google/wiki40b huggingface dataset:
אדוה כהן

ביוגרפיה

כהן החלה להתאמן בריצה מגיל 14 בקבוצת לידר ירושלים בהדרכתו של רומן פרדמן. אביה, יגאל, מנהל את קבוצת האתלטיקה של מועדון לידר ירושלים. בשנת 2017 החלה ללמוד באוניברסיטת איווה בארצות הברית והיא מתאמנת במסגרת נבחרת האתלטיקה של המכללה. בשנת 2018 היא עברה לאוניברסיטה בניו מקסיקו.

2017

באליפות ישראל שנערכה ב-11 במאי 2017 זכתה כהן במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 10:16.20 דקות, שיפור לשיא בן ה-12 שנים של אירינה ויינגרטן (10:41.56 דקות). שבועיים לאחר מכן בתחילת יוני היא זכתה באליפות ישראל בריצת 5000 מטר בשיא אישי חדש של 17:05:91 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות אירופה לאומות באתלטיקה שנערכה בתל אביב היא זכתה במדליית כסף בשיא לאומי חדש של 10:12.95 דקות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בתחילת יולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 4:24.49 דקות. שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בבידגושץ', פולין היא סיימה במקום תשיעי בשיא ישראלי חדש של 10:07.82 דקות.

2018

בתחרות שנערכה בוויצ'יטה, קנזס, ארצות הברית באפריל 2018 זכתה כהן במדליית זהב בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 10:04.00 דקות. שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקנזס רילייס היא קבעה בריצת 5000 מטר שיא ישראלי חדש של 16:07.03 דקות, שיפור של 74 מאיות השנייה לשיא הקודם בן השנתיים של מאור טיורי (16:07.77 דקות). בתחרות שנערכה ב-26 באפריל היא שברה שוב את שיאה ישראל בריצת 3000 מטר מכשולים וקבעה תוצאה של 9:52.37 דקות והשיגה את הקריטריון להשתתפות באליפות אירופה. ב-23 ביוני היא שברה שוב את שיאה הישראלי בריצת 3000 מטר מכשולים כשקבעה 9:48.48 דקות בתחרות במינסק בה זכתה במדליית כסף. 
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום חמישי בריצת 3000 מטר מכשולים בשיא ישראלי חדש של 9:29.74 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 9:36.13 דקות ועלתה לשלב הגמר מהמקום ה-12.
בתחרות באולם שנערכה בבוסטון בחודש דצמבר, קבעה תוצאה של 15:42.85 דקות, המהווה שיא ישראלי חדש באולם, ושיא ישראלי מתחת לגיל 23 באצטדיון.

2019

בתחרות שנערכה בחודש מרץ בלוס אנג'לס, כהן סיימה במקום השני בריצת 5000 מטר, בשיא אישי חדש של 15:31.01 דקות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקולורדו, סיימה במקום השני בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:45.71 דקות, רק 5 מאיות מאלי אוסטרנדר, אלופת המכללות (בשנים 2017, 2018) בריצת 3000 מטר מכשולים.
בסוף מאי, בחצי גמר אליפות המכללות, סיימה כהן במקום השני במקצה והשלישי באזור המערב בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:44.41 דקות, ועלתה לשלב הגמר. למחרת, בחצי הגמר בריצת 5000 מטר, סיימה במקום החמישי במקצה ובאזור המערב בתוצאה של 15:38.82 דקות, ועלתה גם כן לשלב הגמר.
בגמר שנערך ביוני, כהן סיימה במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים, לאחר שקבעה תוצאה של 9:46.36 דקות, 28 מאיות מהמקום השלישי.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפינלנד, סיימה כהן במקום הרביעי בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 9:38.01 דקות, המהווה קריטריון לאליפות העולם.
באליפות אירופה לאומות שנערכה באוגוסט אותה שנה היא ניצחה בריצת 3000 מטר מכשולים בתוצאה של 10:21.07 דקות.
וייקס

היסטוריה

גילוי האי מיוחס לכריסטופר קולומבוס, אשר הגיע לפוארטו ריקו ב-1493. הספרדים השתלטו על האי זמן קצר לאחר מכן. בתחילת המאה ה-16 ריכוז של בני טאינו באי התמרד נגד השלטון האירופאי, אך הספרדים דיכאו את ההתמרדות והניצולים מקרב בני הטאינו שועבדו.
עם זאת, הספרדים לא באמת יישבו את האי והוא נותר במשך 300 שנים חסר פיקוח ושלטון. בקרבות בין המעצמות האירופיות באזור במאות ה-17 וה-18, הספרדים הדפו ניסיונות של צרפת, בריטניה ודנמרק להתיישב באי. היה אפילו ניסיון להפוך את האי למושבה סקוטית ב-1698, אך הם לא הצליחו לאכוף את ריבונותם שם.
בתחילת המאה ה-19 הספרדים החלו בניסיונות ליישב את האי ולאבטח אותו. ב-1832 החלו הניסיונות להפוך אותו לראוי ליישוב והוא סופח רשמית לפוארטו ריקו ב-1854. במחצית השנייה של המאה ה-19 אלפי מהגרים שחורים מאיים שונים באזור, בהם סנט תומאס, סנט קיטס, נוויס וסנט קרואה, באו לווייקס כדי לעבוד במטעי סוכר. חלקם באו כעבדים וחלקם כמהגרים עצמאיים. מאז הם מהווים חלק חשוב בחברה בווייקס.
לאחר תבוסת ספרד ב-1898 במלחמת ארצות הברית-ספרד וייקס ושאר פוארטו ריקו הועברו לשלטון ארצות הברית.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, תעשיית גידול הסוכר, עליה התבססה כלכלת וייקס, החלה להידרדר בגלל נפילת מחירי הסוכר וחוסר-שקט תעשייתי. רבים מתושבי האי הוכרחו לעבור לפוארטו ריקו עצמה או לסנט קרואה כדי למצוא עבודה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, צי ארצות הברית רכש שני שלישים מהאי במטרה להרחיב את הבסיס הימי בפוארטו ריקו עצמה, שמטרתו הייתה לספק חוף מבטחים לספינות הבריטיות מפני הצוללות של גרמניה הנאצית. רבים מהתושבים בחלקים באי שנרכשו גורשו. למרות שלבסוף המטרה לא הוצאה לפועל, האי המשיך לשמש את הצי לאימונים צבאיים וכמטווח לפצצות וטילים.
תושבי האי מחו על כך וכעבור 60 שנים בערך, ב-2003 נסגר המטווח ורובו הפך למקלט לאומי לחיות בר. כעבור שנה נסגר גם הבסיס בפוארטו ריקו עצמה.

כלכלה

כלכלת האי התבססה בעיקר על גידול סוכר, אך הוא הצטמצם בעשורים הראשונים של המאה ה-20 וקרס סופית בשנות הארבעים לאחר שצי ארצות הברית קנה את שטחי רוב המטעים. האפשרויות המעטות שנותרו לפרנסה לאחר מכן היו חקלאות ודייג. משנות ה-70 ג'נרל אלקטריק העסיקה מאות עובדים המפעל שלה. האבטלה עדיין הייתה נרחבת ובמפקד בשנת אלפיים המשכורת החציונית באי עמדה על פחות מרבע מזו בכלל ארצות הברית.
לאחר סגירת בסיס הצי ב-2003 החלו עבודות לשיקום החקלאות באי, ניקוי האזורים המזוהמים ממטווח הפצצות, וניסיון לפתח את האי כיעד תיירותי.

תחבורה

נמל התעופה אנטוניו ריברה רודריגס משרת את האי ומציע טיסות ליעדים בפוארטו ריקו עצמה, בהם בירת פוארטו ריקו סן חואן.
בנוסף, יש מעבורת ששטה מספר פעמים ביום בין האי לעיר פחרדו.
קוצ'י (יפן)

היסטוריה

העיר החלה כמבצר קוצ'י ששימש בתור ביתם של מנהיגי מחוז טוסה, למעשה שמה של העיר לקוח משמו של המבצר.
העיר הוכרזה ב-1 באפריל 1889.
ב-2 במאי 1904 החלה לפעול בעיר רשת חשמליות, וב-12 בנובמבר 1951 חוברה העיר לרשת הרכבת הארצית של יפן.

מלחמת העולם השנייה

קוצ'י נבחרה בתור מטרה להפצצות מן האוויר. ב-3 ביולי 1945 המריאו 129 מטוסים במטרה להפציץ את העיר. על העיר הוטלו 1,060 טונות של פצצות, 48 אחוזים מן השטחים הבנויים של העיר הושמדו כתוצאה מהפצצה זו.

השכלה

בעיר ממוקמות 2 אוניברסיטאות ו-4 מכללות.
מירפק

תכונות

מירפק הוא על-ענק צהוב מסוג ספקטרלי F5 Ib במרחק של כ-590 שנות אור ובהירות נראית מדרגה 1.79. מסתו בין 7 ל-8 מסות שמש ורדיוסו גדול בערך פי 60 מרדיוס השמש. עוצמת ההארה שלו היא יותר מפי 5,000 מהשמש. בעבר, לפני כ-30 מיליוני שנים היה מירפק כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B, בדומה לשאר הכוכבים בצביר. לאחר שכילה את המימן שבליבתו הוא מתיך מימן בשכבות חיצוניות יותר, תהליך שהביא להתנפחותו ולהתקררותו.
תכונותיו של מירפק דומות לאלו של כוכבים משתנים קפאידיים, אך השתנותו קטנה ביותר וכמעט שלא ניתנת להבחנה. מסיבה זו הוא נושא למחקר ההגדרות המדויקות של כוכבים מסוג זה.
יעקב שגיא

קורות חיים

נולד ב-2 בנובמבר 1937 בבוקרשט שברומניה.
ב-1940 עברה משפחתו לצ'רנוביץ. בשנת 1941 נכנסו הגרמנים לצ'רנוביץ ויהודיה גורשו לטרנסניסטריה. לאחר שאביו נספה בעת ניסיון בריחה ממחנה עבודה גרמני, שגיא ומשפחתו מצאו מחסה אצל איכרה רומנייה שהסתירה אותם בביתה.
ב–1947 עלה שגיא בן העשר ואמו, לארץ ישראל באוניה "מדינת היהודים". במהלך התהליך, נתפסה האנייה על ידי הבריטים שגיא ואמו גורשו לקפריסין.
ב-1948 הם הגיעו ארצה ויעקב נקלט בקיבוץ עין השופט.
בגיל 13 קיבל במתנה חצוצרה ואז התגלה כישרונו המוזיקלי. בצה"ל שירת בחטיבת גולני ואחר כך בתזמורת צה"ל.
שגיא למד מוזיקה וניצוח באקדמיה למוזיקה בתל אביב. לימד מוזיקה ונגינה בכלי נשיפה במוסד החינוכי בקיבוץ עין השופט.
ב-1972 יצא לשליחות למשך שלוש שנים בשיקגו, ארצות הברית. במסגרת זו למד שגיא הוראת כלי נשיפה אצל מומחים מהתזמורת הפילהרמונית של שיקגו.
עת סיים שגיא את שליחותו, מילא תפקידים שונים גם בתנועה וגם בקיבוץ, ובין היתר לימד בסמינר אורנים.
לאורך השנים, השירים שהלחין שגיא הושפעו מהקיבוץ והתנועה. שני שיריו המפורסמים הם: "שוב יוצא הזמר" למילים של נתן יונתן ו"עוד נשוב מחר" למילים של אלי נצר.
בשנת 1980 נפטר בפתאומיות והוא בן 43 שנים בלבד.
תופעת טבע

תופעת טבע היא התרחשות בטבע ללא התערבות אדם, מתוקף חוקי הטבע בלבד. 
תופעות טבע מקיפות מגוון רחב של תחומים והיבטים של הטבע, כגון תופעות מטאורולוגיות, תופעות גאולוגיות ותופעות ביולוגיות.
תופעות טבע עוצמתיות במיוחד המסבות נזק לאדם ולסביבה הטבעית נקראות אסונות טבע.

סוגים של תופעות טבע

ישנם מספר סוגים של תופעות טבע.

תופעות טבע גאולוגיות

תהליכים גאולוגים כוללים סחיפה, פעילות געשית ורעידות אדמה.

תופעות טבע מטרולוגיות

תופעות טבע מטרולוגיות אלימות מכונות סערות. תופעות רגילות ומחזוריות כוללות את עונות השנה. במקרים רבים שינוי אקלים הוא סדיר למחצה.

תופעות טבע באוקיינוסים

תופעות אוקיינוגרפיות כוללות צונאמי, זרמי ים ושבירת גלים.
ורד

תיאור

פרחי הוורד גדלים בבודדים או בתפרחת, בכל פרח עלי כותרת, 5 עלי גביע ואבקנים רבים שחלק מהם הפכו, במהלך דורות של השבחה, לעלי כותרת נוספים. אורך העלים ברוב מיני הוורדים נע בין 5 ל-15 ס"מ. הפרי דמוי-ענב, והוא בשרני ואכיל. מוצאם של רוב הוורדים הוא מאסיה, אך כיום הם נפוצים בכל רחבי העולם.
הוורד גדל היטב בתנאי האזור הממוזג. בתקופת החורף רוב הזנים נמצאים בתרדמה. באביב מתעוררים הפקעים ופורצים. הפריחה נמשכת ברציפות עד הסתיו הבא. כל ענף נושא בקצהו פרח או תפרחת. הוורד אינו צמח יום-ארוך. הוא מסוגל לפרוח גם בחורף בתנאי טמפרטורה מתאימים. מסיבה זו ניתן לגדל ורדים לפריחה חורפית בחממות. במקומות מסוימים מקובל להוסיף לו תאורה מלאכותית. הכוונת הפריחה לחורף דורשת משטר מדויק של גיזומים בקיץ, התוצאה היא גדילה של פרחים בחורף במועדים המבוקשים, בדרך כלל לקראת חג המולד ולקראת יום ולנטיין, אז יש ביקוש גדול לפרחים אלו.

גידול ורדים בארץ ישראל

בארץ ישראל גדלים שני מינים עיקריים של ורדים: "ורד צידוני", הגדל בעיקר ליד נחלים, ו"ורד הכלב" (Rosa canina), הגדל בעיקר באזורי חורש ים תיכוני (ברכסי הגליל, בכרמל, בשומרון וביהודה). פריחתו העיקרית בין החודשים מאי ואוגוסט. עיקר השימוש של הוורד בארץ ישראל הוא לגינון ולקטיף לצריכה פרטית. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, הוחל בגידול מסחרי של ורדים ליצוא למדינות אירופה בתקופת החורף. כדי לשמור על הוורדים בחורף יש לחממם, ודבר זה נעשה בחממות העשויות מזכוכית או מפוליאתילן.

הוורד במקורות היהודיים

השם "ורד" אינו מופיע בתנ"ך, אך יש מפרשים ומתרגמים המזהים את הוורד עם השושנה המופיעה במקרא: "אהיה כטל לישראל יפרח כשושנה" (הושע יד ו), "אני חבצלת השרון שושנת העמקים" (שיר השירים ב א). תאוריה נוספת היא שהשם שושנה מתייחס לצמח שושן צחור.
השם "ורד" מופיע פעמים אחדות במשנה, בתוספתא, בתלמוד ובמדרשים. שיח הוורד היה חשוב בכלכלת העם, ולכן היה חייב בשביעית ובדמאי. בייחוד מציינים את עלי הכותרת, ששימושם היה להכנת מי-ורד ושמן-ורדים: "הוורד והכופר... יש להם שביעית" (משנה שביעית ז ו).

שימושים רפואיים על פי מקורות קדומים

חז"ל הכירו את הצמח בהקשר לתעשיית הבושם, לסיכה ולייצור תרופות (משנה, מעשרות, ב', ה'; משנה, שבת, י"ד, ד'). דיוסקורידס, רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מהמאה הראשונה, תיאר שימוש רפואי במין של ורד לטיפול בבעיות בקיבה, בכאבי ראש, בבעיות גניקולוגיות, במחלות עור, בפצעים, בעיניים ובחניכיים. בימי הביניים שימש הוורד בסיס להפקת מי ורדים ושמן ריחני, אשר שימשו מרכיב חשוב בתרופות רבות.

שימוש בוורדים ברפואה משלימה

ברפואה העממית בימינו וברפואה האלטרנטיבית משמשים מי ורדים כבושם ותכשיר לרענון עור הפנים. "מי ורדים", המופקים מעלי הכותרת של הוורד, משמשים כצמח מרפא. פרחי ורדים משמשים לחליטת תה רפואי לריפוי ולהקלה של תחלואים רבים. שמן, המופק מעלי הכותרת של הצמח, משמש להפחת גזים ולשיכוך כאבי בטן. הוורד צוין גם כמועיל לטיפול בדלקות אוזניים ועיניים, בכאבי ראש, בבעיות בדרכי העיכול, בכאבי רחם, בדלקת ריאות ולהורדת חום.

ורד כסמל

הוורד האדום משמש רבות כסמל של סוציאליזם או של סוציאל-דמוקרטיה, לעיתים מוחזק על ידי יד. הוא משמש כסמלן של המפלגות הסוציאליסטיות בממלכה המאוחדת, אירלנד, צרפת, ספרד, פורטוגל, נורווגיה, דנמרק, שוודיה, פינלנד, ברזיל, ארגנטינה, הולנד, בולגריה ושל מפלגות סוציאליסטיות וסוציאל-דמוקרטיות נוספות. מקורו של סמל זה הוא בכך שמפגינים במחאת הסטודנטים במאי 1968 בפריז ענדו ורדים כסמל המאבק].
הוורד הלבן שימש בתור סמלה של קבוצה לא אלימה בגרמניה, הוורד הלבן, במהלך מלחמת העולם השנייה.
ורד צהוב הוא הפרח הרשמי של אחוות הסטודנטים אלפא פי אלפא.
קסאדה

תיירות

בשטח העיר נמצאות הריסות העיר הרומית ברונייל (Bruñel) שם נשמרו מספר פסיפסים מהתקופה הנוצרית המוקדמת. בקסאדה נמצאות גם מספר מערות ונקרופוליס אך הם אינם נגישים לציבור.
התיירות בעיר אינה מפותחת דיה.

טיסקאר

13 ק"מ מדרום לעיר נמצא הכפר טיסקאר. לרגלי מבצר טיסקאר ישנה כנסייה לפטרונית קסאדה, הבתולה מטיסקאר. מהמבצר שהיה בטיסקאר שרד מגדל אחד במצב טוב. ליד המבצר נמצאת מערת מים וכן מפל מים מרשים.

חקלאות

רוב החקלאות בקומרקת קסורלה מבוססת על זיתים, ובעבר גודלו באזור גם דגנים.
Frogger

תיאור המשחק

השחקן מתחיל את המשחק כשלרשותו שלושה ניסיונות לחצות את הכביש והנהר, כאשר דמות הצפרדע ממוקמת בתחתית המסך בעוד שיעד חפצה - בראשו. השחקן צריך לכוון את הצפרדע בין המכשולים השונים הנעים בשורות קבועות מימין לשמאל. מהירות המכשולים משתנה בין שורה לשורה, אך כל המכשולים באותה שורה נעים באותה מהירות, ובכך יכול השחקן לנסות ולצפות מתי יוכל לעבור בין השורות.
המטרה הראשונית של השחקן היא לעבור את הכביש, בו נעים כלי רכב שונים המאיימים לדרוס את בת דמותו הצפרדע. לאחר מכן עליו לדלג בין צבים ובולי עץ כדי לחצות הנהר. גם אלו נעים באורח דומה לזה של המכוניות, אך הפעם על השחקן לעלות על העצמים במקום להימנע מהם. עם זאת, כדי להקשות על השחקן הצבים נוטים לשקוע במים לאחר שניות מעטות ובכך להטביע הצפרדע, והבולים נעים במהירות מחוץ למסך ומביאים לתוצאה דומה. כמו כן, לעיתים מופיע תנין, ואם השחקן יכוון הצפרדע לעברו - היא תאכל והשחקן יאלץ להתחיל מחדש.
המטרה הסופית היא להגיע לגדה הנגדית של הנהר, אך גם כאן נוסף מכשול, שהרי לא מכל נקודה ניתן להגיע לאותה גדה - בליטות ו"מזחים" מסוימים הם היחידים המאפשרים גישה והיה והשחקן החמיץ אחד מהם - הצפרדע טובעת.

אזכורים תרבותיים

בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה סיינפלד, שודר פרק שנשא את השם "The Frogger". בפרק זה, מוצא ג'ורג' מכונת משחק ישנה שבה שמו עדיין רשום כבעל התוצאה הטובה ביותר. ג'ורג' מחליט לקנות את המכונה, אך סדרה של תקלות מאלצת אותו לחצות עמה את הכביש. סצנת חציית הכביש צולמה מלמעלה, באופן שמזכיר את הדרך שבה הצפרדע חוצה את הכביש במשחק עצמו, וכן לוותה בפסקול המזכיר את צלילי המשחק.
יובל טל

יובל טל הוא המייסד והנשיא של חברת פיוניר, חברת תשלומים אינטרנטית והמייסד של BorderFree, חברת מסחר אלקטרוני.

ביוגרפיה

טל נולד ב-1965 בישראל. הוא השלים את לימודיו התיכוניים ברמת השרון. הוא שירת בצה"ל ולאחר מכן קיבל תואר בוגר אוניברסיטה בהנדסת מכונות, ובהמשך קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה בהנדסה ביו-רפואית מאוניברסיטת תל אביב.

קריירה

טל החל את הקריירה המקצועית שלו בחברת רדוור בתפקיד סמנכ"ל פיתוח עסקי. בהמשך שימש כמנהל חברת R-U-Sure Ltd. ב-1999 היה טל מייסד שותף של חברת E4X, חברה שהציעה פתרונות תשלום מקוונים. תחת ניהולו, החברה הכניסה יותר מ-500 מיליון דולר בחמש השנים הראשונות לפעילותה, וב-2007 החברה מותגה מחדש ושינתה את שמה ל-FiftyOne. החברה מאפשרת לקמעונאים לשווק ולמכור מוצרים ושירותים ברחבי העולם במטבע המקומי של הצרכן. החברה ביצעה מיתוג מחדש ב-2013 ושינתה את שמה ל-BorderFree. ב-2015 נרכשה החברה על ידי  חברת Pitney Bowes תמורת 395 מיליון דולר. החברה מאפשרת כיום ביצוע משלוחים מחנויות בארצות הברית לצרכנים ברחבי העולם
ב-2005 ייסד טל את חברת פיוניר.
משפט האי-גדירות של טרסקי

בלוגיקה מתמטית, משפט אי הגדירות של טרסקי הוא משפט הטוען שאין דרך להגדיר בתוך תורה נתונה, מספיק עשירה, את אוסף המשפטים שנכונים בה. באופן לא פורמלי, המשפט אומר כי אם ניתן לנסח במסגרת תורה מסוימת חלק מספיק גדול מתוך האריתמטיקה של המספרים הטבעיים, ובפרט ניתן לקודד כל נוסחה באמצעות מספר טבעי, אז לא קיימת נוסחה עם משתנה חופשי x שמשמעותה "המשפט המיוצג על ידי המספר x הוא נכון". 
משפט זה התגלה באופן בלתי תלוי על ידי קורט גדל, במסגרת עבודתו על משפטי האי-שלמות ועל ידי טרסקי בשנת 1936.

ניסוח מדויק

נניח כי T היא תורה שלמה בשפה מסדר ראשון L, שניתן להגדיר בתוכה חלק גדול מספיק מהאריתמטיקה של הטבעיים, כך שניתן לתאר בתוכה את מספרי גדל, 
אז אין נוסחה True בשפה L כך שלכל משפט A מתקיים:  (כאשר g(A)‎ הוא מספר גדל המתאים לנוסחה A).
ניזאר ריאן

שייח' ניזאר ריאן (בערבית: نزار ريان) (6 במרץ 1959 - 1 בינואר 2009) היה מראשי חמאס בעזה, פעיל בכיר בזרוע המדינית ובזרוע הצבאית של חמאס. חוסל ב-1 בינואר 2009 על ידי חיל האוויר הישראלי ביום השישי של מבצע עופרת יצוקה.

ביוגרפיה

ניזאר ריאן נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה ב-6 במרץ 1959. הוא למד באוניברסיטאות בסעודיה ובירדן, וקיבל תואר דוקטור בלימודים אסלאמיים מאוניברסיטת אומדורמן שבסודאן. חזר לרצועת עזה ופעל במסגדים אחדים כמטיף, ואחר כך מונה לפרופסור למשפט אסלאמי באוניברסיטה האסלאמית של עזה. נישא לארבע נשים, שמהן היו לו לפחות 11 ילדים. 
היה כלוא 4 שנים בישראל לאחר הסכמי אוסלו. ב-1993 נעצר כמה פעמים גם על ידי הרשות הפלסטינית. בשל ממדי גופו הגדולים כונה "הענק" והיה אהוד מאוד בקרב פעילי גדודי עז א-דין אל-קסאם ונהג לרדת לשטח ולהשתתף עם הפעילים בתצפיות על פעילות צה"ל ומבצעים. הוא היה ממובילי ההפיכה בעזה ביוני 2007, ובעקבותיה הפך לשנוא נפשם של פעילי ארגון הפת"ח. הוא נחשב כמבוקש בכיר עוד בימי תחילת האינתיפאדה השנייה, כאשר הטיף לשנאת ישראל ולפיגועים בתחומי הקו הירוק. 
ריאן שלח את בנו לפיגוע באלי סיני בשנת 2001, פיגוע שבו נהרגו שני ישראלים. כן היה שותף בפיגוע בנמל אשדוד בשנת 2004 שבו נהרגו 10 אזרחים.

מותו

בשעות הצהריים של 1 בינואר 2009 הפציץ צה"ל את ביתו של ריאן במחנה הפליטים ג'בליה שבצפון רצועת עזה, שהיה גדוש בחומרי נפץ, אמצעי תקשורת ומנהרות מילוט. ריאן קיבל על כך התרעה מראש, אך נשאר בביתו. בהפצצה נהרגו עם ריאן גם ארבע נשותיו ו-11 מילדיו, וכן אזרחים נוספים.
ניזאר ריאן נחשב לפעיל חמאס הבכיר ביותר שחוסל על ידי צה"ל מאז חיסולו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מנהיג חמאס, ב-2004, ואף נחשב ליורשו של השייח' אחמד יאסין, מייסד חמאס, שחוסל גם הוא על ידי צה"ל ב-2004.
בניין פישר

היסטוריה

בשנת 1919 רכשה חברת ג'נרל מוטורס 60% מחברת פישר בודי, שייצרה כ-370,000 שלדות רכב וסיפקה אותן לחברות אמריקאיות שונות. מספר שנים לאחר הרכישה, החליטו האחים פישר להעביר את המפעל לצד בניין ג'נרל מוטורס, המוכר כיום כקדילאק פלייס. שני בניינים אלו עודדו פיתוח של מרכז מסחר חדש בדטרויט.
במקור תכנן האדריכל ג'וזף נתניאל פרנץ' מכלול של 3 בניינים, שכלל 2 בניינים בני 30 קומות ובניין נוסף בן 60 קומות. אולם, השפל הגדול גרם לצמצום הפרויקט. לבסוף נבנה רק בניין אחד מתוך השלושה - בניין פישר. הבניין חופה בחזיתותיו באריחים מוזהבים, אך אלו הוסרו במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל החשש שהם יהיו נר לרגליהם של מפציצי אויב. במקומם הודבקו אריחי אפוקסי ירוקים והחל משנות ה-80 של המאה ה-20 הם מוארים בלילות בתאורה המקנה להם מראה זהוב. ביום פטריק הקדוש התאורה מוחלפת לצבע ירוק ובשנים האחרונות מואר בצבע אדום כחלק מחגיגות הפלייאוף של ליגת ה-NHL מתוך כבוד לקבוצה העירונית, דטרויט רד וינגס.
בשנת 1974 נרכש הבניין יחד עם הבניין הסמוך, New Center Building, בידי Tri-Star Development בסכום המוערך בכ-20 מיליון דולר אמריקאי (במונחים כלכליים של 1974).

אדריכלות

בניין פישר בעל 30 קומות וגובה כולל של 135.47 מטרים. רצפת הקומה הגבוהה ביותר שלו היא במפלס 103 מטרים ובו 21 מעליות. הבניין תוכנן בידי האדריכל ג'וזף נתניאל פרנץ' מ"משרד האדריכלים אלברט קאהן", בהשראת מגדל הטריביון של אליאל סארינן (Eliel Saarinen's Tribune Tower design). כינויו של הבניין הוא "יצירת האומנות הגדולה ביותר של דטרויט".
בשנת 1929 זכה בניין פישר למדליית כסף מטעם הליגה האדריכלית של ניו יורק.
לובי הבניין מתנשא לגובה של 3 קומות, הוא בעל תקרת קמרון חבית ומחופה ב-40 סוגי שיש שונים.
הרוב הדומם

הרוב הדומם הוא ביטוי המשקף טענה בדבר קיומה של קבוצה שמהווה רוב באוכלוסייה מסוימת, אך אינה מבטאת את דעותיה בפומבי, ולכן נוצר רושם שדעת המיעוט הקולני יותר היא דעת הרוב. בשימוש הראשון הרשום למושג זה באנגלית, בשנת 1874, היה לו מובן אחר, כאשר הכוונה הייתה למתים.
הביטוי צבר פופולריות בשנות ה-60 של המאה העשרים, כאשר נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, טען כי מדיניותו נתמכת על ידי רוב האזרחים, אלא שהם אינם טורחים להביע את דעותיהם. ב-3 בנובמבר 1969 אמר: "ולכן, הרוב הדומם הגדול של חברי האמריקאים, אני מבקש הלילה את תמיכתכם". הביטוי הופיע גם בדבריו של סגנו של ניקסון, ספירו אגניו, ב-9 במאי 1969: "הגיע הזמן שהרוב הדומם של אמריקה יעמוד על זכויותיו. נזכור שהרוב האמריקאי כולל את כל המיעוטים. הרוב הדומם של אמריקה נבוך מהמחאה הבלתי רציונלית."
נגד "הרוב הדומם" נטען כי לא אכפת לו מעתיד הקהילה, לכן "המיעוט הרועש" מרגיש שיש לו צידוק לגרור את כלל הציבור אל שאיפותיו האידאולוגיות או הפוליטיות.

הרוב הדומם באינטרנט

הרוב הדומם באינטרנט הוא תיאור לקבוצה של כ-80% ממשתמשי האינטרנט בעידן הווב 2.0 אשר מהווים קהל רקע פאסיבי ונמנעים מביצוע פעילות גלויה באינטרנט. בקהילות מקוונות קיים כלל ה 90-9-1, לפיו 90% מהגולשים אינם תורמים כלל לרשת, 9% מהגולשים תורמים מעט ואילו רק 1% תורמים רבות, מעלים, יוצרים ועורכים תכנים ברשת. בבלוגים אחוז התרומה הוא קטן יותר ועומד על כ- 95-5-0.1 ובוויקיפדיה המספרים אף קיצוניים יותר 99.8-0.2-0.003. מצב זה גורם לתופעה הנקראת אי שוויון השתתפותי.

רקע

בעידן ה ווב 2.0 רוב תוכני האינטרנט מועלים ונערכים על ידי הגולשים עצמם. הגולשים הפכו ליצרנים אקטיביים של תכנים ולא רק צרכנים פאסיביים של תכנים. הדעה הרווחת היא שבעידן בו האינטרנט הוא עולם חופשי ליצירת תכנים והבעת דעות, לגולש יש אינסוף אפשרויות וכולם תורמים לרשת. בפועל המצב שונה, וקיימת בעיית הנוסע החופשי מצב בו רוב הגולשים נהנים מיתרונות האינטרנט אך אינם תורמים ומסתמכים על אחוז קטן של גולשים שיוצרים ועורכים תכנים.

אי שוויון השתתפותי

אי שוויון השתתפותי הוא מושג שנטבע על ידי Jakob Nielsen במחקרו, על פיו בניגוד לדעה הרווחת שקיים שוויון השתתפותי בין גולשי הרשת, המצב למעשה אינו כך ואחוז הגולשים התורמים לרשת קטן מאוד. אי השוויון קיים בכל הרשת, דוגמה לכך הוא אתר אמאזון בו רק 1% מהלקוחות תורמים חוות דעת.
לתופעה זו מספר חסרונות כגון: מידע חלקי ופחות אמין המפורסם ברשת, כחברה שעורכת משוב ללקוחותיה היא לא מקבלת מדגם מייצג כי רק אחוז קטן מאוד מהלקוחות יענה למשוב. צרכן שמחפש ביקורת למוצרים ימצא מספר קטן מאוד של ביקורות וחוות דעת. מחסור במגוון דעות ושיח ציבורי עשיר.
למרות שתופעת האי שוויון השתתפותי תמיד תתקיים ישנן דרכים שונות להקטין אותה: הפיכת ממשק ההשתתפות לקל ונוח לשימוש, תיגמול גולשים התורמים לרשת, עידוד לעריכת תכנים- פעולה קלה יותר מיצירת תוכן חדש לגמרי, קידום תורמים איכותיים ועוד.
מתווה יסודות

מתווה יסודות (באנגלית: Batter board) המוכר גם בשם שנוגריסט (בגרמנית: Schnurgerüst) היא שיטת סימון מסורתית לביצוע מדויק של מיקומי יסודות באתר הבנייה המסייעת בהוצאת תוכניות הבנייה מהכוח אל הפועל.

השיטה

מתווה סימון הוא מסגרת עץ היקפית וזמנית, המוגבהת מהקרקע ונמוכה בכ-10–20 ס"מ, בדרך כלל, ממפלס ה-0.00 של המבנה, הנבנית מחוץ לקו המתאר של המבנה ומקבילה לחזיתותיו. על מסגרת העץ מסמנים את מיקומי היסודות וקווי המבנה בסיוע מודד מוסמך, על ידי חריצה או דפיקת מסמר בלוח העץ. כך, כל יסוד מסומן בארבע חזיתות. מותחים חוט בנאים בין כל שתי חזיתות מקבילות ומקבלים הצטלבות בין שני חוטים, המסמנת את מיקום מרכז היסוד. ממקום הצטלבות זה מורידים אנך (חוט שבקצהו משקולת) ומקבלים את מיקומו המדויק של כל מרכז יסוד על גבי הקרקע.
תוכנית מתווה יסודות מבוצעת על ידי מהנדס בניין ובאחריות מודד מוסמך למקם אותה באופן מדויק באתר הבנייה על פי קואורדינטות מדויקות.
דרך האוקיינוס הגדולה

"דרך האוקיינוס הגדולה" (באנגלית: Great Ocean Road) (ידועה כאוטוסטרדת חוף הגלישה בין ג'ילונג לטורקי) הפרוסה לאורך החוף הדרום מזרחי של אוסטרליה בין הערים ג'ילונג וווארנאמבול היא מצבת הזיכרון המלחמתית הגדולה ביותר בעולם. הדרך נבנתה בין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה על ידי חיילים לשעבר ככבוד לחבריהם שנפלו. בניית הכביש נמשכה 16 שנה והיא נעשתה ידנית תוך שימוש במעדרים, כפות ודינמיט.
השער הראשי, קשת, נבנה מחדש מספר פעמים. הקשת הראשונה נהרסה ונבנתה כאשר הדרך הורחבה, הקשת השנייה נבנתה לאחר התנגשות של משאית בה והקשת השלישית נהרסה במהלך שריפות יום הצום הראשון. השער אינו ממוקם בדיוק בתחילת הדרך.
בדרך של הצמדות לחוף, הדרך מציעה נוף עוצר נשימה של מייצר בס והאוקיינוס הדרומי. האזור ליד פורט קמפבל מכסה כמה מקווי החוף היפים ביותר בעולם.

הגבלת מהירות

מגבלת המהירות בדרך נעה בין 80 קמ"ש (50 מייל לשעה) ל-100 קמ"ש (62 מייל לשעה), אך העיקולים החדים אינם מאפשרים להגיע למהירויות אלו ברוב המקומות. הדרך בעלת שני נתיבים (נתיב לכל כיוון). רכבים חייבים לנוע בצד שמאל של הדרך. ישנן מצלמות בקרת מהירות לאורך הדרך.
פרשת סוקל

פרשת סוקל או תרמית סוקל (באנגלית: The Sokal Hoax או The Sokal affair) הוא כינוי שניתן לתעלול אקדמי שבו פורסם מאמר מופרך מיסודו בכתב עת פוסטמודרני נחשב העוסק בלימודי תרבות.
בשנת 1996 פרסם הפיזיקאי אלן סוקל את מאמרו "פורצים גבולות: לקראת הרמנויטיקה טרנספורמטיבית של כבידה קוונטית" ( Transgressing the Boundaries: Toward a Transformative Hermeneutics of Quantum Gravity) בכתב העת Social Text היוצא על ידי אוניברסיטת דיוק. ביום פרסום המאמר, במאי 1996, חשף המחבר בכתב העת לינגואה פרנקה כי המאמר הארוך ועמוס הערות השוליים מופרך מיסודו ומורכב מבליל שטויות, הבלים וטעויות בחשבון בסיסי. אחת הטענות המופרכות במאמר הייתה ש־ (פאי – היחס בין קוטר המעגל להיקפו) ו־G (קבוע הכבידה) הם תלויי הקשר היסטורי, כמו כן טוען המאמר בין השאר שבדיוק כמו המציאות החברתית גם המציאות הפיזיקאלית היא הבניה חברתית ולשונית ושתורת הכבידה הקוונטית מראה שמרחב הזמן איננו מציאות פיזיקאלית אובייקטיבית.
המאמר פורסם בגיליון של כתב העת שהוקדש ל"מלחמות המדע" - דיון מתמשך שהחל בשנות ה-70 של המאה ה-20, הסלים והגיע לשיאו בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, בין מצדדי המדע, רובם מדענים ופילוסופים אנליטיים של המדע, למתנגדיו, רובם סוציולוגים של המדע ומבקרי תרבות המשתייכים לזרם הפוסטמודרני. עקב פרסום זה התחוללה שערורייה רבתי באקדמיה, סביב השאלה מדוע פורסם המאמר מלכתחילה, ומה אומר פרסום המאמר על אמות המידה של כתבי האקדמיה של ימינו. סוקל עצמו הכריז במפורש שמטרת המאמר הייתה להדגים את הטפשות שבפוסטמודרניזם ואת הניוון המחשבתי שהוא גורם לאקדמיה. לימים, אף חיבר ספר עם ז'אן בריקמונט, פיזיקאי בלגי, שהרחיב את ביקורתו על ההגות הפוסטמודרנית ועל רלטיביזם תרבותי ביחס למדע.
ביקורת נמתחה על עורכי Social Text וגרסה כי הסיבה העיקרית לכך שהסכימו לקבל את המאמר לדפוס היא עובדת היותו רווי במינוחים פוסטמודרניים אשר החמיאו לדעתם הפרטית של העורכים. להגנתם טענו עורכי כתב העת כי התייחסו לתוכן הפילוסופי של המאמר כניסיון ראשוני ולא מוצלח במיוחד של פיזיקאי להתמודד עם תאוריות ביקורתיות מורכבות, ושלא הייתה להם סיבה לחשוד בתוכן הפיזיקלי של המאמר בגלל המוניטין המכובד של הכותב. עוד טענו כי המאמר לא עמד אמנם בסטנדרטים הרגילים לפרסום, אולם הם חשבו שיש לו מקום בגיליון המיוחד שהוקדש למלחמות המדע.