google/wiki40b huggingface dataset:
סוזוקי טווין

הנעה היברידית – הסבר

הנעה היברידית (בעברית: הנעת כלאיים), היא שיטת ההנעה של כלי רכב המשלבת שני סוגי מנועים, לרוב מנוע בעירה פנימית עם מנוע חשמלי. המטרה בשילוב המנועים היא נצילות טובה יותר של הדלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית.
יקטרינה פשקובה

יקטרינה פבלובנה פשקובה (רוסית: Екатерина Павловна Пешкова, née Волжина) (26 ביולי 1887 - 26 במרס 1965) הייתה פעילת זכויות האדם והומניטרית  סובייטית, אשתו הראשונה של הסופר מקסים גורקי .

ביוגרפיה

לפני מהפכת אוקטובר היא לקחה חלק פעיל בעבודתה של הוועדה לסיוע לאסירים פוליטיים רוסיים (Комитет помощи русским политкатораманам) בהנהגתה של ורה פיגנר. אחרי 1914 הובילה את נציבות הילדים בחברה לסיוע לנפגעי מלחמה. אחרי 1918 הייתה הפעילה הראשית בסניף מוסקבה של הצלב האדום הפוליטי.
לאחר 1922 הייתה פשקובה יו"ר ארגון ההמשך, הסיוע לאסירים פוליטיים (Pompolit, Помощь политическим заключенным, Помполит). היא זכתה להערכה מטעם הצלב האדום הפולני על השתתפותה בחילופי שבויי המלחמה לאחר מלחמת פולין-ברית המועצות.
במהלך שנות הדיכוי הפוליטי של סטלין, הייתה פשקובה לעתים קרובות האדם היחיד שהעניק סיוע מעשי לאסירים פוליטיים: העבירה להם מכתבים וחבילות מזון, וטיפלה בקיצור תקופות המאסר ובהטבת תנאי הכליאה.
אלפי אינטלקטואלים סובייטים חייבים לה את חייהם. ביניהם היה הרב יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד, אשר נעצר ונכלא בכלא Shpalernaya בלנינגרד. עונש המוות שלו הוחלף ושונה פעמיים. לבסוף הוא שוחרר ועזב את ברית המועצות.
גורניצקי ושות'

היסטוריה

משרד גורניצקי ושות' נוסד על ידי עו"ד ישראל גורניצקי בשנת 1938, ובעת הקמתו נקרא גורניצקי ופולנסקי ושות'. בתחילת שנות ה-50 הצטרפו אל המשרד ירוחם ואוריאל גורניצקי, בניו התאומים של מייסד המשרד. ירוחם גורניצקי, שנפטר בשנת 1997, עמד בראש המשרד בשנים 1956–1994, וזכרו מונצח במשרד - חדר הישיבות המרכזי קרוי על שמו. אוריאל גורניצקי (לימים - גורני) שימש מאוחר יותר כפרקליט מחוז תל אביב וכיועץ המשפטי של מערכת הביטחון ומשפחתו ייסדה על שמו את פרס גורני למשפט ציבורי. משפחת גורניצקי זכתה לייצוג במשרד, בדמות בתו של ירוחם, דפנה טלגם, שנפטרה בפברואר 2015.
עם הקמתו, שכן המשרד ברחוב אחד העם 13 בתל אביב, ולאחר מכן עבר לרחוב מונטיפיורי 39 הסמוך. משכנו הנוכחי של המשרד, אליו עבר בשנת 1993, סמוך גם הוא לרחוב אחד העם - המשרד מתפרש על פני 5 קומות בבית ציון שבשדרות רוטשילד.
החל משנת 1994 עומד בראש המשרד עו"ד פנחס רובין, שהחל את דרכו במשרד כמתמחה של עו"ד בועז נהיר, ועו"ד מוריאל מטלון משמש כשותף המנהל החל משנת 1995. עו"ד רובין נחשב לאחד מבכירי עורכי הדין בישראל והוא מדורג בקביעות כעורך דין מוביל בתחומי משפט שונים. עו"ד מטלון, שנחשב אף הוא למשפטן מוביל בישראל, ייצג את ממשלת ישראל בפרויקטים שונים (בהם הפרטת "פז", שהייתה ההפרטה הראשונה בשנות ה-80, הפרטת השק"ם ופרויקט כביש חוצה ישראל, הפרויקט הראשון בישראל בשיטת בנה-הפעל-העבר) ומשמש כדירקטור בבנק הפועלים שווייץ וכיושב-ראש יוניסף ישראל. עו"ד צבי אפרת, שותף בכיר במשרד, הקים את ענף הדין הבינלאומי בפרקליטות הצבאית בצה"ל בהיותו אל"ם, ולאחר מכן שירת במשך 5 שנים במחלקה המשפטית של האו"ם.
בשנת 1999 התמזג משרד גורניצקי עם משרד רוזנצוויג ושות', משרד בוטיק בתחום דיני המיסים. בשנת 2000 התמזג המשרד עם משרד אפרת, סמית ושות', ועקב כך פתח סניף בהרצליה פיתוח, בנוסף לסניף המרכזי בתל אביב. בשנת 2005 שינה המשרד את שמו מ-י. גורניצקי ושות' ל-גורניצקי ושות'.
בראשית שנת 2016 מנה המשרד מעל 165 עורכי דין, מהם 46 שותפים. בסך הכול מעסיק המשרד כ-280 עובדים.
בין עורכי הדין הבולטים שצמחו במשרד גורניצקי - שר המשפטים פרופ' יעקב נאמן, שופט בית המשפט העליון חנן מלצר, ד"ר אמנון רפאל ועו"ד ריצ'י רוברטס, וכן ראש השב"כ לשעבר אברהם אחיטוב והדוגמן דודי בלסר.
צפון לונדון

צפון לונדון (באנגלית: North London) הוא אזור גאוגרפי בצפון העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. ההגדרה משמשת לצרכים שונים בנושאים מוניציפליים כגון חינוך, בריאות ותחבורה.

הגדרת האזור

ישנן מספר הגדרות לאזור, כאשר המרחיבה שבין ההגדרות מגדירה את צפון לונדון כאזור של לונדון רבתי הנמצא צפונית לנהר התמזה. על פי הגדרה זו כולל האזור את המרכז ההיסטורי של העיר: הסיטי של לונדון, אזור האיסט אנד ואזור הווסט אנד (אזורים הנחשבים לרוב לחלק ממרכז לונדון).
על פי ההגדרה המרחיבה כולל האזור את הרבעים הבאים: ברנט, בארקינג ודאגנהאם, בארנט, קמדן, אילינג, אנפילד, האקני, האמרסמית' ופולהאם, הארינגיי, הארו, הברינג, הילינגדון, האונסלו, איזלינגטון, קנזינגטון וצ'לסי, ניוהאם, רדברידג', טאוור האמלטס, וולת'אם פורסט והסיטי של וסטמינסטר. 
בשנת 1965 נקבע לצורכי סטטיסטיקה כי הרבעים קמדן, האקני, האמרסמית' ופולהאם, איזלינגטון, קנזינגטון וצ'לסי, טאוור האמלטס ווסטמינסטר מהווים חלק מלונדון הפנימית ואילו הרבעים בארקינג ודאגנהאם, בארנט, ברנט, אילינג, אנפילד, הארינגיי, הארו, האברינג, הילינגדון, האונסלו, ניוהאם, רדברידג' וווטהאם פורסט מהווים חלק מלונדון החיצונית לצורכי ארגון הממשל העירוני בעיר לונדון.
סוגיות מוסריות במסע בין כוכבים

פשעי מלחמה

ישנן מספר דוגמאות למעשים מפוקפקים או לא מוסריים במסגרת מלחמה הבאים לידי ביטוי בפרקים שונים:

המדרון החלקלק

בפרק "In the Pale Moonlight" ("מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", עונה 6, פרק 19), לקפטן סיסקו נמאס מהמלחמה מול הדומיניון ורשימת הקורבנות הבלתי נגמרת. הוא מגבש תוכנית שתביא למפנה דרמטי באמצעות כניסת כוח חזק, חדש ורענן למלחמה: הרומולאנים. בסיועו של גארק הוא מנסה להשיג ראיות למזימה של הדומיניון נגד רומולוס, ניסיון שמסתיים בשורה של סוכנים קרדאסים מתים. סיסקו מראה סימני נסיגה קלים מתוכניתו, אך אז עולה רעיון חדש: לזייף מזימה כזו ולשכנע סנאטור רומולאני באמיתותה. לצורך יצירת המידע הכוזב יש צורך בשורת מעשים מפוקפקים: חנינת פושע, שיחודו של קווארק כדי לכסות על פשע, השגת חומר האסור במסחר ולשקר לאותו סנאטור. הסנאטור חושף את התרמית ובדרכו הביתה המעבורת שלו מתפוצצת. עם זאת, ברומולוס חושדים שהדומיניון חיסל אותו, ומצטרפים למלחמה.
בתחילה נראה שסיסקו משלים עם האירועים, מתוך הבנת האחריות ההיסטורית המונחת על כתפיו. התפנית מתרחשת כאשר הוא מבין שגארק תכנן מלכתחילה את רצח הסנאטור (וחיסל גם את הפושע הנ"ל) - אז הוא בא אליו בכעס וטוען שרומה לאורך כל הדרך. כשגראק מסכם את המחיר, הוא אינו מזכיר את הסוכנים הקרדאסים ההרוגים, אך אומר שעבור הצלת רביע אלפא כולו, מדובר במחיר סביר: חיי סנאטור אחד, חיי פושע אחד וכבודו העצמי של קצין צי אחד. סיסקו מתקשה להשלים עם מעשיו, אך כיוון שבסופו של דבר, המהלך התברר כמוצלח, הוא מגיע למסקנה שזה אכן מחיר נמוך ושהיה עושה הכול שוב.
הפרק מעורר דיון בשאלה עד כמה מותר להרחיק לכת למען מטרה טובה, למען טובת הכלל. האם מותר להרוג כדי למנוע עוד הרג? האם המטרה אכן מקדשת את האמצעים? "מוות למען הפסקת המלחמה"? מוות של אחד, או כמה בודדים, כדי לגרור מיליוני/מיליארדי רומולאנים למלחמה, לסיים אותה מוקדם יותר ולחסוך בעצם חיים של מיליונים/מיליארדים רבים אחרים?
מבחינת הסיפור המוצג לצופה, הדיון המוסרי בפעולת ההרג מתבצע באמצעות לבטיו של סיסקו. הלבטים מבוססים על כל מה שהוא מסמל: היותו קפטן, איש מוסר, קצין בצי הכוכבים.

דיון

השאלה העולה כאן היא האם המטרה מקדשת את האמצעים? האם כדי להביס אויב אכזר בלחימה מותר לבצע רצח עם? התשובה איננה ברורה במקרה זה, כפי שבאה לידי ביטוי בתשובתו של קפטן סיסקו לאודו "כי בעוד מדור 31 היה אחראי לנגיף, היו אלו המייסדים שהתחילו במלחמה האכזרית שגבתה את חייהם של מיליונים ושמסירת התרופה רק תחזק אותם ותכריע את המלחמה לטובתם". האם קיומם של ארגונים כגון מדור 31 אשר סמכויותיו לפעול נובעות מסעיף באמנת צי הכוכבים, פרק 14, סעיף 31 (ומכאן גם שמו), אשר מתיר "לכופף את החוקים" בתקופות של איומים בלתי רגילים בצורה קיצונית, הוא רע הכרחי?
אורחיי

יהודי אורחיי

בשנת 1726 הואשמו יהודי אורחי בעלילת דם. בין מלחמות העולם חיו בעיר כ-6,300 יהודים, כמחצית תושביה. בתקופה זו פעלו בעיר מוסדות תרבות ודת יהודיים, וכן מפלגות ותנועות נוער ציוניות.
בסוף יוני 1940 נכנסו לעיר חיילי הצבא האדום, ובתקופת שליטתם בה, הגלו יהודים אמידים בה לסיביר, תוך החרמת עסקים רבים של יהודים.
עם פרוץ מבצע ברברוסה נסוגו הסובייטים מהעיר, ויהודים רבים שניסו להימלט מהעיר, נהרגו כתוצאה מהפצצות שיירות הפליטים בידי מטוסים גרמניים. עם כניסת הרומנים והגרמנים לעיר בסוף יולי 1941, פנתה לשלטונות משלחת יהודית כדי לקבלם, אך חבריה נרצחו בידיהם. בהמשך החודש ריכזו הרומנים את כ-4,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו סגור, בו מתו מדי יום עשרות יהודים כתוצאה מתנאי המחיה הקשים. בד בבד, חויבו יהודי העיר בעבודות כפייה ובענידת טלאי צהוב, ונערכו בהם מעשי רצח אכזריים בידי אנשיו של המפקד הרומני פיליפ בקי. ב-6 באוגוסט 1941 רצחו אנשי הצבא הרומני כ-200 יהודים מהגטו, ובהם תינוקות וילדים קטנים, תוך השלכת גופותיהם לנהר דניסטר.
מאוקטובר 1941 עד נובמבר 1941 גורשו כל יהודי גטו אורחי לטרנסניסטריה, ודרך העיר הועברו גם אלפי היהודים שגורשו מגטו קישינב. רכוש היהודים באורחי הוחרם בידי השלטונות הרומניים, או נשדד בידי התושבים המקומיים.
כיום ישנה קהילה יהודית קטנה בעיר, ומופעל בה בית כנסת ומרכז חב"ד בידי השליח הרב זלמן טוביה אבלסקי, הרב הראשי למולדובה.
ג'ון מלקוביץ'

ביוגרפיה

מלקוביץ' נולד בכריסטופר, אילינוי שבארצות הברית למשפחה מרקע נוצרי. אביו עמד בראש תנועה לשימור הסביבה ואמו הייתה בעלים של עיתון מקומי. יש לו שלוש אחיות צעירות ואח אחד גדול.
למד באוניברסיטת אילינוי המזרחית, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת אילינוי סטייט, שבה למד תיאטרון.

קריירה

מלקוביץ' שיחק בסרטים דוגמת "ז'אן ד'ארק" של לוק בסון, שבו גילם את שארל השביעי מלך צרפת, "צילו של ערפד", "דמעות של שתיקה" עטור התשבחות ו"מעבר לעננים", סרטו האחרון של אנטוניוני, לצד סרטים הוליוודים כדוגמת "שחיתות בצמרת", "בקו האש" של קלינט איסטווד ו"קון אייר".
הוא גילם את "אתוס" ב"האיש במסיכת הברזל", על פי ספרו של אלכסנדר דיומא, את שארל מוריס דה טליראן במיני סדרה "נפוליאון", שבו כיכב ואת צ'ארלס השני מלך אנגליה ב"ליברטין".
שיחק בסרטיהם של סטיבן ספילברג, מנואל דה-אוליברה, ברנרדו ברטולוצ'י, וודי אלן, רוברט בנטון, סטיבן פרירס וג'יין קמפיון. מלקוביץ' בעצמו ביים סרט קולנוע אחד ב-2002 בשם "הרקדן בקומה מעל" בכיכובו של חאבייר בארדם.
הבמאי ספייק ג'ונז ביים ב-1999 את הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'", אחד הסרטים היחידים בהם כולל שם הסרט את שמו של שחקן. מלקוביץ' גילם שם את עצמו, ובאופן יוצא דופן לגבי שחקן המגלם את עצמו - שיחק באחד התפקידים הראשיים, וקיבל זמן מסך רב מאוד.
ב-2006 הופיע בסרט אראגון בתור המלך גאלבטוריקס, הנבל הראשי.
ב-2009 היה אורח פסטיבל הקולנוע ירושלים והעביר כיתת אמן. וב-2013 הופיע ב"קומדיה השטנית" במסגרת פסטיבל אילת הבינלאומי למוזיקה קאמרית. 
ב-2014 שיחק בסדרה קרוסבונז בתפקיד אדוארד טיץ "שחור הזקן".
פסטיבל רחוב פולסום

פסטיבל רחוב פולסום (Folsom Street Fair-FSF) או יריד רחוב פולסום הוא פסטיבל רחוב שנתי בנושא סאדו ו-BDSM, שמהווה אירוע מרכזי ב"שבוע הגאווה של קהילת העור" בסן פרנסיסקו. האירוע, אשר לפעמים פשוט מכונה "פולסום", מתרחש ברחוב פולסום, בשכונת השוק הדרומי בסן פרנסיסקו ומושך עליו תיירות מכל העולם.
האירוע החל בשנת 1984, והוא האירוע הגדול ביותר בעולם הקשור באופן בלעדי בתת תרבות הסאדו. העמותה המארגנת של האירוע, "סוכנות התיאום של אירועי רחוב פולסום" (FSE-Folsom Street Events), מתקימת כמלכ"ר, כמו גם תוכניות גיוס כספים רבות בפסטיבל כולל משחקים, דוכני משקאות ואף הלקאות בתשלום.
ה-FSE מארגנת גם אירועים דומים בקנדה ובגרמניה. הפסטיבלים מעוררים פעמים רבות פעילויות מחאה מצד ארגונים הפועלים למען הטרונורמטיביות וארגונים שמרנים כמו "אמריקאים לחשיפת האמת על ההומוסקסואליות (AFTAH)" והליגה הקתולית.
יקותיאל יהודה גרינוולד

הרב יקותיאל יהודה (זלמן לייב) (ליאופולד) גרינוַולד (בכתיב שנהג בזמנו: גרינוואלד; באנגלית: Leopold Greenwald; סיגט, תר"ן, 1890 – קולומבוס, אוהיו, י"ח בניסן תשט"ו, אפריל 1955) היה רב והיסטוריון הונגרי-אמריקאי, מחבר פורה של ספרים רבים בנושאי הלכה והיסטוריה יהודית. ידוע בעיקר במחקריו על יהדות הונגריה.

ביוגרפיה

גרינוולד נולד בעיר סיגט בחבל מרמורש, לאביו ר' יעקב, שהיה דרשן בעיר. למד בישיבתו של הרב שמואל רוזנברג באונסדורף, ובישיבת הרב משה גרינוולד בחוסט. נישא לבת הרב צבי הירש הורוביץ, רב קהילת הרמנשטאדט בטרנסילבניה.
מגיל 14 החל לפרסם מאמרים בכתבי העת היהודיים, בשפות עברית, ויידיש. בעיקר עסק בחקר הקהילות האורתודוקסיות בהונגריה ותולדות המאבק בתנועה הרפורמית בארץ זו. במסגרת מחקריו עבר בקהילות רבות, עיין בארכיונים ובספרי הקהילה ורשם כתובות על מצבות ישנות. בימי מלחמת העולם הראשונה שירת כחייל בצבא ההונגרי, ולפי עדותו גם במסעותיו כחייל, בעת עוברו סמוך לבתי עלמין יהודים היה מנצל את הזמן לרישום המצבות. הוא הגיע גם לאלבניה שם חיפש ומצא את קברו של משיח השקר שבתאי צבי.
מאמרו הראשון פורסם בביטאון התורני "נטעי בחורים" בהיותו בן 15. את ספרו הראשון, "בית יהונתן", על תולדות ר' יונתן אייבשיץ, פרסם בסיגט בשנת תרס"ח, בגיל 16. מאז פרסם בהונגריה ובארצות הברית יותר מ-40 ספרים ומאות מאמרים בכתבי העת.
בשנת תרפ"ה (1925) היגר לארצות הברית ושימש כרב בקהילת קולומבוס שבאוהיו עד יום פטירתו.
מורבן כריסטי

ביוגרפיה

כריסטי נולדה בהלנסבורג וגדלה בגלאזגו ובאווימור. היא למדה משחק ב"דרמה סנטר לונדון" אצל ראובן אדיב.

קריירה

כריסטי מופיעה בדרמות בתיאטרון בקולנוע ובטלוויזיה.
ב-2006 שיחקה בתפקידי ג'ולייט והירו עם הלהקה השייקספירית המלכותית בעונת "כל כתבי".
ב-2008 לוהקה כריסטי ללהקת התיאטרון ברידג' פרוג'קט של סם מנדס לתפקיד אניה בעיבוד החדש של טום סטופארד למחזה "גן הדובדבנים". עוד שיחקה בתפקיד פרדיטה במחזה השייקספירי "אגדת חורף" שהוצג בתיאטרון אולד ויק בלונדון אחרי הופעות באקדמיה למוזיקה בברוקלין בניו יורק ובסיבוב הופעות עולמי.
ב-2017 הופיעה בתפקיד אלן רוני בדרמה "ממלאת מקום" של ה-BBC.
מביא לבית הדפוס

המביא לבית הדפוס (מלבה"ד) הוא מונח עברי לתפקיד שהגדרתו איננה מתוחמת ותלויה במקום ובתרבות אך ניתן לכנותו "מתווך בין העולם האינטלקטואלי לעולם המעש". תפקידי המביא לבית הדפוס התגבשו עם המצאת הדפוס עוד לפני שהוגדרו ותוחמו באופן מובהק תפקידי המוציא לאור, בעל בית הדפוס, העורך הספרותי והמגיה. באופן כללי, המביא לבית הדפוס יוזם הדפסת ספר ומכין אותו לדפוס על ידי ליקוט כתבי יד, בדיקתם מבחינה טכנית (שלמוּת, אפשרות טכנית להדפיסם), הגהה שלהם ומציאת מוציא לאור ובית דפוס שיסכימו להוצאתם. חשיבותם הייחודית של מביאים לבית הדפוס בספרות העברית נבעה מכך שחלק גדול מן הדפוס העברי התרכז בפרסום חוזר של טקסטים ישנים, לעיתים עם פירוש או תרגום או הוצאת מהדורות חדשות ואיכותיות יותר, מפעל שריכז מספר שותפים לעשייה והצריך יזם שיוציאם לפועל, יגייס תמיכה כספית ויתאם בין גורמים שונים. תחום פעילות נוסף של הבאה לבית הדפוס היה עריכת קבצים, בהם הודפסו יחדיו מספר חיבורים (בין שראו אור לפני כן בדפוס ובין שראו אור לראשונה), פעולה שהעניקה ממד של ליקוט ופרשנות משווה, בהציבה זה לצד זה טקסטים שונים. פעילות חשובה וייחודית נוספת הייתה הצלתם של כתבי יד על ידי הבאתם לדפוס בטרם יאבדו; גם לפעילות זו נופך של ברירה וקביעה מה יכחד ומה יישמר לעתיד.
ניתן לשייך את המביאים לבית הדפוס לשלוש קבוצות: אישים העוסקים בתחום מבחינה מקצועית ואידאולוגית ומומחים בעולם ההפקה, גיוס ההון וההוצאה לאור; אישים בעלי עניין בספר או במחבר מסוים, שאין בכוחו או ברצונו להוציא את ספרו לאור (או שאיננו עוד בין החיים), ופעילים בהוצאתו של ספר זה או מחבר זה בלבד ובני משפחה ויורשים של מחברים, הנוטלים אחריות על עיזבונם.
לעיתים הוסיף המביא לבית הדפוס הקדמה משלו לספר ובה תיאר את תולדות ההפקה, מאמציו להוציא את הספר והתנצלות אם נפלו שגיאות הגהה (בדומה ל"הסכמה" בראש ספרים תורניים). הקדמות אלה מספקות מידע רב לגבי תפקידיו המגוונים של המביא לבית הדפוס והיקף תרומתם של אישים מסוימים.
שימוש נוסף בהגדרה "מביא לבית הדפוס" מתקיים בכתבים פסאודואפיגרפיים (ספרים חדשים המיוחסים למחבר קדום) שבהם מסתתר המחבר האמיתי תחת הכינוי "מביא לבית הדפוס", ולעיתים אף מפרט כיצד התגלגלו לידיו כביכול מגילות עתיקות, שהוא רק מביאן לדפוס.
תה לפסנג סושונג

היסטוריה

על פי כמה מקורות היה הלפסנג סושונג התה השחור הראשון בהיסטוריה, וקדם אפילו לתה קימון. על פי האגדה נוצר התה באמצע המאה ה-17, בתקופת שושלת צ'ינג, כאשר איכרים מהכפר טונְגְמוּ שבהרי וו-יי פיתחו באקראי את התה השחור. כאשר צבא הקיסרות הגיע לפוג'יין הוא חנה במפעל תה שבו נהגו לייבש את עלי התה בשמש, תהליך שגרם להם להתחמצן באיטיות. התושבים המקומיים נמלטו מהמקום כשהגיע הצבא וחזרו לאחר שעזב. על מנת לפצות על הזמן שאבד החליטו התושבים לזרז את תהליך הייבוש באמצעות עישון העלים מעל מדורות של עץ אורן, ולאחר שטעמו את התה מעלים אלו גילו שהתהליך שיפר את הטעם של התה. עם השנים הועברו שיחי התה ותהליך הייצור למקומות אחרים בעולם דוגמת טאיוואן.

ייצור

"סושונג" מתייחס לעלה הרביעי והחמישי על ענף שיח התה, רחוק יותר מהניצן המבוקש יותר. עלים אלו גסים יותר מאשר העלים הקרובים לניצן והם מכילים פחות מרכיבים ארומטיים. עישון עלים אלו היא דרך לייצר מוצר מהעלים הרצויים פחות שניתן לשווקו.
תחילה מניחים את העלים במבני עץ ארוכים שתוכננו לאפשר לעשן לנוע בחופשיות שבהם בוערים מדורות של עצי אורן. החום גורם לכמישת העלים כשהם סופגים את העשן. את העלים הופכים מדי פעם על מנת לחשוף אותם במידה שווה לעשן ולאש. אחרי כשעה וחצי מוציאים את העלים לאוויר ומניחים להם להמשיך להתייבש. אחר-כך מגלגלים את העלים ונותנים להם להתחמצן במקום חמים במשך 5 עד 6 שעות. אז קולים את העלים בווק, מגלגלים אותם שוב ומייבשים אותם שוב בסלים מחזרן המכונים חונְג לונְג (烘笼, בפין-יין Hōng long) מעל מדורה של עצי אורן המעניקים לתה טעם מעושן של שרף וגוון שחור מבריק.

כימיה

הארומה של הלפסנג סושונג נגזרת ממגוון תרכובות כימיות. שני הרכיבים הנפוצים ביותר המשפיעים על הארומה הם לונגיפולן (longifolene) ואלפא-טרפינאול (α-terpineol). מקורן של תרכובות רבות המרכיבות את הארומה של הלפסנג סושונג, כולל לונגיפולן, הוא בעשן מעצי האורן ואינן מצויות בסוגי תה אחרים.

טעם וארומה

ללפסנג סושונג יש טעם עז של עשן, קינמון, ערמונים, ופירות אחרים, דוגמת לונגן.
ההנאה מתה לפסונג דורשת טעם נרכש. מרבית סוחרי התה המשווקים את התה לצרכנים מערביים מציינים שסוג תה זה גורם לתגובות קיצוניות, חיוביות או שליליות.
המומחים לתה מציינים לעיתים קרובות שלתה לפסנג סושונג מטאיוואן יש טעם וארומה עזים יותר, כשהסוג הקיצוני ביותר הוא סושונג שעושן על זפת אורנים.
בתה לפסנג סושונג משתמשים כמשקה או שמוספים אותו לסוגי תה אחרים על מנת לדלל את הטעם המעושן החריף. לעיתים משתמשים בתה זה בבישול או כתוספת תבלין.
לפסנג סושונג אינו מקבל טעם מריר גם בחליטה ארוכה ולכן הוא תה מתאים לסמובר.
ירון פורמוזה

ביוגרפיה

פורמוזה החל את שירותו הצבאי באגד ארטילרי 215 של חיל התותחנים שירת כקצין בגדוד 402 והתקדם עד לפיקוד על הגדוד. בהמשך שירת כראש ענף מפקדים בבית הספר לתותחנות שדה ושימש ראש זירת צפון בחטיבת המבצעים. כאלוף-משנה פיקד על עוצבת אדירים ושימש מנהל סיוע האש של עוצבת הגליל. ב-2010 מונה למפקד עוצבת גולן וב-2013 מונה למפקד התותחנים הפיקודי (מת"פ) של פיקוד הצפון. ב-2015 מונה לנספח היבשה בארצות הברית. 
פורמוזה בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בעל תואר ראשון בניהול ובמשאבי אנוש ותואר שני במנהל עסקים.
עמרי טלמור

ביוגרפיה

טלמור נולד בבת ים לזוג הורים אנשי צבא וגדל ביישוב רעות. לאחר שירות צבאי כאיש קבע, למד צילום בחוג לתקשורת צילומית במכללת הדסה בירושלים. מאז סיום לימודיו הציג עבודות במגזיני אמנות וצילום בישראל ובחו"ל. הציג תערוכות יחיד וקבוצתיות בגלריות בירושלים, בחיפה, בלוס אנג'לס, בסן דייגו ובפורטלנד. 
ב-2015 הוצגה במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן תערוכת יחיד שלו, במסגרתה הוצגה סדרה של 78 תצלומים, המתארים מבנים שונים שתכנן האדריכל מנחם באר ברחבי הארץ. סדרת הצילומים הופיעה גם בספר "אבני דרך, אבני בניין - דרכו האדריכלית של מנחם באר" בעריכת מוקי צור ויובל דניאלי ולאחר מכן גם בקטלוג התערוכה "באר בקיבוץ - האדריכלות של מנחם באר" שהוצגה בגלריה בבית האדריכל בתל אביב. טלמור מצלם לאדריכלים שונים וכן לערוץ האדריכלות באתר xnet מבית ידיעות אחרונות.
אדמונד הראשון, מלך אנגליה

איומים צבאיים

זמן מועט לאחר הכתרתו נאלץ אדמונד להתמודד עם צבאו של אולף השלישי גות'פרית'סון, מלך דבלין, שהשתלט על נורת'מבריה והחל לנגוס בשטחים במרסיה.
עם מותו של גות'פרית'סון ב-941, החל שלטונו ומעמדו של אדמונד להתחזק. ב-942 השיב לעצמו את השטחים שנלקחו ממנו במרסיה, וב-943 אף שימש כסנדק בטקס ההטבלה של אולף קואראן, ששלט ביורק כיורשו של אולף גות'פרית'סון, יחד עם בן דודו רגנאל.
שנה מאוחר יותר ב-944, השתלט אדמונד על נורת'מבריה, תוך שקואראן מודח מכסאו ונמלט לדבלין, שם הוכתר למלך.
ב-945 כבש אדמונד את סטרתקלייד, אך מסר את השטח למלקולם הראשון, מלך סקוטלנד, בתמורה לברית צבאית, שהניחה את הבסיס ליחסי ידידות עם סקוטלנד.
במהלך שלטונו השתפר מצבם של המנזרים באנגליה, והם שבו לשגשג.
אשתו של אדמונד, אלגיבה, ילדה לו את אדוויג ואת אדגר, שניהם זכו למלוך באנגליה.

מוות וירושה

אדמונד נרצח ב-26 במאי 946 בפוקלצ'רץ', כשנסיבות הרצח אינן ברורות ומהוות מקור לשמועות רבות.
כרך ד' בכרוניקה האנגלו-סקסונית, שנכתב כמאה שנים לאחר האירוע, מזוהה אדם בשם ליאופה כרוצח, ללא ציון מניעיו. לעומת זאת, כרכים אחרים העוסקים ברצח אינם מציינים את שם הרוצח או שאינם ברורים דים.
מקורות מאוחרים יותר, מוסיפים פרטי פיקנטריה לפיהם אדמונד נהרג בקטטה עם פושע גולה בשם ליאופה, לאחר שזיהה אותו במהלך ארוחה חגיגית, ולפי מקור נוסף, כשניסה להגן על אחד ממשרתיו מאותו פושע. נראה שחלק מהפרטים המוצגים במקורות, שנכתבו יותר ממאה וחמישים שנים לאחר האירועים, ומטבע הדברים הושפעו מסיפורים שהתגלגלו מפה לאוזן, אינם הגיוניים ואינם עולים בקנה אחד עם מעמדו ואופן התנהלותו של מלך.
מאמר משנת 2015 מעלה סברה כי אדמונד היה קורבן לקנוניה ומותו היה התנקשות פוליטית.
אדמונד נקבר במנזר גלסטונברי. אחיו הצעיר אדרד ירש את כסאו.
ילגבה (כדורגל)

היסטוריה

המועדון הוקם לראשונה בשנות ה-70 על ידי עובדים במפעל מכוניות. ב-1977 הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הלטבית הבכירה, בעונתה הראשונה בליגה סיימה במקום השביעי. ב-1988 זכתה בדאבל היסטורי בלטביה, ולאחר שנה זכתה באליפות שנייה. ב-1990 התאחדו שתי קבוצות מהעיר ילגבה לקבוצה אחת. 
בשנות ה-90 ילגבה הייתה לאחת הקבוצות החזקות בליגה, כאשר סיימה שלוש פעמים כסגנית הליגה, וזכתה פעמיים בגביע, עם זאת הקבוצה נקלעה לקשיים כספיים וקיבלה חסות מאוניברסיטת לטביה, וכתוצאה מכך שינתה את שמה לריגה. 
ב-2004 הוקם המועדון FK ילגבה שהחל לשחק בליגה הלטבית השנייה, לאחר חמש שנים העפילה לליגה הראשונה.
חלקת משפחת ז'בוטינסקי

חלקת משפחת ז'בוטינסקי היא חלקת קבורה ממלכתית שיועדה במיוחד עבור זאב ז'בוטינסקי ובני משפחתו ליד חלקת גדולי האומה ובסמוך אל קברו של בנימין זאב הרצל.
נושא הבאת עצמותיו של ז'בוטינסקי, שנפטר ונקבר בארצות הברית בשנת 1940, היה שנוי במחלוקת בגלל היריבות הפוליטית שהייתה בינו ובין דוד בן-גוריון שהתנגד להבאת עצמותיו של ז'בוטינסקי לארץ. לאחר התערבותו של הנשיא יצחק בן צבי, טען כי רק לשני אישים שנקברו בחוץ לארץ ראוי הכבוד להיקבר בקבורה ממלכתית, והם: הרצל והברון רוטשילד.
הבאת עצמותיו התאפשרה רק לאחר פרישתו של בן-גוריון ב-1963 מן החיים הפוליטיים. בתאריך 15 במרץ 1963 החליטה הממשלה בראשותו של לוי אשכול לאפשר את הבאת עצמותיהם של ז'בוטינסקי ואשתו יוענה ז'בוטינסקי לארץ. בצוואתו ביקש ז'בוטינסקי שקבורתו מחדש בארץ תיעשה על ידי הממשלה היהודית הריבונית, ולבסוף ב-2 באפריל 1964 נענתה הממשלה לבקשת ז'בוטינסקי בצוואתו.
מיזם הבאת עצמותיו לקבורה נעשה על ידי משפחתו של ז'בוטינסקי והתנועה הרוויזיוניסטית. שם המבצע להבאתו של ז'בוטינסקי נקרא בשם: "זאב ז'בוטינסקי חוזר למולדת".
חלקת הקבר שהייתה מחוץ לחלקת גדולי האומה נבחרה לצד שביל הגישה אל קברו של הרצל ומשקיפה אל בנייני יד ושם ובסמוך אל גן האומות בו שתולים עצים שניטעו בידי ראשי מדינות.
מסע ההלוויה החל בנמל התעופה בלוד ומשם המשיך אל רמת גן ואל תל אביב. הוא כלל הבאת חלקי אדמה מאתרים שונים כגון: הר ציון, הר הזיתים, ומקום קבורתם של שרה אהרונסון ויוסף טרומפלדור ושל חללי האצ"ל. ראש הממשלה לוי אשכול לא השתתף בטקס הלוויה עקב ביקור בצרפת אולם עבר על פני הארון בעת נחיתתו בפריז. נוכחותו בטקס של הנשיא זלמן שזר העניקה לאירוע גוון ממלכתי.
בשנת 1969 הובא לקבורה בצמוד אל קברם גם הבן ערי ז'בוטינסקי לאחר שתרם את גופתו למדע. בשנת 1978 נפטרה אשתו של ערי, אביבה, ונקברה לצדו.
לפני הקברים נמצאת רחבה ובה במה עבור נואמים.
מוזיאון וירטואלי

מוזיאון הוא מקום שמרוכזים בו אוספים בתחום מסוים או בתחומים אחדים: יצירות אמנות, חפצי אומנות, עתיקות, מדע וכדומה. זהו מוסד המאפשר לציבור גישה למוצגים המייצגים מגוון תופעות טבע, תרבות, היסטוריה ומורשת, לצורכי חינוך, מחקר, לימוד והנאה. 
המוזיאון הווירטואלי הוא מוזיאון הקיים ברשת האינטרנט בלבד. כמו המוזיאון הממשי, המוזיאון וירטואלי עשוי להיות מורכב מתערוכות ומאוסף פריטים (כגון מוזיאון לאמנות, מוזיאון לידיעת הטבע, ארכיון) או מעוצב לתצוגות שנוצרו במיוחד עבורו (כגון במוזיאונים למדע). הוא עשוי להציג ייצוגים דיגיטליים של עצמים ממשיים או להציג תכנים ייחודיים למדיום הדיגיטלי כגון אמנות דיגיטלית או מציאות מדומה.
עם התפתחותה המהירה של חברת המידע, נעשה המוזיאון הווירטואלי כלי פרסום ומדיה מרחיבה בידי מוזיאונים ממשיים קיימים. קבוצות וחברות בעלות ייחוד המעוניינות להציג את מוצגיהן מחוץ לכותלי מוזיאון ממשי. יצירת מוזיאון ווירטואלי זולה באופן משמעותי. כל אדם יכול ליצור מיזם כזה לכן המוזיאון הווירטואלי נהייה לכלי תרבותי-חברתי וחינוכי. המוזיאון הווירטואלי הלימודי עשוי לכלול אוסף בעל משמעות תרבותית המוצג באופן קבוע לציבור הגולשים, ויש לו מאפיינים מוזיאליים כגון פרוגרמה, תערוכות קבע ותערוכות מתחלפות, והסברים (כיתוביות) לפריטי האוסף. מוזיאונים וירטואליים לימודיים יכולים לשקף מוזיאון פיזי או להיות מוזיאונים אינטרנטיים בלבד. האפשרות להצבת ממשקי דיון ותגובה על כל מוצג בפרט ועל תערוכות בכלל מייחדת אותו מן המוזיאון הממשי בו המבקרים רשאים בדרך כלל לכתוב רק בספר אורחים. הקמת מוזיאון ווירטואלי על ידי מוסדות חינוך מהווה הזדמנות פדגוגית לערב את הלומדים בעשייה לימודית משמעותית.

מוזיאונים ווירטואליים בארץ ובעולם

מוזיאונים פיזיים רבים יזמו יצירת אתרי אינטרנט של המוזיאון. אתרים אלו מהווים חלון הראווה ואתר המידע אודות המוזיאון. לצד המידע הבסיסי קיימות תערוכות ווירטואליות שהמוזיאון מעוניין לפרסם. עם התפתחות האינטרנט נוצר צורך להביא את המוזיאונים הפיזיים אל הקהל הרחב העולמי ומתוך צורך זה נוצרו כמה פרויקטים עולמיים כגון Google Art Project ופרויקטים נוספים.
מוזיאון וירטואלי עולמי
סטיבן פורד

ביוגרפיה

פורד נולד במישיגן לג'רלד ובטי פורד, הוא למד ניהול באוניברסיטת המדינה של יוטה ומדעי החיות באוניברסיטה בקליפורניה.
הוא לוהק בתחילה לסרט גריז שיצא לאקרנים ב-1978, אך לאחר מכן הוחלף בשחקן לורנזו לאמאס,
ב-1981 הוא הצטרף לצוות הסדרה צעירים חסרי מנוח בתפקיד החוקר הפרטי אנדי ריצ'רד.
הוא שיחק בסרטים הבריחה מניו יורק, ארמגדון, כשהארי פגש את סאלי..., גברים בחלל, נגד החוק, היט ורובוטריקים.
מ-1992 עד 1993 הוא הנחה את הסדרה "שירות חשאי".
פורד שימש כצוות "הקרן ג'רלד פורד".
התחנה המרכזית של טבריה

היסטוריה

התחנה תוכננה על ידי האדריכלים שרגא פרידריק רוהטין וזאב וולטש. אבן הפינה לתחנה הונחה בסוף 1957 והיא נחנכה בשנת 1959.
בשנת 2004 רכשו רמי בטאן ואחיו יואב את המקרקעין מחברת מפעלי תחנות בע"מ. בשנת 2011 עברה התחנה שיפוץ ראשון מאז הקמתה, שכלל צביעה מחדש, תיקונים בתקרה המתפוררת, הרחבת גרם המדרגות עבור הנוסעים וכמו כן גם שדרוג כללי של אולם הכניסה.