אבחון הפרעת קשב

אִבְחוּן הַפְרָעַת קֶשֶׁב הוא הליך אבחנה הבודק קיום הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות. את האבחון מבצע נוירולוג, פסיכיאטר או פסיכולוג, אשר הוא יכול להיעזר בחוות דעתם של אנשי מקצוע טיפוליים וחינוכיים נוספים.
המאפיין העיקרי של הפרעת קשב הוא דפוס מתמשך של הנמכה בקשב או היפראקטיביות-אימפולסיביות, אשר מפריע לתפקוד או להתפתחות של האדם.
מלבד קיומה של הפרעת קשב, האבחון גם בודק מה הם מאפייניה וחומרתה ומה עשויות להיות הדרכים היעילות להתמודד עמה. האבחון עשוי להעריך גם את קיומה של תחלואה נלווית מהסוגים השכיחים ללקות זו.

חשיבות האבחון המוקדם

אבחון מוקדם ונכון של הפרעת קשב הוא חיוני לצורך בניית תוכנית טיפול מתאימה ומניעת בעיות נלוות בהמשך. הסתגלות חיובית להפרעת קשב מקושרת לאבחון בגילאים צעירים. עם זאת אנשים רבים מגיעים לאבחון הפרעת קשב בשלב מאוחר, כאשר הם סובלים כבר מדימוי עצמי נמוך, מהישגים לימודיים נמוכים, מקשיים חברתיים ומבעיות בהתנהגות.
יש לפנות לאבחון בכל מקרה בו מועלה חשד כלשהו לקיומה של הפרעת קשב. החשד הראשוני לרוב מתעורר בעקבות גורמים לא מקצועיים כגון - האדם עצמו, הורים, מורים וכו'.
לעיתים קרובות ההתנהגויות המאפיינות הפרעת קשב יבלטו לראשונה או יפריעו בעצמה הגבוהה ביותר בהקשר הכיתתי, על כן למורה יש תפקיד משמעותי באיתור מוקדם של הפרעת קשב.
בין המצבים הנפוצים שבעקבותם מפנים לאבחון נמצאים: הנמכה בהשגים הלימודיים, בעיות התנהגות המפריעות לסביבה, קשיי קשב, בעיות חברתיות, הערכה עצמית נמוכה ועוד.
בדרך כלל לא עולה חשד להפרעת קשב לפני גיל שנתיים. רוב האבחונים נערכים במהלך בית-הספר, בכיתות היסוד ולפני בגרויות.
לבנים יש סיכוי גדול פי 10 לקבלת אבחנה של הפרעת קשב בגילאי הילדות, אך בבגרות היחס יורד ל-2:1. דבר זה מצביע על כך שבנות רבות בעלות הפרעת קשב לא מאובחנות בגילאי הילדות.

קריטריונים לאבחנה על פי ה-DSM

הפרעת קשב היא אחת ההפרעות הקשות להגדרה בתחום הפסיכיאטריה.
ה- DSM המפורסם על ידי האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית הוא ספר אבחנות שנועד להנחות אנשי מקצוע וליצור אחידות במונחים של השפה המקצועית.
ארגונים וגופים ממשלתיים רבים כמו משרד הבריאות הישראלי וה-AAP האמריקאי, ממליצים או מחייבים את השימוש בקריטריונים שהוא מפרט לצורך קביעת אבחנה של ADHD.
המהדורה הרביעית המתוקנת DSM-IV-TR יצאה לאור בשנת 2000 וזכתה לשימוש נרחב.
במאי 2013 יצאה לאור המהדורה החמישית - DSM V. משום שהפרסום שלה טרי יחסית לא כל הגופים המאבחנים התאימו את עצמם להנחיות החדשות, תהליך שסביר שיושלם עם הזמן. לאור זאת יוצגו בהמשך ההנחיות על פי המהדורה הקודמת שעדיין נמצאת בשימוש ולאחריה ההנחיות העדכניות על פי המהדורה החדשה.

אבחון הפרעת קשב על פי המהדורה החמישית - DSM V

אחד השינויים המרכזיים במהדורה החמישית של ה-DSM בהשוואה למהדורות הקודמות הוא מתן הנחיות הולמות לאנשי המקצוע אודות תהליך האבחון של מבוגרים עם הפרעת קשב. שינוי זה נעשה מתוך מטרה לאפשר לילדים עם הפרעת קשב לקבל את המענה המתאים לאורך כל חייהם ולא רק לתקופת הילדות.
הקריטריונים לאבחון הפרעת קשב עודכנו במהדורה החמישית של ה-DSM כדי לאפיין בצורה מדויקת יותר את הביטויים שלה בגילאי הבגרות. בעוד שעבור ילדים יש צורך בהצגה של 6 סימפטומים כדי לענות על ההגדרה של אחת הקבוצות, למבוגרים מעל גיל 17 נדרשים רק 5. כמו כן, צורפו דוגמאות של צורות שונות בהן אותם הסימפטומים יכולים לבוא לידי ביטוי בגילאי הילדות, ההתבגרות והבגרות.
שינוי נוסף הוא שבכדי לקבוע אבחנה של הפרעת קשב חלק מהתסמינים צריכים להיות נוכחים רק לפני גיל 12. זאת בהשוואה לדרישה שהתסמינים יופיעו לפני גיל 7, אשר הופיע במהדורות הקודמות. השינוי התבסס על מחקר מקיף שהראה כי לא נמצאו הבדלים בין ילדים שהתסמינים שלהם החלו לפני גיל 7 או בשלב מאוחר יותר, מבחינת מהלך ההפרעה, חומרתה, תוצאותיה והתגובה לטיפול.

מבחנים ממוחשבים

כאמור, על פי הנחיות משרד הבריאות מבחנים ממוחשבים אינם חיוניים לצורך אבחון הפרעת קשב ואין חובה להשתמש בהם. במקרים מסוימים המאבחן יכול להפעיל את שיקול דעתו אם הוא סבור שבדיקה ממוחשבת כלשהי יכולה לספק מידע נוסף אשר יתרום לתהליך האבחנה.
במקרים רבים נעשה שימוש בבדיקה ממוחשבת מסוג "מטלת תפקוד מתמשך". מדובר בקבוצה של מבחנים הידועה בקרב אנשי המקצוע כ- CPT שהם ראשי תיבות של- Continuous Performance Task.
מבחנים אלו בודקים ישירות את הנבדק ויכולתו להתמודד לאורך זמן עם מטלה חדגונית ומשעממת. לרוב הם דוגמים את התנהגות הנבדק על ידי מדידה של מוסחות או עירנות, אשר עשויות לשקף התנהגויות המקושרות להפרעת קשב.
על השערה זו התבסס הניסיון להשתמש במבחנים מסוג זה לצורכי אבחון, במסגרת השאיפה לפתח כילים אובייקטיביים להערכת מרכיבי הקשב. לעיתים אף נקבעת האבחנה על ידי ההפרש שבין רמת הביצוע במבחנים אלו עם וללא ריטלין.
עם זאת, הניסיון לא עבר את מבחן השטח. המידע העולה מן המחקר אינו תומך בשימוש של מבחני CPT לצורך אבחון הפרעת קשב.
כמו כן, אנשים עם אינטליגנציה גבוהה מתפקדים טוב יותר במבחנים אלו ולכן קשה יותר לאתר אצלם קשיי קשב בדרך זו.
בהתאם לכך, בארצות הברית השימוש בהם הולך ומצטמצם לנוכח בעיות ברגישות וספציפיות של האיבחון.
למרות הבעייתיות ביכולת האבחונית של מבחני CPT, הם יכולים לשמש להערכת היעילות של הטיפול התרופתי והמעקב אחריו. מסיבה זו מבחנים אלו נעשים לרוב בשני שלבים - הבדיקה הממוחשבת נערכת תחילה בלא השפעת תרופות כדי להתרשם מרמת הבסיס של הנבדק ובמקרה הצורך נערכת גם העברה שנייה של אותה מטלה בהשפעת תרופות להקלה זמנית של תסמיני ADHD. כך ניתן ליצור השוואה מול רמת הבסיס של התפקוד הראשוני ולקבל הערכה ראשונית על יעילות הטיפול התרופתי.
גם במסגרת אבחון או בדיקה חד פעמית, כל מתן של תרופה מצריך אישור ומעקב של רופא מומחה. כמו כן, בדיקת התפקוד תחת השפעה תרופתית אינה חיונית למתן אבחנה ולא ניתן לחייב נבדקים לעבוד שלב זה אם אין רצונם בכך. במקרים אלו יועבר השלב הראשון בלבד.
במקרים בהם הועברו שני חלקי הבדיקה ונראה שיפור תחת השפעת התרופה לרוב יומלץ עליה כחלק ממערך הטיפול העתידי. עם זאת, גם לאחר מתן ריטלין קשה לדעת האם האדם הגיע לרמת הביצוע המיטבית שלו.
בנוסף, חוסר שיפור תחת השפעת התרופה במבחנים מסוג זה לא בהכרח מעיד על חוסר יעילות של טיפול תרופתי עבור אדם מסוים.
זאת משום שלא ניתן לדעת בשלב הבדיקה האם הכדור שניתן מתאים לאותו אדם באופן ספציפי.
למעשה, כרבע מהנבדקים אינם מושפעים מכדור ריטלין "סטנדרטי" מהסוג הניתן בעת ביצוע מבדקים ממוחשבים להפרעת קשב.
מסיבות אלו אין די בבדיקה חד פעמית של ההבדל הנוצר בעקבות מינון מסוים, על מנת להעריך את היעילות הפוטנציאלית של הטיפול התרופתי בכללותו. אם לא נראה שיפור ייתכן שהנבדק פשוט אינו מגיב לתרופה זו במינון שניתן לו וייתכן שיש לבדוק את ההשפעה של תרופות שונות במינונים שונים.
אחת הבדיקות המוכרות יותר בתחום זה היא ה-TOVA, אשר מודדת את עיקביות זמן התגובה, טעויות והשמטות.
חשד להפרעת קשב עולה בקרב נבדקים שהביצוע שלהם נמוך מהמצופה מבני גילם באחד או יותר מממדדים אלו.
כמו כל אמצעי אבחון, ה-TOVA יכול לאבחן בריא כבריא, בעל הפרעה כבעל הפרעה, בריא כבעל הפרעה ובעל הפרעה כבריא. באמצעי אבחון מוצלח השגיאות נדירות. בבדיקת TOVA אחוז האנשים עם הפרעה המאובחנים בטעות כבריאים הוא מעט גבוה מהמקובל. לכן בדיקת TOVA משמשת בעיקר לחיזוק חשד ב-ADHD ופחות להחלשת חשד כזה והיא אינה יכולה להיות אמצעי אבחון יחיד. למעשה משמשת הבדיקה בעיקר להתאמת טיפול תרופתי, וההמלצה היא כי האבחון צריך להתבצע באמצעות רופא.
כלי עזר ממוחשב נוסף הוא מבדק ה-MOXO.

מחסור בבדיקה רפואית-ביולוגית

לא קיימת בדיקת מעבדה רפואית-ביולוגית עבור הפרעת קשב ולכן האבחנה מבוססת על תסמינים התנהגותיים הניתנים לצפייה.

בדיקה גנטית

נתגלה קשר בין אללים פגומים לגנים הקשורים לדופמין לבין תסמיני ADHD שונים והתגובה לתרופות מקלות תסמינים (ראו אטיולוגיה של הפרעת קשב). לכן ייתכן שבעתיד הקרוב יעזרו בבדיקה גנטית לאבחון ADHD ולהחלטות בקשר לטיפול בו.