טריטוריית מקדונלד

טריטוריית מקדונלד הוא השם שהוענק על ידי תושבי מחוז מקדונלד , שבמדינת מיזורי בארצות הברית, לישות העצמאית שניסו להקים כאקט של מחאה בשנת 1961. בעקבות סכסוך, שהתגלע בין מנהיגי המחוז ובין מושל מיזורי, החליטו התושבים לפרוש ולהקים מדינה נפרדת במסגרת ארצות הברית של אמריקה. הצעדים שנקטו התושבים להקמת "המדינה ה-51 של ארצות הברית" נתפסו כבדיחה על ידי הגורמים הרשמיים, אולם זכו לתהודה רבה בעיתונות של אותם ימים. טריטוריית מקדונלד, שבעצם לא נולדה מעולם, חדלה מלהתקיים כעבור מספר חודשים בתום עונת התיירות של שנת 1961.

הרקע להקמת טריטוריית מקדונלד

בשנת 1961 הושמטה רשימת אתרי הנופש של העיירות נואל , פיינוויל  וסאות-ווסט סיטי  מן "המדריך לחופשות משפחתיות", אשר הודפס בגב מפת הכבישים הרשמית של מדינת מיזורי. מדריך זה היה פופולרי מאוד באותה תקופה, והמוני התיירים נהגו לטייל על פי ההמלצות שהופיעו במפת הכבישים. המפה הופצה לציבור ב-3 באפריל 1961, ותושבי מחוז מקדונלד, שציפו למטיילים שהיו מבקרים במקום בעונת התיירות בכל שנה, ראו בהשמטה זו פגיעה חמורה בפרנסתם ביוקרת מקום מגוריהם. הם תבעו את תיקון המעוות, אולם מחלקת הכבישים של מדינת מיזורי, שהוציאה לאור של המדריך, סירבה להדפיס מחדש את מפת הכבישים.
מחוז מקדונלד, השוכן בפינה הדרום מערבית של מדינת מיזורי, וגובל במדינת ארקנסו ובמדינת אוקלהומה, נחשב לאזור בעל נוף יפה שמשך מדי שנה המוני תיירים שפקדו את אתרי התיירות, צרכו את השירותים שהציעו העסקים המקומיים, ותרמו תרומה משמעותית לכלכלת המחוז. בשנת 1960 נפגעה תנועת התיירות בעיר נואל עקב שינוי הנתיב של הכביש הראשי שחצה את מחוז מקדונלד, והשמטת אתרי התיירות מן הפרסום הרשמי של המדינה הייתה הקש ששבר את גב הגמל. 11 אלף התושבים של מחוז מקדונלד, שהיו תלויים במידה רבה בהכנסות שקיבלו במהלך עונת התיירות, סירבו לקבל את התשובה השלילית שקיבלו ממחלקת הכבישים והחליטו להגיב בתקיפות על הפגיעה בכבודם ובפרנסתם.
זו לא הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שתושבי מחוז מקדונלד הגיבו בחריפות על החלטת ממשל שפגעה בהם. בשנת 1863 שרפו תושבי המחוז את בניין בית המשפט ואת הארכיון המקומי לאחר שהתקבלה החלטה משפטית שלא מצאה חן בעיניהם. כעת, כמאה שנים מאוחר יותר, שוב התארגנו תושבי המחוז למאבק בממשל.

צעדי המחאה של תושבי מחוז מקדונלד

ב-9 באפריל 1961 נפגשו בעיירה נואל כחמישים מתושבי המחוז על מנת לדון בדרכי פעולה אפשריות. בפגישה השתתפו כל בעלי התפקידים המרכזיים של המחוז, כולל נציג המחוז לסנאט של מיזורי. התושבים העלו הצעות שונות לפעולות שיביעו את מחאת אנשי המחוז ואכזבתם מהתנהגותהשל מדינת מיזורי. בין ההצעות נידונה האפשרות לבקש ממדינת ארקנסו הסמוכה שתספח אליה את מחוז מקדונלד, או לדרוש ממדינת מיזורי שתחזיר את מחוז מקדונלד חזרה לשליטת האינדיאנים.
לאחר דיונים סוערים החליטו התושבים להתנתק ממדינת מיזורי, לחבור למחוז דלאוור  שבאוקלהומה ולמחוז בנטון  שבארקנסו, ולייסד מדינה חדשה שתיקרא "טריטוריית מקדונלד", המדינה החמישים ואחת של ארצות הברית. תוכנית זו נוסחה באופן רשמי והוצגה ב-12 באפריל 1961 בפני הסנאט של מדינת מיזורי על ידי לי ארון בצ'לר  , שכיהן כסנטור בסנט של מיזורי .
מר מקגאוון, נשיא לשכת המסחר המקומית נבחר לנשיא הממשל הזמני, והתושבים החלו לממש את ההחלטה ולגבש את המוסדות של המדינה החדשה שהחליטו להקים.

הקמתה של טריטוריית מקדונלד

ב-11 באפריל 1961 החלו הפעולות הממשיות למימוש הריבונות של המדינה העצמאית החדשה. בית הדפוס המקומי הדפיס דרכונים, אשרות תיירות ובולי דואר, לתושבים חולקו "תעודות תושב", ומטבעות מיוחדים עשויים מעץ הונפקו לטובת המסחר התיירותי. מועדון הקליעה המקומי הוכרז כתחנת גבול וחברי המועדון, ששימשו כשומרי הגבול, עצרו את הנוסעים בכביש כשהם מבקשים להציג את אשרת הכניסה ומונעים את כניסתם של "אנשים בלתי רצויים" דוגמת גובי המס של מדינת מיזורי. שירות דואר מיוחד הוקם על מנת להוביל את דברי הדואר שנשלחו מן העיר נואל אל בית הדואר האמריקאי במחוז הסמוך{{הערה|שמאל=כן|McDonald TERRITORY SECESSION ATTEMPT AND RESULTING PRIVATE DISPATCH.
משלחת של אנשי מחוז מקדונלד נסעה ב-12 באפריל 1961 לפגישה עם מושל מיזורי, אשר התנצל על הפגיעה ברגשותיהם והבטיח לתקן את הטעות כאשר יודפס מדריך הכבישים של שנת 1962. בניגוד לדברי המושל נציג מחלקת הכבישים של מדינת מיזורי סירב להתנצל בפני התושבים ואף החמיר את המצב בהצהירו שההשמטה הייתה מכוונת וכי אין באזור כל אטרקציות מיוחדות המצדיקות להפנות לשם מטיילים. ב-17 באפריל קיבל הסנאט של מדינת מיזורי החלטה אשר דחתה את בקשת הפרישה של המחוז הסורר והעבירה את הדיון בעיניינם להמשך מעקב בוועדה שהוקמה לצורך כן.
התגובה הפושרת של מוסדות מדינת מיזורי שכנעה את ה"מורדים" שלא להרפות ממאבקם. הם פנו למזכיר האומות המאוחדות בבקשה לקבל סיוע בסך ארבעה מיליארד דולר לביסוס ה"מדינה" החדשה, ובמקביל המשיכו בצעדי המחאה הפומביים. בשלב מסוים הורידו התושבים את דגל מדינת מיזורי מהתורן שעל בית המועצה בעיר נואל והניפו במקומו את דגל הקונפדרציה מימי מלחמת האזרחים האמריקנית. בתגובה לכך, תושבי העיר הסמוכה "הכריזו מלחמה" על טריטוריית מקלאוד ואיימו לפלוש לעיר ולהחרים את הדגל. בקרב הראווה שנערך נוצחו אנשי טריטוריית מקלאוד והמנצחים הניפו מחדש את דגל מדינת מיזורי.
תושבי העיר נואל, שביקשו להציל את עונת התיירות האבודה של שנת 1961 החליטו ליזור שיחזור של המירוץ אחר האדמות מתקופת המערב הפרוע. למעלה מאלף תיירים הגיעו לעיר ב-30 באפריל 1961, וארבעה מתוכם, אשר "התגברו" בסיוע המיליציה המקומית על מתקפות אנשי מחוז מקלאוד שהתחפשו לאינדיאנים, והצליחו למצוא את שטרי המכר שהוסתרו סביב העיר, זכו לרשום על שמם אקר של אדמה על שפת הנהר הסמוך לעיר.

ההד הציבורי להקמת טריטוריית מקדונלד

פרשת מאבקם הצבעוני של אנשי טריטוריית מקלאוד זכתה להתייחסות רחבה בעיתונות המקומית של מדינת מיזורי והמדינות השכנות, בעיקר בזכות התזמון המצוין של פעולות המחאה. בשנת 1961 ציינו בארצות הברית מלאת 100 שנים לפרישת מדינות הדרום במלחמת האזרחים, וסיפור חדש על "פרישה" זכה להד תקשורתי רחב. קוראי העיתונים, שמאסו בסיפורי הזוועות על הטבח בקונגו ועל הפעולה הכושלת במפרץ החזירים בקובה, מצאו בתיאורים המשעשעים של אירועי המחאה ממחוז מקדונלד, אתנחתה קומית מתלאות היום יום. אזרחי העיירה נואל היו רציניים, אך בעיני כל האחרים נתפש האירוע כבדיחה משעשעת.

סיום הפרשה

במהלך החודשים שלאחר ההכרזה על הפרישה ממדינת מיזורי והפעלת צעדי המחאה הפומביים דעך העניין הציבורי בסיפור של טריטוריית מקדונלד, אולם לאנשי המחוז לא הייתה כל סיבה להצטער על היוזמה שגילו. הפרסום הרחב לו זכתה הפרשה בכלי התקשורת האמריקאים והבינלאומיים עוררה סקרנות בלב רבים, וחודשים רבים לאחר תום הפרשה, המשיכה תעשיית התיירות של מחוז מקדונלד ליהנות מאלפי המטיילים, שעצרו במקום, ונהנו מהאווירה המרדנית ששררה באזור במשך תקופת הקיץ. מחוז מקדונלד חזר עם הזמן לשגרת היום יום, ובשלב מסוים הוכרז על "פיוס" עם מדינת מיזורי.
מפת התיירות החדשה שהודפסה על ידי מדינת מיזורי בשנת 1962 הכילה גם את אתרי התיירות של מחוז מקלאוד, אשר המשיך ליהנות מן הפרסום לו זכה בגין ההכרזה על עצמאותו. אנשי המשמר של המחוז המשיכו לסייר ברחבי המחוז ולהעניק לתיירים בהם נתקלו את "הדרכון" של המחוז. מסמך זה התקבל בשמחה על ידי התיירים שראו בו מזכרת מעניינת מטריטוריית מקלאוד.