google/wiki40b huggingface dataset:
ספקס (תיאטרון)

ספקס (בשוודית: Spex) היא צורת תיאטרון קומי חובבני המבוצעת על ידי סטודנטים בשוודיה וחלקים מפינלנד. לערים אוניברסיטאיות כגטבורג, לונד, אופסלה ולינשפינג יש מסורת ארוכת שנים בספקס.
המילה ספקס באה קרוב לודאי מסלנג למילה הלטינית spectaculum (מופע).

היסטוריה

המופעים הראשונים של הספקס החלו במחצית המאה ה-16 באופסלה. סטודנטים שלמדו לטינית, תרגלו את השפה על ידי הצגת מחזות קלאסיים אותם הם כינו ספקס. היות שבאותה תקופה כל הסטודנטים היו גברים, גם תפקידי נשים בוצעו על-ידם. עם הזמן החלו לכתוב את המחזות והם נעשו יותר ויותר הומוריסטים. הספקס קיבל את צורתו המודרנית באוניברסיטת אופסלה במחצית המאה ה-19. הוא הגיע להלסינקי שבפינלנד בתחילת המאה ה-20.
בשנת 1975 הופיעו נשים לראשונה בספקס בלונד. מסורת חילוף המינים ממשיכה עד היום.

מאפיינים

ספקס הם תמיד הפקות חובבניות, כתובות ומבוצעות על ידי סטודנטים. לרוב זהו מחזמר עם להיטים להם נכתב טקסט חדש ודיאלוגים בחרוזים. יש דגש על סאטירה ופרודיה ופעמים רבות יש להם נושא היסטורי בו משולבות דמויות עכשוויות.
הקהל משתתף באופן בולט: לרשותו עומדות מספר פקודות והוא יכול לדרוש לבצע סצנה אחורנית, בהילוך איטי או בשפה אחרת. כאשר קטע מוצא חן בעיני הקהל, הוא יכול לבקש לחזור עליו והשחקן אמור לבצע את הקטע תוך אלתור.
ספקס בחרוזים נקרא "ספקס של אופסלה" ואילו ספקס עם דיאלוג אבסורדי נקרא "הספקס של לונד".
הספקס של אוניברסיטת אלטו בהלסינקי (Fyysikkospeksi) מתורגמים לאנגלית בהופעות מקומיות או בשוודיה.

גיקל

גיקל (Gyckel או Jyckel ) שפירושו מוקיונות הוא סוג של ספקס המבוצע באירוע סטודנטים בשם גאסק (Gasque). הוא מורכב משיר או מערכון ואורך מספר דקות. הכללים הבלתי כתובים הם שגיקל צריך להיכתב על ידי מבצעיו במיוחד לאירוע ולכלול הומור ציני או מיני. אם האירוע כולל מספר פקולטות, מקובל שכל פקולטה תציג גיקל משלה.
הגאסק הוא מסיבת סטודנטים מסורתית עם קוד לבוש, שירי שתייה וארוחת ערב. כאשר הן מאורגנות בתחילת השנה, מטרתן לקשר בין הסטודנטים. לעיתים קיים אולם מיוחד של עמותות הסטודנטים הקרוי בשם זה. האיות כ Gasque, במקום האיות השוודי הצפוי Gask, מרמז לאופי הסטודנטיאלי של המילה. מסיבה פחות רשמית היא סלאסק (Slasque) המציינת את תום הבחינות.
AIM-132 אסראם

היסטוריה

בשנות ה-80 של המאה ה-20, התפתחה הסכמה בתוך מדינות נאט"ו שעל פיה ארצות הברית תפתח טילי אוויר-אוויר לטווח בינוני (ה-AIM-120 אמראם), על מנת להחליף את ה-AIM-7 ספארו המתיישן, ואילו בריטניה וגרמניה המערבית יפתחו טילי אוויר-אוויר לטווח קצר (ה-AIM-132 אסראם), על מנת להחליף את ה-AIM-9 סיידווינדר הוותיק.

גרמניה פרשה מפיתוח הטיל בתחילת שנות ה-90, עם איחוד גרמניה, ובאביב 1995 יזמה פרויקט נפרד - האיריס-טי. החלטה זו הונעה עקב הבנת הביצועים של הטיל הסובייטי וימפל R-73 (קוד נאט"ו: AA-11 ארצ'ר) שנשאו מטוסי המיג 29 שירשה גרמניה במהלך האיחוד (הסתבר כי נאט"ו הפחיתה בצורה משמעותית מערך הטיל הרוסי). למעשה, גרמניה ביקשה לעצב מחדש את האסראם, כך שיוכל להתחרות בארצ'ר מבחינת יכולת תמרון, בעוד בריטניה העדיפה לעשות זאת באמצעות יצירת טיל מהיר במיוחד, בעל גרר נמוך, שאמנם יהיה מוגבל תמרון ביחס לארצ'ר, אך בעל יתרון משמעותי בטווח הפעולה ביחס לסיידווינדר המערבי. מאחר ששתי המדינות לא יכלו להגיע לעמק השווה בעניין, פרשה גרמניה מכלל פעילות בפיתוח האסראם.

עקב התקדמות איטית במיוחד ועיכובים רבים במהלכי הפיתוח, החליטה גם ארצות הברית לזנוח את מעורבותה בפרויקט, ובמקום זאת להשקיע בפיתוח גרסה מתקדמת של הסייווינדר - AIM-9X. באופן אירוני, שלושת הטילים השונים (AIM-9X, אסראם ואיריס-טי) משתמשים באותו חיישן הדמיית תמונה תת-אדומה מתוצרת ריית'און-יוז.
לאחר שנים רבות של פיתוח, נכנס הטיל בשנת 1998 לשירות מבצעי בחיל האוויר המלכותי, וכיום נושאים אותו מטוסי טייפון, טורנדו והארייר. גם חיל האוויר האוסטרלי רכש את הטילים לשימוש במטוסי ה-F/A-18 הורנט שבשירותו.
עתידו של הטיל לוטה בערפל, עקב עלותו הגבוהה ביחס למתחרו העיקרי (הסיידווינדר AIM-9L/M) שהוכח לאורך השנים בקרבות אוויר רבים כיעיל דיו, ועקב היותו טיל ייחודי המצריך התאמות בתוכנות המטוסים עצמם, דבר המעלה את עלות קניית המערכת.
יוסף זערור

יוסף זערור (בערבית: يوسف زعرور; 1902 בגדאד - ‏1969, ישראל) היה נגן קאנון יהודי-עיראקי בעל שם עולמי ומנהל תזמורת רשות השידור העיראקית בשנות ה-30 של המאה ה-20.

בעיראק (1902-1951)

נולד ב-1902 בבגדאד למשפחה אצילית ומרובת ילדים. בילדותו נסחף אחרי המוזיקה והמנגינות בבית הכנסת ובנה לעצמו כלי נגינה דמוי קאנון, וזאת בניגוד לרצון הוריו שחששו שהעיסוק במוזיקה יפגע בלימודיו הכלליים ובלימודי התורה בישיבה. בגיל ארבע עשרה הצטרף לקבוצת אנשים שהתפרנסו משירי ברכות בשמחות. בגיל שמונה עשרה קנה לעצמו קאנון ראשון ותוך זמן קצר שלט היטב בכלי המורכב והחל לנגן גם על חליל, כינור וצ'לו. בגיל עשרים פתח בית-ספר ללמודי נגינה בכלים השונים שזכה להצלחה רבה. בהיותו כה מומחה בידע הרחב שרכש ובשמיעתו האבסולוטית, התחלפה נגינתו על הקאנון מנגינה עממית לנגינה אמנותית ומודרנית והוא רכש מעמד מכובד מאוד בעולם המוזיקה בבגדד. ב-1931 אף השתתף בבגדד במופע של סמי אל שאווה (ער'), מגדולי הכנרים במוזיקה הערבית, ופגש את גדולי המלחינים והזמרים, מוחמד עבד אל-והאב, ואת אום כלתום, שהגיעו לעיראק.
זערור היה מלווה בנגינתו על הקאנון את הזמר העיראקי המפורסם מוחמד אלגובנצ'י (ער') ויחד נסעו לברלין כדי להקליט על גבי תקליטים וסלילים רסיטלים. רבים מאלה שודרו בברלין בתחנה ששידרה בשפה הערבית. כמו כן, הוא ולהקתו הופיעו בברלין בפני הקהילה העיראקית שם.
בשנת 1932, בקונגרס הבינלאומי הראשון של המוזיקה הערבית בקהיר במצרים, התזמורת הרשמית שייצגה את עיראק בקונגרס הייתה בניצוחו ובניהולו של יוסף זערור. הוא אף זכה במקום הראשון וקיבל מדליה. ב-1936, מונה זערור לנהל את המחלקה המוזיקלית בתחנת השידור בבגדד. המינוי ניתן לזערור על ידי ראש הממשלה דאז, נורי סעיד. במסגרת עבודתו זו, בחן מוזיקאים רבים לצורך הקמת שלושה הרכבי נגינה: להקה עיראקית, כורדית ומצרית. כעורך תוכניות המוזיקה בתחנה, בחן מוזיקאים רבים לצורך שילובים בתוכניות אלו ודאג לשלב מוזיקאים יהודים. בנוסף, הקים להקה נוספת עם נגנים מוסלמים מבגדד שהייתה מנגנת בימי שבת וחגים יהודיים. באופן פרטי הופיע בפני המלך, שרי הממשלה וראש העיר בגדאד.

בישראל (1951-1969)

הופיע בארץ בטרם קום המדינה ב-1944 וחזר לעיראק. ב-1951 מימש את שאיפתו לעלות לארץ ישראל, וזאת על אף כשרונו הרב ותפקידו הנכבד כמנהל בתחנת השידור בבגדד. ב-1956 בזמן מבצע קדש, אנשי ה-BBC החרימו רסיטלים שלו שהוקלטו בעיראק עבור התחנה אחרי מלחמת העולם השנייה, בשל היותו יהודי.
הלחין שירים רבים ומנגינות המושמעים עד היום. בין השאר, נחשב למי שהביא להכרתו ולגדולתו של נאזם אל-ע'זאלי בקרב קהילת המוזיקה הערבית.
סו הנדריקסון

שנים ראשונות

הנדריקסון נולדה באילינוי שבשיקגו, למארי ולי הנדריקסון; כשהייתה תינוקת משפחתה עברה לגור במנסטר, אינדיאנה, בה בילתה את שנות ילדותה ונעוריה. הנדריקסון היא הבכורה מבין שלושה ילדים, מלבדה יש עוד אחות ואח. אביה היה קניין מסילות ברזל (רכבת) מצליח, ואמה עבדה באמריקן איירליינס.
ב-1955 החלה הנדריקסון ללמוד בבית הספר הציבורי של מנסטר, ומוריה שיבחו את הישגיה בפני הוריה, והעידו עליה כי הייתה "תלמידה מצוינת וממושמעת". למרות זאת, בגיל 16, היא הצליחה לשכנע את הוריה שיאפשרו לה לעבור להתגורר עם דודתה בפלורידה, בה החלה ללמוד בבית הספר של פורט לודרדייל. כנערה הרפתקנית, החליטה הנדריקסון לעזוב גם את התיכון, ועברה מעיר לעיר עם בן זוגה, עדי שלבסוף החליטה להשתקע בקליפורניה. היא החלה לעבוד בעסק לאקווריום בבעלות שני שחיינים מקצוענים, וכמי שהייתה שחיינית מצוינת בעצמה, אשר בילדותה הייתה חלק מנבחרת השחייה, היא למדה במהירות לצלול והחלה לאסוף ולמכור דגים טרופיים לחנויות חיות ודגים בפלורידה קיז.
מלבד עיסוקה כצוללנית, בתקופות שונות במהלך השנה היא שימשה כדייגת, ועשתה עבודות התנדבות בחפירות פלאונטולוגיות. מאוחר יותר עברה לגור בסיאטל, עברה את מבחני הבגרות וקיבלה תעודת בגרות. היא שקלה להתחיל ללמוד ביולוגיה ימית באוניברסיטת וושינגטון, אך לאחר שנה בפלורידה החליטה לחזור לסיאטל ולהמשיך בקריירה של כצוללנית.
המודיעין הלובי

המודיעין הלובי מתייחס כיום לסוכנות הביון הממשלתית האחראית לאיסוף מודיעין חיצוני למען האינטרסים של לוב. כיום אין סוכנות ביון מוגדרת, ומועצת המעבר הלאומית פועלת להקמת גוף שכזה.
עד פרוץ ההתקוממות בלוב פעלה מוח'אבראת אל-ג'מאהיריה כארגון הביון והמשטרה החשאית של לוב, וזו חדלה להתקיים עם לכידתו בספטמבר 2011 של אבו זייד עומר דורדה בידי צבא השחרור הלאומי.

מוח'אבראת אל-ג'מאהיריה

מוח'אבראת אל-ג'מאהיריה (בערבית: مخابرات الجماهيرية; מילולית: מודיעין הרפובליקה העממית) הוא שירות הביון של לוב שהוקם על ידי מנהיג ומדריך המהפכה של לוב, מועמר קדאפי לקראת סוף שנות ה-70. הארגון אינו מהווה חלק מצבא לוב.

ההתקוממות בלוב (2011)

מבין כל ההפגנות והמחאות ההמוניות בעולם הערבי, אלה שפרצו בלוב היו האלימות ביותר: מאות מפגינים נהרגו בידי כוחות הביטחון של לוב וסוכני מוח'אבראת אל-ג'מאהיריה, המחופשים לאזרחים, שהחלו להכות בהם בכל הכוח מתוך ההמון. מבין כל גופי הממשל הלוביים, סוכנות הביון הממשלתית נותרה הנאמנה ביותר למשטר קדאפי.
מקלע DShK

היסטוריה

בשנת 1930 פיתח ואסילי דגטיאריוב מקלע כבד עבור הצבא האדום. המקלע נקרא DK ויוצר בכמויות קטנות בשנים 1933–1936. אחד החסרונות הבולטים של מקלע זה היה קצב אש נמוך, שנבע מאופן הזנת הכדורים לבית הבליעה של המקלע ומשימוש במחסנית בת 30 כדורים בלבד. בשנת 1938 המתכנן גאורגי שפגין שיפר את מנגנון ההזנה, מה שאיפשר שימוש בשרשיר מתכתי להזנת הכדורים. המקלע המשופר קיבל את השם DShK. שמו מורכב מראשי תיבות של שמות משפחה של מפתחיו (דגטיאריוב ושפגין). האות K בשם היא מהמילה "גדול" ברוסית והיא מתייחסת לקליבר של המקלע - במונחים הרוסיים כל קוטר של מקלע או רובה שהוא מעל ל-7.62 מ"מ, נחשב לגדול. 
המקלע נועד לשימוש נגד מטרות משוריינות, לכן התחמושת שלו כללה רק כדורים חודרי שריון. מהירות לוע גבוהה בשילוב משקל הקליע הקנו לו כושר חדירה גדול והוא מסוגל לחדור לוח שריון בעובי של 15 מ"מ ממרחק של 500 מטר, מספיק כדי להוציא מכלל פעולה נגמ"ש, שריונית או טנק קל.
הייצור הסדרתי של מקלע DShK החל בפברואר 1940. עד לפלישה הנאצית לברית המועצות יוצרו כ-2000 יחידות. המקלע יוצר במהלך כל שנות המלחמה, אם כי בכמויות קטנות יחסית למקלעים אחרים (כ-8500 מקלעי DShK יוצרו בשנים 1941-1945).
המקלע יוצר בשתי גרסאות - גרסת נ"מ וגרסת חי"ר. בגרסת הנ"מ גוף המקלע הותקן על גבי חצובה בעלת שלוש רגליים. בגרסת חי"ר הותקן הגוף על כן (עגלה) עם שני גלגלים, כדי להקל על הצוות לנייד את המקלע בשדה הקרב. 
המקלע הותקן גם על רכבים משוריינים. הוא הותקן כנשק עיקרי בתוך צריח של שריוניות ושל הטנק הקל T-40. בשלבים המאוחרים של מלחמת העולם השנייה הותקן כמקלע נ"מ על גבי הצריחים של הטנק הכבד IS-2 ושל התותח המתנייע ISU-152.
בפברואר 1945 הוכנס לייצור הדגם המשופר של המקלע שנקרא DShKM. מקלעים מדגם זה שימשו את יחידות החי"ר של הצבא הסובייטי עד לאמצע שנות ה-60, אז הוחלפו במקלע NSV. ‏ DShkM הותקן גם על גבי צריחים של טנקים T-55 ,T-54 ו-T-62. 
המקלע סופק על ידי ברית המועצות לכל מדינות ברית ורשה ולכ-30 מדינות באסיה ובאפריקה. הוא אף יוצר ברישיון סובייטי בסין, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, רומניה, פקיסטן ועיראק. במדינות רבות באפריקה ובאסיה מקלע זה נמצא בשימוש עד היום.      
במלחמות רבות בחצי השני של המאה ה-20 נעשה שימוש במקלעי DShK. המורדים האפגנים השתמשו בהם ביעילות רבה כנגד מסוקי הצבא הסובייטי במהלך מלחמת אפגניסטן.
ירוק

אטימולוגיה

המילה "יָרֹק" דומה מאוד למילה waraq, שלפי מודל השפה הפרוטו-שמית תיארה הן את הצבע הירוק ואת הצבע הצהוב באם השפות השמיות. (לפי המודל, בפרוטו-שמית היו שמות רק לארבעה צבעים: לאדום-חום, לירוק-צהוב, ללבן ולשחור). היא גם דומה למילה הערבית, המתארת עלה - ورقة (וַרַקַה). הקשר בין המילים העבריות "יָרֹק" ו-"ירקות", דומה לקשר בין המילים הערביות המתארות את הצבע הירוק ואת הירקות - أخضر (אַחְ'צַ'ר) ו-خضار (חֻ'צַ'אר).
כוח (לטאה)

מאפיינים

אלו לטאות גדולות אוכלות בשר. הן נחשבות בעלות אינטליגנציה גבוהה, ויש אף לטאות כוח המסוגלות לספור. לחלק מהמינים ישנו ארס ברוק.
לטאות הכוח הן לטאות ייחודיות, בעיקר בשל יכולת חילוף החומרים המהיר שלהן, המאפשרת תנועה מהירה ויכולות ציד מפותחות, ביחס למשקל גופן הגדול. 
הגדול שבמיני הכוחים הוא כוח ענק מהאי קומודו, שהוא גם הלטאה הגדולה ביותר בעולם. אורכו מעל 3 מ' ומשקלו עד 166 ק"ג ואחריו המינים כוח המים, כוח תניני, כוח אוסטרלי וכוח התחרה. חלק ממינים גדולים אלה מכונים גואנות.
בישראל מצוי מין אחד מהסוג - כוח אפור, שהוא קטן בהרבה מהמינים הגדולים אך עדיין הוא הגדול בלטאות ישראל.

אזכור בתנ"ך

הכוח הוא אחד משמונת השרצים שנזכרו בתורה לעניין דיני טומאה וטהרה ושמו המקראי הוא אנקה:
וְהָאֲנָקָה וְהַכֹּחַ וְהַלְּטָאָה וְהַחֹמֶט וְהַתִּנְשָׁמֶת
— ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל'
שטפאן החירש

שטפאן החֵירֵש (ברומנית: Ștefan Surdul,‏ ? - 2 בפברואר 1595) היה שליט נסיכות ולאכיה בין סוף מאי 1591- יולי 1592.
הראשון בין שליטי ולאכיה שנקרא בשם שטפאן. (השני יהיה שטפאן קנטאקוזינו (1714-1715)).

רקע משפחתי

שטפאן החירש היה בן (חוקי, או מחוץ לנישואים לפי מקורות שונים) של שליט מולדובה, יואן הידוע כ"יואן האיום" או "האמיץ".

מלוכתו

לפי הכרוניקון ראדו פופסקו, כינויו - "החירש" היה בשימוש עוד בחייו, כנראה מפני שסבל מליקוי בשמיעה.
בשנת 1590 נשא לאשה את בתו של הבנקאי היווני עשיר מקונסטנטינופול, אנדרוניקוס קנטקוזינו.
במאי 1591 "השער הנשגב" העניק לו את כתר ולאכיה בתמורה להבטחותיו כי יפרע את חובותיו של השליט הקודם המודח, מיכניה המתאסלם.
בפועל לא הצליח שטפאן "החירש" לרצות את הטורקים למרות שהטיל מיסים כבדים על העם. בין האמצעי העושק שהיו מופעלים בעת מלוכתו מציינים האפשרות שנתן לבויארים להפקיע נכסים של כפרים שמהם ברחו צמיתים (vecini)‏

כבר ביולי 1592 הסולטאן הדיח אותו מהתפקיד והחליף אותו עם אלכסנדרו הרע.
אחרי שנשלח לגלות קצרה באי כיוס, זכה לתמיכתם של החאן הטטרי גאזי גיראי השני של קרים ושל הווזיר הגדול קוג'ה סינאן פאשה ויועצו, קורט אגה, ולפי המלצתו של האחרון, נקרא שוב לנסיכויות הרומניות על מנת לכהן כשליט מולדובה. הוצב בתפקיד זה במקום השליט המרדן ארון הטירן (1591–1592 ו 1592–1595), בן בריתם של שליט טרנסילבניה ז'יגמונד באטורי ושל שליט ולאכיה מיכאל האמיץ.
זאת בנסיבות העימות הממושך בין האימפריה העות'מאנית בראשותו של מוראט השלישי ובין האימפריה ההבסבורגית בראשות הקיסר רודולף השני.
לאחר שבנובמבר 1594 הטורקים הכתירו אותו כשליט מולדובה, שטפאן החירש הועמד בינואר 1595 בראש כוח טורקי של 8,000 לוחמים ופנה איתם לכיוון הדנובה במטרה להגיע למולדובה.
מיכאל האמיץ ארב לשטפאן ויצא לקראתו ב-2 בפברואר 1595 בעת הניסיון לחצות את הדנובה הקפואה באזור בראילה. שטפאן החרש הובס וטבע למוות בנהר.
הסגר ביירה

מהלך ההסגר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
לטואון

היסטוריה

הממצאים המוקדמים באתר, שלא שימש מעולם כמקום מגורים סדיר, הם מסוף המאה ה-6 לפנה"ס, דהיינו, קודם להגמוניה ההלנית באזור, שהחלה בתחילת המאה ה-4 לפנה"ס. בתקופה זו שימש האתר כמקום פולחנה של האלה האם. מאוחר יותר הוחלפה אלה זו בנימפה לטו, אשר הולידה לזאוס את אפולו וארטמיס. לפי המסורת המקומית שהתה לטו בליקיה בעת שנמלטה מפני הרה הקנאית, רחצה את ילדיה במימי הנהר הסמוך והרוותה את צמאונה.
האתר היה קשור לקסנתוס הסמוכה שתושביה תחזקו אותו. בלטואון התקיימו טקסים, מופעים וחגיגות של ערי ברית הערים הליקית, והוא המשיך ופעל כמקום פולחן גם בתקופתה הרומית. במאה ה-5 החל האתר מתכסה בחול שהובא למקום על ידי נהר קסנתוס, והפולחן הפגאני בו פסק. במאה ה-6 הוקמה באתר כנסייה ביזנטית מאבנים שנלקחו מהעתיקות, אך במאה ה-7 המקום ננטש לחלוטין וחרב, וייתכן שהדבר קשור לפלישות הערבים לאסיה הקטנה. החפירות במקום החלו בשנות ה-50, ומאז שנת 1962 הן נערכות על ידי ארכאולוגים צרפתים. כיום מוקף האתר באזור חקלאי מיושב, ובצידו הדרומי והמערבי הוא גובל בחממות.

האתר

באתר שרידיהם של שלושה מקדשים, שנבנו במקום בו נצבו מקדשים מוקדמים יותר. מקדש לטו מהמאה ה-5 לפנה"ס הוא המערבי מבין השלושה. הוא נבנה מאבן גיר והוא הגדול והשמור מבין המקדשים. בחזיתו ניצב שער בסגנון איוני והנאוס הוקף בעמודים שנשאו כותרות קורינתיות. המקדש המזרחי ביותר מוקדש לאפולו, הוא מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס וסגנונו דורי. רצפת הפסיפס של המקדש מתארת את סמליו של האל חץ וקשת וכן לירה. בתווך ניצב המקדש הקטן ביותר, מקדש ארטמיס שסגנונו איוני, וכמו מקדש אפולו גם הוא מתוארך למאה ה-4 לפנה"ס.
סמוך מצפון-מזרח לשלושת המקדשים ניצבים הסטואה והאמפיתיאטרון ההלניסטים. האמפיתיאטרון הוקם במאה ה-2 לפנה"ס והוא השתמר במצב טוב. דרומית-מערבית למקדשים נמצא הנימפאון המוצף כיום במים באופן חלקי. המבנה מסמל את המקום בו רחצה לטו את ילדיה, וייתכן ששימש בטקס טבילה כלשהו. ליד הנימפאון שוכנים שרידיה של הכנסייה הביזנטית, שככל הנראה שימשה כבית התפילה של קהילת נזירים מקומית.
פייבוש טבצ'ניק

ביוגרפיה

פייבוש טבצ'ניק נולד בעיירה וילקי שליד העיר קובנה בליטא בשנת 1897. היה תלמיד ישיבה ועלה לארץ ישראל בשנת 1925. עם עלייתו התיישב בעפולה שזה אך נוסדה, בנה בה בית מגורים לעצמו, נטע פרדס אשכוליות ועסק במסחר. בשנת 1926 פתח בית מסחר לממכר מוצרי מזון, משקאות, כלי מטבח וסיגריות. יחד עם זאת היה פעיל בענייני ציבור.
בחודש מרץ 1930 נבחר לראש המועצה המקומית של עפולה וכיהן בתפקיד זה עד לסוף שנת 1931. לאחר הפסקה של שנתיים ורבע, בהן כיהנו בתפקיד ראש המועצה מאיר שפירא ואחריו אפרים מזרחי, חזר טבצ'ניק בחודש מרץ 1933 לכהן כראש המועצה. הפעם היה זה לתקופה של קרוב לשש שנים, עד לראשית שנת 1939. לאחר פרישתו מן התפקיד חזר לנהל במשך שנים את בית המסחר שלו ובראשית שנות החמישים עזב את עפולה ועבר להתגורר בירושלים.
פייבוש ט'בצ'ניק נפטר בירושלים בשנת 1991 והוא בן תשעים וארבע.

פעילותו כראש המועצה המקומית

תקופת כהונתו הראשונה של פייבוש טבצ'ניק, בשנים 1930 – 1931, הייתה במהלך השפל הגדול, שהיה משבר כלכלי כלל עולמי, שהתחיל בארצות הברית בשנת 1929 והשפיע על כלכלת שאר העולם ועל ארץ ישראל בכלל זה. יחד עם זאת הייתה זאת ראשיתה של תקופת העלייה החמישית, שהביאה לארץ מספר עולים גדול, שחלקם התיישבו בעפולה ופייבוש טבצ'ניק פעל לקליטתם. בתקופת כהונתו השנייה בשנים 1933 – 1939 התיישבו בעפולה עולים רבים. תוך שנתיים, מ-1934 ועד 1936, הוכפלה אוכלוסיית היישוב. ביישוב לא שרר חוסר עבודה והיו בו מקומות תעסוקה רבים. קצב בניית הבתים בעפולה הוגבר, בוצעו עבודות סלילת כבישים בהיקף נרחב והושלמה בנייתה של טחנת קמח "העמק". הוועדה לבניין ערים של עפולה, אשר הוקמה בשנת 1929 ושכנה בנצרת, עברה בשנת 1937 לעפולה.
בלהה

בִּלְהָה, דמות מקראית, הייתה אמם של דן ונפתלי, שפחתה של רחל ואשתו השלישית של יעקב. לעיתים מכונה גם פילגש.

קשרים משפחתיים

כאשר יעקב התחתן עם רחל, נתן לבן לרחל את בלהה שפחתו כמתנה. חז"ל אומרים שבלהה הייתה בתו של לבן שנולדה לשפחתו, ובעצם הייתה אחותה של רחל מצד האב.
כשראתה רחל שהיא עקרה, נתנה את שפחתה בלהה ליעקב על מנת שתלד לו ילדים, אשר ייחשבו במובן מסוים כילדיה של רחל. נוהג זה היה רווח בעמי המזרח באותה התקופה וכן נהגה שרה בנותנה את הגר לאברהם (ספר בראשית, פרק ט"ז). מעשה זה של רחל היה חלק מהמאבק בין רחל ללאה על הולדת בנים ליעקב. הילדים שנולדו לבלהה ויעקב הם דן ונפתלי.
בניגוד לאמירה הרווחת אודות ארבע אמהות שהשתרשה בשיר "אחד מי יודע", כאשר התורה מסכמת את מניין השבטים היא מונה את בלהה וזלפה כחלק מהאמהות (בראשית לה, כב-כו), ואף חז"ל מציינים במספר מקורות שיש שש אמהות ומונים את בלהה וזלפה בתוכן (כך לדוגמה במדרש שיר השירים רבה: "שש עגלות צב... ו' כנגד ו' אמהות- שרה רבקה רחל לאה זלפה בלהה", שם, פרשה ו).

קברה

על פי מסורת אחת, בלהה וזלפה, ביחד עם צפורה אשת משה, יוכבד בת לוי ואלישבע בת עמינדב אשת אהרן קבורות בקבר האמהות בצפון טבריה.
סוכנות החלל הישראלית

שיתופי פעולה

לסוכנות החלל הישראלית הסכמי שיתוף פעולה חתומים עם סוכנויות החלל של: צרפת (CNES), ארצות-הברית (NASA), קנדה (CSA), הודו (ISRO), גרמניה (DLR), אוקראינה (NSAU), רוסיה (Roscosmos), הולנד (NLR) וברזיל (AEB).
בשנת 2018 במהלך ביקורו של ברנדסטיין ג'ם ראש סוכנות החלל נאס"א בישראל, נחתם הסכם להעמקת שיתוף הפעולה בין נאס"א לסוכנות החלל הישראלית.

אסטרונאוט ישראלי

ב-16 בינואר 2003, כתוצאה של תיאום בין סל"ה ונאס"א, יצא לפועל פרויקט האסטרונאוט הישראלי. האסטרונאוט הנבחר היה אל"ם אילן רמון. משימתה של מעבורת החלל קולומביה ארכה 16 יום, בהם היה רמון אחראי על תפעול ניסויים ישראלים נבחרים אשר נשלחו על המעבורת. בין הניסויים היה ניסוי MEIDEX וניסוי הגן הכימי. ב־1 בפברואר 2003, כ-16 דקות לפני הנחיתה התפרקה המעבורת באטמוספירה, וכל צוות המעבורת נספה.
פיטר ראסל (סופר)

חקר התודעה

בשנת 1983, ראסל טבע את המונח המוח הגלובלי בספרו באותו השם, בו הוא הציג את הרעיון כי כדור הארץ מתפקד כמו אורגניזם חי ומלוכד, עם האינטרנט כמוח. לדעתו, הדרך היחידה לרפא את הקטסטרופה העולמית שאנו עומדים בפניה, היא שינוי במצב התודעה האנושית.
ראסל משתמש במילה תודעה בהתייחסות ליכולת הטמונה לחוות, בניגוד לחויה עצמה או מצב של חשיבה. הוא משתמש באנלוגיה של מקרן קולנוע. המקרן מאיר את האור על מסך, משנה את האור כדי לייצר כל אחד מהמון תמונות. התמונות האלה הם כמו התפיסות, התחושות, החלומות, הזיכרונות, המחשבות והרגשות שאנו חווים - מה שהוא מכנה "תוכן התודעה". האור עצמו, שבלעדיו אין דימויים, יהיה תואם את התודעה עצמה.
ראסל טוען שהמדע המערבי מתעלם מתודעה, ומטעמים טובים לכאורה: ראשית, לא ניתן להבחין בתודעה באופן שבו יכולים להבחין בחפצים חומריים מכיוון שזה לא יכול להיות שקיל או מדיד. שנית, מדענים ביקשו להגיע לאמיתות אובייקטיביות אוניברסליות, ללא תלות בצופה. ושלישית, אין צורך, כי את התפקוד של היקום ניתן להסביר מבלי לחקור את נושא התודעה. ההתפתחויות על פני מגוון של דיסציפלינות לא הצליחו להסביר איך יכול משהו לא גשמי כמו התודעה, לנבוע ממשהו לא מודע כמו חומר. מכיוון שכך, תפיסת העולם המדעית הנוכחית, שקובעת כי העולם החומרי הוא העולם האמיתי, אינה יכולה לפתור את "הבעיה הקשה של התודעה" (כיצד התודעה נובע מחומר), ומכאן מתעלמת מתודעה לגמרי. התוצאה היא אנומליה, מכיוון שאנו לא מפקפקים בתודעה מחד גיסא, ואנחנו לא יכולים להסביר תודעה מאידך גיסא.
ראסל מאמין שבמקום לנסות להסביר את תודעה במונחים של עולם החומר, עלינו לפתח תפיסת עולם חדשה שבה התודעה היא מרכיב יסודי של המציאות. מרכיבי המפתח עבור מטאראדיגמה חדשה זו כבר קיימים. אנחנו לא צריכים לחכות לכל תגליות חדשות. כל מה שאנחנו צריכים לעשות הוא לשים חלקים שונים של הידע הקיים שלנו יחד, ולחקור את התמונה החדשה של המציאות. ראסל מציע מטאראדיגמה אלטרנטיבית, שבה התודעה נמצאת בכל דבר (התודעת נוכחת לאורך כל הדרך למטה בסולם האבולוציוני, אולם מה שהאורגניזמים מודעים אליו משתנה), הכל נמצא בתודעה (התודעה מכילה את העולם שלנו, לא מוכלת בתוכו), וכל מה שאנו חווים הוא ביטוי בתוך התודעה
.
In short, all that I perceive—everything I see, hear, taste, touch, and smell—has been reconstructed from sensory data. I think I am perceiving the world around me, but all that I am directly aware of are the colors, shapes, sounds, and smells that appear in the mind.
— מהמדע לאלוהים, עמוד 42, מהדורת קינדל

מדיטציה

לפי השקפת עולמו של ראסל, מדיטציה אמיתית אינה קשה, אלא שונה, ואף שונה לחלוטין מהתהליכים הנפשיים שאנו רגילים אליהם. המטרה המשותפת של טכניקות רבות של מדיטציה היא להביא את הפעילות המנטלית לקיצה וכך להגיע למצב של "שקט מוחי". מוח שקט הוא מוח נטול פחד, חופשי מפנטזיות, חופשי מהרהורים על העבר, חופשי מדאגה לגבי מה שקורה או לא קורה. המוח כבר לא מוטרד על ידי מחשבות רבות שמקורם להאמין כי הגשמה טמונה במה שיש לנו או מה שאנחנו עושים. התודעה עצמה נשארת כי אתה עדיין ער, אתה עדיין מודע. אתה, החווה, עדיין קיים. מדיטציה צריכה להיעשות ללא כל מאמץ. כל מאמץ ייקח את המדיטטור לכיוון הלא נכון, מכיוון שמאמץ יוצר מצב של לחץ על המוח. הרעיון הוא לא ללכת בעקבות המחשבות על העבר או על העתיד, אלא להתרכז בחווית הרגע הנוכחי.
גמדות פרימורדיאלית

גמדות פרימורדיאלית (באנגלית Primordial dwarfism) היא צורה נדירה של גמדות שגורמת לממדי גוף קטנים מאוד בכל שלב בחיים, והיא מתחילה עוד בתקופת ההריון, אצל העובר. ליתר דיוק, גמדות פרימורדיאלית היא קטגוריה שלמה של אבחנות שכוללת סוגים מסוימים של גמדות בה הפרופורציות נשמרות, של אנשים בעלי ממדים קטנים באופן קיצוני לגילם, אפילו בתור עוברים. רוב האנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית לא מאובחנים עד גיל שלוש.
רופאים מומחים לרוב מאבחנים בשלב ההריון גודל חריג, או בעיות גדילה תוך-רחמיות בבדיקת אולטרה סאונד. לרוב, אנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית נולדים במשקל נמוך מאוד. אחרי הלידה, גדילתם ממשיכה להתעכב, מותירה אותם הרבה מאחורי שאר בני גילם מבחינת גובה ומשקל.
ברוב המקרים, קומה נמוכה היא תוצאה של הפרעה שלדית או אנדוקרינית. חמשת התת-סוגים של גמדות פרימורדיאלית הם החמורים ביותר מתוך 200 סוגים של גמדות, ולפי הערכה, חיים בכל העולם רק 100 אנשים בעלי הפרעה כזאת. נדיר מאוד שאנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית עוברים את גיל 30.
בצ'לקי

תחבורה

בכפר עוברים שני קווי אוטובוס, הנוסעים בין מלאדה בולסלאב ללִיבַּן, פעמים אחדות ביום, בימים ב' עד ו'. בסופי שבוע ובחגים, אין תחבורה ציבורית זמינה.
סיטרואן DS5

שיווק בישראל

סיטרואן DS5 משווקת בישראל עם מנוע 1.6 ליטר המספק כ-156 כ"ס ב-6,000 סל"ד ומשודך לתיבת שישה הילוכים אוטומטית. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 9.7 שניות. המהירות המרבית של המכונית היא כ-202 קמ"ש. על פי היצרנית, תצרוכת הדלק במצב נסיעה משולב עירוני-בינעירוני היא 7.1 ליטר ל-100 ק"מ. פליטת החמצן היא 165 גרם לק"מ.

עיצוב

על אף שמאז העשורים האחרונים של המאה ה-20 המכוניות של פיג'ו וסיטרואן חולקות פלטפורמות רכבים משותפים, הסיטרואן DS5 הפכה בשנת 2011 למכונית סיטרואן הראשונה שהורכבה במפעל הרכב הרשמי של פיג'ו בעיר סושו שבצרפת.
בהיבט העיצובי, סיטרואן DS5 מנסה להיות נקודת האמצע בין האצ'בק לסטיישן. מעצבי המכונית אמרו כי היא מושפעת מדגם הקונספט סיטרואן C-SportLounge אשר הוצג בתערוכת הרכב בפרנקפורט בשנת 2005.
כמו מכונית הקונספט, סיטרואן C-SportLounge, ממנה הושפעה ברמה העיצובית, האבזור הפנימי של סיטרואן DS5 חושף השראה המגיעה מתא הטייס במטוסי סילון, המתבטאת בעיקר בתא הנוסעים המכיל קונסולת שליטה מרכזית בתקרת הרכב. סיטרואן DS5 מדגישה את הזיקה העיצובית של המכונית לתעופה ולדגמי ה-DS המקוריים. סיטרואן צילמה את הרכב ליד מטוסי קונקורד.

פרסים

סיטרואן DS5 Hybrid4 זכתה בתחרות "המכונית הירוקה ביותר" לשנת 2012 בתחרות שנערכה בגלאזגו באוקטובר 2012. כמו כן, מגזין הרכב טופ גיר בחר ב-DS5 כמכונית המשפחתית הטובה ביותר לשנת 2011.
שלמה כץ (צייר)

שלמה כץ (נולד ב-20 ביוני 1954) הוא אמן ישראלי רב תחומי העוסק בציור, פיסול והוראה.

ביוגרפיה

כץ נולד בשנת 1954 ברומניה. עלה לישראל עם הוריו בגיל עשר. ברומניה התגוררה משפחתו בעיר פלטיצ'אני (Falticeni) עיר שנוסדה על ידי יהודים במחוז סוצ'אבה שבצפון רומניה. כץ נשוי ולו שלושה ילדים.
שלמה בוגר בצלאל במגמת אמנות. הוא למד ועבד עם הצייר יצחק פוגץ' שהיה ראש המחלקה לציור בבצלאל.
שלמה הציג בתערוכות קבוצתיות רבות לציור והשתתף בסימפוזיונים לפיסול בארץ ובעולם.
כיום הוא מצייר ומפסל וגם מלמד אמנות ועיצוב (הוא משמש כראש המחלקה לעיצוב בכפר הנוער יוהנה ז'בוטינסקי).
רוב עבודותיו נמצאות בתפר שבין הסגנון הריאליסטי למופשט. הוא מושפע מהאמנות האירופאית של תקופת הרנסאנס. בעיקר מהאסתטיקה של האמנים ההולנדים הגדולים של המאה ה-17 - בייחוד מרמברנדט שהוא אבי השילוב בין הריאליסטי למופשט.
שלמה כץ יצר פסלי חוצות רבים המוצבים במקומות שונים בארץ: ברמלה, במודיעין, בפתח תקווה ועוד.