google/wiki40b huggingface dataset:
רונה ליפז-מיכאל

ביוגרפיה

רונה ליפז-מיכאל נולדה כתמר פלמינגר בצפת ולאחר מכן עברה עם משפחתה להתגורר בכפר סבא. היא למדה בבית ספר יסודי בבאפלו שבארצות הברית כשאביה היה שם בהתמחות וחזרה המשפחה ארצה כשהגיעה לכיתה ו' והתגוררה ביישוב חופית. היא למדה משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין.

בטלוויזיה ובקולנוע

במהלך השנים השתתפה במספר סדרות טלוויזיה ישראליות. במהלך השנים 2000 עד 2004 גילמה את דמותה של נילי בסדרת הדרמה "הבורגנים", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2008 שיחקה בסרטו של ערן ריקליס "עץ לימון", העוסק בסכסוך הישראלי פלסטיני. בין השנים 2009–2010 לוהקה לשחק בשתי העונות של הסדרה "חצויה", לצדם של יון תומרקין, עמית פרקש, אלכס אנסקי ועוד.
בשנת 2011 השתתפה בסדרת הדרמה "אורים ותומים", ששודרה ב-Yes. משנת 2011 עד שנת 2013 שיחקה בשלוש עונות של הסדרה הקומית "עבודה ערבית", בתפקיד "תמנע". במהלך השנים 2013–2014 השתתפה בשתי עונות של קומדיית המצבים לילדים "הקלמרים", לצדם של אודי ואביעד, בה היא גילמה את דמותה של "המורה שגית".
מדצמבר 2013 עד יולי 2014 שיחקה בטלנובלה הישראלית "אניגמה", בערוץ ויוה. בשנת 2014 שיחקה בסרט "ערבים רוקדים", ובהמשך לוהקה לגלם את אמו של ברק (דוד לביא) בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "עמוק במים" וכן שיחקה באותו ערוץ בסדרת הדרמה "משפחה טובה", פרי עטו של איתן פוקס.
בשנת 2016 שיחקה במיני-סדרה "גירושים מאוחרים", על פי ספרו של א.ב. יהושע בערוץ הראשון.
בשנת 2019 שיחקה בסרטו של רם נהרי "אל תשכחי אותי".

בתיאטרון

ליפז-מיכאל שיחקה במספר מחזות, בהם: "תמונות מחיי נישואין", "במלחמה כמו במלחמה", ו"החיים בשלוש מערכות", בתיאטרון הבימה. לאחר מכן הצטרפה לתיאטרון באר שבע ושיחקה במחזות, "ילד משלי", "בין חברים" ו"דלתות נפתחות".

חיים פרטיים

הייתה נשואה לבמאי גא"י מיכאל, מנשואיה אלה נולדה לשניים בת בשם נועה.
מאשוק-KMV

אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון המרכזי, שנמצא ברחוב דונאייבסקי 5 בעיר פיאטיגורסק. האצטדיון נבנה בשנת 1966 והוא האצטדיון הראשי של הקבוצה ומכיל מעט יותר מ-10,000 מושבים. גודל הדשא הוא 104×68 מטרים.
ברחוב ורדי לוקסמבורג 70 בפיאטיגורסק נמצא אצטדיון סילמאש, המכיל 1,500 מושבים והוא אצטדיון משני המשמש את קבוצת המילואים של מאשוק, כשהקבוצה העיקרית מארחת בו רק משחקי ידידות בתקופת החורף. האצטדיון משמש כמגרש אימונים וכולל 3 מגרשי דשא, מגרש כדורסל, מגרש טניס, היכל התעמלות ובית הארחה.
חוק גולדווטר-ניקולס

חוק גולדווטר-ניקולס (באנגלית: Goldwater-Nichols Department of Defense Reorganization Act of 1986 -חוק גולדווטר-ניקולס בעניין הארגון מחדש של משרד ההגנה) הוא חוק פדרלי משנת 1986, המגדיר מחדש את מבנה הפיקוד של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. החוק הקרוי על שם יוזמיו, הסנאטור בארי גולדווטר וחבר בית הנבחרים ויליאם ניקולס, זכה לרוב עצום של 95 סנאטורים ללא מתנגדים ושל 327 מחברי בית הנבחרים מול 27 מתנגדים בלבד. זהו השינוי המקיף ביותר שנערך מאז יסוד משרד ההגנה האמריקני באמצעות חוק הביטחון הלאומי משנת 1947.

היסטוריה

כבר במהלך מלחמת העולם השנייה התבררה בעיית השליטה על מרכיבי הכוח הצבאי האמריקני כאשר הוראותיו של המפקד העליון-הנשיא, הועברו ממנו אל מזכיר הצי בעניין הפעילות הימית, ואל מזכיר המלחמה בעניין הפעילות ביבשה ובאויר. גבולות הסמכות והאחריות המטושטשים הובילו לבעיתיות של השליטה והבקרה על הפעילות הצבאית, וכפועל יוצא מכך גם על היעילות ואפקטיביות של ביצוע המשימות עצמן, הביאו ליצירת התפקיד המאוחד של שר ההגנה בחוק משנת 1947, ולפיו כל הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הוכפפו לדרג אזרחי אחד בכפיפות למפקד העליון של הכוחות המזוינים –הנשיא. 
הפיקוד בפועל על הכוח הצבאי היה נתון בידי המפקדים המקצועיים של הזרועות, המוכרים כמטות המשולבים. יו"ר המטות המשולבים ביחד עם הדרג האזרחי, שר ההגנה דיווחו ישירות לנשיא וקיבלו ממנו את הוראות הביצוע והפיקוח.
מבנה פיקודי מבוזר זה יצר פיתוח של תורות לחימה, הצטיידות, ופיתוח כוח אדם נפרד של כל אחת מהזרועות אשר למעשה לא היה כל קשר מבצעי ותכנוני ביניהן, ולא פתרה את בעיית התקשורת וחוסר היעילות המלווה בכשלים מבצעיים.
התפתחות הלוחמה המשולבת של כוחות יבשה אויר וים במהלך שנות ה-70 של המאה העשרים חייב יצירת שינוי תפקודי של הפיקוד על הזרועות השונות במטרה ליצור אינטגרציה תפיסתית של מבנה הכוח אשר תוביל לתיאום ושילוב של הפעילות המבצעית בממדי הפעילות השונים.

מטרת החוק

המטרה העיקרית של החוק הייתה לפתור את המתח הפנימי המובנה והיריבות המבצעית בין הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר גרמו לכשלים מבצעיים במהלך עימותים צבאיים מאז מלחמת וייטנאם, ואשר קיבלו משנה תוקף עם כישלון הטיפול במשבר בני הערובה באיראן וכפי שבאו לידי ביטוי גם בפלישה לגרנדה].

עיקרי החוק

השינוי החשוב ביתר שמציג החוק הוא ההגדרה מחדש של שרשרת הפיקוד על הכוחות המזוינים של ארצות הברית. 
על פי החוק שרשרת הפיקוד מתחילה בנשיא, ועוברת באמצעות מזכיר ההגנה ישירות אל מפקדי הפיקודים הקרביים (Unified Combatant Command (UCC)), תוך עקיפה של ראשי המטות המשולבים. החוק מגדיר את המטות המשולבים כיועץ המקצועי של הנשיא ושר ההגנה, והאחראים על בניין הכוח, האימונים והציוד עבור הפיקודים הקרביים.
יו"ר המטות המשולבים הפך למעשה ליועץ הצבאי העליון של הנשיא ומזכיר ההגנה ושל המועצה לביטחון לאומי, ואיפשר לו מבט רחב וראיה אסטרטגית כוללת של הפעילות הצבאית.
הזרועות עצמן הפכו לגופי תכנון של תורות לחימה וארגון של כח אדם, ציוד ואימונים עבור הפיקודים המבצעיים. ראשיהן הפכו למינהלנים ולא למפקדים בפועל של כוחות קרביים.
ברוח עקרונות החוק הוקמו פיקודים קרביים המחולקים על פי גבולות גיזרה קבועים על פני אזורים שונים של כדור הארץ שהם למעשה צבאות שלמים בעלי כושר פעולה עצמאי, המורכבים מכוחות אויר יבשה ים וכן כל הכוחות תומכי הלחימה והאדמיניסטרציה הקשורים אליהם.
בנוסף אליהם הוקמו פיקודים קרביים למשימות מיוחדות ברחבי העולם כגון: תובלה, משימות מיוחדות ואסטרטגיה.
חמצת קטוטית סוכרתית

מנגנון ביוכימי להיווצרות חמצת קטוטית סוכרתית

חמצת קטוטית סוכרתית מאופיינת ברמות סוכר גבוהות בדם, בחמצת וברמות גבוהות של גופי קטון. הפתוגנזה של חמצת קטוטית סוכרתית היא בעיקר עקב החמצת, רמות עודפות של גופי קטון מורידות את רמת החומציות בדם, כאשר רמת pH הנמוכה מ-6.7 אינה מאפשרת חיים (פטאלית). 
היווצרותם של גופי קטון: תחת רמות אינסולין נמוכות, ועליה בהורמונים מסוג קטכולאמינים, הכבד מניח כי הגוף נמצא במצב של צום, ופועל ליצירה של דלק חלופי (במקום גלוקוז, שאינו נכנס לתאים בגלל היעדר אינסולין). ה"דלק" החלופי האמור הוא גופי קטון. גופי קטון הם תוצר ביניים הנוצרים בתהליך המטבוליזם של חומצות שומן, כאשר שניים מהם, 3-הידרוקסיבוטיראט ואצטואצטט נכנסים לזרם הדם ויכולים לשמש כ"דלק" עבור איברים שונים, כגון המוח. יש עליה בפירוק השריר ושחרור לקטאט ואלנין. אלו בתורם מביאים לעליה נוספת בשחרור חומצות שומן וגלוקוניאוגנזיס וכן עליה בגלוקוז (שאינו נכנס לתאים, בגלל היעדר אינסולין). 
אם מיוצרים גופי קטון ברמה משמעותית, התהליך נקרא "קטוזיס", אולם מצב זה אינו בהכרח מזיק ומתרחש לעיתים באופן נורמלי, כגון, כשיש מרווחים גדולים בין ארוחות. לעומת זאת, אם יצירת גופי הקטון מתבצעת ברמה משמעותית מאד, ה-pH בדם יורד, ונוצרת חמצת, הקרויה חמצת קטוטית (קטואצידוזיס). 
אצל אדם בריא, לרוב קיים יחס של 1:1 בין אצטו-אצטט להידרוקסיבוטיראט, ואולם במצב של חמצת קטוטית סוכרתית יש הרבה יותר הידרוקסיבוטיראט. 
כתוצאה מה-pH הנמוך, חלבונים שונים עוברים דנטורציה (מאבדים את צורתם המרחבית והופכים ללא אפקטיביים), וכתוצאה מכך נגרם נזק לרקמות, אי ספיקה של איברים שונים ולבסוף, מוות. הגלוקוז מופרש בשתן וסוחף איתו מים רבים מהגוף, וכתוצאה מכך יש תהליך של התייבשות, שמשמעותה ריכוז הדם, שגם כך מרוכז באופן עודף. ההתייבשות גורמת ליציאה של מים מן התאים אל כלי הדם כדי להתמודד עם הריכוז הגבוהה של המומסים בפלזמה, וכתוצאה מכך נגרם נזק נוסף לתאים.

הפרעות אלקטרוליטים

נתרן - במצבים של DKA, כתוצאה מכך שמים יוצאים מהתאים על מנת לתקן את ההתייבשות, תהיה ירידה של ריכוז הנתרן בנוזל החוץ תאי (אולם ללא ירידה ברמת), פסאודו היפונתרמיה. 
אשלגן - במצבים של DKA קיים מחסור אמיתי באשלגן - היפוקלמיה, בגלל הפרשה דרך הכליה ובהקאה. המנגנון של איבוד אשלגן דרך הכליה נובע מניסיון לאזן את החמצת, מימן משוחלף עם אשלגן וחוזר לגוף, בעוד שאשלגן מופרש בשתן. 
פוספט (זרחן) – יש היפופוספטמיה בגלל אובדן של פוספט בשתן.

סיבוכים נוספים

בצקת מוחית - מופיעה קלינית בחלק מן החולים. הבצקת נגרמת עקב כניסת נוזלים למוח, ולפעמים נוצרת עקב תיקון מהיר מדי של טיפול רפואי ב-DKA (ראו להלן) ולכן במתן טיפול ל-DKA יש לעקוב מדי שעה אחר סימנים חיוניים אצל המטופל, כגון סימנים נוירולוגיים ואחרים.
גרגורי ג'אגנבורג

אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 זכה ג'אגנבורג בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אליפות חדש של 55.63 שניות, לפני רוג'ר פיטל ממזרח גרמניה (56.04 שניות) ובן ארצו ביל פורסטר (56.07 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ג'ון מרפי, ריק קוללה ואנדי קואן בשיא אליפות חדש של 3:49.00 דקות, לפני מערב גרמניה (3:51.85 דקות) ובריטניה (3:52.80 דקות). נוסף לכך, הוא סיים מבמקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.97 דקות.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו באוקטובר אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.42 דקות, לפני סטיב גרג בן ארצו (2:04.06 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.13 שניות, אחרי בן ארצו 
מייק קרינגטון (56.09 שניות).

1978

באליפות העולם שנערכה בברלין, מערב גרמניה בשנת 1978 זכה ג'אגנבורג במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.26 שניות, אחרי בן ארצו ג'ו בוטם שקבע שיא אליפות חדש 54.30 שניות ולפני פר ארווידסון משוודיה (55.38 שניות) ולא הצליח להגן על תוארו.
פוטורו

פוטורו (בספרדית: עתיד) היא ספינת החכמים מספרו האוטופי של בנימין זאב הרצל, "אלטנוילנד", ומופיעה בפרק ה' של חלקו הרביעי. לספינת החכמים, ספינת פאר איטלקית, הוזמנו היוצרים, ההוגים, הממציאים ואנשי התרבות הבולטים בעולם למסע תענוגות מחופיו האירופאיים של הים התיכון, ועד לארץ ישראל, בה שוטטו זמן מה.
שנת מסעה של ה"פוטורו" אינה מצוינת במפורש, אולם על-פי המסופר ברומן ניתן לתארכה לסביבות 1920.

סמליותה של "פוטורו"

ספינת החכמים מסמלת את האוריינטציה האוניברסלית של החברה היהודית החדשה בארץ ישראל, על-פי חזונו של המחבר. מיטיב לתאר זאת אחד הסופרים שנותר על הספינה ולא ירד ממנה כלל: "האניה הזאת היא ציון!" כמובן ששמה הסמלי, שמשמעותו בספרדית "עתיד", מייעד לה תפקיד של אידיאה ציונית, המביטה בעיקר אל העתיד, ופחות אל העבר.

הופעת ה"פוטורו" בספרות העברית

ברומן "נוילנד", מאת אשכול נבו, מופיעה הספינה ההרצליאנית "פוטורו" מספר פעמים, הן בגלגולה במציאות הבדויה של הרומן והן כסמל. הספינה מופיעה לראשונה כספינת מעפילים האחרונה טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה. לדברי אשכול נבו ההשראה לתיאור היה קורותיה של ספינת המעפילים "טייגר היל". בניגוד לאוריינטציה האוניברסלית ב"אלטנוילנד", מופיע כאן שמה של הספינה דווקא בתיאור ויתור העולים על דרכוניהם הזרים, על-מנת שלא ייתפסו ויוגלו שוב לארצות מוצאם. מאוחר יותר, יוצא לאור עתון על הספינה, ממש כב"אלטנוילנד", ומודפסים בו קטעים קצרים מתוך "אלטנוילנד". הראשון שבהם הוא כמובן סיפורה של ספינת החכמים "פוטורו". הניגוד בין שיט התענוגות של ההוגים המובחרים, ובין המסע הקשה בתנאים לא-תנאים של הפליטים היהודיים, מסייע לניגוד המובנה ברומן בין החזון הציוני ומימושו בפועל. ספינת החכמים מופיעה ב"נוילנד" גם כמשל. אחת הדמויות, מני, מייסדת בארגנטינה כפר יהודי ברוח חזונו של הרצל. הכפר מהווה דוגמה לאופן בו ישראל הייתה אמורה להתממש. אחד הדימויים בהם בוחר מני להסברת הפרויקט הוא זה: "... אתה יכול לחשוב עלינו גם כעל 'פוטורו', ספינת החכמים החזונית של הרצל..." השימוש שעושה נבו בסמל, חותר תחת הסמל המקורי, כיוון ש"פוטורו" של "נוילנד" עושה את הדרך ההפוכה מספינת החכמים (ואף מספינת המעפילים שב"נוילנד") - במקום מן הגולה לארץ ישראל, ממנה החוצה.
שפרגביט

השפרגביט (בגרמנית: Sperrgebiet; מילולית: "אזור אסור"), מכונה גם אזור יהלומים 1 (באנגלית: Diamond Area 1), הוא אזור בשטח של כ-26 אלף קמ"ר בדרום-מערב נמיביה, המיועד לכריית יהלומים ועל כן הכניסה אליו אסורה. גבולו הדרומי של השפרגביט הוא גבולה הדרומי של נמיביה, עם דרום אפריקה, לאורך נהר אורנג'. גבולו המערבי הוא האוקיינוס האטלנטי, לאורך של כ-320 ק"מ, עד כ-70 צפונית לעיר לידריץ.

היסטוריה

ב-1884 הקימה הקיסרות הגרמנית את המושבה דרום-מערב אפריקה הגרמנית, בשטחה של נמיביה של ימינו. לאחר גילוי יהלומים בדרום-מערב המושבה,  קבעו הגרמנים בשנת 1908 כי כריית היהלומים תתבצע באופן בלעדי על ידי חברת דויטשה דיאמנטנגזלשאפט (Deutsche Diamantengesellschaft; "חברת היהלומים הגרמנית"), והגדירו לשם כך את גבולות האזור האסור. האזור נשאר בידי גרמניה רק שנים ספורות. זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, נענתה דרום אפריקה לבקשת בריטניה, ופלשה לדרום-מערב אפריקה הגרמנית. המערכה באזור נמשכה קרוב לשנה, עד שב-9 ביולי 1915 נכנעו הגרמנים. דרום אפריקה הנהיגה מדיניות זהה בשפרגביט, אך העבירה את זכויות הכרייה לתאגיד הדרום אפריקאי דה בירס. דרום אפריקה שלטה בדרום-מערב אפריקה במשך מרבית המאה ה-20, תחילה מכוח מנדט של חבר הלאומים, ולאחר מכן שלטון דה פקטו שלא הוכר על ידי הקהילייה הבינלאומית.
ב-1990 העניקה דרום אפריקה לנמיביה עצמאות. זיכיון הכרייה בשפרגביט הועבר לתאגיד חדש, נאמדב (Namdeb), בבעלות משותפת של ממשלת נמיביה ותאגיד דה בירס.

הגן הלאומי

בשנת 2004 הוכרזו שטחי השפרגביט כגן לאומי. נוכחותו הדלילה של האדם באזור אפשרה לאוכלוסיית בעלי החיים באזור לשגשג. בין היתר מצויים בשפרגביט ראמי צבי, דלגנים, צבועים חומים, שלצדפים אפריקנים, עפרוני דיונות, ועוד. כן גדלים בשפרגביט 776 מיני צמחים, מהם 234 אנדמיים לדרום-מערב נמיביה.
על אף ההכרזה על השפרגביט כגן לאומי, הוא עדיין מוגדר כאזור סגור, פרט לעוסקים בכריית היהלומים, ולא ניתן לבקר בו ללא אישורה של חברת נאמדב.

יישובים

היישוב היחיד הקיים כיום בשטח השפרגביט הוא העיירה אורניימונד, שבקצה הדרום-מערבי שלו, בסמוך לשפך נהר אורנג' ולגבול עם דרום אפריקה. עד 2012 נוהלה העיירה בידי נאמדב (ולפני כן בידי דה בירס), ורק באותה שנה הוקמה רשות מקומית שראשה ומועצתה נבחרו על ידי התושבים. העיר לודריץ, שבצפון-מערב השפרגביט, וכן כביש הגישה אליה, מהווים מובלעת שהשפרגביט משתרע מצפון ומדרום להם. 
ערי כורים נוספות שהיו בשפרגביט ננטשו עם השנים והיו לערי רפאים. הידועה שבהן, קולמנסקופ, מצויה בסמוך ללודריץ, ונגישה לציבור הרחב.
סלבה ברזילאי

סלבה (סלבדור) ברזילאי (בפורטוגזית: Salvador Barzellai; נולד ב-28 בפברואר 1952) הוא פרשן כדורגל, עיתונאי ספורט, מוזיקאי ושחקן תיאטרון ישראלי-ברזילאי.

ביוגרפיה

סלבה ברזילאי נולד בריו דה ז'ניירו, ברזיל לרחל ואמיליו ברזילאי, השלישי מתוך 11 אחים. בשנת 1971 עלה לישראל עם תנועת הנוער "הבונים דרור - ברזיל" לקיבוץ ברור חיל שבדרום הארץ. עם עלייתו ארצה החל ברזילאי לימודי חינוך גופני במכון וינגייט. בסוף שנות ה-70 חבר יחד עם להקת ברור-חיל לזמר והמוזיקאי מתי כספי, וביחד העלו את המופע ארץ טרופית יפה, אשר התקיים ברחבי ישראל וצולם לרשות השידור ב-14 באוקטובר 1978.
בשנת 1981 החל לימודי משחק ותיאטרון בסמינר הקיבוצים, וב-1982 היה לשחקן בית בתיאטרון הנגב והשתתף בין השאר בהצגות: "הקמצן", "המסע המופלא של הקרפד", "רביו איזה נוער", "דודי שמחה", ועוד. במהלך שנות השמונים שיחק ברזילאי במספר תיאטראות מובילים בישראל, ובניהם הבימה ("תינוקות לילה" של א.ב יהושוע, בה גם ערך את הכוראוגרפיה), תיאטרון באר-שבע ("עקרונות הכתיבה"), תיאטרון יגאל אפרתי (פסטיבל עכו - "שחקני מילואים"). ב-1982 הקליט יחד עם חברו הקרוב אריק איינשטיין את השיר "בשבחי הסמבה" מתוך האלבום "יושב על הגדר", שם הוא מצר על הפסדה של נבחרת ברזיל במונדיאל 82'.
בשנת 1989 עבר ברזילאי להתגורר בתל אביב. באותה התקופה החל לעבוד ככתב במדור הספורט של העיתון "מעריב", בו עבד עד 1994.
ב-1990 החל לעבוד בערוץ הספורט בתוכנית היומית "חמש על האש" בשיתוף ערן בן-זאב ומירי נבו. במהלך שנות עבודתו בערוץ הספורט ראיין ברזילאי שחקנים ומאמנים רבים מובילים מרחבי העולם, וביניהם רונאלדו, חיים רביבו, לואיס פליפה סקולארי וחברו הקרוב רומאריו.
בין השנים 1994 - 2005 כתב טורים שבועיים ומאמרי דעה למדור הספורט של "ידיעות אחרונות".
מ-2005 החל ברזילאי לעבוד כפרשן בערוצי הספורט של חברת צ'רלטון, עבורם הוא מסקר את ליגת העל הברזילאית, ליגת העל הפורטוגלית, גביע הליברטדורס, הליגה האירופית ואת ליגת האומות.
לאורך השנים סיקר ברזילאי 8 גביע העולם בכדורגל עבור ערוצי התקשורת השונים (איטליה 1990, ארצות הברית 1994, צרפת 1998, יפן וקוריאה 2002, גרמניה 2006, דרום אפריקה 2010, ברזיל 2014, רוסיה 2018).
ברזילאי נשוי להילה ולהם בת ובן.
תחליף חלב

תחליף חלב הוא נוזל שנועד להחליף חלב בדיאטה או מתכון מסוים. 
אנשים נזקקים לתחליפי חלב במצבים כגון רגישות ללקטוז המצוי בחלב, או באלרגיה לחלב. גם טבעונים מעדיפים לצרוך תחליפי חלב במקום חלב מן החי.
שימוש בתחליפי חלב נעשה גם במקרים של צורך בהפרדת חלב ובשר מטעמי כשרות.
תחליפי החלב כוללים פחות שומן רווי, ואינם כוללים כולסטרול ולקטוז. בחלקם חסרים מרכיבים הקיימים בחלב, כגון ויטמין B₁₂, אומגה-3, או מינרלים כמו סידן; לפיכך הם מומלצים כתחליף חלב כאשר הם מועשרים במהלך הייצור בתוספי המזון החסרים.
בתחליפי החלב ניתן להשתמש להכנת גבינה טבעונית, גלידה, שמנת צמחית, יוגורט ועוד.
איטליקה

איטליקה (בלטינית: Italica; בספרדית: Itálica), היא עיירה רומית הנמצאת כ-9 ק"מ מצפון-מערב לסביליה, בחבל אנדלוסיה שבספרד. את העיירה ייסד בשנת 206 לפנה"ס בהיספניה המצביא הרומאי פובליוס קורנליוס סקיפיו אפריקנוס כדי ליישב את החיילים הרומאים שנפצעו בקרב איליפה (במסגרת הזירה האיברית במלחמה הפונית השנייה).
כיום מהווה העיר אתר ארכאולוגי.
יעקב פזי

יעקב פזי (1927 – 9 ביולי 2002) היה פעיל לזכויות להט"ב וממייסדי האגודה לזכויות הפרט (לימים אגודת הלהט"ב) בישראל.

ביוגרפיה

פזי נולד בפרנקפורט שבגרמניה ב-1927 למשפחה יהודית דתית ואמידה, שעברה לצרפת בשנה השלישית לחייו. לאחר כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה בידי הנאצים, נשלח אביו למחנה ריכוז, שם נהרג. פזי נדד עם אימו ומשפחתו ממקום למקום עד שלבסוף התיישבו במחנה פליטים בשווייץ. בסיום המלחמה עלה לארץ ישראל, התיישב בקיבוץ יסודות ויצא בשאלה. פזי שמר על קשר עם בני משפחתו הדתית שניצלה מהשואה. 
בשנת 1956 הכיר פזי את תיאו מאינץ בטיילת מתחת למלון דן בתל אביב, מקום בו נפגשו הומוסקסואלים בזמנו ("השְׁטְרִיךְ"). מאינץ היה לחברו הטוב של פזי עד ערוב ימיו.
באותם ימים כונה פזי "מאדאם וספה", משום שהיה בבעלותו קטנוע מסוג וספה – מצרך מותרות נדירות במדינת ישראל דאז. 
בשנת 1975 הקימו פזי, מאינץ, דני לחמן ועוד כתשעה נוספים את האגודה לזכויות הפרט – שלימים נקראה אגודת הלסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) – הגוף ההומו-לסבי הראשון בישראל. יושב ראש הארגון הראשון של האגודה היה אבי אנג'ל; במסמכים שהוגשו למשרד הפנים הוא רשום כיושב ראש של הוועד המייסד של הארגון. בשנים הראשונות של האגודה התקיימו רוב המפגשים בביתו של פזי. לדברי מאינץ, הקמת האגודה הייתה חוויה עמוקה מאוד עבורו. השניים עשו רבות לחיזוק ולביסוס האגודה ותחזקו אותה לאורך שנים, בין היתר בעידוד הצטרפות חברי הקהילה הגאה לשורותיה. כמו כן, פזי היה אחראי לארגון טיולים ברחבי הארץ מטעם האגודה. 
פזי הסתיר את נטיותיו ההומוסקסואליות באופן חלקי – הנושא מעולם לא עלה על הפרק בפני משפחתו, והוא העדיף להישאר חלקית בארון, אך הוא לא נתן לעובדה זו לפגוע בהשתתפותו המלאה בכל פעילויות האגודה.
פזי היה פעיל שנים רבות בוועד למלחמה באיידס, שהיה ממקימיו. הוא התמחה בטיפול בחולי איידס, להם הוא סייע בהתאם לצרכיהם אל מול המוסד לביטוח לאומי.
פזי עסק בהוראת נהיגה. לאחר שפרש מן המקצוע טיפל בקשישים עד ליומו האחרון.
לקראת סוף ימיו היה פזי חולה מאוד והפך למשותק לחלוטין. עם אשפוזו בבית חולים סיעודי, הוריש פזי את כל רכושו לאגודה. בין רכושו הייתה דירה ברחוב נחמני המשמשת את האגודה עד היום. לאחר מותו קראה האגודה לדירה "בית יעקב פזי" לזכרו.
שמורת תנוריה

שְׁמוּרַת תַנּוּרִיֶּה היא שמורת טבע קטנה הנמצאת במרכז רמת הגולן ומתפרסת על פני כ-444 דונם. השמורה ממוקמת על גדות נחל תנוריה שהוא נחל איתן, כשני קילומטר צפונית למושב יונתן ברום של כ-600 מטר.
בשמורה גדל אירוס הגולן, שהוא מין נדיר ממשפחת האירוסיים. השמורה נפרשת לאורך שתי גדות הנחל ורוחבה המרבי הוא כ-300 מטרים. בנוסף לאירוס הגולן, גדלה על גדת הנחל צמחייה ענפה המיוחסת להיותו נחל איתן.
השמורה הוקמה בתחילת שנות השמונים, במטרה לשמר את אירוס הגולן. באזור שמורת תנוריה יש שמורה נוספת לאירוס הגולן - שמורת חושניה. בנוסף, קיימת פריחת אירוסים באזור רכס חזקה.
מושב יונתן הסמוך עושה שימוש בשטח השמורה לרעיית בקר, שעוזרת לשימור הפרח.
ספרטק (אגודת ספורט)

היסטוריה

האגודה הוקמה לראשונה בשנת 1921 בשם "חוג הספורט המוסקבאי" (MKS) ביוזמתו של ניקולאי סטארוסטין. בשנת 1926 הקבוצה אומצה על ידי איגוד פועלי המזון "פישצ'ביק" והאגודה שינתה את שמה.
ב-19 באפריל 1935 סטארוסטין הציע ששם האגודה יהיה "ספרטק" על שם ספרטקוס, העבד הרומי שהוביל התקוממות עבדים נגד האימפריה הרומית. האגודה הפכה לאחת מאגודות הספורט הגדולות ביותר בברית המועצות.
בשנת 1987 פורקה והוקמה מחדש בשנת 1991, כבר לאחר התפרקות ברית המועצות ומאז נקראת באופן רשמי בשם "אגודת הספורט הבינלאומית "ספרטק" ע"ש סטארוסטין" ומאגדת מועדוני ספורט של ספרטק משש מדינות שונות.
משה ארנסטר

ביוגרפיה

נולד בעיר קלויזענבורג שברומניה בשנת ה'תרפ"ה, לרב חיים וריקל גיטל ארנסטר שנספו בשואה. בהגיעו לגיל המצוות נסע ללמוד בישיבה של רבי אליעזר הגר בעיר וויזניצא עד לכיבוש האזור על ידי צבא ברית המועצות במלחמת העולם השנייה. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבה של חותנו לעתיד הרב חיים מאיר הגר בעיר גרויסווארדיין ושם נשאר עד לכיבוש הונגריה על ידי הנאצים, ומשם נמלט עם קומץ קטן ממשפחתו ששרדה את השואה לבוקרשט. בשנת ה'תש"ה, בתום מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו ארצה והוא החל ללמוד בישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר (שנקראה על שם הרב ישראל הגר ובנו הרב אליעזר הגר) ששכנה אז בתל אביב.
בי"ט באדר ב' ה'תש"ח נישא לשבע ברכה הגר (נפטרה כ"ה באייר ה'תשס"ט) בתו של הרב חיים מאיר הגר האדמו"ר הרביעי מויז'ניץ.
לאחר פטירתו של חותנו, בט' בניסן ה'תשל"ב, הקים הרב ארנסטר את קריית "מאור חיים" בירושלים ואת קריית "מאור חיים" בצפת. בשכונות אלו הקים גם את מוסדות "מאור חיים" של חסידי ויז'ניץ והיה לנשיאם. בנוסף הקים גם מוסדות לחינוך מיוחד.
הרב ארנסטר התגורר לסירוגין בקריות מאור חיים בירושלים וצפת. בכ"ו בטבת ה'תשע"ג נפטר ונטמן באוהל אדמור"י בית ויזניץ בבית הקברות שומרי שבת.
מיכאל קובנר

אודות

מיכאל הוא בנו של אבא קובנר, משורר, הוגה דעות ופרטיזן במלחמת העולם השנייה וויטקה קובנר, פרטיזנית ופסיכולוגית. מיכאל נקרא על שם דודו מצד אביו, שנפל בעת לחימתו בנאצים עם הפרטיזנים הסובייטים. 
שירת בסיירת מטכ"ל תחת פיקודו של עמירם לוין, ביחד עם בנימין נתניהו. לאחר שירותו הצבאי נסע לניו יורק, שם למד ציור בין השנים 1972 ל-1975.
בשנת 1978 התחיל לעבוד עם גלריית בינט בתל אביב, בה הציג את רוב תערוכות היחיד שלו (כ-15 במספר). כמו כן הציג תערוכות יחיד במוזיאון לאמנות ישראלית ברמת גן, במשכן לאמנות, עין חרוד ובגלריית האוניברסיטה בבאר שבע. ציוריו הוצגו בתערוכות קבוצתיות במוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל, מוזיאון חיפה לאמנות ובמוזיאון היהודי של ניו יורק.
בשנת 1981 השתתף בתערוכה רוח אחרת, שאצרה שרה ברייטברג-סמל במוזיאון תל אביב.
קובנר נשוי ואב לשניים. משנת 1975 מתגורר בירושלים.
גרעינים לבנים

הסיפור שסיפר אסף לאסנת

רבקה זילבר, נולדה בה'תרט"ו בגאלאץ שברומניה, אחרי 4 בנים. אימה נפטרה מיד אחרי לידתה. בגיל 10 נחשבה כמתה אולם בטקס הטהרה חזרה לחיים. בהתבגרותה קראה בשפות שונות ושוטטה לגדות הנהר שם דיברה עם ספנים זרים. אחרי הקונגרס של חובבי ציון (בעיר פוקשאן ברומניה) התארגן גרעין עלייה לארץ ישראל בעירה והיא, למרות שלא התקבלה עקב מוזרותה ורווקותה התגנבה לאניה. כעונש על כך שהייתה נוסעת סמויה הוטל עליה במהלך ההפלגה לטפל  בחולים. יוסף זוננברג בן ה-13, שגילו היה מחצית מגילה, יתום מאב שנרצח על ידי גויים שיכורים, התנדב לעזור לה כמטפל. כשהגיעו לארץ ישראל יוסף ואמו הגיעו לגיא אוני (ראש פינה) ורבקה הייתה ממיסדי זמארין (זכרון יעקב).
בזכות ידיעת השפות והתעוזה הפכה רבקה למתורגמנית, הנהיגה קבוצת שומרים, ניהלה את הסידורים מול השלטון העות'מאני וריפאה חולים. אף ניסתה לשנות את כתב ההתמסרות עליו חתמו איכרי זמארין כשקיבלו את חסות הברון. כשנשלחו בנות מהמושבה לצרפת ללימודים על מנת שתחזורנה כמורות הייתה רבקה בהן. כשחזרה נישאה לפקיד הברון. במסיבת החתונה השתתף אליעזר בן יהודה ששכנע אותה לכתוב כתבות מהווי המושבה לעיתונו, "הצבי". נולד לה בן והיא התנתקה משאר התושבים. אסף מספר על היחסים המתוחים  שבין פקיד הברון לבין האיכרים שגרמו למשבר בינם לבין רבקה, אשת הפקיד. על ניסיונות המרד בפקיד הברון, על גירושו של המורה ועל הרופא שארגן את תושבי זיכרון נגד פקיד הברון וחיזק את ההכרה הדתית שלהם. כאשר בנה של רבקה חולה בקדחת אין היא יכולה להביא את רופא המושבה בגלל הסכסוך בינו לבין בעלה ובמקום זאת היא מזמינה את מי שמטפל בחולים בבית הספר החקלאי. מסתבר שזה יוסף מהאניה.
בנה של רבקה נפטר וניצת סיפור אהבה בין רבקה ליוסף. בעלה שמגלה את הקשר גזז את שערותיה, דאג שיכו את יוסף וכשהיא מנסה להגן עליו הכה בעלה אותה. יוסף ורבקה נמלטו מהמושבה לירושלים, שם חיו יחדיו ונולדה בת, אם סבו של אסף.