחת פיקוחו ההדוק. בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ואנריקה טען לזכותו לכתר ממלכת אראגון, אולם בשנת 1463 הגיע אנריקה להסכם עם חואן השני, וויתר על זכויותיו לכתר אראגון. בשנת 1468 ביקשו אצילים למרוד באנריקה ולמנות את איזבלה למלכה במקומו, אך היא סרבה והכירה במלכותו של אחיה. בתמורה, הוכרה איזבלה על ידי אנריקה כיורשתו.
ב-11 בדצמבר 1474 מת אנריקה הרביעי, ואחותו איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה עלתה לשלטון במקומו. אולם אצילי אקסטרמדורה התנגדו לשליטת איזבלה, ותמכו בחואנה, נסיכת קסטיליה בתו של אנריקה שהייתה נשואה לאפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ובקבות כך פרצה מלחמת הירושה הקסטיליאנית, שבסיומה תפסה איזבלה את השלטון.
יהודה תובל

קריירת משחק

יהודה תובל נולד בשם יהודה ליאון טובול באוראן שבאלג'יריה הצרפתית. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל. הוא שיחק בקבוצת הפועל לוד ובעונת 1969/1970 עבר להפועל ירושלים. בעונת 1971/1972 הגיע עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, אך הקבוצה הפסידה להפועל תל אביב 1-0 משער של שייע פייגנבוים. עונה מאוחר יותר זכתה הפועל ירושלים בגביע המדינה לשנת 1973 לאחר ניצחון 0–2 על הכח מכבי רמת גן, ותובל אשר שיחק פצוע הצטיין במשחק. בראשית שנות ה-80 חזר תובל לשחק בקבוצת הפועל לוד, ולאחר תקופה קצרה שב להפועל ירושלים.
ב-10 בפברואר 1985, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כאשר היה תובל בשירות מילואים, הוא נהרג מפיצוץ מוקש בעמדה בה הוצב, סמוך למטולה.
מרקו בודה

קריירת מועדונים

בודה שיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו בוורדר ברמן, ונחשב לאחד מגדולי שחקני המועדון. בודה שיחק 13 שנים בקבוצה הבכירה של ורדר ברמן, בהן כבש 101 שערים ב-379 הופעות בבונדסליגה. נכון לשנת 2015, בודה נחשב לשיאן השערים של ורדר ברמן בכל הזמנים, וממוקם במקום הרביעי בטבלת שיאני ההופעות בורדר ברמן. בודה אף ידוע כשחקן הוגן במיוחד, שצבר עשרה כרטיסים צהובים בלבד לאורך כל הקריירה שלו, ומעולם לא ספג כרטיס אדום. 
בודה החל לשחק בקבוצת המילואים של ורדר ברמן בשנת 1988, וכעבור שנה השתלב בקבוצה הבכירה, כשבתחילה שיחק בה ובמקביל בקבוצת המילואים, ובשנת 1990 ביצע את המעבר הסופי לקבוצה הבכירה, לאחר שמאמן הקבוצה אוטו רהאגל התרשם מכישוריו. בודה זכה באליפות היחידה שלו עם ורדר ברמן בעונת 1992/93, בשלושה גביעים מקומיים ובשלושה סופר קאפ. גם בזירה האירופית בודה נחל הצלחה, כאשר זכה בשנת 1992 בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 2-0 במשחק הגמר מול מונקו, בו שיחק 90 דקות, אך הפסיד באותה שנה בסופר קאפ האירופי במפגש כפול לברצלונה. בשנת 1998 זכה בודה עם ברמן בטורניר האינטרטוטו, זכייה שהעניקה לקבוצה כרטיס לגביע אופ"א באותה עונה. 
לאחר מונדיאל 2002 פרש בודה ממשחק פעיל בגיל 33, לאחר שבחר להישאר נאמן לוורדר ברמן לאורך כל הקריירה, אף על פי שקיבל הצעות ממועדונים בכירים כמו באיירן מינכן.

קריירה בינלאומית

בודה החל לשחק בנבחרת גרמניה בשנת 1995, והשתתף עם הנבחרת בשלושה טורנירים גדולים. הטורניר הראשון היה יורו 1996, כאשר בודה שימש בעיקר כמחליף, ושיחק במשחק הגמר בו החליף במחצית את חברו לוורדר ברמן, דיטר איילטס. במשחק זה נבחרת גרמניה ניצחה 2-1 את נבחרת צ'כיה משער זהב של אוליבר בירהוף, וזו הייתה הזכייה הראשונה של בודה בתואר עם הנבחרת. הטורניר השני בו בודה השתתף עם נבחרת גרמניה היה יורו 2000, בו לא צלחה הנבחרת את שלב הבתים, והטורניר השלישי היה מונדיאל 2002, בו הפסידה הנבחרת הגרמנית 2-0 במשחק הגמר לנבחרת ברזיל, במשחק בו פתח בודה בהרכב. בודה הבקיע במונדיאל 2002 שער במשחק המכריע של נבחרת גרמניה בשלב הבתים מול נבחרת קמרון לאחר שנכנס כמחליף, במצב בו גרמניה סבלה מחסרון מספרי עקב הרחקתו של קארסטן ראמלו, ובדיעבד סייע לנבחרת הגרמנית להעפיל לשמינית הגמר, במשחק בו הייתה חייבת לנצח. בודה צבר בנבחרת גרמניה 40 הופעות, בהן הבקיע תשעה שערים, ובגמר מונדיאל 2002 ערך את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת.
פעמונית (מעשייה)

עלילה

זוג כפרי צעיר וחשוך ילדים התגורר מול גן יפהפה, בו נהגה האשה לצפות במשך שעות. הגן המסתורי היה מוקף גדר ולאיש לא הייתה רשות להיכנס אליו. יום אחד, בעודה מביטה מבעד לחלון, ראתה פעמוניות - פרח סגלגל עם צוף מתוק. האישה ביקשה לטעום מהן, עד שלקתה כמעט בשגעון והודיעה לבעלה כי לא תחיה מבלי שתטעם את צוף הפעמוניות. בחשש רב טיפס האיש מעל לחומות הגן, ליקט מעט פעמוניות והביאן לאשתו המאושרת. עם הזמן גברה להיטות האישה לפרח והיא התחננה בפני בעלה להמשיך וללקט לה אותו.
באחת הפעמים, בעוד האיש מלקט פעמוניות, הבחינה בו המכשפה, בעלת הגן, האשימה אותו בגניבה ואיימה לחסלו. האיש התחנן לפני המכשפה שתחוס עליו, והיא הסכימה, בתנאי שאם יוולד תינוק לזוג הוא יהיה שלה. בנוסף התירה לאיש לקטוף מהפעמוניות כאוות נפשו. 
האיש ידע שאשתו עקרה, והסכים להצעת המכשפה. למרבה הפלא, כעבור שנה נולדה לזוג בת יפהפייה, והם קראו לה "פעמונית" על שם תאוותה של האישה לפרח הממכר. האיש שכח מעסקתו עם המכשפה והמכשפה נרתעה וחטפה את פעמונית בזמן שהאיש ואשתו ישנו. 
המכשפה כלאה את פעמונית הקטנה במעלה מגדל נטול דלתות, שהיה בו רק חלון קטן המשקיף על היער. פעמונית גדלה בבדידותה והפכה לנערה מקסימה. היא הייתה שרה לעצמה ולחיות היער שבאו לבקרה וקיפצו על אדן החלון. כשהמכשפה רצתה לבקר את הנערה, היא הייתה קוראת "פעמונית פעמונית, השליכי את צמתך"... פעמונית הייתה משלשלת את צמתה הארוכה דרך החלון, והמכשפה הייתה מטפסת בעזרתה למעלה המגדל.
יום אחד נקלע למקום נסיך. הוא ראה את המתרחש ונדהם. אחר כך התעשת וקרא לפעמונית לשלשל את צמתה כדי שגם הוא יוכל לטפס. פעמונית נבהלה למראהו של הנסיך שכן מעולם לא פגשה נפש חיה מלבד המכשפה. מאותו רגע נהג הנסיך לבקר את פעמונית לעיתים תכופות, ואף הביע רצון עז לשחררה מכלאה במגדל. כאשר נודע למכשפה על ביקורי הנסיך, היא קיצצה את צמתה הארוכה של פעמונית כדי למנוע מהנסיך גישה אל המגדל. 
כשהנסיך קרא לפעמונית, שלשלה המכשפה את צמתה של פעמונית דרך הצוהר, החזיקה בקצה והנסיך החל לעלות.
באמצע הדרך, עזבה המכשפה את הצמה והנסיך התרסק על שיח קוצני ששרט את עיניו ועיוור אותן. המכשפה הבריחה את פעמונית אל קרחת היער והנסיך העיוור שוטט ביער וחי מפירות ומצמחים שמצא. יום אחד שמע את שירתה של פעמונית ונמשך בחבלי קסם אליה. כשראתה את אהובה העיוור פרצה פעמונית בבכי, ודמעותיה ריפאו את הנסיך והשיבו לו את מאור עיניו. פעמונית והנסיך המאוהבים נישאו וחיו באושר.

משמעויות בסיפור המקורי

בסיפור המקורי המכשפה מוצגת כ"פיה" ואין שום איזכור להיותה מכשפה, זקנה או מכוערת כפי שהופיעה דמותה בגרסאות מאוחרות אשר נכתבו על ידי האחים. 
הסיפור המקורי מסתיים בכך שפעמונית מבקשת מהפיה בגדים חדשים, שכן הבגדים הישנים שלה "צרים" עליה. הפיה קוראת לפעמונית מופקרת שכן נכנסה להריון מהנסיך ביחסי מין מחוץ לנישואין.
מייקל גריפין

חייו

גריפין נולד בעיר אברדין שבמרילנד, ונכון להיום הוא מחזיק בשבעה תארים אקדמיים. ב-1971 היה לבוגר בפיזיקה מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס; תואר מוסמך בהנדסה ובמדעי החלל מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה ב-1974; תואר דוקטור להנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת מרילנד קיבל ב-1977; תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת דרום קליפורניה קיבל ב-1979; תואר שני בפיזיקה יישומית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1983; תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת לויולה מרילנד קיבל ב-1990 ותואר שני בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון השלים ב-1998. 
הוא אייש תפקידים מחקריים ויישומיים אחדים, בין היתר כמהנדס במחלקת פיתוח מערכות טילים של נאס"א, ראש מחלקת החלל במעבדה לפיזיקה יישומית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומנהלן הכללי של חברות טכנולוגיות אחדות העוסקות בפיתוח לווייניים וטכנולוגיות תעופה שונות. גריפין הועמד לראשות נאס"א על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ב-14 במרץ 2005, ומינויו אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ב-13 באפריל 2005.

כמנהל נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

לאחר נאס"א

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
באוגוסט 2012 גריפין החל כמנכ"ל וCEO של ארגון שאפר (Schafer), חברה המספקת פתרונות טכנולוגיים לגופים ממשלתיים ואזרחיים.

בממשל טראמפ

בדצמבר 2017 נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הציע את מועמדתו של גריפין להיות תת-מזכיר של מזכיר ההגנה של ארצות הברית לענייני מחקר והנדסה. מינויו אושר ב-15 בפברואר 2018. במסגרת תפקיד זה גריפין משמש כמנהל טכנולוגיות ראשי של פרויקטי המחקר של משרד ההגנה של ארצות הברית.