google/wiki40b huggingface dataset:
המרד הערבי

המרד הערבי (ידוע גם בשם המרד במדבר, בערבית מוכר בשם המרד הערבי הגדול - الثورة العربية الكبرى) הוא מרד שהתקיים בחצי האי ערב בשנים 1916–1918, בהנהגתו של השריף חוסיין בן עלי, כנגד האימפריה העות'מאנית.
שורשיו של המרד בשנת 1908, בהפיכה שהעלתה לשלטון באימפריה העות'מאנית את הטורקים הצעירים, במקומו של הסולטאן עבדול חמיד השני. בעקבות ההפיכה גברה האפליה של התושבים הלא טורקים של האימפריה. בשנת 1914 הצטרפה האימפריה העות'מאנית למעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה. לאומנים ערבים בדמשק ובביירות נאסרו והוצאו להורג. הערבים חשו מאויימים גם בעקבות השלמתה של מסילת הרכבת החיג'אזית, שאיפשרה לטורקים להוביל כוחות במהירות לחצי האי ערב. בעקבות זאת נוצר קשר בין הבריטים, אויביהם של הטורקים, ובין השריף חוסיין בן עלי, בן המשפחה ההאשמית, שהיה שליט מחוז חיג'אז (حجاز, כיום מחוז בערב הסעודית) ושומר המקומות הקדושים במכה ובאל-מדינה.
הקשר התבטא בחליפת חמישה עשר מכתבים בין הנרי  מקמהון (Henry McMahon), מושל מצרים מטעם האימפריה הבריטית, לבין השריף חוסיין. בחליפת מכתבים זו, הידועה בשם מכתבי חוסיין-מקמהון, ביקש השריף חוסיין, בתמורה לתמיכתו בבריטים במלחמתם באימפריה העות'מאנית, את תמיכת בריטניה בהקמת ממלכה ערבית גדולה אחת הכוללת את חצי האי ערב (למעט אזור נמל עדן בתימן), עיראק, סוריה (כולל לבנון) וארץ ישראל (פלסטין בלשונו). למעשה, כל שטח שהיה מיושב בערבים באותה תקופה, ואשר לא היה בהשפעה בריטית, נכלל בגבולות הממלכה הזו. השריף חוסיין ביקש להתמנות למלך הממלכה הערבית החדשה ולהיקרא "מלך הערבים" (ملك العرب).
הכוחות המורדים פעלו בראשות שני בניו של חוסיין בן עלי: עבדאללה ופייסל.
קצין הקישור בין המורדים לבין הבריטים היה לורנס איש ערב. לזכותו נזקפת הטקטיקה של ריתוק הכוחות הטורקים לעיר אל-מדינה ולמסילת הרכבת החיג'אזית, דבר שעזר לבריטים לכבוש את ארץ ישראל. ב-1917 הוביל לורנס את הערבים במבצע מזהיר לכיבוש עקבה. 
חשיבותו של המרד הערבי בהנהגתו של השריף חוסיין שנויה במחלוקת. המרד לא סחף את ההמון הערבי אלא רק את בני השבטים הבדואים של חיג'ז שהיו נאמנים לשריף. בני השבטים האלה עסקו בעיקר בלוחמה זעירה ותקיפת שיירות, דבר שחייב את ממלכה העות'מאנית לרתק כוחות גדולים סביב חצי האי ערב. אף על-פי שכוחות ערבים בהנהגתו של השריף חוסיין השתתפו במספר קרבות גדולים נגד הטורקים, בכללם הקרב על עקבה, תרומתם למאמץ המלחמתי בזירה המזרח תיכונית הייתה זניחה ביחס למאמץ הבריטי. בנוסף, נראה שהמרד הערבי הקל במשהו על המצור על עדן, אם כי, בכל מקרה, בשלב שבו פרץ, התייצב המצב בעדן.אל כוחותיו של פייסל צורפו גם יחידות בריטיות וביניהן היו אפילו 37 יהודים מבגדד שבמהלך המלחמה ביקשו לעבור לגדודים העבריים אך סורבו.
עם תום מלחמת העולם הראשונה וכינון שלטון המנדט הבריטי על עיראק וארץ ישראל והצרפתי על סוריה ולבנון, גאתה תחושת המרירות בקרב העמים הערביים. בני חוסיין בן עלי מונו למלכי הממלכה הערבית של סוריה, עבר הירדן ועיראק, כגמול על עזרתו לבריטים במלחמה. על הממלכה הערבית של סוריה השתלטה במהרה צרפת והמלך הממונה, וכפיצוי מינו הבריטים את פייסל אבן חוסיין למלך עיראק.
צבי ליפקין

ביוגרפיה

ליפקין נולד בניו יורק ב-1921 כהארי ליפקין. הוא השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל. במהלך מלחמת העולם השנייה השתתף כמהנדס במיזם פיתוח המכ"ם הראשון ב-MIT. לאחר מכן סיים דוקטורט בתחום הפיזיקה הניסיונית באוניברסיטת פרינסטון. בתקופת לימודיו באוניברסיטת פרינסטון הכיר את המתמטיקאי האמריקאי ג'ון פורבס נאש, שהיה שותפו לחדר. 
ב-1950, עם סיום לימודיו, עלה לישראל עם אשתו, מלכה, במסגרת גרעין של "השומר הצעיר" והשתקע בקיבוץ סאסא שבגליל העליון.
לאחר מכן היה ממייסדי המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן למדע ויצא עם עוד פיזיקאי לצרפת, לשם התמחות בכורים גרעיניים.
בשנת 1956 הקים עם הפרופסורים עמוס דה-שליט, יגאל תלמי ואחרים את המחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן. בשנת 1960 התמנה כראש המחלקה וחקר בתחום פיזיקת החלקיקים,ועבודתו התאפיינה בשימוש בתורת החבורות.
מאוחר יותר עסק בפיזיקה עיונית.
מסוף שנות ה-60 פעל למען מסורבי העלייה מברית המועצות וביקר תכופות במדינות הגוש המזרחי אליהן נכנס באמצעות דרכונו האמריקאי.
בשנת 1970 צורף כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בין השנים 1991–1992 שימש כעמית בתוכנית סאקלר (פרופסור בכיר במינוי מיוחד) באוניברסיטת תל אביב
בשנת 1955 ייסד ליפקין יחד עם הפרופסור אלכסנדר כהן, את כתב העת לסאטירה ולהומור מדעי Journal of Irreproducible Results.
בין הפרסים בהם זכה ליפקין במהלך הקריירה היו פרס קפלון בשנת 1973 ופרס רוטשילד לפיזיקה בשנת 1980. בשנת 1993 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, על מפעל חיים בתחומים שונים ומגוונים של הפיזיקה, כולל פיזיקת החלקיקים האלמנטריים, פיזיקה גרעינית ופיזיקה של חומר מעובה. זכה בפרס א.מ.ת למדעים מדויקים בשנת 2009.
ליפקין היה חבר בחטיבה למדעי הטבע של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ב-16 בספטמבר 2015 הלך לעולמו בביתו שברחובות. הוא הותיר אחריו את רעייתו, בת, בן, ונכדים.
תומקאר

תומקאר (Tomcar) הוא רכב שטח ופנאי מסוג באגי, המיוצר על ידי חברת "תומקאר" הישראלית. תומקאר היה הכלי הראשון מסוג טרקטורוני הצד לצד הספורטיביים (Side by side) שבהם יושבים הנהג והנוסע זה לצד זה, שכיום פורח ברחבי העולם ופועלים בו יצרניות ענק כמו פולאריס וקאן-אם.

היסטוריה

תחילת הפיתוח הייתה באמצע שנות ה־80 כאשר יורם זרחי, שהחזיק אז במפעל לצינורות מתכת בקיבוץ גבעת השלושה ביקש לבנות רכב באגי קטן לבנו תום. בתחילת שנות ה-90 זרחי פיתח את הבאגי לכלי בגודל מלא ובהתאם לתקן, תחילה לתפקידי רכב תפעולי לחקלאות ותעשייה ובהמשך כרכב פנאי. הכלי מאופיין במערך מתלים ארוך במיוחד המאפשר עבירות טובה בשטח, תוך רמת בטיחות גבוהה. בשל עבירותו הגבוהה, החל בהמשך לשמש גם את כוחות הביטחון לפעילות במקומות ותנאים בהם רכבי שטח רגילים אינם מספקים. כיום הוא מיוצר במפעל בגבעת השלושה בו מבוצע הפיתוח, וגם באוסטרליה - באמצע שנות ה-00 הכלי יוצר בארצות הברית, אך קו הייצור נסגר בגלל אי רווחיות. הכלי משמש כרכב שטח ורכב צבאי בישראל ובמספר מדינות בעולם בהן בריטניה, ספרד, ארצות הברית ואוסטרליה. לתומקאר המקורי יש מנוע בנזין בעל קירור אוויר, עם גיר וריאטור. באמצע שנות ה-10 הוצג דגם ראשון עם הנעה חשמלית, וכיום גם כל לקוח יכול לבחור בין אפשרויות של הנעת בנזין חשמל או היברידית.
לייקה (חברה)

פעילות

פרק זה דורש שכתוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולשכתב אותו. 
פעילותה הראשונה של החברה הייתה בתפקיד הפקה בסרט "חתונת הרפאים" של טים ברטון. צילום סרטה הראשון של החברה, קורליין, ארך שמונה-עשר חודשים אשר לוו בשנתיים של קדם-הפקה. כדי לייצר בובה אחת של הדמות הראשית, נדרשו עשרה אנשים לעבוד עליה במשך כשלושה-ארבעה חודשים.
החל מהסרט "פארנורמן" (2012) החברה החלה לעשות שימוש במדפסות תלת ממד מיוחדות אשר חסכו זמן ביצירת הדמויות והבעותיהן הרבות, מאחר שיש צורך ליצור ראש שלם עבור כל אחת.
נכון ל-2009, מספר העובדים בחברה עומד על כמאה שמונים איש, וזאת לאחר פיטורים של שישים ושלושה עובדים במחלקת אנימציה ממוחשבת, לאחר שהוחלט להתמקד באופן כמעט בלעדי באנימציית סטופ מושן. מתוך העובדים בחברה כיום ישנם כשלושים במחלקת האנימציה ועוד אחד עשר במחלקה האמנותית.
בבניין החברה ישנם חדרי ענק המוקדשים לסטים של הסרטים המצולמים. התפאורה מוגבהת ומובנות בה דלתות סתרים שמאפשרות לצוות להיכנס לתוך הסט ולהזיז את הדמויות כמעט מכל מקום. לעיתים מכניסים גם אלמנטים נוספים כדי להוסיף לתחושה המציאותית של הסט, כמו לתת לפטריות לגדול עליו או לפזר עלי כרוב ולתת להם להירקב על מנת להגיע למרקם וגוון יותר אדמתי.
בנוסף לעשיית סרטים, לייקה תומכת גם בפעילות התנדבותית וסביבתית, ומפעילה זרוע בשם "סול קורפס" (Soul Corps), המעניקה סיוע התנדבותי ופיננסי לעסקים ללא-רווח אשר תומכים בחינוך לאמנות ובהעשרת הקהילה.
תוכנית נוספת שהם מפעילים, "גאנג גרין" (Gang Green), פועלת למען איכות הסביבה בתוך החברה ובסביבתה, ומעודדת למיחזור ושימוש חוזר. החברה עצמה ממחזרת חומרים רבים, מתוכם עץ, נייר, אלומיניום ומוצרי פלסטיק - כולל שקיות פלסטיק ומוצרי קלקר.
החברה מספקת לעובדים שלה גם תמריצים לשימוש בתחבורה ציבורית ונסיעות משותפות, מספקים להן שני וואנים להתניידות מהבית לעבודה. נוסף על כך, מתקיימות בחברה תחרויות מדי חודש לעובדים שהולכים או רוכבים על אופניים לעבודה, או שנוסעים ביחד במכונית אחת. החברה מנוהלת בידי טראביס נייט, בנו של בעל החברה, פיל נייט.
במרץ 2015 החברה הודיעה על כוונתה להרחיב את האולפנים, על-מנת שיוכלו להגיע להספק של הפקת סרט בשנה.
רנו מגאן

דור ראשון (1995-2002)

הדור הראשון של המגאן יצא אל השוק בשנת 1995, והחליף את רנו 19 אשר הפך להיות מיושן באותה תקופה.
בתחילה יצאה המגאן רק בתצורת האצ'בק 5 דלתות או בגרסת סדאן, אבל מאוחר יותר ניתן היה לרכוש גם דגמי שתי דלתות (קופה) ושלוש דלתות. הדגמים הראשונים כללו מנועים בנפח 1.4 ליטר עם 8 שסתומים ו 70 כוחות סוס, ו-1.6 ליטר עם 8 או 16 שסתומים ו-75 או 90 כוחות סוס בהתאמה. כמו כן ניתן היה לרכוש מנוע 2.0 ליטר עם 8 או 16 שסתומים ו 115 כ"ס או 150 כ"ס בהתאמה. בנוסף, הייתה גרסה בעלת מנוע דיזל של 1.9 ליטר. 
הסדרה עברה מתיחת פנים משמעותית בשנת 1999 שכללה שינויי עיצוב ושדרוג מערכת ההנעה. כל מנועי בנזין קיבלו עתה 16 שסתומים. הם היו ב 1.4, 1.6 ו -1.8 ליטרים והספק של 95, 107 ו-116 כ"ס בהתאמה. במקביל, הציגה רנו את מנוע הבנזין הראשון שלהם עם הזרקה ישירה, אשר היה בנפח של 2.0 ליטר ו הציע 140 כוחות סוס. גרסה הכוללת מנוע דיזל עם הזרקת דלק משופרת ו-102 כוחות סוס הוצגה בסתיו 2000.
דגמי ההאצ'בק והקופה הוחלפו בשנת 2002.
בישראל הדור הראשון שוק בין השנים 1996-2004

דור שני (2002-2008)

הדור השני מגאן יצא לשוק בסתיו 2002. הדגם החדש לא כלל גרסת קופה בניגוד לקודמו.
בשנה הראשונה היה רק מודל האצ׳בק, אך בשנת 2003 הוצגה גרסאות הספורט סדאן, הסטיישן והקופה קבריולט (CC).
הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 2006, כאשר מפרט המנועים המוצעים שונה. גרסאות דיזל כעת ניתן להשיג עם לוכדי חלקיקים, וכן הוצגו גרסאות מעודכנות של מנועים בנפח 1.5, 1.9 ו-2.0 ליטר.
מרכב ההאצ׳בק הוחלף בסתיו 2008. דגם מכונית הסטיישן הוחלף במחצית הראשונה של 2009, קופה חדשה הגיעה ביוני 2010 והספורט סדאן בספטמבר 2010 הוחלף על ידי הרנו פלואנס.

דור שלישי (2008-2016)

דור שלישי של המגאן יצא לשוק בתצורת האצ׳בק 5 דלתות ו-3 דלתות (קופה) בסתיו 2008.
מנוע הבסיס הוא 1.6 ליטר עם 16 שסתומים כמו קודמו אך בשתי גרסאות מעודכנות של 100 ו-110 כ"ס. מנוע חדש שהוצג הוא 1.4 ל׳ TCe עם מגדש טורבו ו-130 כוחות סוס, הוא החליף את הקיים - 2.0 16V עם 135 כ"ס. מנוע חדש זה מגיע בשילוב תיבת הילוכים ידנית. כמו כן, קיימת גרסה מעודכנת של המנוע עם 140 כ"ס בשילוב עם תיבת הילוכים אוטומטית. מנוע בנפח 2.0 16V Turbo ממשיך עם גרסה מעודכנת בעלת 180 כ"ס, או 250 כ"ס בסדרה RS.
מנועי דיזל נלקחו מהדגם הקודם אך עברו עדכון. מנוע בנפח 1.5 ליטר dCi כולל עתה שלוש גרסאות עם 90, 106 ו-110 כ"ס. מנוע בנפח 2.0 ליטר dCi הוא בעל 160 כ"ס כעת, והמנוע בפנח 1.9 ליטר נשאר ללא שינוי עם 130 כוחות סוס.
גירסת מכונית הסטיישן הוצגה במחצית הראשונה של 2009. גרסת הקופה הושקה ביוני 2010, ואילו גרסת הסדאן ירדה לטובת רנו פלואנס.
ויקיפדיה המודפסת

ויקיפדיה המודפסת היא פרויקט אמנות של מייקל מאנדיברג בשיתוף ויקיפדיה האנגלית. במהלך הפרויקט הודפסו 106 כרכים מתוך 7,473 הכרכים של ויקיפדיה האנגלית כפי שהייתה קיימת ב-7 באפריל 2015 והוכנה גם תפאורה המציגה את הכריכה של כ-1,980 כרכים נוספים (אשר לא הודפסו). 36 כרכים נוספים שבהם כל 7.5 מיליון התורמים שתרמו לוויקיפדיה האנגלית היו גם כן חלק מהפרויקט. תוכן העניינים בלבד מתפרס על 91 כרכים בעלי 700 עמודים לכרך. הכרכים המודפסים כוללים רק את תוכנם של הערכים. תמונות והערות אינן כלולות. הפרויקט הוצג בגלריית דני בניו יורק בקיץ 2015.
מייקל חשב לראשונה על הפרויקט ב-2009, אך נתקל בקשיים טכניים. הוא ביקש משותפו לפרויקט, יונתן קיריפאראן, לסייע עם תוכנת הקוד, לקמפל אותה, לעצב אותה ולעלות הורדה של כל התוכן בוויקיפדיה האנגלית. קובצי ההדפסה הועלו להוצאת הספרים Lulu.com והם זמינים להדפסה ככרכי נייר.
המוטיבציה של מייקל הייתה לענות על השאלה, "כמה גדול זה?". כישות Big data, גודלה נמצא על סף מאגר מידע הניתן להצגה כאוסף רב של כרכים, אך לא גדול עד כדי כך שהצגת המידע באופן פיזי היא על גבול הבלתי אפשרי, כגון קובצי הנתונים של פייסבוק או NSA‏. קתרין מאהר, באותה עת דוברת קרן ויקימדיה (מאז שנת 2016 מנכ"לית הקרן), תיארה אותו כ"מחווה של ידע" ו"מחווה אדירה וחסרת משמעות". ויקימדיה שיתפה פעולה עם הפרויקט ועם הוצאת הספרים Lulu.com כדי לסייע במימון.
המשימה נמשכה שלוש שנים, ותהליך ההעלאה נמשך 24 ימים, 3 שעות ו-18 דקות. המשימה הושלמה ב-12 ביולי 2015.‏ PediaPress ניסתה לגייס כסף לכיסוי על הוצאות ההדפסה ב-Indiegogo ב-2014, אך הפרויקט נעצר. מייקל מעריך כי עלויות ההדפסה של תדפיס מלא הן כ-500,000 דולר. בתערוכת האמנות דני הוצג רק חלק קטן מהכרכים המודפסים. על הקיר נראו כ-2,000 כרכים שהוצגו כטפטים על הקיר. קובצי ההדפסה הועלו ל-Lulu.com‏.
קרלי קלוס

ביוגרפיה

קלוס נולדה וגדלה בשיקגו, אילינוי שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא דני, גרמני, ופולני. הוריה הם טרייסי (במקור, פיירס), במאית פרילנסרית, וקורט קלוס, רופא. לה שלוש אחיות. ב-1994 עברה עם משפחתה לעיר סנט לואיס. בצעירותה למדה בלט. למדה בבית ספר תיכון במיזורי.
בשנים 2015–2016 לקחה פסק זמן לשנתיים מהדוגמנות, כדי ללמוד בבית הספר גלאטין של אוניברסיטת ניו יורק.

קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בשנת 2011 פרצה קלוס, כשנבחרה להיות מלאכית (דוגמנית) בתצוגות האופנה של חברת ההלבשה התחתונה האמריקאית "ויקטוריה'ס סיקרט", שם כיכבה מדי שנה עד 2015, כשהחליטה לקחת פסק זמן מהדוגמנות בשביל הלימודים.
ב-2018 פורסם שהיא תחליף את היידי קלום בהנחיה (ובהפקה בפועל) של תוכנית המציאות "פרויקט מסלול", בעונתה ה-17.

חיים אישיים

ב-2012 החלה בזוגיות עם איש העסקים האמריקאי-יהודי ג'ושוע קושנר, אחיו של ג'ארד קושנר (חתנו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ). ביולי 2018 הודיעה על האירוסים של הזוג, כחודש לאחר שקלוס השלימה את תהליך הגיור שלה. באוקטובר 2018 נישאו שניהם בניו יורק.
קלוס היא חברה קרובה של הזמרת טיילור סוויפט, והיא אף הופיעה איתה בווידאו קליפ של השיר "Bad Blood" שלה שיצא במאי 2015. שתיהן כיכבו גם על שער המגזין "ווג" במרץ 2015, בו שתיהן התראיינו והצטלמו ביחד.
את'ל ווטרס

קורות חייה

ווטרס נולדה בצ'סטר, פנסילבניה, כתוצאה מהאונס של אמה לואיס אנדרסון בעת שהייתה בערך בת 13 (מקורות מסוימים מציינים גיל גבוה מעט), על ידי ג'ון ווטרס, פסנתרן ומכר המשפחה שהיה ממעמד בינוני ורקע גזעי מעורב. ווטרס לא היה מעורב בגידולה. מעט לאחר שנולדה, נישאה אמה לנורמן הווארד, שעבד בהקמת מסילות רכבת. אתל השתמשה בשם המשפחה הווארד כילדה, ובהמשך החלה להשתמש בשם אביה. את ווטרס גידלה בעוני סבתה, סאלי אנדרסון, שעבדה כעקרת בית, יחד עם שתי דודותיה ודודה. ווטרס עצמה נישאה בגיל 13, לבעל מתעלל, ותוך זמן קצר עזבה את חיי הנישואים ועברה לעבוד כמנקה בבית מלון בפילדלפיה.
בעקבות הופעה מקרית בבולטימור, שבה ביצעה שני שירים, החלה לעסוק בתחום הבידור, והצטרפה ללהקת וודוויל נודדת. בהמשך עברה לאטלנטה, ועבדה במועדון שבו עבדה גם בסי סמית. סמית דרשה שווטרס לא תשיר בלוז ותהווה תחרות מולה, ולכן החלה לשיר בלדות ושירים פופולריים. ב-1919 עברה להארלם והייתה חלק מהרנסאנס של הארלם בשנות ה-20. ב-1919 השתתפה בהארלם בקומדיית הבלאקפייס Hello והופיעה במועדון Edmond's Cellar. ב-1921 הייתה לאישה השחורה החמישית שהקליטה תקליט, בחברה הקטנה Cardinal Records. לאחר מכן עברה ל-Black Swan Records, שם ליווה אותה מוזיקאי הג'אז פלטשר הנדרסון.
ב-1925 החלה להקליט בקולומביה רקורדס, והקליטה את הלהיט "Dinah", שנבחר ב-1998 להיכל התהילה של גראמי. במקביל הופיעה בהופעות בברודוויי ובמופע הוודוויל המצליח של Keith Vaudeville Circuit. ב-1926 הקליטה את "I'm Coming Virginia". ב-1929 החליטה את "Am I Blue?‎", שהופיע בפסקול הסרט On with the Snow, והיה ללהיט ואחד מהשירים המזוהים אתה. בשנות ה-20 ווטרס הופיעה והקליטה עם להקות האנסמבל של ויל מריון קוק ולאבי אוסטין. בהמשך הקריירה התפתחה יותר לכיוון של בלוז ושירי ברודוויי, והופיעה גם עם דיוק אלינגטון. ב-1931 עזבה את קולומביה רקורדס.
ב-1933 הופיעה בסרט הסאטירי Rufus Jones for President לצד סמי דייוויס ג'וניור בן ה-8. בהמשך השנה הופיעה במחזה המוזיקלי המצליח של אירווינג ברלין בברודוויי As Thousands Cheer. באותה תקופה הייתה בעלת המשכורת הגבוהה ביותר בברודוויי, מבין כלל האמנים. ב-1939 הופיעה בתוכנית הטלוויזיה הראשונה שבמרכזה אמן אפרו-אמריקאי, בניגוד לאמונה הרווחת כי היה זה נט קינג קול היה הראשון לעשות זאת בתוכניתו מ-1956. "המופע של את'ל ווטרס", ששודר ברשת NBC, כלל הופעות דרמטיות מתוך המחזה שהפיקה בברודוויי Mamba's Daugthers. ב-1942 הופיעה בסרט המוזיקלי Cabin in the Sky בבימויו של וינסנט מינלי.
בסוף שנות ה-40 חזרה לעבוד לצד פלטשר הנדרסון. היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור הופעתה בסרט "פינקי" (1949), בבימויו של אליה קאזאן. במקור היה אמור לביים את הסרט ג'ון פורד, אך הוא פרש בשל מחלוקות עם ווטרס. ב-1950 זכתה בפרס איגוד מבקרי הדרמה של ניו יורק עבור הופעתה לצד ג'ולי האריס במחזה The Member of the Wedding. ווטרס והאריס הופיעו בתפקידן במחזה בשנית בגרסה הקולנועית של המחזה ב-1952.
בשנותיה האחרונות הקריירה שלה הייתה בירידה, היא הופיעה לעיתים רחוקות וירדה מנכסיה. בשנת 1950 היא חיברה את האוטוביוגרפיה His Eye Is on the Sparrow, שאף עובד בהמשך למחזה.
המשחק הגדול (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילת הסדרה

בשנת 2017, לאחר שורה של כישלונות של נבחרת רוסיה בכדורגל, סרטון של החייל דמיטרי פופוב צובר מספר עצום של צפיות באינטרנט ובו הוא מותח ביקורת על אימוני השחקנים. עתירה נוצרת ונחתמת באופן פעיל ברשת למינוי פופוב למאמן הראשי של נבחרת רוסיה בכדורגל. התאחדות הכדורגל הרוסית מחליטה לספק את רצון העם וראש הקנטינה של היחידה הצבאית מספר 327814 דמיטרי פופוב הופך למאמן הראשי של נבחרת רוסיה בכדורגל. הוא מתחיל להכין את שחקני הכדורגל למונדיאל 2018. אלא שיש גם כאלה שמנסים להיפטר מהמאמן החדש בהקדם האפשרי.

שחקני אורח

בסדרה הופיעו מספר אישים אמיתיים מענף הכדורגל ברוסיה, כולל בלוגרים, פרשנים וכדורגלנים שהופיעו בתפקיד עצמם כדוגמת טינה קנדלאקי, רומן יונוסוב, אנטון לרניק, נטליה ברדו, דמיטרי גוברנייב, רומן שירוקוב, קיריל דמנטייב, נובל ארוסטמיאן, אלכסנדר קרז'אקוב, יבגני סאבין, מריה קומנדנאיה, פאבל זאנוזין, דמיטרי שניאקין ואחרים.
נפתלי מלומד

ביוגרפיה

נפתלי בן שרה וישעיהו לרמן נולד בשנת 1906. סיים את לימודיו בבית המדרש למורים מזרחי בירושלים, ולאחר מכן החל ללמד בתל אביב. במשך עשרות שנים 
חיבר וערך ספרים על אודות החגים, ספרי לימוד קריאה וכתיבה ומקראות ראשית קריאה , תחילה בהוצאת א"י שטיבל ואחר-כך בהוצאת יבנה. מאמצע שנות ה-40 (תש"ו) ועד אמצע שנות ה-50 (תשט"ו) ערך ביחד עם שכנו, סופר ומשורר הילדים לוין קיפניס (שחתם בשם בשם העט "ל' אביטל") שנתון לילדים בשם "קשת" – מעין מקראה שסודרה על פי חודשי השנה, שלוותה בציוריהן של לאה גרונדיג ואיזה הרשקוביץ והופיע בהוצאת מסדה. ארגן השתלמויות בארגון המורים הדתיים.
נפתלי מלומד נפטר ב-1974, בשנה ה-68 לחייו. הותיר אישה, רעיה (רחל) מלומד (נפטרה ב-1993), וילדים.
יחסי ישראל–פיג'י

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לפיג'י נכונו ב-1970. ב-1978 נערך ביקור ראשון מדרג גבוה, של סגן ראש ממשלת פיג'י, באטו סיר פינאלה גאגילאו.
במרץ 2009 הגיש שגריר פיג'י בישראל, פיו בוסקו טיקוישובה, כתב האמנה לנשיא המדינה שמעון פרס. במהלך טקס הגשת כתב ההאמנה, ערך טיקוישובה את הטקס המסורתי הנהוג במדינתו; כרע ברך בפני הנשיא בעת הגשת כתב האמנה ומחא כף שלוש פעמים על פי המסורת העתיקה.
בראשית נובמבר 2016, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, קיבל את עמיתו הפיג'יאני, פרנק ביינימארמה  בירושלים, והודה לו על תמיכתה של פיג'י בישראל בארגונים בינלאומיים שונים. במהלך הביקור בן שלושת הימים נדונו גם נושאים שונים ביחסים, בהם כוחות שמירת השלום של פיג'י הפועלים באזור, שיתוף פעולה הבילטרלי, במיוחד בתחום הפיתוח החקלאי. ביינימארמה הודה לישראל על עזרתה בבנייה מחדש של תשתית האי אובלאו  לאחר ציקלון וינסטון , שאותה סיפקה במסגרת פעולותיהן המתואמת של שגרירות ישראל באוסטרליה וארגון ישראייד. לאחר הפגישה נחתם מזכר הבנות בין שתי המדינות. ביינימארמה הזמין באורח רשמי את נתניהו לבקר בפיג'י.
בסוף אותו חודש הודיע נתניהו כי הוא עומד לצאת לביקור רשמי בפיג'י. זה יהיה הביקור הראשון אי פעם של ראש ממשלת ישראל למדינה זו השקט. עם זאת, הביקור לא התקיים: הסיבה הרשמית לכך הייתה "בעיות לוגיסטיות". מן הסתם הסיבה לאי-קיום הביקור הייתה החיכוך ביחסים, לאחר שהנציג הפיג'יאני בעצרת הכללית של האו"ם הביא את דגל פלסטין לעצרת. על אף מקרה זה הכריז נתניהו על רצונו לפתח ולחזק את הקשרים בין שתי המדינות.
ביולי 2017 הגיעה משלחת רופאים ואחיות ישראלים לפיג'י במסגרת סיוע הומניטרי. כמו כן נחתם מזכר הבנות הדדיות בתחום החקלאות בין שתי המדינות.
בדצמבר 2018 ביקר ראש ממשלת פיג'י פרנק ביינימאראמה  בישראל. במסגרת הביקור המדיני, נפגש עם ראש הממשלה נתניהו בלשכתו בירושלים שעדכן אותו בחשיפת מנהרות הטרור בצפון, כחלק ממבצע מגן צפוני.
ברחוב האחיות השחורות

תקציר עלילה

עלילת הספר מתרחשת בין ניגריה לבלגיה, ועוקבת אחר חייהן של אָמָה, סיסי, אֶפֶה וג'ויס, אשר נפגשות בדירה בקומת קרקע, שיש בה חמישה חדרי שינה בגודל תא טלפון וקירות צבועים באדום, באזור מוזנח ואפרורי של אנטוורפן. ארבען פותו על ידי אותו סוחר נשים מניגריה עם הבטחות לעושר מהיר המצפה להן באירופה. עם רדתן מהמטוס בבלגיה הן מובלות לדירה שמנהלת מאדאם, נדרשות למסור לה את דרכוניהן ומתחילות מיד לעבוד בזנות – בברים וברובע החלונות האדומים. אבל כאשר סיסי, שמנסה לזכות בחירותה, נרצחת, עולמן השברירי ממילא עומד בפני קריסה.
מלוכדות בשל הטרגדיה, שלוש הנשים שנותרו – ג'ויס, יפהפייה סודנית, היחידה שנשארה בחיים מכל משפחתה; אָמָה, שתוקפנותה מסתירה עבר של התעללות; ואֶפֶה, שנחושה להעניק לבנה עתיד טוב יותר משלה – מתחילות לחלוק את סיפוריהן. אלה הם סיפורים על ייאוש, חולשות אנוש וחלומות מנופצים אך גם על שמחה, נדיבות ואהבה.

עבודת התחקיר

עלילת הספר מתבססת על תחקיר מקיף וראיונות עם נשים ניגריות מתעשיית המין באירופה שערכה הסופרת, ילידת ניגריה, שהתגוררה בעת הוצאת הספר 17 שנים בבלגיה. את התחקיר לספר החלה אוניגווה בבית הקפה ששימש מקום מפגש לקהילה הניגרית באנטוורפן: 
לבחורה הראשונה שפגשתי אמרתי שאני סופרת ואני רוצה לשמוע את הסיפור שלה. היא לא האמינה שאני יכולה להיות סופרת, גם בגלל שאני אשה, ועוד אשה ניגרית, כמוה. היא חשבה שאני בחורה חדשה שבאה לעבוד ברובע. אז פשוט שיחקתי על זה. עבורן הייתי בסך הכל עוד בחורה ניגרית שמנסה את מזלה.
— צ'יקה אוניגווה

חשיבות

"ברחוב האחיות השחורות" זיכה את הסופרת בפרס NLNG, הפרס הספרותי החשוב ביותר בניגריה, ב-2012. עם פרסום הספר נסעה הסופרת לבתי ספר בערים וכפרים בניגריה יחד עם ארגוני סיוע והרצתה לנערות בנות 14–16 (גיל הכניסה לעולם הזנות) על נתיב סחר הנשים מניגריה למדינות אירופה.
סטיבן רוברטסון

ביוגרפיה

רוברטסון גדל בכפר קטן בשם וידלין באיי שטלנד שבסקוטלנד. בילדותו הוא נאבק והתגבר על דיסלקסיה חמורה. לפני שפתח בקריירת משחק עבד בעבודות מזדמנות בכפר. הוא היה קרוב למשוררת רודה באטלר משטלנד. הוא סיפר שהיא הייתה הגורם שהניע אותו לבחור בקריירת משחק כשסיפרה לו סיפורים ישנים על שטלנד. רוברטסון למד בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. שם הכיר את אשתו השחקנית שארלוט אלאם. הוא חבר בתיאטרון Aya וכיכב בעיבוד של התיאטרון לרומן "ימים בורמזיים" מאת ג'ורג' אורוול בתפקיד פלורי.
ב-2004 שיחק רוברטסון בתפקיד הגדול הראשון שלו בקולנוע בסרט "בפנים אני רוקד" לצדו של השחקן הסקוטי ג'יימס מק'אבוי.
ב-2005 הופיע בתפקיד קטן בסרט "ממלכת גן עדן" בדמות כוהן מלאך. עוד ב-2005 שיחק בסרט המלחמה הצרפתי "חג שמח" בתפקיד ג'ונתן, צעיר שאחיו נורה ונהרג במלחמת העולם הראשונה. בהמשך שיחק רוברטסון בדרמות טלוויזיוניות בהן בסדרה "לות'ר" בה הופיע בתפקיד כפול של התאומים הרצחניים מילברי.
בעונה החמישית של הסדרה העל טבעית "כמעט אנושיים" גילם רוברטסון את דומיניק רוק, מנהיג ממשלתי שהמחלקה שלו מגינה על העולם מפני העל-טבעיים.
בהמשך הופיע רוברטסון בעונה השנייה של הסדרה "אוטופיה" של ערוץ 4 ושיחק בתפקיד טרנס.
רוברטסון חזר לביתו בשטלנד לשחק בסדרת טלוויזיה הנושאת את אותו שם. בסדרה הוא כיכב בתפקיד השוטר סנדי וילסון, בעיבוד של ערוץ BBC One לסדרת הספרים הפופולרית של אן קליבס. המבקרים טענו שחסר בסדרה המבטא של שטלנד, בהיותו של רוברטסון היחיד בקאסט שנולד וגדל באיים. עם זאת הסדרה זכתה לפופולריות ומשכה יותר מ-6 מיליון צופים. בעונה השנייה של הסדרה השתתפו לצדם של דאגלס הנשל ורוברטסון, השחקנים בריאן קוקס, ג'ולי גרהם ואלכס נורטון. דמותו של רוברטסון הייתה בדרגת בלש. עונה שלישית של הסדרה שהציגה סיפור בודד שודרה ב-2016.
ב-2018 שודרה עונה רביעית של "שטלנד" בערוץ BBC One עם רוברטסון בתפקיד הבלש וילסון.

חיים אישיים

רוברטסון חי בהרטפורדשייר עם אשתו שארלוט אלאם ובתו.
סנזיינה

סנזיינה (ברומנית: Sânziană), המכונה גם דרגאיקה (Drăgaica), היא יצור מיתולוגי רומני, קוסמת טובה מהסוג המכונה יילה, שהופכת לקוסמת רעה, אם לא מכבדים את יום חגה ב-24 ביוני.
ההתייחסות לסנזיאנות היא בדרך כלל קבוצתית, אך יש גם אחת הזוכה להתייחסות פרטיקולרית, יאנה סנזיאנה. לפי המסורת הסנזיאנות לובשות יה, לכן חג הסנזיאנות נקבע גם כיום החג של החולצה הרומנית יה.
סנזיאנה הוא גם שמו של צמח בעל פריחה צהובה-מוזהבת הפורח בתקופת חג הסנזיאנות. הצמח גדל גם בישראל ושמו דבקה אמיתית (Galium verum). בחג נוהגים לקשט את חזות הבתים בזרים של פרחי סנזיאנה.

אטימולוגיה

בנצרות 24 ביוני הוא יום חגו של יוחנן המטביל ומכאן נגזר השם sanctus Joannes (יוחנן הקדוש בלטינית), ששובש בהמשך, sînt Joane, sînjuene, sînziene. ביום חג זה רוקדות האיכרות והצעירה, שנבחרת לרוקדת המצטיינת קרויה Drăgaica (דרגאיקה), שם שנגזר מהמילה dragă, שפירושו "יקירה".

מקורות ומנהגים

על פי האתנולוגים הרומנים המנהג הזה קדם לנצרות ומקורו בחג של אל השמש, שנחוג בתקופה בה השמש בשיא חוזקה (לקראת היום הארוך ביותר בשנה) והסנזיינות היו כוהנות השמש, שחיו ביערות ושרתו את אלת הציד דיאנה. הסנזיינות עוברות בלילה ונותנות כוח לאנשים, בעלי חיים וצמחים.
פרחי צמח הסנזיינה משמשים לחליטת תה ולהאכלת בעלי חיים. מפרחי הסנזיינות קולעים זרים ומעיפים אותם אל גגות הבתים. אם הזר נשאר על הגג, זה מבשר חיים ארוכים ואם הוא נופל מהגג יש בכך בשורה רעה. מי שאינו מכבד את הסנזיינות על ידי לקיחת חלק במנהגים יענש על ידן בסופות, ברד והרס התבואה. את פרחי הסנזיינה יכולים לאסוף רק ילדים ונשים אחרי גיל הבלות, אחרת הם מאבדים את התכונות המגינות.
בחבל מרמורש הבחורות מתרחצות לקראת החג במים זורמים ולקראת בוקר מרטיבות את גופן העירום בטל הבוקר - מנהג זה מבטיח להן, שיהיו להן ילדים. צעירות לא נשואות שמות על ראשן זרי סנזיינה, כדי שבשנתן יחלמו על המיועד להן. במרמורש מקובל גם לקלוע זרי סנזיינות בצורת צלב, לקדש אותם בכנסייה ולאחר מכן להניח אותם בצמתים בקרבת הכפר, כדי להבטיח צמיחת התבואות.