רצח הקונסולים בסלוניקי

רצח הקונסולים בסלוניקי במאי 1876 (בטורקית: Selanik vak'ai müellimesi "המקרה האומלל בסלניק" או Selanik Hadisesi - "התקרית בסלניק", באנגלית: the Murder of French and German Consuls at Salonika) היה מעשה לינץ' שביצע ביום 6 במאי 1876 המון מוסלמי מוסת בסגן הקונסול של גרמניה, הנרי אבוט, ובקונסול של צרפת בסלוניקי, ז'ול מולן, אחרי שנוצרים בעיר חטפו נערה נוצריה בולגריה שהורחקה ממשפחתה על ידי שכניה המוסלמים כדי שתתאסלם ותתחתן עם בנם. הרצח עורר תגובות חריפות במערב אירופה ותרם להחרפת היחסים בין האימפריה העות'מאנית והמעצמות האירופיות.

מקרה של התאסלמות

סטפאנה, נערה בת 14 או אולי 16, ממוצא בולגרי, חיה בתנאי עוני יחד עם אמה האלמנה, מריה או מאטו, ושני אחיה בכפר בוגדנצה (בטורקית: אוורטיסאר), שנמצא אז במקדוניה רבתי באימפריה העות'מאנית, ובימינו משתייך לרפובליקת מקדוניה. היא התאהבה ככל הנראה בצעיר טורקי בשם מוסטפא זינצולו והחליטה להמיר את דתה לאסלאם ולהתחתן איתו, בניגוד לרצון אמה. לפי מידע אחר, הנערה נחשקה על ידי הטאהסילדר (מפקח המיסים) באזור, ואיש מועצת השריעה, אמין אפנדי. נטען אף כי סטפאנה הייתה נערת קלת דעת שניהלה יחסים עם גברים מוסלמים בסביבה). יום אחד הבחורה נחטפה לבית מוסלמי והתחילה תהליך של התאסלמות. אומרים שחטפו אותה כמה נשים מוסלמיות בעת ששאבה מים מבאר ושהבית אליה הובאה היה של אם המאהב שלה. אשה זו לא הייתה בכל זאת מוכנה להחזיק אותה בביתה כל עוד סטפאנה לא השלימה את תהליך ההתאסלמות ולכן העבירה אותה לבתים מוסלמים אחרים. שם הלבישו אותה בפרג'ה ויאשמק.
אמה יצאה לחפש אותה כדי להחזירה לביתה ולקהילתה. 
לשם שינוי הדת באופן רשמי נזקקה סטפאנה, שקיבלה את השם עיישה, לעבור פרוצדורה מסוימת בעיר הגדולה הקרובה, סלניק (סלוניקי) שכללה הצהרה בפני המג'ליס המקומי. היא נסעה לשם ברכבת, בליווי ההוג'ה או אימאם הכפר ושתי נשים שחורות.

התגובה הנוצרית

אצל הנוצרים היה אז 23 באפריל לפי לוח השנה היוליאני (5 במאי לפי הלוח השנה החדש) החג של גאורגיוס הקדוש שנחגג גם על ידי הטורקים תחת השם "חידרלז" וכמאה וחמישים יוונים ובולגרים הצטופפו באותם הרגעים בקרבת תחנת הרכבת סלניק. ברדתה מן הרכבת, פגשה הנערה במקרה באמה. לקריאות האם, קפצו לעזרתה מספר יוונים שנכחו במקום וחילצו את הנערה מידי מלוויה המוסלמים. אז התערבה המשטרה הטורקית ("זפּטייה") שהפרידה בין הניצים וליוותה את הנערה ליווי צמוד לכיוון בית המושל. אולם ההמון הנוצרי שנמצא בסביבה חטף את הנערה מידי השוטרים, קרעו את לבושה המוסלמי, העלו אותה על כרכרה של הקונסול ארצות הברית, פריקלס חאג'י לאזארו שנקרתה במקום. אחר כך היא הובאה למקום מסתור, בביתו של נכבד יווני. 
למחרת בקרב המוסלמים נפוצה השמועה שבת שהתאסלמה נחטפה ואולי אף נאנסה על ידי נוצרים.
מוסלמים רבים התאספו בפני ה"קונאק", בית המושל, מהמט רפט פאשה, ודרשו את שחרור הבחורה מידי הנוצרים כדי שתשלים רשמית את העברתה לדת האסלאם.

הקונסולים

הקונסול של גרמניה בסלוניקי, הנרי "יאנקו" אבוט, בן 34, היה נתין עות'מאני, ממוצא אנגלי, בן למשפחת סוחרים ידועה ובעלת השפעה, שהתבוללה בקהילה היוונית ואימצה את הדת הנוצרית אורתודוקסית. הוא קיבל בשנת 1872 גם את האזרחות הבריטית. 
הקונסול הצרפתי, ז'ול פול מולן, בן 39, כיהן בעבר כסגן קונסול ביפו. אמו חיה בפריז.
שניהם היו נשואים לאחיות של הסוכן הקונסולרי של ארצות הברית, פריקלס חאדזי-לאזארו.
חאדזי-לזארוס, היה נתין רוסי, והיה בן משפחה יוונית מכובדת בסלוניקי. אחיו היה רופא בשגרירות הרוסית באיסטנבול ואחד מדודיו כיהן כפקיד קונסולרי בעיר לאריסה.

הלינץ'

הוולי של סלוניקי הבטיח למשלחת של האזרחים המוסלמים הזועמים, כי ידאג שהנערה סטפאנה תוחזר ותתאסלם כדין. הוא שיגר מסר בהול לנציגות הקונסולרית האמריקאית ובו דרש כי הנערה תישלח בפני המועצה. בביתו של ח'אדזי-לאזארוס, אמר אחיו של הסוכן הקונסולרי לשליח כי הבחורה עזבה כבר את המקום ואינו יודע איפה היא. בזמן הזה מאת הטורקים שנמצאו על יד ה"קונאק" איימו שיתקפו את הקונסוליה של ארצות הברית.מפקד המשטרה, סלים ביי שהגיע למקום עם עשרים שוטרים לא בלם את הקהל הזועם. האספסוף מחוזק בעוד אנשים, ביניהם אלבנים חמושים, שהגיעו מן הבזאר, נהר לכיוון המסגד "סאטלי ג'אמי" (Saatli Camii "המסגד עם שעון"). לפי העיתון ניו יורק טיימס עם המסיתים נמנו כמה חברים במועצה המנהלית. 
 
לשם הגיעו במקרה גם הקונסולים אבוט ומולן, שבאו לראות את המושל. הם לוו על ידי קפטן משטרה בשם חסן אפנדי. מפקד המשטרה, סלים ביי שאל את הקפטן לשם מה הביא לשם את הדיפלומטים הזרים. עדים סיפרו שהתנהגות הקונסול הצרפתי מולן הייתה שחצנית ומתגרה, כמו של "בוס קולוניאלי". נטען שהוא וגיסו שילמו על התנהגות זו בחייהם. שניהם אולצו על ידי המוסלמים להיכנס בתוך חדר צדדי בבניין המסגד. שם נדרשו לכתוב מכתב לגיסם, חאדזי לאזארוס, ובו בקשה לשחרר לאלתר את הנערה המתאסלמת.
משלא מצאו את הנערה, ניגשו המפגינים המוסתים לעשות שפטים בקונסולים הכלואים במסגד.יש אומרים כי אותו אמין אפנדי שביקש לקחת את הנערה הבולגרית לאשה היה בין המסיתים לרצח. הוולי וכמה נכבדים ושוטרים ניסו לשווא להגן על הקונסולים. אנשים רבים מבחוץ טיפסו לחלונות, שברו את ברזלי החלונות ופרצו פנימה. הם רצחו את הדיפלומטים בעזרת מוטות ברזל ודברי ריהוט המושל הצליח להבריח דרך ה"חארמליק" את הקונסול הבריטי בלאנט, שבא לבקרו. באמצעות טלגרף ביקש בלאנט עזרה דחופה מנמל פיראוס.
אחרי שגילה כי הקונסולים נרצחו ציווה המושל לשמור על גופותיהם. הוא העמיד משמר בפני הנציגות האמריקאית. בינתיים הגיעה למקום גם סטפאנה בריאה ושלמה, בליווי אלפרד אבוט, אחי הקונסול הנרי אבוט שנרצח. משראה זאת ההמון נרגע ויצא לחגוג ולירות יריות שמחה באוויר.

תגובת השלטונות העות'מאנים

בעקבות האירועים, השלטון באיסטנבול הרגיש מבוכה רבה מול דעת הקהל והממשלות הזרות והודיע על אמצעי ענישה ושפיטה נגד אלו שנחשבו אחראים לרצח ולאי מניעת הרצח.
מושל סלוניקי, מהמט רפט פאשה הוחלף על ידי שריף פאשה, שהגיע לעיר עם תגבורות צבאיות.
נעצרו כ-53 חשודים בהשתתפות בלינץ'. מתוכם נמצאו אשמים 35. שישה מקרבם, שהוצגו כמנהיגי המהומות הוצאו להורג בפומבי ללא משפט ויש ששיערו שהם לא היו בדיוק הרוצחים. ההוצאה להורג התקיימה ב-17 במאי על ידי תלייה על רציף הנמל. עם הנשפטים המוסלמים נמנו רבים מעניי העיר, כולל משרתים, עבדים, לרבות ענק שחור-עור בשם מוחמדין, קצב, ספר, כמה רובאים אלבנים, "שחקן קלפים" בוסני, בעל בית קפה, סיטונאי מזון, נגר, כמה בנאים, ומספר צעירים מן הפרובינציה שביקרו בעיר.
השלטון נקט באמצעי ענישה חמורים על אזלת היד של כוחות המשטרה והצבא בסלוניקי שלא התערבו בזמן שמושל העיר עצמו הוחזק יחד עם הקונסולים כבן ערובה במסגד.
אכן התברר שכוח של ימאים בפיקוד קפטן הקורבטה "איג'לאליה" במקום להגיע למסגד צעדו אל קסרקטין חיל המצב ולא עשו כלום. 
מפקד המשטרה, סלים ביי, קפטן הקורבטה ורב-טוראי פרשים בשם אטא ביי שנשפטו על ידי בית דין צבאי נצאו אשמים ב"רשלנות ומעילה בתפקיד". הם איבדו את דרגותיהם וסולקו מהמשטרה, ובהתאמה, מכוחות הביטחון. סלים ביי נידון ל-15 שנות מאסר במבצר באי רודוס. אטא ביי נידון ל-5 שנות מאסר.
מפקד בשם רזא ביי נידון ל-45 ימי מאסר והשהייה לשנה מחיל הים. 
הממשלה העות'מאנית החליטה לשלם ₤40,000 למשפחות הקרבנות.

תגובות בעולם

ב- 7 במאי 1876 הגיע לשגרירות הבריטית באיסטנבול מברק מהקונסול הבריטי בזו הלשון: "שני הקונסולים נרצחו, האירופאים בהיכון, מוכי אימה. היוונים מתחמשים, מחשש לטבח כללי"
המעצמות האירופיות דרשו מטורקיה למצוא את האשמים ולמצות איתם את הדין. ביסמרק רצה בהתחלה מפגן כוח ימי בעל עוצמה, אולם האדמירל פון סטוש התנגד לתגובה מוגזמת. למפרץ תרמאיקוס שבסלוניקי הגיעו בסופו של דבר ב-19-16 במאי 1876 מעל 20 אוניות מלחמה של גרמניה, בריטניה וצרפת שכיוונו בג'סטה מאיימת את תותחיהן אל העיר. עם הימאים המתלמדים שנזדמנו על האוניות הצבאיות בסלוניק בעקבות האירועים נמנה גם צעיר צרפתי בשם ז'וליין ויו, לימים הסופר פייר לוטי.

הלוויות

בלווייה הממלכתית של הקונסולים השתתפו 200 קצינים מן האוניות הזרות השונות תחת שמירה של ימאים חמושים בני מדינות רבות:צרפתים, אנגלים, רוסים, גרמנים, אוסטרים, איטלקים, יוונים. זיכרון הקונסולים כובד ב-200 מטחי תותח מתוך האניות הזרות שהגיעו לנמל. הנוכחות המסיבית של האוניות והימאים הזרים ומטח התותחים נועדו לאותת לסולטן העות'מאני שיזדרז לרסן את המוני הקנאים מקרב נתיניו המוסלמים.
עם הנכבדים שהשתתפו בלווייה נמנה אף הרב הראשי של יהודי סלוניקי, אברהם גטניו.

החרפת "משבר המזרח" וחילופי הגברא בראשות השלטון העות'מאני

התסיסה בבלקן הייתה בעיצומה עוד מקודם. ביוני 1875 פרץ מרד אנטי-עות'מאני בבוסניה והרצגובינה. 3 ימים לפני רצח הקונסולים פרץ מרד בבולגריה שדוכא באכזריות על ידי הכוחות העות'ומאנים. דעת הקהל באירופה הנוצרית הרימה קול מחאה וזעקה. בתוכה בלט גיוסו של ויליאם גלדסטון נגד "מעשי הזוועה העות'מאנים" בבולגריה. באותו זמן דעת הקהל המוסלמית התרעמה נגד התערבות המעצמות הזרות, נשמעו קולות נגד הענקת זכויות לקהילות הלא מוסלמיות אחרי רפורמת הטנזימאט. המוסלמים בבלקן נאחזו בעצמם באימה מול מעשי הנקם וגירושי אלפי בני דתם על ידי המורדים הנוצרים.
ב-10 במאי 1876 פרץ באיסטנבול מרד נגד הסולטן אבדילאזיז ובאותו חודש ב-30 במאי הוא הודח לטובת אחיו מוראט החמישי. ב-31 באוגוסט 1876 הודח גם הסולטן מוראט בעילת "אי יציבות נפשית" והוחלף בעבדול חמיד השני. בדצמבר 1876 נחקקה החוקה הראשונה של האימפריה העות'מאנית מיוזמת הווזיר מידהט פאשה. הסולטן מיהר לפטרו.
באפריל 1877 התחילה מלחמה בין רוסיה לאימפריה העות'מאנית, מלחמה שהתנהלה בשטח בולגריה והסתיימה בתבוסה צורמת של הטורקים. בינואר 1878 הצבא הרוסי לא היה רחוק מאיסטנבול. בריטניה וגרמניה העמידו את רוסיה במקומה וכפו עליה קונגרס בברלין שקירר את השאיפות הרוסיות בבלקן. לעומת זאת הוכרה עצמאותן של רוב האומות הנוצריות בדרום-מזרח אירופה.
.