google/wiki40b huggingface dataset:
מטה כמורה

מטה כמורה הוא מטה מסוגנן שנישא בידי אנשי כמורה בכירים, בדרך כלל מדרגת בישוף, כאות למעמדם. לרוב המטה מעוצב כמקל רועים, דהיינו אורכו כמטר וחצי וראשו מעוקל.

מקור

מקורו של השימוש במקל רועים כסמל דת החל במצרים העתיקה. פרעוני מצרים נהגו לשאת אותו וכן נמצאו פסלוני אלים המחזיקים את המטה. הסמל התפשט בקרב תרבויות נוספות, וכך מתוארים גם האוגורים ברומא העתיקה.
השימוש בנצרות הוא קדום מאוד. אין תיעוד מתי בדיוק הוא החל, אך יש עדויות לשימוש כזה כבר במאה ה-7. ציורים רבים של קדושים מציגים אותם כשמטה בידם.

שימוש

בכנסייה הקתולית ראש המטה הוא מעוגל והוא נישא בעת הסקרמנט בידו השמאלית של איש הכמורה הבכיר בכנסייה. על פי התקנות, עליו לכוון את העיקול כלפי הציבור וכן עליו לשאת את המטה בעת תהלוכות ובעת שהוא מברך אנשים. לעיתים נותן הבישוף לנער שרת לשאת את המטה, אך עליו לשאתו בעזרת מטפחת, על מנת שלא לגעת בו בידיו החשופות. הבישוף מקבל את המטה בטקס ההסמכה שלו וכך גם אב מנזר או אם מנזר, כשהמטה מסמל את היותם מנהיגים את צאן מרעיתם. בכנסיות המזרח (דהיינו הכנסייה האורתודוקסית, המזרחית הקתולית והאוריינטלית) מעוצב ראש המטה לעיתים בצורת צלב טאו או כארבעה ראשי נחשים המתעקלים ונפגשים במרכז. לעיתים תלוי במרכז העיקול שבראש המטה תליון או דיסקית עם תמונת קדוש עליו. במקרים אחרים מפוסלים שם סיפורים או דמויות מספרי הקודש, דמויות בעלי חיים או יצורים אגדיים. מטה של בישוף או בעל דרגה גבוהה יותר יהיה עשוי בדרך כלל מכסף או מתכת יקרה אחרת, ואילו זה של אב מנזר יהיה עשוי לרוב מעץ. בעבר הייתה תלויה פיסת בד במקום שבו החזיקו את המטה, כדי שלחות היד לא תפגע במטה ולא תספוג ממנו את הצבע. בהמשך, נעשה בד זה לחלק פחות מעשי ויותר אמנותי.

מטה האפיפיור

בשונה ממטה הכמורה הרגיל, האפיפיור נושא מטה מיוחד שבראשו צלב שנקרא "Ferula" (מלטינית: מטה). המסורת של נשיאת מטה זה אינה עקבית. היו תקופות בהן לא נשאו אותו כלל והיו תקופות שהשתמשו בו רק באירועים מיוחדים. כמו כן, הוא מעוצב בצורות שונות, כגון צלב אפיפיורי בעל שלושה קווים מאוזנים בראשו, צלב שזרועותיו האופקיות מעוגלות מעט כלפי מטה, או תוספות של דמות ישו. כיום המטה הוא בעל צלב רגיל מזהב בראשו, אם כי האפיפיור משתמש לעיתים גם בעיצובים אחרים.

בהרלדיקה

בהרלדיקה משמש מטה הכמורה כמטען בשלט אצולה ומסמל בדרך כלל מקום שהיה בשלטון בישוף (כמו בסמל בזל). בהרלדיקה כנסייתית הוא נוכח בסמלם של בישופים ואבות מנזר, כאשר בסמל בישוף פתח העיקול שבראש המטה פונה כלפי חוץ (או ימינה), ובסמלי אבות מנזר, העיקול הוא כלפי פנים (או שמאלה) והמטה מעוטר בפיסת בד. הסיבה שבגללה דווקא אבות מנזר הוסיפו את הבד היא כיוון שבעוד שבישוף יכול להשתמש בכפפות על מנת להימנע מלגעת במטה בעור חשוף, על אב מנזר חל איסור להשתמש בכפפות בשאתם את המטה והם נאלצו להשתמש בבד. מכיוון שהצלב תופס בשלט האצולה את אותו תפקיד, נאסר ב-1969 השימוש במטה בסמליהם של בישופים קתולים וכיום הוא מופיע רק בסמלי אבות מנזר. בכנסייה האנגליקנית מופיעים לעיתים קרובות שני מטות מוצלבים (בסאלטייר) מאחורי המגן, אם כי גם בסמלים שאינם אנגליים.
מטה הכמורה מופיע בסמל המסדר הטבטוני, סמל אנדורה, סמל בזל וסמלי ערים נוספות.
אריך נוימן (פוליטיקאי)

קורות חייו

נוימן נולד בפורסט למשפחה פרוטסטנטית. אביו היה בעל בית חרושת. הוא למד משפטים וכלכלה באוניברסיטאות פרייבורג, לייפציג והאלה. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה והגיע לדרגת סגן (אובר-לויטננט). בשנת 1920 היה פקיד ממשלתי (Regierungsassessor) במשרד הפנים הפרוסי, ולאחר מכן במחוז אסן.
בשנת 1923 מונה לתפקיד מנהל בכיר (Regierungsrat) במשרד המסחר הפרוסי. בשנת 1927 הפך לנשיא המחוז (Landrat) בפריישטאדט שבשלזיה התחתית (כיום קוז'וצ'וב - Kożuchów - שבפולין), ולאחר מכן כיהן כעוזר מזכיר (Ministerialrat) במשרד המסחר הפרוסי. בספטמבר 1932 מונה לשר הקבינט במשרד החוץ הפרוסי, שם היה אחראי על רפורמות מינהליות.
נוימן הצטרף למפלגה הנאצית במאי 1933, ארבעה חודשים אחרי עלייתו של אדולף היטלר לשלטון. הוא הצטרף לאס אס ב-1934, והוסמך כשטורמבאנפיהרר. בשנת 1936 מונה למנהל מחלקת מטבע חוץ במשרד הממונה על תוכנית ארבע השנים . ב-1938 הועלה נוימן לתפקיד מזכיר הממשלה ונכח בפגישה שתאם הרמן גרינג על האריזציה של הכלכלה הגרמנית. הוא ייצג את משרדי הכלכלה, העבודה, הכספים, המזון, התחבורה והחימוש והתחמושת בוועידת ואנזה ב-1942. נוימן ביקש שלא יגורשו לעת עתה פועלים יהודים בחברות התעשייתיות החיוניות למאמץ המלחמתי. בין אוגוסט 1942 למאי 1945 היה נוימן המנהל הכללי של סינדיקט האשלגן הגרמני.
נוימן נכלא ונחקר על ידי בעלות הברית ב -1945 לאחר המלחמה, אך שוחרר בגלל בריאות לקויה ב-1948. מקורות מסוימים מצטטים את מותו באותה שנה, אולם לפי הארכיון הפדרלי הגרמני הוא היה על ערש דווי כעבור שלוש שנים בגארמיש-פארטנקירכן, ב-23 במרץ 1951.
סייסמולוגיה

גלי לחץ (p waves)

הם גלי אורך העוברים באמצעות דחיסה והרחבה בכיוון בו הגל נע כך שכיוון תנודת החלקיק זהה לכיוון התקדמות הגל. אלה הם הגלים הסייסמיים המהירים יותר, והם מסוגלים לנוע הן דרך תווך מוצק והן דרך תווך נוזלי ומהירותם בסלע משתנה בין 4 ק"מ לשנייה בפני השטח ל 15 קמ' לשנייה במרכז כדור הארץ.

גלי גזירה (S waves)

נעים בגוף כדור הארץ במסלול דומה לזה של גלי P אלא שכיוון תנודת החלקיקים ניצב לכיוון התקדמות הגל הגל. נוזל אינו יכול להעביר גלים הנעים בתנועה אנכית לכן מהירות גלי הגזירה הופכת ל0 בנוזל והם אינם עוברים בנוזל. עיקר הנזק לבניינים נגרם מגלי גזירה. גלים אלה איטיים יותר מגלי לחץ לכן הם מופיעים מאוחר יותר בסייסמוגרפה.

גלי שטח (Surface Waves)

אלה הם גלים סייסמיים המוגבלים בתנועתם בקרבה לפני השטח של כדור הארץ. גלים אלה נעים לאט יותר מגלי לחץ וגלי גזירה. עם זאת, העובדה שהם עוברים על פני השטח והאנרגיה שלהם נשארת על פני כדור הארץ הופכת אותם לגלים ההרסניים ביותר ברעידות אדמה.
דוקוז חאתון

דוֹקוּז חָאתוּן (טורקית Dokuz Hatun - "דוקוס הטון") הייתה אשתו הנסטוריאנית של הח'אן הגדול המונגולי הולגו חאן. היא הייתה נסיכה טורקית מקונפדרציית הקרייד (Kerait). בנם אבקא ח'אן ירש את אביו בתפקיד השליט המונגולי של ממלכת פרס - האילח'אן. דוקוז נודעה בשל העובדה שהייתה נלווית לבעלה במסעות המלחמה שלו נגד אויביהם. כאשר התקיף הלה את בגדאד העבאסית ב-1258 שכנעה אותו דוקוז לחוס על חייהם של רבבות תושבי העיר הנוצרים ולפטור אותם ממסע ההרג והביזה שניהלו המונגולים בעיר.
בכתבים נוצריים מוצגת דמותה של דוקוז כמיטיבה גדולה עם הנצרות והנוצרים. כאשר שליחים נוצרים נשלחו לאירופה, הם ניסו לנצל את נצרותה של דוקוז לטובתם בטוענם שהיא בתו של הכומר יוחנן האגדי. דוקוז ובעלה נפטרו שניהם בשנת 1265.
בגדי שבת

בגדי שבת הם בגדים מכובדים יותר מבגדי החולין, שאותם לובשים שומרי מצוות בשבת ובחג לשם תוספת החגיגיות והייחודיות של ימים אלו. הרבה נוהגים גם לצחצח את הנעליים או אף להחליף אותן בנעליים המיוחדות לשבת ולחג.
בציבור הדתי מתבטאת ההקפדה על בגדי שבת מיוחדים לגברים בדרך כלל בהליכה עם חולצה לבנה ומכנסיים כהות או בהירות, השונות ממכנסי החול. גם בציבור החרדי, שבו הגברים נוהגים ללכת במשך כל השבוע לבושים חולצה לבנה, חליפה שחורה ומגבעת, מקפידים על בגדים מיוחדים לשבת. בקהילות החסידים יש חליפה מיוחדת הנקראת בעקישע או קפוטה וכובע מיוחד לשבת - שטריימל.

מקור הדין

הנוהג לשנות בגדים לשבת מהווה חיוב הלכתי על פי התלמוד: "'וכבדתו' - שלא יהיה מלבושך של שבת כמלבושך של חול. אמר רב הונא: אם יש לו להחליף יחליף, ואם אין לו להחליף - ישלשל בבגדיו" (לפי רש"י - מנהג העשירים באותה תקופה היה לשחרר את קיפולי בגדיהם כלפי מטה, כדי להאריך את הבגד). מכאן נלמד להלכה שכיום אם אין לו להחליף, לכל הפחות ינקה או ישנה באופן מיוחד את לבושו של חול לקראת שבת. השוני בניקיון הבגדים ויופיים היה קיים כבר בימי חז"ל.
כמו כן נפסק בשולחן ערוך שטוב להיזהר שלא לצאת בשבת לרחוב כמו שהוא יוצא בחול, ללא מלבוש מיוחד שיזכיר לו ששבת היום ולא יבוא לחלל את השבת.
האר"י הסביר את הרעיון מאחורי ההכנות לשבת בכלל ובגדי שבת בפרט: "כל מי שרוצה להיכנס לפני המלך, קודם שייכנס צריך להתקין עצמו להראות לפני המלך בלבוש נאה, כי אין לבוא אל שער המלך בלבוש שק". הרבי מאפטא הדגיש, על בסיס "מדרש פליאה", את גודל השכר אפילו על ניקוי הנעליים בערב שבת, כסמל למספר העצום של מצוות שהאדם יכול לצבור בעולם הזה. לפי ספר הזוהר, בשבת יש ללבוש בגדים לבנים, ואכן מנהג זה רווח בארץ ישראל בקרב קובלים .ררוב הדתיים מסתפקים בחולצה לבנה ולא בכל הבגדים לבנים כמנהג המקובלים.

בגדי השבת בתרבות הישראלית

סיפור ילדים מפורסם, שמוטיב בגדי השבת מרכזי בו, הוא "שמלת השבת של חנה'לה". חנה'לה עוזרת לזקן לסחוב את שקו, ותוך כדי כך מלכלכת את שמלת השבת החדשה. כשהיא חוזרת הביתה הופכים הכתמים לכוכבים מבריקים.
יוגב אוחיון

קריירה

אוחיון נולד בצפת וגדל בקריית שמונה. החל לשחק כדורסל כבר מגיל 7 במועדון קריית שמונה, בהמשך גדל במחלקת הנוער של הפועל גליל עליון והוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות בעונת 2003/2004. במקביל למד בתיכון מקיף עמק החולה ועימו זכה באליפות ליגת העל לתיכונים בשנת 2005. במסגרת ליגת העל לתיכונים השיג אוחיון קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
אוחיון נחשב לרכז אתלטי שתורם בכדורים חוזרים ובאסיסטים. אוחיון השתתף בנבחרות ישראל ברמות הקדטים והנוער, והיה משחקניה המובילים של נבחרת העתודה שסיימה במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
הוא החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת של "הפועל גליל עליון" בליגת העל כבר בעונת 2004/2005. בעונת 2008/2009 עבר לקבוצת עירוני נהריה. למרות בעיות כלכליות בעירוני נהריה הוחלט שאוחיון יישאר בקבוצה, אך אוחיון הגיש בוררות ולבסוף שוחרר וחתם בקבוצת הפועל ירושלים.
ב-26 ביולי 2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב. בעונת 2011/2012 השתלב אוחיון בתפקיד מוביל בקבוצה, ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי. בקיץ 2012 הגיע לסיכום עם לוקומוטיב קובאן וביקש להשתחרר ממכבי תל אביב. אוחיון טען כי סעיף יציאה בחוזהו עם מכבי מאפשר לו לעזוב תמורת פיצוי של 200 אלף דולר, אולם לטענת הקבוצה סעיף זה ניתן למימוש רק בקיץ 2013. לאחר שהצדדים לא הגיעו להסכמה עברה ההחלטה לבוררות בפיב"א. ב-17 בספטמבר פרסם מזכ"ל פיב"א פטריק באומן  את החלטתו וקבע כי אוחיון הפר את חוזהו. ב-22 בספטמבר 2012 כינסה מכבי תל אביב מסיבת עיתונאים, בה הודיעה שהגיעה להבנות עם אוחיון, והוא האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים (בנוסף לעונתו השנייה בחוזהו הישן).
בתום עונת 2012/2013 פיב"א הכריזה על אוחיון כשחקן חופשי, וחתם לשנתיים במכבי תל אביב.
בעונת 2013/2014 זכה עם מכבי תל אביב בגביע הליגה, בגביע המדינה, באליפות ישראל וביורוליג.
במהלך עונת 2014/2015 מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה.
בתום עונת 2016/2017 שוחרר אוחיון ממכבי תל אביב.
ב-9 ביולי 2017 חתם בהפועל ירושלים.
סיגנוס (חללית)

פיתוח

כאשר חברת רקטפליין קיסטלר לא הצליחה להשיג את סכומי הכסף להם התחייבה במסגרת השלב הראשון של תוכנית COTS, ב־18 באוקטובר 2007, החליטה נאס"א לבטל את ההסכם שחתמה איתה על פיתוח ה־K-1, ולהעניקו לחברה אחרת. ב־19 בפברואר 2008 הודיעה נאס"א כי בחרה באורביטל סיינסס והעניקה לה את החוזה. ב־23 בדצמבר 2008 העניקה נאס"א לאורביטל חוזה על סך 1.9 מיליארד דולר במסגרת תוכנית CRS (תוכנית מקבילה ל־COTS האחראית על השימוש המבצעי בחלליות). על פי החוזה, על אורביטל סיינסס יהיה לשגר אל תחנת החלל הבינלאומית 20 טון מטען ב־8 משימות עד ל־2016.
באפריל 2010 הציגה אורביטל דגם בגודל מלא של הסיגנוס בסימפוזיון החלל הלאומי (NSS) שהתקיים בקולורדו ספרינגס, קולורדו.
טיסת המבחן הראשונה של חללית הסיגנוס, המשוגרת על גבי משגר אנטרס (ידוע גם כטאורוס 2), תוכננה במקור לשיגור בדצמבר 2010. בסופו של דבר היא שוגרה בהצלחה ב־18 בספטמבר 2013, וב־9 בינואר 2014 סיגנוס שוגרה למשימת האספקה המסחרית הראשונה שלה.

מבנה

חללית הסיגנוס מורכבת משני חלקים מרכזיים: יחידת מטען מדוחסת (PCM) ויחידת שירות (SM). ה־PCM מפותחת ומיוצרת על ידי טאלס אלניה ספייס, ונפחה בדגם הראשוני הוא 18 מ"ק. ה־SM מפותחת ומיוצרת על ידי אורביטל סיינסס, והיא מתבססת על הרכיב STAR פרי פיתוחה של אורביטל, המשמש כבסיס ללוויינים מפיתוחה. בנוסף ה־SM כוללת טכנולוגיות שפותחו עבור הגשושית שחר של נאס"א. ה־SM שוקלת 1,500 ק"ג בדגם הראשוני והיא תכלול את מערכת ההנעה של החללית ואת שני הלוחות הסולאריים שלה. ארבע חלליות הסיגנוס הראשונות שיבנו וישוגרו יהיו מהדגם הראשוני, וכל אלו שיבואו לאחריהן יהיו מהדגם המשופר.
הדגם המשופר יכלול PCM מוארך בעל נפח של 27 מ"ק ולוחות סולאריים קלים יותר. משקלה היבש של הסיגנוס מהדגם המשופר יהיה 1,800 ק"ג. הסיגנוס מהדגם המשופר תשוגר על משגר אנטרס בעל שלב שני משופר מסוג קאסטור 30XL, ולכן תוכל לשאת 700 ק"ג יותר מאשר הדגם הרגיל.
בעת משימה שגרתית תנווט החללית אל סמוך לתחנת החלל הבינלאומית, למקום בו הזרוע הרובוטית של התחנה, קנדארם2, תוכל ללכוד אותה ולעגנה לתחנה. שיטת עגינה זו זהה לחללית היפנית HTV ולחללית הדרגון (בתצורת אספקה). סיגנוס לא תוכל להחזיר מטען לכדור הארץ, זאת מפני שאינה מצוידת במגיני חום שיגנו עליה בעת החדירה לאטמוספירה. עם זאת, ניתן יהיה להעמיסה בפסולת מהתחנה, בדומה לחלליות ה־ATV,‏ HTV ופרוגרס, פסולת שתישרף יחד עם החללית באטמוספירה. החלליות היחידות בהן ניתן להחזיר מטען לכדור הארץ הן הסויוז (המשמשת לשיגור צוותים לתחנה ולחזרתם לכדור הארץ) והדרגון.
ישנן שתי גרסאות נוספות לחללית הסיגנוס הנמצאות בבחינה: גרסה בה ה־PCM תוחלף ברכיבים לא מדוחסים (כגון ניסויים) שיורכבו על התחנה (באמצעות הזרוע הרובוטית או הליכות חלל), וגרסה שתכלול קפסולת חדירה לאטמוטספירה, שתאפשר להחזיר מטען ממסלול לכדור הארץ.
יודא-באסה

היודא-באסה הם בני שבט הבאסה הטוענים כי הם מצאצאי עשרת השבטים.

היסטוריה

יש הטוענים כי בעבר הייתה נוכחות יהודית בקמרון כתוצאה מסוחרים יהודים שהגיעו ממצרים. קהילות אלו שמרו על הפרדה בין בשר וחלב והניחו תפילין. טענה אחרת גורסת כי יהודים הגיעו לקמרון לאחר שגורשו דרומה במהלך הכיבוש המוסלמיים בצפון אפריקה.
רבי אוריאל טוען כי בשנת 1920 חיו בקמרון 400,000 'בני ישראל', אך עד שנת 1962 צנחו המספרים ל-167,000 בעקבות תהליכי התבוללות עם הנוצרים והמוסלמים. הוא הודה ששבטים אלו לא מוכרים על פי ההלכה על אף שקיבלו הכרה ממקורות רבניים בימי הביניים.

מנהיג הקהילה

הטענות העיקריות לקיומה של נוכחות יהודית נובעת מרבי ישראל אוריאל בן משה. שם לידתו של אוריאל היה בודול נגימבוס והוא נולד בשבט הבאסה. לדבריו מקור המילה "באסה" במילה היהודית "במסע" ומשמעותה ברכה לנוסעים. רבי אוריאל טוען שהוא חלק ממשפחת הלויים צאצאי משה. רבי אוריאל עלה לישראל בשנת 1988, למד בישיבת עטרת כוהנים והוסמך כרב על ידי הרב הראשי הספרדי. הוא מונה כרב יהודי קמרון.
רמת הזנה

רמת הזנה או רמה טרופית (בפ"א רפה) של אורגניזם מסוים מייצגת את מקומו בשרשרת המזון. המילה טרופי נגזרת מיוונית, trophē) τροφή), ומשמעה אוכל או אכילה. שרשרת המזון מייצגת רצף אורגניזמים אשר אחד ניזון מהאחר ונאכל בתורו על ידי יצורים אחרים. מספר השלבים של אורגניזם מבסיס שרשרת המזון מייצג את רמת ההזנה שלו. שרשרת המזון מתחילה ברמת הזנה 1 עם יצרנים ראשוניים כגון צמחים, ממשיכה לאוכלי-צמחים ברמה 2, טורפים ברמה 3 הכוללת מגוון אורניזמים הצדים יצורים אחרים כגון צמחים טורפים, חרקים וכדומה, בדרך כלל מסתיימת ברמה 4 או 5 בטורפי בשר או טורפי על. הדרך במעלה שרשרת המזון עשויה להיות זרימה חד כיוונית, או כמארג מזון. סביבה אקולוגית בעלת מגוון ביולוגי גבוה יותר מהווה מעבר הזנתי מורכב יותר.

יעילות המרת הביומסה

באופן כללי, כל רמת הזנה משויכת לזו שמתחתיה בכך שהיא סופגת חלק מהאנרגיה שלה באמצעות תזונה, ובדרך זו ניתן להתייחס לרמה זו כנחה או נתמכת על ידי רמת הזנה הקרובה אליה מלמטה. ניתן לתאר בהמחשה את שרשרת המזון ככמות האנרגיה שעוברת מרמת תזונה אחת לבאה בתור. זו פירמידת האנרגיה. ניתן לדמות את זרימת האנרגיה העוברת בין הרמות כהמרת הביומסה, כך שפירמידת האנרגיה יכולה להראות גם כפירמידת הביומסה, הממחישה את כמות הביומסה שנוצרת ברמות הגבוהות כתוצאה מצריכה של הרמות הנמוכות יותר. 
היעילות שבה אנרגיה או ביומסה מועברת מרמת הזנה אחת לבאה בתור נקראת יעילות אקולוגית. צרכנים בכל רמה צורכים בערך 10 אחוז מהאנרגיה הכימית במזון שלהם אל תוך הרקמות האורגניות שלהם. מסיבה זו, שרשרת מזון מתארכת לעיתים נדירות ליותר מ 5 או 6 רמות. ברמת הזנה הנמוכה ביותר (תחתית שרשרת המזון), צמחים ממירים בערך אחוז אחד מאור השמש שהם מקבלים לאנרגיה כימית. מכאן ועד הצרכן השלישוני במעלה הפירמידה סך כל האנרגיה המקורית שנותרת מהשמש ומוטמעת בצרכן השלישוני עומדת על כ 0.001%.

רמת הזנה ממוצעת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  וכן הפרק חסר.
סומו-אפוח

סוּמוּ-אֶפּוּח (מלך בין השנים 1780-1810 לפנה"ס לערך על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה על פי התיעוד ההיסטורי, המלך הראשון של ממלכת ימחד, שמרכזה היה בעיר חלב. הוא הקים את שושלת בית ימחד, שושלת ממוצא שמי ששלטה בצפון סוריה בין המאות ה-18 וה-17 לפנה"ס והתקיימה גם במאה ה-16 לפנה"ס.

תקופת מלוכתו

אין מידע על נסיבות עלייתו לשלטון של סומו-אפוח בחלב ועל חייו לפני ששמו הופיע לראשונה בטקסטים בארכיון מארי. באותה עת תחום שלטונו כלל גם את אללח' במערב, קרוב לים התיכון, ואת העיר טובה (Tuba) ממזרח. האזכור הראשון שלו הוא בטקסים של יחדונלים מלך מארי, כאחד השליטים שנלחמו נגדו. הקמת הממלכה והתגברותה על פני ממלכת אבלה, הממלכה הקודמת ששלטה במרחב, אינם ידועים. אבל תהליך זה היה חלק מתהליך שהתרחש באותה עת, של התעצמות שושלות מלכים ממוצא שמי מערבי, שהקימו ממלכות ברחבי מסופוטמיה. סומו-אפוח הקים את הממלכה והקים ברית עם יחדונלים ממארי, שאתו היה בקשרי נישואים, אבל בהמשך יחדונלים החל להתפשט צפונה וכבש את אמר ותותול וערים נוספות שהיו לפני כן בשליטת שבטי בני ימין, שהיו בני ברית של ימחד. בשנת 1805 לפנה"ס הוא גם יצא למסע מלחמה מערבה וטען שהגיע עד הים התיכון. השבטים שכבש מרדו כנגדו. מסעות מלחמה אלה הביאו את סומו-אפוח לתמוך בשבטי בני ימין והוא יצא אתם לקרב כנגד יחדונלים, שטען שניצח אותם. יחדונלים נהרג בסופו של דבר על ידי בנו סומו-ימם שעלה לשלטון בשנת 1800 לפנה"ס, ולאחר ארבע שנים, בשנת 1796 לפנה"ס, כבש שמשי-אדד הראשון מלך אשור את מארי.

מלחמה נגד אשור

 סומו-אפוח תקף ממלכה באזור זַלמַקוּם, (אזור ביצתי בין הפרת ואזור מוצא הבליח שחרן במרכזו), תוך שהוא נעזר בעיר המדינה חשום, ששכנה מצפון לחלב. חשום העבירה לאחר מכן את נאמנותה לשמשי-אדד הראשון. עלייתו של שמשי-אדד הראשון בצפון מסופוטמיה ואשור היוותה איום גדול יותר על ימחד מאשר כוחה של מארי. המלך האשורי היה בעל שאיפות כבוש והתפשטות, ותכנן להיות מלך מסופוטמיה והלבנט וקרא לעצמו "מלך העולם". הוא צרף לבריתו, בנוסף לחשום, גם את כרכמיש ואורשום, ששכנו מצפונה של חלב והיו לפני כן בנות ברית של ימחד. הוא כרת ברית עם קטנה, יריבתה של ימחד, ששכנה מדרומה. ברית זאת נחתמה על ידי נישואים בין בנו ישמח-אדד, לנסיכה בלתום, בתו של איש-אדו מלך קטנה. סומו-אפוח לא היה מרוצה מהברית הזאת ותקף את אזור הספר של קטנה, תוך שהוא ממריד ערים בדרום כנגד מלך קטנה. הסיבה הרשמית למלחמה הייתה מאבק על עיר הגבול "פַּרגַה".
לאחר כיבוש מארי, ברח זימרילים, היורש של מארי, לימחד. הוא התקבל בברכה שם על ידי סומו-אפוח, שהכיר בו כיורש החוקי ותכנן להשתמש בו למטרותיו בעתיד, כיורש החוקי של מארי. ברית המלכים של שמשי-אדד הראשון תקפה את חלב, אבל לא הצליחה לכבוש אותה. סומו-אפוח כרת ברית עם שבטי הסותו והתוּרוּכּוּם , שבטים שחיו בצפון הרי הזגרוס ואזור ימת אורמיה, בשטח איראן של היום. הם תקפו את צבא אשור ממזרח ומדרום. בנוסף, הוא כבש את העיר דור-שמשי-אדד ושינה את שמה לדור-סומו-אפוח.

מותו ומורשתו

סומו-אפוח נהרג ב-1780 לפנה"ס, בעת מאבקו בשמשי-אדד הראשון. יורשו היה בנו ירים-לים הראשון. בנו מאשתו סומונה-אבי. השושלת של סומו-אפוח המשיכה להתקיים דרך מלכי אללח'.
ילדות קריירה

עלילת הסרט

קלייר והאנה סטודנטיות בקולג' מראיינות את אנני על מנת לקבלה כשותפה לדירתם, ובמהלך הזמן מתיידדות אנני והאנה תוך כדי שהן מוותרות על קלייר כשותפה שלישית.
אנני הלומדת פסיכולוגיה סובלת מפריחה על צדה הימני של פניה נמצאת במצב של חוסר ביטחון תמידי, דבר הנראה בהתנהגותה הסגורה חברתית. האנה הלומדת ספרות אנגלית לעומת זאת, סובלת מהתנהגות תוקפנית, דבר המורגש בדבריה המועברים ללא ריסון של רגישות.
ריקי סטודנט לפסיכולוגיה, הוא ידידם הטוב של אנני והאנה, בעל הפרעה נפשית קלה, מתאהב באנני עם הזמן.
עלילת הסרט מורכבת מזמני הווה ועבר, כאשר אנני מבקרת את האנה שנים לאחר שסיימו את לימודי הקולג', ותוך כדי כך נזכרות השתיים באירועי העבר מתקופת לימודיהן. במהלך הביקור של אנני נתקלות השתיים בדמויות מעברן הרחוק, תוך העברת ביקורת עליהן.
זהרה שץ

ביוגרפיה

נולדה לד"ר אולגה פבזנר-שץ ופרופ' בוריס שץ, מייסד "בצלאל". את לימודיה התיכוניים בגימנסיה העברית בירושלים סיימה ב-1933 והמשיכה  בלימודי אמנות באקדמיה גראנד שומיאר בפריז.  בשנת 1937 השתתפה בעיצוב הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית שם.
ב-1938 הצטרפה לאחיה בצלאל בקליפורניה, והתגוררה בארצות הברית עד שנת 1951.
ב-1960 עזבה לקליפורניה ונישאה לפסל והצייר אליוט פרנסיס סנדו, אותו הכירה בלוס-אנג'לס עוד בראשית שנות הארבעים. התגוררה ויצרה בארצות הברית עד פטירת בעלה ב-1978, שבעקבותיה שבה לירושלים.
במקביל לפעילותה בשטחי אמנות שונים, עסקה גם בהוראת האמנות בישראל ובארצות הברית, הייתה יועצת לעיצוב תעשייתי במשרד המסחר והתעשייה.
הציגה בתערוכות יחיד רבות בישראל ומחוצה לה, ביניהן במוזיאון תל אביב לאמנות, בבית האמנים בירושלים ובמוזיאון סן-פרנסיסקו לאמנות מודרנית. כמו כן השתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות במוזיאונים וגלריות בעולם.
בין עבודותיה המייצגות: עבודות חדשניות בפרספקס, תחריטים, תכשיטים, עטיפות לספרים, קירות מסך למוסדות ציבור ומסעדות, פנלים וקירות באוניית צים שלום, תשמישי קדושה, פסלים בתנועה (מוביילים), דלתות ושערים, ציורי שמן ופיסול סביבתי.
הן הוצגו במקומות רבים בארץ ובעולם.
זכתה בפרסים רבים: פרס דיזנגוף לאמנות, פרס 'יד ושם', פרס המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ופרס הזהב בטריאנלה מילאנו. בשנת 1955 הוכתרה ככלת פרס ישראל לציור ופיסול.
זהרה שץ, האחרונה בשושלת שץ, נפטרה ב-1999 בירושלים. נטמנה בהר המנוחות.

מנימוקי ועדת השופטים לפרס ישראל

החלטת ועדת השופטים לפרסי ישראל לאמנות לשנת תשט"ו-1955:
מרת זהרה שץ תרמה תרומה חשובה לאמנות הכללית, בהכניסה שיטה חדשה בשטח האמנות המופשטת באמצעות חומרים חדשים תוך שיתופם בחומר פלסטי.

ליצירותיה של מרת זהרה שץ יצאו מוניטין בכל העולם והיא גרמה להתפתחות אסכולה שלמה של אמנים ויוצרים במלאכת-מחשבת שפיתחו ענף אמנותי זה.

על פרי כפיה חופפת רוחה היוצרת של ארץ ישראל וחן הארץ נסוך עליו. עם שובה לישראל העלתה לתנופה חדשה את מלאכת המחשבת בארץ בשתפה פעולה עם אחיה בצלאל שץ ועם גיסתה מרת לואיז שץ.

במלאכת מחשבת זו נתרמה תרומה נכבדה שהביאה לתחייתם של כמה מענפיה וביחיד במתכת - מלאכה עתיקת ימים ובעלת מסורת יהודית בכל ארצות המזרח התיכון.

מרת זהרה שץ וחבריה לעבודה אשר אביהם הדגול פרופסור ב. שץ ז"ל שמש להם דוגמה ומופת מצאו אף הם את הדרך לעולים חדשים לעדותיהם המביאים עמם את מסורת מלאכת-המחשבת היהודית - הם חדשו מסורת ברוח תקופתנו ושיוו למלאכתם פרצוף ישראלי.
— מרדכי ארדון, מרסל ינקו ומרדכי נרקיס, חברי ועדת השופטים לפרס ישראל לאמנות, תשט"ו-1955
רחם מלאכותי

היסטוריה

רחם מלאכותי הוא תחום ניסויי אשר חוקרים מתעסקים בו בעשורים האחרונים. אחת הבעיות בתכנונו היא העברת הנוזלים בלחץ מתאים בין העובר למערכת החיצונית, אשר תואם לזה שבין העובר לאם.
בשנת 1954 הומצא פטנט על ידי עמנואל גרינברג, בו תיאר רחם מלאכותי. הרחם תוכנן במטרה להחליף את הרחם האנושי על ידי - אספקה של חומרים מזינים ודם מחומצן, שמירה על טמפרטורה תקינה באמצעות אספקת מים, תא נפרד לשלייה הכולל אספקת דם אליה, כליה מלאכותית.
בשנת 1996 פרופסור יושינורו קווברה מאוניברסיטת ג'ונטנדו בטוקיו, יפן, ביצע ניסוי בו גידל במעבדה שלו במשך 20 ימים עז שהוצאה מרחם אמה לפני סוף ההריון. העז הוכנסה לאינקובטור בטמפרטורה של 39 מעלות בסביבה דומה לזו של מי השפיר. בנוסף הייתה מערכת שאיבה להחלפת הדם וקבלת מזון. העז מתה לאחר זמן קצר.
בשנת 2002 ד"ר הלן הונג צ'ינג ליו מאוניברסיטת קורנל בניו יורק, ארצות הברית, הצליחה לייצר עכבר ב"רחם מלאכותי" באופן מלא על צלחת פטרי, זאת במהלך עבודת המחקר שלה על הפריה מלאכותית.
צוות חוקרים בפילדלפיה, בבית החולים לילדים, בראשותו של ד"ר אלן פלייק ביצע ניסויים במשך כשלוש שנים. במהלכם בחנו 5 עוברי כבשים ובמקרה אחר שלושה עוברי כבשים, בתקופות של בין 105–108 ימים ו-115–120 ימים בהתאמה. הצוות התפרסם באפריל 2017 כאשר ביצעו ניסוי על 8 עוברי כבשים, בגיל אשר מקביל לעובר אנושי בשבוע 23–24 (105-120 ימים), ושהו מספר דקות בלבד מחוץ לרחם אנושי או מלאכותי. הם גדלו ברחם המלאכותי כחודש, במהלכו גופם המשיך להתפתח ולאחר סיום התהליך עברו סדרת בדיקות אשר אישרה את התפתחותם התקינה, בהתאם לזמן שעבר. המדענים מאמינים שהרחם המלאכותי יהיה מוכן לניסויים בבני אדם בעוד כ-3 עד 5 שנים.
בשנת 2019 פורסם כי צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב המציאו רחם מלאכותי בצורה שונה מ"שקית רחם". בשיטה שהם פיתחו נלקחו תאי רקמת רחם מתרומה, הם נשתלו על מצע גידול, וכך דימו רקמת רחם. ייחודה של השיטה היא בכך שהריקמה שגידלו מחקה את מבנה הדופן ואת פעולתו של הרחם הנשי. היא כוללת שכבות של תאים מסוגים שונים, שמגיבים להורמונים וללחצים חיצוניים. בהמשך הם מתכוונים להדפיס את מודל הרחם במדפסת תלת־ממד ולהשתיל בו תאים דמויי עובר, כדי לבדוק אם הם יצליחו להשתרש בו.

מנגנון פעולת "רחם שקית"

הרחם המלאכותי נראה כשקית אטומה, אך למעשה בעל רכיבים ומנגנונים שונים הבאים לפצות על חוסר ההתפתחות של הפג. בין הרכיבים ישנם נוזל דמוי מי שפיר המכיל תמיסה אלקטרוליטית וחומרים תזונתיים נוספים (המהווים תחליף לשליה), סביבה סגורה לעולם החיצון ומשאבה להחלפת הדם. מנגנונים נוספים שמפוצים באמצעותו של הרחם הם מערכת חיסון לא מפותחת וחשיפה לזיהומים, עור דק אשר לא מסוגל לווסת את טמפרטורת הגוף, ריאות לא מפותחות אשר דורשות טיפול בחמצן והנשמה, כליות אשר אינן מסוגלות לסלק את הפסולת ולאזן את המלח כנדרש, תנודות לחץ דם ועוד.

פגים בישראל

על פי ההגדרה של משרד הבריאות הישראלי, פג נולד לפני השבוע ה-37 להריון (תוך 40 שבועות צפויים להריון). 7-10% מהתינוקות בישראל נולדים כפגים, מתוכם 8% אשר נולדו לאחר השבוע ה-40, אך מוגדרים כך מכיוון שהם נולדו במשקל נמוך (פחות מ-1500 גרם).
יום הלשון העברית

יום הלשון העברית, החל בתאריך כ"א בטבת, יום הולדתו של אליעזר בן־יהודה, הוא יום מודעות המצוין מדי שנה במדינת ישראל לקידום מעמדה של הלשון העברית בישראל ובעולם. יום זה נקבע בהחלטת הממשלה ב־18 בנובמבר 2012.

פעילות ביום הלשון העברית

החל משנת תשע"ה (2015) מצוין יום העברית בפעילויות שונות ברחבי הארץ ביוזמת האקדמיה ללשון העברית, ובהן פרסום כרזות במרחב הציבורי של חידושי מילים ושל אוצר מילים בתחומי החיים של המדינה, שיתופי פעולה עם עיתונים ואתרי חדשות במיזמים לקידום העברית, שיתופי פעולה עם חברות מסחריות לפרסום חידושי מילים, יום פתוח באקדמיה (תשע"ז, תשע"ט), שיעורים מקוונים לתלמידים (תשע"ה, תשע"ו), מיזם המילה האהובה (תשע"ה) ומיזם מטבעות הלשון (תשע"ו).
ברשות השידור (עד שנת תשע"ז), בתאגיד השידור ובגלי צה"ל מצוין יום העברית בפינות מיוחדות ובתוכניות ייעודיות בנושא העברית.
בשנים האחרונות (תשע"ז, תשע"ח ותשע"ט) פורסמו כרזות בקניוני עופר בשיתוף המרכז לטכנולוגיה חינוכית ביוזמת ירעם נתניהו במטרה לרומם את קרנה של השפה העברית באמצעות אמירות שונות ומעניינות על מילים בעברית, הצגת הסיפור שמסתתר מאחורי המילים ומשמעותן, הקשר בין הצליל של המילה למשמעותה, נקודות למחשבה הקשורות למילים בעברית, "מלחמת מילים" ועוד.