google/wiki40b huggingface dataset:
פסקה

פִסקה היא רצף של מספר משפטים. הפסקה משמשת להצגתו ולפיתוחו של רעיון מצומצם אחד, שהקורא מסוגל לקולטו בזמן קצר. 
לפסקה אין כותרת, אך היא מתחילה בשורה חדשה, ולכן מופרדת היטב, מבחינה ויזואלית, מהפסקה הקודמת. ההפרדה הוויזואלית בין פסקה לפסקה מודיעה לקורא על התחלתו של עניין חדש, ומספקת לו תמונה ראשונית של היקף הקטע שעליו לקרוא עד להשלמת קליטתו של הרעיון המובע בפסקה. גם לכותב מסייעת ההפרדה להבחין שמדובר ברעיון נפרד, שאותו עליו לפתח.

גודל הפסקה

פסקה כוללת משפטים ספורים. גודל מקובל לפסקה נע בין 50 ל-150 מילים. פסקה קצרה מדי עשויה להעיד על רעיון בוסר שלא זכה לפיתוח, ובמצב זה יש לשקול את השמטתה או הרחבתה. 
פסקה ארוכה מדי עשויה להכביד על הקורא, ולכן יש לשקול את פיצולה. את הפיצול יש לבצע בצורה שלא תראה מלאכותית. פיצול הפסקה אין פירושו חצייה שרירותית של פסקה גדולה. יש להבחין כיצד לפצל את הנושא הנידון בפסקה לשני נושאי משנה, וליצור מהפסקה הגדולה שתי פסקאות שכל אחת מהן עומדת בפני עצמה.
אליהו יוחנן גוראריה

ביוגרפיה

נולד בתל אביב, לשיינא טעמא (בת הרב אליעזר קרסיק) ולרב נתן גוראריה. סבו היה הרב חיים שמריהו גוראריה, מנכבדי חסידי חב"ד ומצאצאי הרב נתן גוראריה. בילדותו היגרה המשפחה לניו יורק, שם למד בישיבת תומכי תמימים. בישיבה הוסמך על ידי הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק, וכעבור זמן קיבל כתב סמיכה גם מהרב משה פיינשטיין ומהרב נחום טרבניק, רבו של כפר חב"ד. בשנת תשל"ה נישא לרבקה בת הרב דוד ברוומן מראשי כפר חב"ד, ולמד בכולל אברכים בשכונת קראון הייטס.
בחודש שבט תשל"ו, 1976 נשלח על ידי הרבי מחב"ד לארץ ישראל, כחלק מקבוצה של שלוחים, שם למד בכולל אברכים בעיר צפת במשך שנתיים, והמשיך בצוות ישיבת חב"ד בצפת. בשנת תשמ"ד יצא לשליחות בעיר חולון והתמנה לרב שכונת קריית שרת. בשנת תשנ"ט נבחר לרבה של חולון לצד הרב הספרדי הרב אברהם יוסף.
הרב גוראריה הוא חבר ועדת היגוי של מכון 'פאר מקדושים', להאדרת תורת החסידות.
החל מחודש אייר תשע"ו הוא מנהל את מתן הכשרות בעיר חולון בעקבות כתב אישום שהוגש נגד הרב אברהם יוסף .
בתמוז תשע"ח, 2018 הקים את מערכת הכשרות "בד"צ חולון".
יצחק אשר טברסקי

חייו

נולד לרבי משולם זושא טברסקי שכיהן כאדמו"ר מחסידות טולנא בבוסטון (נינו של מייסד השושלת ר' דוד טברסקי). 
את חינוכו קיבל בבתי ספר כלליים ועבריים, ומורה מיוחד לימדו לימודי קודש. למד אצל הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, ונשא את בתו.
בשנת ה'תשל"ב, עם פטירת אביו, התמנה תחתיו לאדמו"ר מטולנא-בוסטון, ובכך היה לשילוב נדיר וייחודי של אדמו"ר ופרופסור.
נפטר בי"א בתשרי ה'תשנ"ח, ונטמן כעבור יומיים בהר הזיתים, ליד קברי הוריו.
בנו, הרב משה טברסקי, חתנו של הרב אבא ברמן, כיהן כראש כולל "תורת משה" בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים. נרצח בנובמבר 2014 בטבח בבית הכנסת קהילת בני תורה בירושלים.

מחקריו

היה מומחה בעל שם עולמי בספרות הראשונים ובפילוסופיה יהודית, ובפרט בכתבי הרמב"ם והראב"ד. עבודתו הידועה ביותר היא "מבוא למשנה תורה לרמב"ם" - ספר מקיף ביותר על חיבורו ההלכתי המפורסם של הרמב"ם. חיבור ידוע נוסף שלו הוא על הראב"ד: "Rabad of Posquieres: A Twelfth-Century Talmudist" שהתבסס על עבודת הדוקטור שלו.
היה העורך של "Harvard Studies in Medieval Jewish History and Literature" (שלושה כרכים), זכה במלגת גוגנהיים ב-1989, והיה חבר באקדמיה האמריקאית למחקר יהודי ובאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. זכה בפרס קפלון לשנת 1969.
מרי קנת' קלר

חייה ופועלה

קלר נולדה באוהיו בשנת 1913. בשנת 1932 הצטרפה למסדר נזירות אמריקאי בשם "אחיות החסד של הבתולה המבורכה מרים" (הידוע גם בקיצור BVM), ונדרה את נדרי הנזירות בשנת 1940. בשנת 1943 השלימה תואר ראשון במתמטיקה, ובשנת 1953, תואר שני במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת דפול בשיקגו.
בשנת 1958, החלה קלר לעבוד בסדנת מדעי המחשב של הקרן הלאומית למדע בארצות הברית, שהתקיימה במרכז מדעי המחשב של מכללת דארטמות', שהייתה מוסד לגברים בלבד באותה עת. שם השתתפה בפיתוח שפת התכנות BASIC, תחת ממציאי השפה, תומאס קורץ וג'ון קמני.
קלר ראתה במחשבים אמצעי להגברת הגישה למידע ולקידום השכלה. בשנת 1965, לאחר שהשלימה את הדוקטורט שלה, יסדה קלר מחלקה למדעי המחשב במכללת קלארק באיווה, ועמדה בראשה במשך עשרים שנה. כיום קרוי מרכז המחשוב של מכללת קלארק על שם קלר. כמו כן מציעה המכללה מלגה למדע על שם מרי קנת' קלר.
קלר פעלה למען שילוב נשים במחשוב, וסייעה בהקמת איגוד משתמשי המחשבים הקטנים בסקטור החינוך (ASCUE). היא חיברה ארבעה ספרים בתחום מדעי המחשב.
קלר מתה ב-10 בינואר 1985, בגיל 71.
ילנה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ביוגרפיה

ילנה נולדה ב-17 בינואר 1872 בצארסקויה סלו, לולדימיר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו השלישי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, ולמריה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואוגוסטה, נסיכת רויס-קסטריץ. לילנה ולאחיה הייתה אומנת אנגלייה, והם דיברו אנגלית ברמה של שפת אם.
בצעירותה דובר שילנה תתחתן עם הנסיך מקס פון באדן, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל. בשנת 1899 דובר על כך שילנה תתחתן עם פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אולם הוא התחתן לבסוף עם סופיה חוטק. ב-29 באוגוסט 1902 התחתנה ילנה עם ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק, בנם של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים ואולגה קונסטנטינובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנו נולדו לה 3 בנות.
בעקבות המהפכה הרוסית בשנת 1917, והקמת הרפובליקה ההלנית השנייה בשנת 1922, עברה המשפחה להתגורר בצרפת, שם הייתה ילנה מעורבת בעבודת צדקה עבור הגולים הרוסים, ובמיוחד ילדים. ילנה ומשפחתה חיו בצורה אלגנטית, אך לא מופרזת, מכיוון שבוטלה הקצבה שהם קיבלו מיוון ומרוסיה, ומקורות ההכנסה שלהם היו אוסף התכשיטים הנהדר של ילנה, ויצירותיו של ניקולאס.
בתחילת 1938 מת בעלה ניקולאס, נסיך יוון ודנמרק כתוצאה מהתקף לב, ובמהלך מלחמת העולם השנייה חיה ילנה ביוון. ב-13 במרץ 1957 מתה ילנה באתונה, ובצוואתה היא הורישה את הספרייה האישית שלה לבית הספר הניסיוני אנווירטיה.
ראיה טורקית

ראיה טורקית או ראיה עות'מאנית הוא מושג גאוגרפי- מנהלי המציין בתולדות האימפריה העות'מאנית מובלעת בשליטה עות'מאנית ישירה, שכללה מצודה ושטח מסביב לה. מובלעות כאלה הוקמו בנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה החל מהמאה ה-16 ושיחקו תפקיד אסטרטגי ושל שליטה בשרות המדיניות העות'מאנית.
תפקיד ה"ראיות" היה של מעין "ראש גשר" טורקי בתוך הנסיכויות הרומניות.

פירושים אחרים של המילה

מקור המילה הוא ב ערבית ("ראעיה") במובן של "עדר". הטורקים השתמשו במושג זה במשמעות כללית, שונה, של "נתינים" או "צמיתים", גם מוסלמים, וגם נוצרים (ראיה ובראיה = נתינים ובריות) בניגוד לבעלי האחוזות והמרעות ("סחיב - אי ארז" או "סחיב אי ראיה" או "סיפאהים" וכו')

במחצית הראשונה של המאה ה-19 המילה התחילה לציין רק את הנתינים הנוצרים או הלא מוסלמים בכלל באימפריה העות'מאנית, שקול כנגד המושג "ד'ימי".

היהודים בוולאכיה התחלקו במחצית הראשונה של המאה ה-19 ליהודי "ראיה", במובן של ילידים, שנולדו בשטחי החסות העות'מאנית, וליהודים "סודיטים" - כלומר נתיני מדינות זרות - בעיקר של אוסטריה, רבים מהם יוצאי גליציה.

ה"ראיות הטורקיות" במרחב הרומני

מבחינה גאוגרפית ידועות הראיות הבאות : ג'ורג'יו, טורנו (1417), בראילה (1542), 
 ובבסרביה - קיליה וצ'טאטיה אלבה (1484), חוטין (1713-1715) וטיגינה (בנדר) ובוג'אק (1538). 
ב"ראיות" השלטון העות'מאני הציב חיל מצב במטרת פיקוח ומודיעין לגבי המתרחש בנסיכויות הרומניות. חיל מצב זה קיבל גיבוי מהצי הטורקי. 
בשטחה של כל ראיה נמצאו, פרט לעיר המבצר, גם כמה יישובים שהיה עליהם לספק אספקה לחיל המצב הטורקי.
לדוגמה בראית טורנו היו 3 כפרים, בראית ג'ורג'ו היו 25 כפרים ובראית בראילה - בקירוב 50 כפרים. 
בראיות הטורקיות התנהל מסחר בשליטה כמעט מוחלטית של הטורקים שגבו בהן מכסים ואחסנו סחורות.
במקום נמצא גם שליח דיפלומטי של הנסיכויות הרומניות - עם תואר של קאפוקחאיה.
הראיות שימשו לפעמים מקלט פוליטי לנציגי אופוזיציה כלפי השליטים הרומנים. 
בשנת 1828 בהסכם אדירנה האימפריה העות'מאנית נאלצה להחזיר את שטח הראיות הדרומיות - בראילה, ג'ורג'ו וטורנו סברין - לנסיכות ולאכיה.
חיל השריון המלכותי

היסטוריה

החיל הוקם ב-4 באפריל 1939 על ידי איחוד יחידות פרשים שהפכו למשוריינות יחד עם הגיס המשוריין המלכותי (שכחלק מהאיחוד שונה שמו לרגימנט הטנקים המלכותי). במהלך מלחמת העולם השנייה שפרצה מספר חודשים לאחר יצירת החיל, יחידות פרשים נוספות הומרו ליחידות שריון ונוספו גם הם לחיל החדש, בנוסף היו מספר רגימנטים רגליים שהומרו ליחידות ממוכנות וגם הם הוכפפו לחיל השריון.
במהלך המלחמה הקים החיל יחידות אימון לכוחות השריון ואף הקים מספר רגימנטי שריון בעצמו. בשנת 1944 אוחד חיל הסיור אל תוך חיל השריון המלכותי ובכך החיל קיבל את האחריות על שני סוגי היחידות; הסיור המשוריין ויחידות השריון.
מרטין פרימן

ביוגרפיה

פרימן נולד בעיירה אלדרשוט שבאנגליה למשפחה נוצרית-קתולית. יש לו ארבעה אחים מבוגרים ממנו. הוריו של פרימן נפרדו כשהיה בן חמש, ואביו נפטר כשהיה בן עשר.
בצעירותו עבר פרימן ניתוח, עקב האסתמה שסבל ממנה באותה תקופה.

תחילתה

סדרת הטלוויזיה הראשונה בה השתתף הייתה The Bill, בתפקיד אורח ובאותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה החיים האלה. 
שנה לאחר מכן, פרימן השתתף בסרט הקצר I Just Want to Kiss You. בשנת 2000 פרימן שיחק תפקיד משני בסרט הדרמה The Low Down, ובאותה שנה גם שיחק בסדרת הקומדיה Brusier, בסדרה Lock, Stock... ובסדרה Black Books. בשנת 2001 השתתף בסדרות שונות, רובן לא זכו לפרסום רב. הסדרה היחידה שבה השתתף משנת 2001 וקיבלה פרסום, היא "המשרד", בה פרימן גילם את טים. בשנת 2002 פרימן הועמד לפרס ה-British Comedy Awards, אך לא זכה. בשנת 2002 פרימן שיחק בסדרות קומדיה שונות, אך אף אחת מהם לא קיבלה פרסום רב. פרימן השתתף בסרט עלי ג'י לצד סשה ברון כהן.

2003 ואילך

בשנת 2006 שיחק בדרמת הפשע "הסגת גבול" של הבמאי אנתוני מינגלה. 
בשנת 2010 החל מרטין לשחק בסדרה "שרלוק" מככב תפקיד משנה כג'ון ווטסון, ביחד עם בנדיקט קמברבאץ'. העונות המשיכו עד ל-2015 (ב-2016 יצא פרק מיוחד שנקרא "הכלה המתועבת"), העונה הרביעית יצאה ב-1.1.2017 וכבר יצאו כל פרקי העונה. יוצרי הסדרה הכריזו כי זו העונה האחרונה. בשנת 2011 השתתף תפקיד קטן בסרט הקומדיה "מה המספר שלך?" שבו מככבת אנה פריס. הוא שיחק שם את סיימון, אחד האקסים שלה שהיא מנסה לאתר . ושיחק בקומדיה "זוג בהחלפה" לצד מליסה ג'ורג'. 
בשנת 2011 הצטלם לטרילוגיית "ההוביט" בתפקיד בילבו באגינס, הסרטים יצאו בסוף 2012, 2013 ו-2014.
בשנת 2014 השתתף בסדרת הטלוויזיה "פארגו" בתפקיד לסטר נייגארד.
באוגוסט 2014 זכה פרימן בפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר במיני סדרה/סרט בטקס האמי על משחקו בסדרה "שרלוק", בנוסף הוא הועמד לשחקן הטוב ביותר על הופעותיו בסדרה "פארגו".
בשנת 2016 שיחק בדרמת המלחמה הקומית "כתבת אמריקאית" בכיכובה של טינה פיי, המגלמת עיתונאית שיוצאת לסקר את ימי המלחמה בפקיסטן ואפגניסטן. 
בשנת 2018 שיחק בסרט האימה "סיפורי רוחות" שביים אנדי ניומן, וכן בסרט הקומיקס "הפנתר השחור".

חיים אישיים

אורח החיים התזונתי שלו היא פסקטריאניזם. 
בשנים 2000-2016 פרימן התגורר עם בת זוגו אמנדה אבינגטון (איתה שיחק במספר סדרות וסרטים), ועם שני ילדיהם. ב-2016 הם נפרדו.
יואל מארק

ביוגרפיה

נולדה ב-1 ביוני 1962 בתוניס. כשהייתה בת שנה היגרה משפחתה לצרפת. ב-1986 עברה לישראל כדי להתחיל תואר שלישי בטכניון. בתום לימודיה עברה לארצות הברית, שם עבדה במעבדת המחקר של IBM בניו יורק. בשנת 1993 חזרה לישראל.
אביה ארמנד היה מהנדס אזרחי, ואמה קלייר התנדבה בארגונים ציוניים בצרפת. נשואה לפרנק סמג'ה ולה שלושה ילדים.

השכלה

בשנת 1985 השלימה תואר במתמטיקה שימושית ובמדעי המחשב במסלול משולב לתואר ראשון ותואר שני בבית הספר להנדסה Ecole Nationale des Ponts et Chaussees  שבפריז. במקביל השתתפה בתוכנית ייחודית לתואר שני, בתחום של בינה מלאכותית, באוניברסיטת VI שבפריז.
מאוחר יותר באותה שנה החלה את לימודי הדוקטורט שלה בטכניון בתחום של שפות תיכנות. במהלך לימודי הדוקטורט בילתה שנה כסטודנטית אורחת באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, שם נחשפה לתחום של מנועי חיפוש בהנחייתה של פרופ' גייל קייזר. כששבה לישראל להשלמת הדוקטורט בטכניון, החליטה לשנות את תחום המחקר שלה למנועי חיפוש, בהנחייתו של דניאל ברי.

קריירה

לאחר סיום הדוקטורט שבה לארצות הברית והחלה לעבוד במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של IBM במדינת ניו יורק. במסגרת תפקידה בנתה את מנוע החיפוש הראשון בחברה, הנקרא "גורו".
בשנת 1993 חזרה לישראל, והצטרפה למעבדת המחקר של יבמ בחיפה, שם עסקה בעיקר בתחום החיפוש הארגוני (Enterprise search).
בשנת 2006 נענתה בחיוב להצעה של גוגל העולמית להיות המהנדסת הראשונה בגוגל ישראל, ולהקים את מרכז הפיתוח הראשון של החברה בישראל. המרכז הוקם בפארק מתם שבחיפה.
במהלך עבודתה בגוגל השתתפה וניהלה מספר פרויקטים שונים בתחום החיפוש, YouTube ו-Gmail כאשר הבולט מביניהם הוא פיתוח Google Suggest, המנגנון להשלמה אוטומטית של שאילתאות במנוע החיפוש.
בשנת 2009 נענתה בחיוב להצעה מאנדרי ברודר ופרבהקר רגהבן, שכיהן כמהנדס הראשי ביאהו! ישראל, להקמת מרכז מחקר ופיתוח של החברה בשיתוף עם ד"ר רוני למפל.
בשנת 2013 קודמה לראש מעבדות המחקר של יאהו! בישראל ובהודו, ומונתה לסגנית נשיא !Yahoo העולמית. 
בשנת 2017 עברה לחברת אמזון, בתפקיד סגנית נשיא בינלאומית למחקר (אמזון אלקסה).

הישגים

בשנים 2009 ו-2013 נבחרה לאחת מ-50 הנשים המשפיעות ביותר בישראל על ידי העיתון "גלובס".
בשנת 2013 נבחרה לעמית ACM.
בשנת 2014 נבחרה על ידי העיתון "הארץ" לאחת מ-66 הנשים הישראליות "שכדאי להכיר".

פעילות אקדמית

יואל מארק פעילה בקהילה המחקרית בתחומי אחזור מידע וה-web. היא משרתת לעיתים קרובות בוועדות המארגנות של הכנסים המובילים בתחום, כגון SIGIR, WWW ו-WSDM. היא ניהלה את ה-Program Committee של כנס WWW בשנת 2009, ואת אלו של WSDM וSIGIR בשנת 2012.
בשנת 2013 נבחרה לסגנית נשיא ארגון ACM SIGIR.
השתתפה בכתיבה של מעל 70 מאמרים שהתפרסמו בכנסים ובכתבי עת, ובנוסף כתבה מספר פרקים בספרי לימוד שונים.
מאמריה צוטטו למעלה מ-2,900 פעמים.
פרנקפורט (קנטקי)

היסטוריה

מקור שם העיר הוא מתקרית שאירעה בין מתיישבים בריטים מלקסינגטון ואינדיאנים במהלך חציית נהר קנטקי. בתקרית נהרג אחד מן המתיישבים בשם סטפן פרנק, על שמו נקרא המעבר "מעבר פרנק" (באנגלית: "Frank’s Ford"), משם השתבש השם לפרנקפורט.
בשנת 1786, ג'יימס וילקנסון רכש שטח אדמה גדול בגדה הצפונית של הנהר והחל בבניית העיר. וילקנסון גם היה מאוחר יותר מבין תומכי בחירת העיר כבירתה של קנטקי.
בשנת 1792 הצטרפה קנטקי לארצות הברית כמדינה ה-15, וחמישה פקידים מונו כדי לבחור למדינה הצעירה עיר בירה. על-פי המקובל בית עץ, מספר מגרשים, מנעולים וצירים בשווי של 50 לירה שטרלינג, 10 ארגזי זכוכית, 1,500 פאונד של מסמרים ו-3,000$ בזהב הם אלו שהכריעו את הכף לטובת העיר.
ב-3 בפברואר 1900 נרצח מושל המדינה ויליאם גובל, בעודו הולך לבניין בית הנבחרים על מנת להישבע אמונים למדינה. מזכיר המדינה הקודם כיילב פוורס הורשע מאוחר יותר בקשירת קשר לביצוע הרצח.
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 חלה תנופה וצמיחה בעיר.

גאוגרפיה

שטחה, 38.9 קמ"ר מתוכם 38.2 קמ"ר שטחי יבשה ו-0.7 קמ"ר (1.87%) שטחי מים.

דמוגרפיה

נכון לשנת 2010 גרים בעיר כ-25,000 איש, מה שהופך את פרנקפורט לעיר הבירה הרביעית בקוטנה במדינות ארצות הברית.
זברה פינק

תיאור

אורכן של ציפורים אלו הוא כ-10 עד 10.5 ס"מ; אורך כנפיהן כ-3.5 ס"מ. לזכר גוף אפור עם מעין סינר שחור בחלק התחתון של החזה. מעל החזה, מתחת למקור, פּספּוס שחור לבן. מתחת לכנפיים - צבע חום-חלודה עם נקודות לבנות. בטנו של הזכר לבנה וזנבו שחור עם פסים לבנים החוצים אותו. על לחייו כתם כתמתם ועגול, ומתחת לעיניים יורדים פסים דקים שחורים. מקורו אדום כאשר בין המקור לעין יש צבע לבן. הנקבה בעלת צבע אפור, ללא צבע בלחייה, ומתחת לעיניה יורדים פסים דקים שחורים; בשונה מן הזכר מקורה כתום.
סביבת מגורים הטבעית של הזברה פינק היא במדבריות אוסטרליה. בדומה לציפורים אחרים הזברה פינק ניזון מזרעים ונבטים ממשפחת הדגניים.
מין זה הוא מין מונוגמי ובני הזוג ישארו יחדיו עד למות אחד מהם. בעת עונת ההזדווגות הזכר ימצא נקודת קינון מועדפת ויבנה בסיס לקן בצורת סלסלה. הזכר ישיר לנקבה ויציג לה את ריקוד החיזור שלו. כאשר הנקבה מעוניינת הזכר יצביע על מקום הקינון המועדף עליו, על ידי השמעת קולות קינון, ואם הנקבה תאשר את מקום הקינון (על ידי השמעת קולות קינון יחד איתו) תתבצע ההזדווגות. לאחר ההזדווגות הזוג משתמש בכל חומר על מנת לבנות את הקן שלהם. בשעות ערב מתכרבל הזוג בקן וכשבוע לפני ההטלה הקן מוכן בשלמותו. הנקבה מטילה בין 3 עד 6 ביצים. הדגירה מתחילה החל מהביצה השלישית ושני בני הזוג משתתפים בדגירה. לאחר 12 עד 14 ימי דגירה בוקעים הגוזלים כשהם עיוורים. בתוך 7 עד 10 ימים הגוזלים פוקחים עיניים ולאחר היום השלישי ניתן כבר לשמוע את הגוזלים מצייצים ומבקשים מזון מהוריהם בקולות תחינה. שלושה שבועות לאחר מכן יוצאים הגוזלים מן הקן, אך עדיין תלויים בהוריהם עוד כשבועיים-שלושה.

מוטציות

כמו כן הציפור מונה עשרות סוגי מוטציות (ושילובים ביניהם), המתחלקות ל-3 סוגי גנים: Sex Link (המוטציות הנפוצות ביותר), Reccesive ו-Dominant, כגון:
Black Cheek, BC - נראית כמו ציפור הבסיס רק שהלחיים, והחום-חלודה שמתחת לכנפיים נצבע בשחור.
Black Face, BF - אזור הפנים נצבע בשחור.
Florida Fancy, FF - צבע גוף ציפור הבסיס נצבע בצבע "קרמי" עדין.
ריי קוני

ביוגרפיה

קוני החל לשחק ב-1946 והופיע בשנות החמישים והשישים במחזות שביים בריאן ריקס מסוגת "פארסות וייטהול" (Whitehall farces). בתקופה זו כתב את המחזה הראשון שלו "One For The Pot".
ב-1961 כתב יחד עם טוני הילטון תסריט לסרט "What a Carve Up!" על פי קומדיה באותו שם. יחד עם בנו מייקל הוא כתב פארסה בשם "טום, דיק והארי".
ב-1983 ייסד את "תיאטרון הקומדיה" והיה למנהלו האומנותי. ביתה של הלהקה היה בתיאטרון שאפטסבורי בלונדון. בתקופת כהונתו הועלו על במת התיאטרון יותר מעשרים מחזות בהם "פיגמליון בכיכובם של פיטר אוטול וג'ון ת'או, "Loot", ואת "Run for Your Wife" ("בעל בריבוע" או "פרפר ברשת" או "נשוי במנוסה"). במקביל לתיאטרון פעלה הלהקה גם בתחום הרדיו הקולנוע והטלוויזיה.
קוני הופיע גם בסרטי קולנוע וטלוויזיה, כולל בעיבוד קולנועי של הקומדיה "לא עכשיו יקירתי" (Not Now, Darling) שכתב ב-1973 בשיתוף עם ג'ון צ'פמן.
ב-2005 הוענק לו תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית OBE, כהכרה בתרומתו לתיאטרון.
ב-2012 הפיק וביים את הסרט "Run for Your Wife" המבוסס על המחזה שלו.
בנו מייקל קוני הוא תסריטאי ומחזאי בזכות עצמו, בין סרטיו הידועים הסרט זהות.
יהודה ניני

יהודה ניני (נולד בט"ו באלול תר"צ, 8 בספטמבר 1930) הוא פרופסור אמריטוס, היסטוריון, חוקר ומורה. חתן פרס בן-גוריון לשנת תשס"ח.

ביוגרפיה

נולד וגדל בטירת שלום, מושב סמוך לנס ציונה. בטקס הנחת אבן פינה לבית ספר במושב הוא הופיע בפני הנוכחים ואמר: "למען התורה והחינוך היינו מסכנים את חיינו והולכים בין שבילי הפרדסים כדי להגיע לבית הספר בנס ציונה".
בשנות נעוריו ובגרותו המוקדמת שירת בהגנה, והוכשר כסייר וחבלן בפלוגה המיוחדת (המגוייסת) של ההגנה והפלמ"ח. שירת ביחידה המבצעית של שירות הידיעות של ההגנה (הפלוגה המיוחדת שנקראה אף המגוייסת) ולאחר מכן של ה-ש.ב (המחלקה הערבית). במהלך מלחמת העצמאות שימש כמפקד כיתה ולחם בדרך לירושלים, בעמק הירדן ובנגב.  עם תום המלחמה הצטרף ליחידה המבצעית של שירות הביטחון הכללי, והתמנה כרכז ה-ש"ב בקרב הבדווים בנגב. השתתף בפגישות של ועדת שביתת הנשק ישראל-ירדן, סייע בהעלאת יהודי תימן בעליית "על כנפי נשרים" ועליית הנשארים בתימן בין השנים 1986-1995.
בשנת 1954 החל את לימודיו בסמינר הקיבוצים. בהמשך השלים לימודי תואר ראשון ותואר שני בתרבות האסלאם וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב עבודה לתואר שלישי במסלול ישיר בהנחיית הפרופ' שלמה סימונסון וחיים שקד. החל מראשית שנות ה-70 ועד פרישתו לגמלאות ב-1998 בדרגת פרופסור מן המניין, היה חבר סגל בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. במהלך שנים אלה ערך ופרסם את מרבית מחקריו בנושאי תרבותם וערכיהם הרוחניים של יהודי תימן ומצריים.
בשנים 1958-1960 יצאו רעייתו נורית והוא לשרת בשגרירות ישראל בארצות הברית, ובשנים 1962-1964 שימש כמזכירו וראש לשכתו של שר החינוך זלמן ארן. במהלך שנות עבודתו האקדמית הרבה לפרסם מאמרים מעוררי מחלוקת בנושאי חברה ומדינה. כן כתב בנושאי יהדות וסוציאליזם. ידוע כחסיד גדול של יוסף חיים ברנר אך גם כבעל השקפת עולם רדיקאלית (מרכסיסטית). 
היה S.A.M בסנט אנטוני קולג' באוקספורד, ועמית אורח ב-LSE וב-SOAS בלונדון.
נשוי לנורית לבית יואל- בתם של ד"ר ארנסט יואל ואדית אופנהיימר ואב לאסף ולשלומית.
אמה תומפסון

ביוגרפיה

תומפסון נולדה בשכונת פדינגטון, לונדון, הממלכה המאוחדת. אביה היה השחקן אריק תומפסון ואמה - השחקנית פילידה לאו. גם אחותה, סופי תומפסון, היא שחקנית.
תומפסון למדה ספרות אנגלית בניונהם קולג' בקיימברידג' והייתה חברה במועדון "Footlights".

קריירה

אחרי האוניברסיטה זכתה להכרה כשהופיעה לצדו של קנת בראנה בסדרת טלוויזיה דרמטית של ה-BBC, "תהפוכות מלחמה" (Fortunes of War), המבוססת על ספר של אוליביה מנינג. תומפסון ובראנה התחתנו באוגוסט 1989, וגילמו יחד דמויות של בני-זוג בסרטים "רצח מן העבר", "הנרי החמישי" ו"מהומה רבה על לא דבר". הם התגרשו באוקטובר 1995, תומפסון נישאה לשחקן גרג וייז, ונולדה להם בת בשנת 1999.
תומפסון גילמה תפקידים בקומדיות רומנטיות כמו "ארוך ומשגע" (The Tall Guy) וגם בסרטים רציניים יותר: "זיכרונות מאחוזת הווארד", "שארית היום" ו"אורחת בחורף" בבימויו של אלן ריקמן ובהשתתפות אמה.
ב-1992 זכתה בפרס האוסקר כשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה ב"זיכרונות מאחוזת הווארד", והייתה מועמדת לפרס גם עבור תפקידיה בסרטים "בשם האב" ו"שארית היום". בשנת 1996 זכתה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר עבור התסריט שכתבה לסרט "על תבונה ורגישות" לפי הרומן של ג'יין אוסטן. בסרט זה גם גילמה את התפקיד הראשי של אלינור דשווד, כשאת בן זוגה בסרט, אדוארד פררס, מגלם יו גרנט.
ב-2003 שיחקה בסרט "חטופים בארגנטינה". הופיעה בסרטים הארי פוטר והאסיר מאזקבאן והארי פוטר ומסדר עוף החול בתפקיד סיביל טרלוני.
בשנת 2008 שיחקה תומפסון בדרמה הרומנטית "הזדמנות אחרונה לאהבה" לצד דסטין הופמן.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הפנטזיה "היפה והחיה", המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991. במאי אותה שנה שיחקה לצד אדם סנדלר ובן סטילר בקומדיה "סיפורי מאירוביץ" בבימויו של נוח באומבך. 
תומפסון פעילה בקרן למלחמה באיידס שייסד הזמר אלטון ג'ון.
ביוני 2018 זכתה תומפסון בתואר גבירה-מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (DBE) מטעם המלכה אליזבת' השנייה, במסגרת טקס הענקת תוארי הכבוד ביום הולדתה של המלכה.
מנזר סן ז'וזף

מנזר סן ז'וזף של ההתגלות (בצרפתית: Saint Joseph de l'Apparition) הוא מנזר קתולי צרפתי, אכסניה לבית יתומות ובית ספר צרפתי, השוכן ברחוב הנביאים 66 בירושלים. נקרא על שם יוסף הנגר - אבי המשפחה של ישו. מסדר האחיות הצרפתי סן ז'וזף נוסד במרסיי בשנת 1843 במטרה לעסוק ברפואה ובטיפול ביתומים. החל לפעול בעיר העתיקה בשנת 1851, וכשהצרכים גדלו, נרכש המגרש ברחוב הנביאים ב-1884, והבניין נבנה החל משנת 1887 עד 1893 - אז עבר המנזר לרחוב הנביאים.
המבנה בנוי בסגנון נאו-רנסאנסי טיפוסי. בראש פתח הכניסה אבן ראשה מסוגננת, עליה מסותתות האותיות JMJ ראשי תיבות של Jesus-Maria-Josef (ישו-מריה-יוסף), לב - לציון ההקרבה והאהבה בדת הנוצרית, עוגן - לציון מקום היווסדו של המנזר בעיר הנמל מרסיי. מעל האבן - צלב. הקומה השלישית נוספה בתקופה מאוחרת יותר, וזאת ניתן להבחין לפי סדר שונה של החלונות בקומה זו לעומת שתי הקומות התחתונות.
במלחמת העצמאות שימש המנזר כמרפאה ובית חולים צבאי לכוחות הישראליים. לאחר המלחמה - כאשר בית החולים הדסה עבר לבנייני בית החולים של המיסיון האנגלי בהמשך רחוב הנביאים - העבירו את בית הספר לאחיות של הדסה למנזר זה, עד 1961.
המסדר הקים בשנת 1880 את בית הספר הצרפתי, שפעל בעיר העתיקה עד מלחמת העולם השנייה. בשנת 1967 נפתח בית הספר מחדש בחצר המנזר ברחוב הנביאים.
אוניברסיטה אפיפיורית

אוניברסיטה אפיפיורית היא אוניברסיטה קתולית שהוקמה על ידי הכס הקדוש (הממשל הכנסייתי שבוותיקן) ונמצאת בפיקוח ישיר שלו. בסמכותה של אוניברסיטה אפיפיורית להעניק תארים אקדמיים במקצועות דתיים. החשובים שבהם: תאולוגיה קדושה, משפט קנוני ופילוסופיה. שיטת התארים באוניברסיטאות אפיפיוריות זהה לשיטה המקובלת באוניברסיטאות אירופאיות אחרות במקצועות אלה: בוגר אוניברסיטה (baccalaureate), מוסמך אוניברסיטה (Licentiate) ודוקטורט.
תארים כנסייתיים אלה הם תנאי בסיסי למשרות מסוימות בכנסייה הקתולית. מועמדים לבישופות נבחרים בעיקר מבין כמרים בעלי תואר דוקטור בתאולוגיה קדושה או במשפט קנוני. שופטים ועורכי דין של הכנסייה חייבים להיות לפחות בעלי תואר שני במשפט קנוני.
אליפות הדיוות

היסטוריה

אליפות הדיוות של ה-WWE נוצרה ב-2008 על ידי המנהלת של התוכנית סמאקדאון, ויקי גאררו. המתאבקת הראשונה שזכתה באליפות הייתה מישל מק'קול ב-20 ביולי 2008, לאחר שניצחה את נטליה. בשנת 2009 האליפות הועברה לתוכנית Raw. ב-19 בספטמבר 2010, מישל מק'קול, אלופת הנשים, הביסה את מלינה, אלופת הדיוות, וכתוצאה מכך שמה של האליפות הוחלף ל"אליפות הדיוות המאוחדת של ה-WWE", חודש לאחר מכן שמה של האליפות הוחזר ל"אליפות הדיוות של ה-WWE".
ב-3 באפריל 2016, באירוע רסלמניה 32, הציגה ליטה את "אליפות הנשים של ה-WWE" (במקום "אליפות הדיוות") והכריזה כי מהיום ואילך יקראו לדיוות "סופרסטארס" (Superstars), כפי שלגברים. הוכרז כי המנצחת בקרב בין שארלוט, בקי לינץ' וסשה בנקס תהיה אלופת הנשים הראשונה ותזכה באליפות הנשים החדשה. שארלוט ניצחה בקרב וזכתה באליפות.