google/wiki40b huggingface dataset:
בגדי המלך החדשים

בגדי המלך החדשים (באנגלית: The Emperor's New Clothes, בדנית: Keiserens Nye Klæder. בשניהם הפירוש הוא "בגדיו החדשים של הקיסר") היא מעשייה קצרה מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן משנת 1837. הסיפור מהווה אלגוריה נוקבת על תהליכים חברתיים הגורמים ליחיד להיגרר אחר הכלל במחיר האמת.

הסיפור

הסיפור מספר על מלך אשר היה עסוק אך ורק בלבישה והצגה של בגדיו, ולא בשום דבר אחר. כאשר שמע על שני חייטים שהבטיחו לתפור לו את הבגד המיוחד והטוב שניתן, ציווה עליהם לתפור לו בגד כזה בתקציב בלתי מוגבל – כאשר במציאות החייטים הם נוכלים שלא תופרים שום דבר, תוך ששכנעו את המלך שהם משתמשים בסוג בד משובח אשר לעיני אנשים טפשים להחריד, לא מתאימים ובעלי מעמד נחות יהיה בלתי נראה. בבסיס התרמית עומדת העובדה שהחייטים רק מעמידים פנים שהם מייצרים את הבגד, באמצעות שימוש בפנטומימה. על כן, אף לא אחד – כולל המלך או שריו – מסוגל לראות את ה"בגדים", אך מעמיד פנים שהוא כן מחשש שייתפס כלא כשיר לעמדתו, וכך נוהג גם המלך.
לאחר שבועות רבים של "עמל" החייטים וציפייה מצד הממלכה כולה, הם מדווחים למלך שהבגד מוכן ומלבישים אותו באמצעות פנטומימה. המלך מכנס את העם כולו כדי שיחזו בו בתפארת בגדו החדש, וכאשר עלה על הבמה והציג את בגדו המיוחד, הפגינו כולם התפעלות כדי שלא ייחשבו חלילה לטיפשים או כבעלי מעמד נמוך. לפתע, ילד בקהל, הצעיר מדי כדי להבין את הרצון להעמיד פנים, צועק "המלך הוא עירום!", כשהזעקה מתפשטת בקהל בעקבותיו. המלך מבין כי האמירה נכונה אך ממשיך במצעד.

המלך הוא עירום

הסיפור ממחיש את תופעת אחידות הדעים והקונצנזוס אשר אין איש מוכן להפר ולו במחיר האמת, וכן מצב של לחץ חברתי הגורם לאנשים לנהוג הפוך משאומר להם לבם מחשש להיראות מטופשים או חריגים.
בדרכו האלגורית מעודד הסיפור חשיבה מקורית ואמירת האמת גם אם היא אינה נוחה לשמיעה. שיאו של הספר בצעקתו של הילד "המלך הוא עירום" החושפת את המציאות אשר כולם מתכחשים לה. ביטוי זה הפך למטבע לשון שגור המביע חשיפת שקר מוסכם והבטחה שאין לה כיסוי, במיוחד כאלה הבאים מפיהם של אנשים רמי מעלה. העובדה שילד קטן מצביע על ערוותו של המלך, מביעה את התמימות והיושר של ילדים קטנים שעדיין אין בהם פחד מפני אמירת אמת.
כך לדוגמה בשירו הביקורתי על החטטנות העיתונאית, "עיתונאי קטן", כותב ושר אריק איינשטיין: "המלך הוא עירום כולנו ילדים שרואים לו את הטוסיק שותקים ולא קמים".
בימינו נעשה שימוש נרחב בביטוי בעיקר בדברי ביקורת המיוחסים לאנשים או גופים ציבוריים המסתירים מהציבור את האמת.

תרגום והמחזה

מקורותיו של הסיפור אינם ידועים, אך נטען כי הכותב המקורי של הסיפור הוא דון חואן מנואל שכתב את הסיפור עוד במאה ה-12. 
הסיפור תורגם לעברית לראשונה על ידי דוד פרישמן. ומאוחר יותר על ידי אוריאל אופק. בהשראת הסיפור, כתב נסים אלוני את המחזה "בגדי המלך", שהועלה בהבימה ב-1961, ובגרסה מקוצרת ב-2004.
כמו כן יצא ספר בשם בגדי המלך החדשים כפי שסופר על ידי עשרים ושלושה סלבריטאים, שהציג את הסיפור מנקודות מבט של דמויות שונות שכל אחת מהן נכתבה על ידי ידוען אחר. בין הידוענים: נתן ליין, מדונה וג'ף גולדבלום.
נורמן לברכט

ביוגרפיה

נורמן לברכט נולד בשנת 1944 בלונדון, בן לסולומון ומרגריט לברכט. בשנים 1964–1965 למד בישיבת קול תורה בירושלים, ובשנים 1966–1968 למד באוניברסיטת בר-אילן. 
בשנים 1970–1972 היה כתב ומפיק ברשות השידור. בשנים 1973–1978 היה מנהל החדשות בלונדון ובניו יורק של סוכנות הידיעות Visnews. משנת 1981 הוא כותב בשבועון החדשות "סאנדיי טיימס". בשנים 1994–2002 היה בעל טור ב"דיילי טלגרף". בשנים 2002–2015 היה בעל טור ועורך משנה בעיתון "איבנינג סטנדרד" (Evening Standard). ברדיו BBC 3 הוא מגיש את "לברכט.חי" (lebrecht.live) משנת 2000 ואת "לברכט מראיין" (The Lebrecht Interview) משנת 2006. כמו כן הוא כותב טור חודשי לכתב העת "סטנדפוינט" (Standpoint (magazine)).  
בשנת 2007 החל לפרסם את הבלוג למוזיקה קלאסית "Slipped Disc", הזוכה לפופולריות רבה. 
בשנת 1977 נישא לאלבי ספיבק ולהם שלוש בנות.

ביקורת

כתביו הפולמוסיים של לברכט מעוררים לא פעם תגובות נוקבות. בעוד שרוברט קראפט שיבח את "מיתוס המאסטרו" כ"חשיפה של הנהלים העסקיים של ניצוח תזמורת, [ש]יש סיכוי שיהיה ספר המוזיקה הקלאסית הנקרא ביותר של השנה", הרי מבקר האופרה מייקל טאנר כתב במוסף הספרותי של הטיימס, ש"זה אולי הספר הדוחה ביותר שקראתי מעודי". המוזיקולוג ריצ'רד טארוסקין תיאר את לברכט כ"מבקר בריטי תוקפני, מרושל אך מבדר". מנצחים רבים ידועי-שם, מולדימיר אשכנזי ודניאל ברנבוים עד ויליאם כריסטי ופרנץ ולזר-מסט, מקיימים יחסים לבביים עם לברכט ומופיעים בתוכניות הרדיו שלו, אך יש גם המביעים דעות מנוגדות.
סיודד גואיאנה

היסטוריה

הראשון שחקר את האזור היה דייגו דה אורדס הספרדי ב-1531. בהמשך המאה ה-16 נוסדה סנטו טומה דה גואיאנה במקום בו נמצאת סיודד גואיאנה היום. העיר הועברה מספר פעמים במאות שלאחר מכן כתוצאה מתקיפות של שודדי ים שהחריבו אותה כל פעם. בסופו של דבר העיר התקבעה ב-1764 ושמה הפך לאנגוסטורה (כיום סיודד בוליבר).
העיר המודרנית היא עיר מתוכננת שתוכננה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי התאגיד הוונצואלי של גואיאנה (Corporación Venezolana de Guayana) בעזרת מתכנני ערים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ואוניברסיטת הרווארד. תאריך הייסוד הרשמי הוא ב-2 ביולי 1961. העיר מורכבת מעיירה קטנה שהייתה באזור בשם סן פליקס, כיום בצד המזרחי של העיר, ומחלק חדש בצד המערבי שנקרא פוארטו אורדס, על שמו של דייגו דה אורדס.

כלכלה

העיר היא מרכז כלכלי חשוב באזור. קיימת בה תעשיית ברזל גדולה במסגרתה יש לתאגידים רבים משרדים בעיר.
בקרבת העיר נמצאים סכר גורי, סכר קרואצ'י וסכר מקגואה, המשרתים מספר תחנות כוח הידרואלקטריות גדולות.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית אנדרס בייו ואוניברסיטת יובל המאתיים של ארגואה.

תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי מנואל קרלוס פיאר גואיאנה משרת את העיר והוא השישי בעומסו בוונצואלה.
בקרבת העיר נמצא גשר אורינוקיה, אחד הגשרים הגדולים במדינה אשר חוצה את נהר האורינוקו ומקשר את העיר למדינות מונגס ואנסואטגי השכנות.
בפומט

בפומט (Baphomet) הוא שם שהופיע במסמכי המשפטים שנערכו בראשית המאה ה-14 לחברי מסדר אבירי היכל שלמה.
במהלך המאה ה-19 נפוץ המושג הודות לספרות פנטסטית, פסאודו-היסטורית, שניסתה לקשר את אבירי היכל שלמה למיני תאוריות קונספירציה והודות לציור של אליפז לוי, בו תואר בפומט בדמות עז בר אנתרופומורפית היושבת בישיבה מזרחית, בעלת ראש ורגליים של תיש, כנפיים ושדיים. על ראשו פנטגרם, על ידיו כתובות המילים SOLVE (מפריד) ו-COAGULA (מגבש). המושג "בפומט" משמש גם כאחד מכינויי השטן.
חוקרים מודרניים העלו את ההשערה שמדובר בשיבוש של שם הנביא מוחמד (מַחמוּט או מָהוֹמֶת בהגיה שהייתה נפוצה אז באירופה בהשפעת העות'מאנים). בתחילת שנות ה-80 הועלתה השערה על ידי החוקר יו שוונפילד כי המילה "בפומת" היא מילת צופן בקוד אתב"ש לחוכמה - "שופיא" ("סופיה" (σοφία) ביוונית היא חוכמה). תאוריה זו תרמה חלק חשוב לספרים כמו "דם קדוש, גביע קדוש", "צופן דה וינצ'י" וצופן הפרעונים. תאוריות דומות גורסות שבפומט היה למעשה ראשו הכרות של יוחנן המטביל, שהטמפלרים מצאו לכאורה בחפירות בהר הבית.
SCAT Airlines

היסטוריה

חברת התעופה הוקמה והחלה את פעילותה בשנת 1997.
SCAT Airlines הקימה את חברת סאנדיי איירליינס  אשר המפעילה ארבעה בואינג 757-200s כמו גם אחד בואינג 767-300ER.
SCAT Airlines הייתה ברשימת חברות התעופה האסורות לטיסה באיחוד האירופי עד 8 בדצמבר 2016.
יחסי יפן–מזרח טימור

היסטוריה

יחסי יפן-מזרח טימור כוננו באופן לא רשמי כאשר ב-20 במאי 2002, שליטת האו"ם באזור הוחלפה בממשלת מזרח טימור, המדינה קיבלה דה יורה עצמאות. הממשלה היפנית מחזיקה שגרירות בדילי מאז 2003. יפן היא תורמת חבילות הסיוע השלישית בגודלה למזרח טימור אחרי סין ואינדונזיה.
היחסים בין שתי המדינות כוננו באופן רשמי בחודש ספטמבר 2002.
אסמאעיל אבו שנב

שייח' אִסמאעיל אבו שנב (בערבית: إسماعيل أبو شنب) היה מראשי תנועת החמאס ברצועת עזה וממייסדיה. אבו שנב שימש כאחד מדוברי התנועה לפני שחוסל בירי טילים ממסוק ישראלי לעבר מכוניתו ב-21 באוגוסט 2003. יחד עמו נהרגו גם שניים משומרי ראשו, האני אבו אלעמארין, ומא'מן רבוד.
אבו שנב היה פעיל פוליטי בכיר של החמאס. הוא נמנה עם השייכים אל המעגל המצומצם והקרוב ביותר למנהיג החמאס, שיח' אחמד יאסין, וככזה, לקח חלק בהליכי קבלת ההחלטות בתנועה.
אסמאעיל אבו שנב למד הנדסה באוניברסיטת קהיר והוסמך לתפקיד מהנדס. הוא כיהן בעברו כיושב-ראש אגודת המהנדסים ברצועת עזה, ולעיתים גם הרצה בפקולטה להנדסה באוניברסיטה האיסלאמית בעזה. הוא ריצה עונש של 10 שנות מאסר בישראל על מעורבותו בפעילות חבלנית. במסגרת פעילותו בחמאס, הוא הרבה להתראיין בכלי התקשורת השונים, ולייצג את התנועה. בעמדותיו הוא נחשב לסמן מתון יחסית, וכמשתייך לזרם הפרגמטי בחמאס (אשר מוכן לפשרות זמניות מול ישראל ומול הרשות הפלסטינית)- זאת לעומת מנהיגי חמאס בולטים אחרים, כגון עבד אלעזיז אלרנטיסי ומחמוד אלזהאר, אשר ייצגו את הזרם הדוגמטי והבלתי מתפשר.
בתקופה שלפני חיסולו, שררו מאמצים פנים פלסטיניים במטרה לשמור על הפסקת אש (הודנה) חד צדדית מול ישראל. פיגוע התאבדות אשר בוצע ימים ספורים לפני כן על ידי פעיל חמאס באוטובוס קו 2 בירושלים, ובו נרצחו 22 אזרחים ישראלים, תרם להחלטה הישראלית לחסל את אבו שנב. היה זה מסר ישראלי תקיף לחמאס, ולפיו כמו הבכירים הצבאיים בחמאס, גם מנהיגיה הפוליטיים של התנועה ברצועת עזה אינם מחוסנים מפגיעה. חיסולו של אבו שנב גרם לחמאס להודיע באופן רשמי על סיום ההודנה וחזרה לפעילות צבאית בהיקף מלא. 
חיסולו התקדימי של אבו שנב פתח את הדלת בפני התנקשויות וניסיונות חיסול של בכירים נוספים בהנהגה המדינית של החמאס, ובכללם שיח' אחמד יאסין, ד"ר עבד אל-עזיז רנטיסי, מחמוד א-זהאר, ואחרים. בנוגע לשאלה מדוע בחרה ישראל להתנקש תחילה דווקא באבו שנב, אשר נחשב כמתון יחסית בעמדותיו ותמך בהפסקת האש, מסתמן כי מדובר היה בבחירה משיקולים מבצעיים - שכן בניגוד לבכירים אחרים בחמאס, אבו שנב לא הקפיד להסתתר ולשנות את שגרת יומו.  
במסגרת ההתקפות הראשוניות של מבצע עופרת יצוקה ב-27 בדצמבר 2008, חוסל חסן אבו שנב, בנו של אסמאעיל.
יואב ויס

ביוגרפיה

יואב ויס גדל בישראל ובארצות הברית. את התואר הראשון באמנות קיבל מבית הספר לעיצוב ברוד איילנד (Rhode Island School of Design), ואת התואר השני מהאקדמיה לאמנות בצלאל.  
כשחזר לישראל יזם את "פסלו של יום," פרויקט שבמסגרתו ייצר והציג בבית האמנים בירושלים פסל חדש כל יום במשך 70 יום. בפרויקט הגמר שלו בבצלאל הקים את "עשר אצבעות" חברה שהציעה שירותי אמנות וייצרה יצירות אמנות ע"פ הזמנה ובהתאם לתקציב המזמין.  
בשנת 2000, בזמן שהיה בשהות אמן ב-Cittadellarte יזם פרויקט בו הוא וכמה שותפים הסתובבו בעיר עם כל המרכיבים לארוחת ערב מפוארת ועברו מדלת לדלת בניסיון לשכנע אנשים לאפשר להם לבשל עבורם בביתם את הארוחה.  
פרויקט נוסף של ויס הוא www.buythewall.com בו הוא מציע למכירה חלקים מגדר ההפרדה שבין ישראל לשטחים. הפרויקט הוצג ב-Essl Museum בקלויסטרנויבורג, אוסטריה.
בשנת 2010 הציג ויס סדרת ציורים של חיילי צעצוע בגלריה נלי אמן בתל אביב.
Nero (להקה)

ביוגרפיה

Nero הם אמני מוזיקה אלקטרונית, הידועים בעקבות הפקות דאבסטפ וDrum and Bass. הבכורה של Nero הייתה בהוצאתו של הסינגל "This Way" בשנת 2008. הם זכו בשנת 2010 בפרסי Beatport עבור מופע ה-דאבסטפ הטוב ביותר, ועבור שיר ה-דאבסטפ הטוב ביותר עבור "Act Like You Know" משנת 2009. Nero
סשה פררה ג'ונס, עיתונאי הניו יורקר מגזין, כתב שהרמיקס של Nero לשירה של הלהקה The Streets (הרחובות), "Blinded by the Lights" נמצא בין השירים המובילים שלו לשנת 2009. לשיר היו השמעות ברדיו בבריטניה וכן היה מושמע על ידי תקליטנים מובילים, ביניהם צ'ייס סטטוס, Skream, טייסטו Diplo. ‏Nero ביצעו רמיקסים לשירים של אמנים מוכרים כגון La Roux ,Deadmau5 ודאפט פאנק.

Welcome Reality

ב-12 באוגוסט 2011 הוציא הצמד את אלבום הבכורה שלהם שנקרא "Welcome Reality" (בתרגום חופשי: "ברוכים הבאים למציאות").
הצמד הוציא לאור את הסינגל הרשמי הראשון שלהם "Innocence" בבריטניה ב-26 באפריל 2010. הסינגל יצא יחד עם השיר "Electron" כהורדה דיגיטלית, כמו גם על ויניל. השיר היה בשיאו המקום 168 בטבלת הסינגלים של בריטניה מלבד זו הוא היה בשיא במקום 16 ו 11 במצעד הדאנסים ובאינדי.
ב-6 בדצמבר 2010, הודיע ​​ה-BBC כי Nero מועמדים לפרס בסקר הסאונד של 2011 של ה-BBC. יומיים לאחר מכן הוציאה הלהקה את הסינגל הרשמי השני שלה "Me & You". השיר נכנס לרשימת A List playlist של BBC Radio 1, ואף הגיע למקום הראשון במצעד האינדי הבריטי. הסינגל יצא בבריטניה גם בהורדה דיגיטלית ו-"12 ויניל ב-2 בינואר 2011.
ב-1 במאי 2011, יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "Guilt". השיר הגיע למקום 8 במצעד הסינגלים בבריטניה, מה שהיה אז המיקום הגבוהה ביותר אליו הגיע שיר שלהם.
ב-5 באוגוסט 2011, הוציאה הלהקה את הסינגל הרביעי מהאלבום, "Promises". השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, במצעד הסקוטי, ובמצעד הדאנס הבריטי, והוא הסינגל המצליח שלהם ביותר עד כה. הצלחתו של השיר גררה רמיקס של Skrillex לשיר שהצלחתו איננה פוחתת מזו של השיר המקורי.
ב-16 באוקטובר 2011 הוציאה הלהקה את הסינגל החמישי מהאלבום, "Crush on You". השיר לא הצליח לשחזר את הצלחת קודמו, ולא הגיע למקום הראשון באף אחד מהמצעדים המרכזיים.
חריזה (מלאכת יד)

חריזה היא האמנות או הטכניקה של צירוף חרוז אחד למשנהו באמצעות חוט או חבל.
בשנות האלפיים, רוב צורות החריזה משמשות לייצור חפצי הלבשה (בגדים, ארנקים ונעליים) או תכשיטים, אולם משתמשים בחריזה ליצירת אמנות, לקישוט מבנים ולפסלים. התכשיט הנוצר מחריזה נקרא מחרוזת.

היסטוריה ותרבות

מרבית תרבויות העולם השתמשו בטכניקות של חריזה ליצירת תכשיטים, בגדים ויצירות אמנות. עדויות ארכאולוגיות מעידות על קיומן של טכניקות חריזה כבר בתרבות הנאטופית, כ-15,000 שנים לפני זמננו.
בתקופות קדומות היה שימוש רב לחריזה ולחרוזים בייצור חפצי דת וקמעות, שהמשתמשים בהם האמינו כי הם מביאים מזל או מרפא.
כיום עם התקדמות הטכנולוגיה פותחו חרוזים באיכות מאד גבוהה ובמגוון רחב של צבעים וציפויים. חרוזים אלו משמשים את אומני החריזה בטכניקות שונות שפותחו לרמה מתודית.
יצחק ננר

ביוגרפיה

יצחק ננר נולד בווינה, אוסטריה, אך בהיותו תינוק עברה משפחתו לעיר סטניסלאבוב בגליציה, פולין, כיום איבנו-פרנקיבסק, אוקראינה.
ב-1938, בגיל 19, הוא עלה לארץ ישראל תחת המנדט הבריטי, במסע על סיפונה של ספינה, עם קרוב ל-1,000 סטודנטים יהודים מכל פולין, שנרשמו ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא שט בספינה עם סטודנטית ופעילה ציונית, בלנקה שטיין; הם נישאו בשנה שלאחר מכן, ב-1939. שתי משפחותיהם, אותן השאירו מאחור בפולין, ניספו בשואה.
באוניברסיטה העברית בירושלים למד ננר מדעי החברה, סוציולוגיה, פילוסופיה והיסטוריה, ולאחר מכן משפטים בבית הספר ללימודים גבוהים של המנדט הבריטי, וכתב את אחד הפרסומים האקדמאים הראשונים אודות השואה.
ננר הקים את משרד עורכי הדין על שמו ב-1951, אשר שינה שמו מאוחר יותר ל״ננר ושות' משרד עורכי דין ונוטריון״.
ב-1960 נבחר ננר לעיריית ירושלים.
ננר היה חבר בהנהגת המפלגה הליברלית הישראלית ושימש כסגן נשיא האינטרנציונל הליברלי. עפ״י שר המשפטים וסגן ראש-הממשלה לשעבר, משה ניסים, ״הוא לחם כמו אריה נגד החלטות אנטי-ישראליות״.
ננר היה ליהודי והישראלי הראשון שנבחר לנשיא של כבוד של ארגון המשפטנים העולמי (WJA), והחזיק בתפקידים חשובים בארגון, על פי נשיא בית-המשפט העליון לשעבר בישראל, מאיר שמגר.
ב-2005 בקונגרס העולמי של WJA בשנגחאי, סין, זכה ננר במדליה על תרומתו לשלום ושלטון החוק.
ננר היה אחד ממייסדי הארגון הבינלאומי של עורכי-דין ומשפטנים יהודים (IAJLJ), ושימש כסגן הנשיא. ביוני 1998 בכנס של IAJLJ בעיר היוונית סלוניקי, ננר הזהיר ש"התנועה הרוויזיוניסטית הבינלאומית, אשר עושה שימוש באינטרנט ובמסע תעמולה מתוזמר, עלולה לעוות את הזיכרון ההיסטורי של דורות צעירים יותר;" וש"לתנועת ההכחשה יש מוסד היסטורי המשחזר את ההיסטוריה ושמטרתו האמיתית הוא להכחיש את השואה."
ביוני 1999 בברלין, ננר הזהיר כי "קיימים מספר סימנים מאוד מטרידים של צמיחת אנטישמיות בגרמניה וברחבי אירופה", ולמרות זאת הוא טען כי "גרמניה היא אחת מן הארצות הבודדות באירופה אשר חוקקה חוקים" כדי להילחם במגמות אלו..
ננר היה אחד ממייסדי לשכת עורכי הדין בישראל ושימש כיו"ר הראשון של ועדת מחוז ירושלים מ-1965 עד 1971, לפני שנבחר ליו"ר של המועצה הלאומית של הארגון ב-1972, תפקיד בו שירת עד 1987.
בשנת 2000, ננר קיבל את הפרס השנתי לאזרחות טובה יקיר ירושלים. בספטמבר 2017, הכריזה עיריית ירושלים כי רחוב ייקרא על שמו של יצחק ננר.
בניין הבייגלמאכער

בניין הבייגלמאכער הוא בניין שעמד בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים. המבנה נהרס בחלקו כחלק מההכנות להקמת קריית עיריית ירושלים ועל מקומו נבנה בניין משרדים של עיריית ירושלים. הבניין שכן לצד בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, ממזרח לו.
בניין זה, שהיה דו קומתי ומקורה בגג רעפים, נבנה באמצע המאה ה-19. לאחר בנייתו שכן בבניין המלון הראשון שנבנה מחוץ לחומות העיר העתיקה של ירושלים, שנקרא מלון פייל (Hotel Feil) על שם בעליו. בשל הביקוש הרב באותה עת, ובשל מיעוט חדרי המלון, נהגו המבקרים שלא מצאו חדר ללון באוהלים בחצר המלון הפנימית, ולאכול בבית המלון. בראשית המאה ה-20, עם בניית מלונות מודרניים יותר (כגון מלון פאסט) נסגר המלון והפך לבית מגורים. כינויו - "בניין הבייגלמאכער" ניתן לו על שם מאפיית כעכים (ביידיש: בייגלמאכער - אופה כעכים) שפעלה בחזיתו הדרומית הפונה לכיכר צה"ל משנות ה-50 ועד שנת 1988.
במסגרת התוכניות השונות לבניית קריית עיריית ירושלים, הייתה מחלוקת בדבר חשיבותו הארכיטקטונית של המבנה. במסגרת סקר שערך האדריכל דוד קרויאנקר הומלץ לשמר את המבנה, על אף שתוכנית ניב המליצה על הריסתו. לבסוף נבחרה דרך ביניים של הריסת המבנה, למעט חזית החנויות המערבית ששומרה ושולבה במבנה החדש שנבנה באתר.
חזיתו הדרומית של המבנה נהרסה על מנת לאפשר בניית שער כניסה לחצר הפנימית של קריית העירייה, ולאפשר מעבר בין כיכר צה"ל לכיכר ספרא.
סמלים אסטרונומיים

סמלים אסטרונומיים הם סמלים מופשטים המייצגים גופים אסטרונומיים. הסמלים הללו הופיעו לראשונה בכתבי פפירוס יווניים בעת העתיקה. סמלים חדשים יותר הופיעו בעקבות גילויים חדשים ופריצות דרך בחקר החלל בין המאה ה-18 למאה ה-20.
פעם, השתמשו בסמלים הללו לעיתים קרובות אסטרונומים מקצועיים, חובבי אסטרונומיה, אלכימאים ואסטרולוגים. כיום, משתמשים בסמלים בעיקר אסטרולוגים, אך עדיין ניתן לראותם לעיתים בכתבים אסטרונומיים, במיוחד את סמלי השמש וכדור הארץ.

השמש

הסמל נוצר מהירוגליף מצרי. בימי הביניים סימל זהב ויום ראשון (היום שהרומאים הקדישו לכוכב חמה).

הירח

הסמל נוצר מהירוגליף מצרי. בימי הביניים סימל כסף ויום שני.

כוכב חמה

היוונים קראו לו הרמס על שמו של שליח האלים המתווך בין העולם של החיים לעולם המתים. הרמס הוא אל המזל והרווח, אל המקרה ובלתי צפוי. מגן על נוודים ונוסעים. הרומאים קראו לו מרקוריוס הסמל מהווה "מקל השליח" עם שני נחשים הכרוכים סביבו. בימי הביניים סימל כסף מהיר (כספית) ויום רביעי.

נגה

הרומאים קראו לו ונוס על שמה של אלת היופי והאהבה. בהתחלה הסמל היה ללא קו אופקי וסימל מראה או שרשרת. בימי הביניים סימל נחושת החומר ממנו המראות היו עשויות, ויום שישי. בביולוגיה הוא סמל של נקבה (בשימוש מהמאה ה-18).

כדור הארץ

סמל נוצרי. בשימוש מהמאה ה-16, המאה בה הוכח כי כדור הארץ הוא כוכב לכת מן השורה ולא מרכז היקום.

מאדים

הרומאים קראו לו מארס על שמו של אל המלחמה בשל צבעו האדמדם הדומה לדם. הסמל מהווה מגן וכידון של מארס. בימי הביניים סימל ברזל ויום שלישי. בביולוגיה הוא הסמל של זכר (בשימוש מהמאה ה-18).

צדק

הסמל נוצר מאות יוונית Z (זטא) הקו האנכי נוסף בסוף המאה ה-15. הרומאים קראו לו יופיטר על שמו של האל הראשי (בדומה לזאוס אצל היוונים). בימי הביניים סימל אבץ ויום חמישי. בביולוגיה הוא סמל של צמח רב-שנתי.

שבתאי

אריסטו, פילוסוף מיוון העתיקה, קרא לו קרונוס על שם בנו של אורנוס, אל השמיים. הרומאים קראו לו סטורן על שמו של אל החקלאות. את סטורן ציירו עם חרמש או מגל, אותו ניתן לראות על הסמל. בימי הביניים סימל עופרת ויום שבת (היום שהרומאים הקדישו לסטורן).

אורנוס

כוכב הלכת השביעי שהתגלה על ידי אסטרונום אנגלי בשם ויליאם הרשל בשנת 1781. הוא קיבל את שמו של אל השמיים אורנוס. פירושו של הסמל: "פלנטה של הרשל. (ראה שתי אותיות H-Herschel).

נפטון

קיומו של כוכב הלכת השמיני התגלה באופן תאורטי על ידי שני האסטרונומים הגרמניים אדמס ולוורייר בשנת 1846 לפני שנצפה פיזית על ידי טלסקופ באותה השנה. הוא מסמל שרביט של נפטון, מלך הים אצל הרומאים.

פלוטו

כוכב הלכת התשיעי התגלה במצפה הכוכבים של האסטרונום האמריקאי פרסיוול לוול בשנת 1930. הוא קיבל את שמו של אל המלכות התת-קרקעית. פירושיו של הסמל: 1. שתי האותיות הראשונות בשמו של הכוכב בשפה האנגלית. 2. ראשי-התיבות של שמו של מגלה הכוכב פרסוויל לוול בשפה האנגלית.
דווייט סטונס

ביוגרפיה

סטונס נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה.

מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה סטונס במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר, אחרי יורי טרמק מברית המועצות (2.23 מטר) ושטפן יונגה  ממזרח גרמניה (2.21 מטר).

שיאן עולם

בתחרות בינלאומית בין הנבחרות הלאומיות של שווייץ, מערב גרמניה וארצות הברית שנערכה במינכן, גרמניה ב-11 ביולי 1973 קבע סטונס בניסיון השלישי בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.30 מטר שיפור של 1 ס"מ (2.29 מטר) לשיא העולם בן השנתיים של בן ארצו פט מצדורף והיה לקופץ הראשון שקבע שיא עולם בקפיצת פוסברי.
חודשיים לפני המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-5 ביוני 1976 שיפר סטונס את שיאו העולמי ב-1 ס"מ והעמידו על 2.31 מטר והוכיח שהוא מוכן לאולימפיאדה. אלא שבאולימפיאדת מונטריאול (1976) הוא זכה רק במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.21 מטר, אחרי יאצק ושולה מפולין (2.25 מטר) וגרג ג'וי קנדה (2.23 מטר), לאחר שלא הצליח להתמודד עם תנאי מזג האוויר וירידת הגשם על המסלול. ארבעה ימים לאחר תחרות הגמר במשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בפילדלפיה ב-4 באוגוסט הוא שיפר את שיאו העולמי בשלישית והעמידו על 2.32 מטר.
בתחרות גביע העולם של IAAF שנערכה בדיסלדורף, גרמניה 1977 זכה סטונס במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.27 מטר, אחרי רולף ביילשמידט ממזרח גרמניה (2.30 מטר) ולפני יאצק ושולה (2.24 מטר).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 סיים סטונס במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.29 מטר (כמו הזוכה במדליית הארד).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) הוא סיים ראשון בתחרות הקפיצה לגובה בשיא אמריקאי חדש של 2.34 מטר. במשחקים עצמם הוא סיים במקום רביעי בתוצאה של 2.31 מטר.
מריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה

ביוגרפיה

מריה ביאטריצ'ה נולדה בטורינו ב-6 בדצמבר 1792, לויטוריו אמנואלה, דוכס אאוסטה, ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו ומריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה. בשנת 1798 ברחה משפחתה מטורינו מפני כוחותיו של נפוליאון, ולאחר שעברו בפארמה ופירנצה, התיישבה המשפחה לבסוף בסרדיניה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון בשנת 1814.
ב-20 ביוני 1812 התחתנה מריה ביאטריצ'ה עם דודה פרנץ, ארכידוכס אוסטריה-אסטה, באישור מיוחד של האפיפיור פיוס השביעי, ונולדו להם 4 ילדים.
בשנת 1814 הוכתר בעלה פרנץ כדוכס מודנה, אולם במהלך שלטון מאה הימים ברחו בני הזוג ממודנה מפני ז'ואקים מירא, וחזרו אליה רק לאחר הבסתו. בשנת 1831 פרץ מרד בדוכסות, ומריה ביאטריצ'ה ברחה עם משפחתה, אך חזרה לבסוף בסיוע צבאי אוסטרי. ב-15 בספטמבר 1840 מתה מריה ביאטריצ'ה בטירת קטאיו, כתוצאה ממחלת לב.
קרחון סטוקינג (אנטארקטיקה)

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי תומאס גריפית' טיילור שהיה הגאולוג של משלחת טרה נובה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913). הקרחון נקרא בשם זה בשל מראהו. 

לקריאה נוספת

• Kate M. Swanger, David R. Marchant, Douglas E. Kowalewski, James W. Head III, Viscous flow lobes in central Taylor Valley, Antarctica: Origin as remnant buried glacial ice, Geomorphology 120 (2010), P 174–185
צעדת המלח

סאטיאגרהאת המלח הייתה קמפיין מתוזמן ומתוקשר היטב, של מאבק לא אלים נגד שלטונה של האימפריה הבריטית בהודו שהתמקד במס המלח שהטיל ממשל זה, והחל בצעדת המלח לדאנדי ב-12 במרץ 1930. זו הייתה פעולת ההתנגדות הראשונה נגד השלטון הבריטי לאחר פונרה סווארג', הכרזת העצמאות על ידי מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. מהאטמה גנדהי הוביל את צעדת דאנדי מהאשראם שלו באזור עיר אהמדאבאד אל הכפר דאנדי בחוף הים (היום במדינת גוג'ראט), כדי להפיק מלח מהים הערבי. הודים במספרים גדלים והולכים הצטרפו אליו במהלך הדרך. בסופו של המסע בן 400 הקילומטרים, ב-6 באפריל 1930 הפר גנדהי את חוק המלח שאסר על הפקה של מלח מתחרה במונופול הבריטי. דבר זה הצית פעולות נרחבות של מרי אזרחי נגד הראג' הבריטי בהן השתתפו מיליוני הודים.

רקע

בשנת 1927 מינתה ממשלת בריטניה את "הוועדה הסטטוטורית ההודית" לרפורמה חוקתית בהודו בראשותו של סר ג'ון סימון ובהשתתפות קלמנט אטלי (שהפך לאחר מכן לראש הממשלה הבריטי שפיקח על הענקת העצמאות להודו ופקיסטן מאוחר יותר). ועדת סימון לא התקבלה באהדה בהודו ובכירים רבים בהודו לא קיבלו את עבודתה ולא שיתפו פעולה עימה. בוועידה בקולקטה בדצמבר 1928 קידם גנדהי החלטה הקוראת לממשלה הבריטית להעניק להודו מעמד של דומיניון או שיפתח נגדה קמפיין לא-אלים חדש שמטרתו השגת עצמאות מלאה להודו. גנדהי מיתן את דעותיהם של אנשים צעירים יותר כמו סובהס צ'אנדרה בוסה וג'ווהרלל נהרו שרצו לתבוע עצמאות מיידית, אבל גם שינה את עמדתו שלו, למתן אורכה של שנה אחת בלבד במקום שנתיים. 
הבריטים לא הגיבו. ב-31 בדצמבר 1929 נפרס דגלה של הודו בלאהור. ב-26 בינואר 1930 חגגה מפלגת הקונגרס שהתכנסה בלאהור את יום העצמאות ההודי. יום זה צוין כמעט על ידי כל ארגון הודי אחר וממשיך להיות יום העצמאות ההודי עד היום.

צעדת המלח

בהתאם להבטחתו, פתח גנדהי בסאטיאגרהא חדשה נגד מס המלח במרץ 1930. ששיאה היה צעדת המלח המפורסמת לדאנדי מ-12 במרץ ועד ל-6 באפריל 1930. גנדהי צעד 400 קילומטרים מאהמדאבאד (בירת גוג'ראט) לדאנדי (כפר חוף קטן במדינה זו), כדי להפיק מלח בעצמו. אלפי הודים וכתבי עיתונות מרחבי העולם התלוו אליו במסעו אל הים. 
גנדהי נעצר ב-5 במאי 1930, מספר ימים לפני ביצוע של פשיטה מתוכננת על מפעלי המלח בדהראסאנה (Dharasana) בגוג'ראט. מצעד דנאדי והמאבק העוקב בדהראסאנה משכו את תשומת לבה של התקשורת העולמית אל תנועת העצמאות ההודית, וזו העניקה לנושא כיסוי נרחב בעיתונים וביומני קולנוע. 
הסאטיאגרהא נגד מס המלח נמשכה במשך שנה כמעט, ונגמרה כאשר שוחרר גנדהי מכלאו, והחלו הדיונים עם המשנה למלך לורד אירווין בוועידת השולחן העגול ההודית השנייה.
יותר מ-80,000 הודים נעצרו כחלק מסאטיאגרהאת המלח. למאבק הייתה השפעה משמעותית בשינוי הגישה של בריטניה והעולם כלפי השאלה של עצמאות הודו, והוא גרם להודים רבים להצטרף לראשונה למאבק, אם כי נכשל בהשגת ויתורים מדיניים משמעותיים מצד הבריטים. המאבק נחשב לאחד הקמפיינים המוצלחים ביותר של גנדהי, ובצד הפרסום של המאבק, הוא הקנה פרסום בינלאומי רב גם לגנדהי עצמו. בין היתר נבחר גנדהי ב-1930 לאיש השנה של השבועון טיים.
וסט קובינה

היסטוריה

וסט קובינה הוקמה בשנת 1923 לאחר שתושבי חלקה המערבי של העיר קובינה יצאו למלחמה בכוונה של עיריית קובינה להקים מתקן ביוב בחלקו המערבי של העיר. הפתרון היחידי היה להיפרד מהעיר ולהקים עירייה חדשה כך שהשטח יהיה שייך לעירייה החדשה.
בהתחלה הייתה וסט קובינה עיר חקלאית ורוב תושביה גידלו תפוזים ואגוזים. עם השנים החוות והשדות הוחלפו בשכונות מגורים עירוניות וכיום 90% משטח העיר בנוי. העיר משתרעת על שטח של 41.7 ק"מ מרובעים ואין לה לאן להתרחב מכיוון שהיא גובלת בערים אחרות מכל צדדיה.
העיר התפרסמה בכל העולם בעקבות הסדרה "האקסית המטורפת". גיבורת הסדרה רבקה,  עוזבת עבודה מצליחה כעורכת דין בניו יורק ועוברת לגור בווסט קובינה, המקום בו מתגורר אהוב ילדותה ג'וש, במטרה להחזיר אותו לחיקה.