google/wiki40b huggingface dataset:
אפק (קיבוץ)

היסטוריה

יסודו של קיבוץ אפק בגרעין של תנועת הקיבוץ המאוחד שהוכשר ביגור והתיישב בחולות קריית חיים בשנת 1935. עם פרוץ המרד הערבי הגדול בשנת 1936 נכנסו חברי הקיבוץ לעבודה בנמל חיפה והעבירו אותה לידיים יהודיות. בשנת 1938 החלו חברי הגרעין לעבד את אדמות "עיר המפרץ" שהוחכרו מחברת הנוטע. במאי 1939 הקימו חברי הקבוצה יישוב חומה ומגדל בשם "משמר הים", כחמישה קילומטרים דרומית לעכו. ליישוב משמר הים הוקצו 600 דונם לדיג ימי בחוף הים וכן 2,000 דונם לחקלאות באדמות עמק זבולון, דרומית לכביש עכו-צפת. מספר חברים של הקבוצה הוכשרו למלאכת הדייג על ידי הסוכנות היהודית ובמאי 1940 הקימו ביחד עם חברי שדות ים מחנה אהלים של דייגים עבריים בחוף קיסריה. בתחילת שנת 1941 הוחל בבניית הקבע של קיבוץ משמר הים ועם פינוי הנקודה הזמנית בקריית חיים היא הועברה לידי קיבוץ החותרים. בתחילת 1943 בקשו חברי משמר הים משלטונות המנדט להחכיר להם שטח בקרבת היישוב אולם תביעתם נדחתה והשטח הוחכר לתחנת ניסיונות בעכו ולערבים. בשנת 1944 הוקם במשמר הים באר מים להרחבת אספקת המים לקיבוץ. 
השטח לעיבוד חקלאי של משמר הים הולאם על ידי הבריטים ב-1942. כיוון שלא ניתן היה להקים נמל דיג בחוף החולי החליטו חברי הקיבוץ לזנוח את ענף הדיג ולעבור לאתר קבע חדש בקרבת תל אפק. שם החכירה הקרן הקיימת שטחים בהיקף של 1,700 דונם לקיבוץ עוד בשנת 1942. רוב חברי הקיבוץ עברו לאתר הקבע החדש ב-18 בספטמבר 1946 ולקראת סוף שנת 1947 הושלם המעבר. לאחר המעבר, שינה הקיבוץ, שכבר לא היה על חוף הים, את שמו ל'אפק'. 
בטיוטות הראשונות של תוכנית החלוקה היה אמור הקיבוץ להשאר מחוץ למדינה היהודית. אולם בעקבות תיקונים שנעשו בתוכנית הוכללה אפק בגבולות החלוקה. בתחילת מלחמת העצמאות, ב-14 בינואר 1948, הותקף הקיבוץ על ידי כוחות דרוזיים שהגיעו ממזרח, אולם ההתקפה נהדפה בעזרת מחלקה של הפלמ"ח וכוחות של הצבא הבריטי. אחד ממגיני המקום נהרג ואחר נפצע. מערבית לקיבוץ על כביש, בצומת עין אפק ישב הלגיון הירדני ובגלל הקרבות פונו הילדים וחלק מן החברות לקיבוץ גבת. עד אפריל אותה שנה הגיעו גם שאר חברי הקיבוץ לאתר הקבע הנוכחי.
בשנת 1957 היו בקיבוץ 260 חברים וכ-250 ילדים אשר התפרנסו מחקלאות שכללה 10,000 דונם פלחה ו-800 דונם בריכות דגים. בשנה זו הוחל בבניית חדר אוכל חדש לקיבוץ.
בשנת 2000 פנה הקיבוץ לממשלה בבקשה לשנות את ייעוד הקרקע של חלק משטחי הקיבוץ לשימושים שאינם חקלאיים.

חינוך

קיימת מערכת חינוך לגיל הרך (מתינוקיה עד סיום גן חובה) הפתוחה גם לתושבי הסביבה.
קיים בית ספר יסודי שפתוח גם הוא לתושבי הסביבה, המעניק יום לימודים ארוך למתחנכים בו.
ילדי חטיבת הביניים והתיכון לומדים בבית חינוך אופק אשר נמצא בקיבוץ עברון.
מרכז מבקרים 'דרך הכותנה' המתאר את כל שלבי יצור הבגד מגידול הכותנה דרך טווית החוטים והכנת הבד ועד המוצר הסופי.

תעסוקה

חברי קיבוץ אפק מתפרנסים מחקלאות ומתעשייה. בתחום החקלאות, קיימים גידולי שדה, מטעים, רפת, לול ומדגה. בקיבוץ שלושה מפעלי תעשייה: "אסיב" - מפעל ליצור בדים סרוגים; "מגו אפק" - מייצר מכשור רפואי ו"חיננית" - מפעל ליצור בובות וחפצי נוי מבד.
מכתב התאבדות

מכתב התאבדות הוא מכתב ובו מסר שמשאיר אחריו אדם שמתאבד או מנסה להתאבד. המכתב יכול להיות במגוון צורות, כגון פתק כתוב, הקלטת אודיו או וידאו. תוכן המכתב יכול לבטא מגוון מסרים של הכותב, כגון האשמה עצמית או האשמה של הסביבה הקרובה בקשיים וכישלונות שחווה הכותב בחייו, משאלות והוראות של הכותב לאחר מותו, ועוד; לעיתים קרובות התוכן מבטא רגשות עוצמתיים של הכותב. 
ההערכות הן כי 15%-30% מההתאבדויות מלוות במכתב התאבדות; קיימים הבדלים רבים באחוז זה בין תרבויות שונות. במחקרים נמצא כי כתיבת מכתב במקרה של התאבדות היא נפוצה יותר בקרב נשים וצעירים; מכתביהם של צעירים נטו להיות יותר ארוכים, עשירים ברגשות ולעיתים קרובות כללו בקשת סליחה.
מכתבי התאבדות מהווים מושא התעניינות של חוקרי מקרי מוות ושל חוקרים באקדמיה, בין השאר מכיוון שהם יכולים לספק הצצה לעולמו הפנימי של הכותב, תחושותיו ומניעיו בטרם ביצע את ההתאבדות. עם זאת, מכיוון שנמצאו הבדלים בין מאפייניהם של מתאבדים שהשאירו אחריהם מכתב התאבדות, לבין אלו שלא השאירו, נטען כי אין להסיק ממכתבים אלו לגבי עולמם הפנימי של כלל המתאבדים.
סנדר לוין

ביוגרפיה

לוין נולד בדטרויט. הוא סיים את תיכון סנטרל בדטרויט, קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת שיקגו ב-1952, תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קולומביה ב-1954 ותואר LLB במשפטים מבית ספר למשפטים של אוניברסיטת הארוורד ב-1957. אחרי שעשה התמחות במשפטים, הוא כיהן בסנאט המדינתי של מישיגן בין 1965–1970 והיה בתפקיד מנהיג המיעוט בסנאט (המדינתי) בין 1969–1970. נכשל בניסיונו להיבחר לתפקיד מושל מישיגן ב-1970 ו-1974 והיה חבר בבית ספר קנדי לפוליטיקה באוניברסיטת הארוורד ב-1975. הוא היה עוזר אדמיניסטרטיבי של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), ארגון פדרלי ממשלתי האחראי לרוב סיוע החוץ הלא-צבאי, בין 1977–1981.
ב-1982, חבר הקונגרס מהמחוז ה-18, ג'ים בלצ'רד, לא רץ לכהונתו החמישית, כשבמקום הוא עשה מרוץ מוצלח למשרת המושל. לוין ניצח בפריימיס של המפלגה הדמוקרטית למחוז זה, אשר מוספר מחדש כמחוז ה-17 כתוצאה מהגדרה מחדש של מחוזות (המחוז שוב הוגדר מחדש ב-1993 כמחוז ה-12). הוא נבחר בקלות בנובמבר ונבחר מאז מחדש 11 פעמים. הוא עמד מול יריב רפובליקני רציני רק שלוש פעמים. ב-1992 ו-1994, לוין הצליח בקושי להביס את איש העסקים ויוצא מלחמת וייטנאם ג'ון פאפאג'ורג' אחרי שהמחוז שלו קלט את מחוז אוקלנד הנוטה לכיוון הרפובליקנים באופן בולט בתיחום מחדש של מחוזות. ב-2000, איש העסקים ברט ברון השיג את התמיכה הרשמית של הגוף שנקרא עובדי המכוניות המאוחדים.
לוין נבחר בפעם השנים עשר ב-2006 עם 70% מהקולות. לוין מכהן בוועדה לענייני מיסים ("Ways and Means") של בית הנבחרים, ועם השעייתו של ראש הוועדה צ'ארלי רנגל בשל בעיות אתיקה בתחילת 2010 הוא עומד בראשה. עם כינוס הקונגרס ה-116 של ארצות הברית עזב את בית הנבחרים והוחלף בבנו אנדי לוין.

חייו האישיים

לוין בא ממשפחה בולטת בפוליטיקה של מישיגן. הדוד שלו, תיאדור, היה שופט פדרלי. הבן דוד שלו מדרגה ראשונה, צ'ארלס, היה שופט בבית המשפט העליון של מישיגן, אחרי שכיהן כשופט בבית המשפט לעירעורים של מישיגן. בן דודו מדרגה ראשונה, ג'וזף לוין, היה מועמד לבית הנבחרים של ארצות הברית. הבן שלו, אנדי לוין, היה מועמד מטעם הדמוקרטים ב-2006 לסנאט המדינתי של מישיגן במחוז ה-13 של הסנאט של מישיגן, כשהוא מפסיד במרוץ צמוד לג'ון פאפאג'ורג'.
לסנדר לוין ואשתו, ויקי, שנפטרה ב 2008, ארבעה ילדים ושבעה נכדים. ב 2012 התחתן עם פמלה קול.
דיונון עצום

מבנה הגוף

ההערכות הן כי אורכו מגיע עד 12–15 מטרים (39–49 רגל) והוא כנראה גם הגדול ביותר מבין חסרי החוליות.
בניגוד לדיונון הענק, בעל זרועות הציד המכוסות בכפתורי הצמדה, ובצמוד להם גם שיניים קטנות, הרי שאצל הדיונון העצום מכוסה גם הגוף בקרסים לתפיסה, שחלקם גם מסתובבים ובעלי שלושה ראשים. גופו גדול ורחב יותר ולכן גם משקלו גדול יותר. הדגימות שנבדקו מרמזות על מרכז גוף עיקרי בעל מסה משמעותית יותר וזרועות ציד קצרות יותר מאשר אצל הדיונון הענק. התפתחות של גוף גדל-ממדים שכזה תואמת את תופעת ממדי הענק אצל שוכני המים העמוקים מאד.

תפוצה

אזורי המחיה המשוערים של הדיונון העצום הם באוקיינוס הדרומי ברצועה המקיפה את אנטארקטיקה ועד האזור שגבולו הצפוני הוא דרום אפריקה, דרום אמריקה וניו זילנד.

מזון וסביבה

הדיונון העצום מתקיים ככל הנראה על טריפתם של יצורי ים שונים השוכנים במעמקי האוקיינוס, כמו דגים, תולעי ים ודיונונים אחרים השוכנים בעומקים העולים על 2,000 מ' מתחת לפני המים.
הזכרים והנקבות של הדיונון העצום הם שונים במראם. הנקבות הבוגרות גדולות מהזכרים כמקובל אצל רבים ממשפחת חסרי החוליות.
אופן הרבייה לא הוברר במלואו, כיוון שאצל הזכרים לא נצפה איבר רבייה האופייני לבני משפחת הסילוניות, המשמש להעברת הזרע לצורך ההפריה. מעריכים כי ככל הנראה הוא מצויד בסוג של איבר מין זכרי המעביר את הזרע ישירות אל תוך גופה של הנקבה.
אויבו הטבעי העיקרי של הדיונון העצום הוא ראשתן גדול-ראש. צלקות וסימני מאבק על גופם של לווייתנים שניצודו באזור האוקיינוס הדרומי מעידים כי הדיונון העצום מהווה חלק עיקרי ממזונם. בקיבות הלווייתנים נמצאו שרידי מקור של דיונונים שנאכלו.

מחקר

חלק של גופו של דיונון עצום נמצא לראשונה ב-1925 בקיבתו של ראשתן גדול-ראש. פרטים נוספים נמצאו בהפרשי זמן גדולים במיוחד, עובדה המקשה על מחקר רציף ומעמיק של המין. רק ב-1956 נמצא שוב חלק מגוף של דיונון עצום.
הפרט הגדול ביותר של דיונון עצום, אם כי גם הוא לא בשלמותו, נתפס בשנת 2007 על ידי דייגים מניו זילנד בים רוס שבאנטארקטיקה. הייתה זו נקבה במשקל 495 ק"ג ואורך של כ-10 מטרים.
יהודה להב

יהודה להב (נולד בשם אישטוואן וייסלוביץ; 1930 – 4 ביולי 2010) היה עיתונאי והיסטוריון ישראלי, מומחה להיסטוריה פוליטית של מזרח- ומרכז אירופה. במשך השנים כתב בעתונים "דבר", "על המשמר", "קול העם", "הארץ" ו"ידיעות אחרונות".  כמו כן היה כתב ופרשן בקול ישראל.

ביוגרפיה

להב נולד בשנת 1930 בעיר פרשוב שבצ'כוסלובקיה, במשפחתו של רופא יהודי. כשהיה בן 12 הוא הוברח לבית סבו וסבתו בבודפשט על ידי הוריו, ושם שהה במשך רוב מלחמת העולם השנייה. לאחר מות סבו הוא עזב את הבית וצעד מזרחה לעבר כוחות הצבא האדום. כשהיה בן 14 פגש בכוחות הרוסים והצטרף אליהם כמתרגם, מכוון שדיבר צ'כית, סלובקית והונגרית. במהלך המלחמה נרצחו שני הוריו. בשנת 1949, כשהיה בן 19, עלה לארץ במסגרת השומר הצעיר והיה ממקימי קיבוץ להבות חביבה. הוא עיברת את שמו לשם הקיבוץ – "להב". בגלל אהדתו לרעיונות קומוניסטים סולק מהקיבוץ אחרי 8 שנים.
החל משנות ה-50 התחיל להיות עיתונאי פעיל בעיתונים בעלי אורינטציה שמאלית החל מ"קול העם" וכלה ב"דבר". סקר את משפט אייכמן בשביל העיתון הקומוניסטי "קול העם". בהמשך הצטיין במיוחד בתחום ההיסטוריה הפוליטית של מזרח אירופה ומרכז אירופה באמצע המאה ה-20 ועשה עבודת דוקטורט באוניברסיטה העברית בתחום זה. עם הזמן נעשה ביקורתי כלפי הקו הבלתי מאוזן לטובת "העניין הערבי" שאומץ על ידי ברית המועצות ועל ידי רק"ח. אחרי שבשנות ה-60 יכול היה לבקר בצ'כוסלובקיה ובהונגריה במסגרת עבודתו העיתונאית. בגלל היותו ישראלי ובנוסף עקב גישתו הציונית ואהדתו ל"סוציאליזם בעל הפנים הומניים" של אלכסנדר דובצ'ק ועמיתיו בצ'כוסלובקיה ב-1968, נאסרה כניסתו להונגריה ולצ'כוסלוביקה עד שנת 1981.
בשנת 1983 השתתף במשלחת פעילי שלום ישראלים בהונגריה ונפגש שם, בין השאר, גם עם נציגים פלסטינים.
נמנה עם מקימי "האגודה לתרבות ישראל - הונגריה" ותרם להליכים שהביאו לנירמול היחסים בין הונגריה ובין ישראל. 
אחרי נפילת הקומוניזם בארצות מזרח אירופה, היה בין השנים 1989 -1994 שליח של העיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ" במרכז אירופה, כשמושבו היה בבודפשט. אחרי 1994 היה שליח של העיתונים ההונגרים  "נפסאסבדשאג" ו"נפסאבה" בישראל. כתב מאמרים רבים בנוגע לישראל ולמצב במזרח התיכון בעיתונות ההונגרית, הצ'כית והסלובקית וכמו כן פירש את האירועים והתהליכים שבארצות מרכז אירופה בעיתונות העברית. על ידי כך תרם ליחסים בין ישראל ובין המדינות שבאזור מרכז אירופה. היה מעורב בפולמוסים רבים עם אלו הנוטים להכחשת השואה בהונגריה ועל ידי כך הפך לשנוא על החוגים הקיצונים הגזענים בהונגריה.   
הלך לעולמו בראשון לציון ביולי 2010, כשהוא בן 80. הוא ביקש לתרום את גופתו למדע.
השאיר אשה, שלושה ילדים וארבעה נכדים.
טג'

טג' (אמהרית: ጠጀ; תיגרינית: ሜሰ מס; אורומו: daadi) הוא משקה חריף המשקה המיוצר מדבש והנצרך במטבח האתיופי והאריתריאי.
בעבר המשקה היה משקה נצרך על ידי לוחמים והאצולה. הגאוגרף סטראבו מזכיר משקה העשוי מדבש ומים שנצרך על ידי המעמד העליון של הטרוגלודאיטס, אחד מעמי אתיופיה בתקופתו. הפורטוגזי פרנסישקו אלואראש שביקר באתיופיה בתחילת המאה ה-16 הוא אחד מהאירופאים הראשונים אשר תיארו את המשקה. 
הטג' מיוצר מכוס דבש ו-6–7 כוסות מים קרים וכן עלי גשו. את התערבות מניחים במקום מוצל למשך כחודש ימים. כדי לייצר טג' משובח יותר הוא מושאר במקום כחצי שנה עד שנה. 
ביישובים גדולים הטג' מוגש לעיתים קרובות במסבאות הנקראות "טג' בת" (בית הטג').
פצאנוב

תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-12, עת נבנתה במקום כנסייה, ובשנת 1265 הוענקו ליישוב זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הפולשים השוודים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכלל בתחום פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני, בעקבות מרד ינואר.

יהודי פצאנוב

ליהודים הותר להתיישב בפצאנוב באמצע המאה ה-16. במהלך הכיבוש השוודי באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב היהודי בכפר, ושוקם רק בתחילת המאה ה-19.
בשנת 1919 נערכו פרעות ביהודי הכפר. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,700 יהודים, כשני שלישים מתושביו, והתקיימה בו פעילות ציונית.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939 גויסו יהודיו לעבודות כפייה. בהמשך, הגיעו ליישוב פליטים יהודים מקרקוב, מקילצה ומראדום.
בספטמבר 1942 רוכזו כ-3,000 יהודי הכפר וסביבתו בגטו שהוקם בו. בסוף אוקטובר שולחו מאות צעירים מהגטו למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה. כעבור מספר ימים שולחו כל יתר יושבי הגטו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
משה אריה פריינד

ביוגרפיה

נולד בהונגריה לרב ישראל פריינד, רב העיר הוניאד. התחתן עם בילא בת הרב ברוך רב העיר פיר, לפני השואה שימש כרב בעיירה נאסויד וראגנא, וכדומ"ץ בעיר סאטמאר. איבד בשואה את רעייתו ושמונת בניו. לאחר מכן שימש זמן קצר כרב העיר סטמר. עלה לארץ ישראל ומונה כראש ישיבת "ייטב לב" של חסידות סטמר בירושלים. לאחר פטירת רבי יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר, בתשל"ט התמנה לשמש ראב"ד העדה החרדית כנציג סאטמר. בסיוון ה'תשמ"ט התמנה לגאב"ד העדה החרדית בעקבות פטירתו של ה"מנחת יצחק", הרב יצחק יעקב וייס.
לאחר השואה נישא לפרידא דאכנר. היא נפטרה בשנת ה'תשמ"ב. לאחר מכן התחתן עם טשארנא. שתיהן לא ילדו לו ילדים.
בשנת ה'תשנ"ו (1996) הקים את תלמוד תורה "חיי עולם המקורית", לאחר שפרש ממוסדות חיי עולם. בהמשך נפתחו בנשיאותו ישיבה קטנה וישיבה גדולה וכשבוע לפני פטירתו התקיים מעמד חנוכת הבית לבניין המוסדות בשכונת גוש 80 בירושלים. לאחר פטירתו נקראו המוסדות על שמו "מוסדות רמ"א". בהמשך הוקמה על שמו "ישיבת תולדות רמ"א" בבית שמש.
חידושיו ודרשותיו נדפסו בסדרת ספרי "עטרת יהושע".
קיימת גם ספר "מרא דשמעתתא", אוסף פסקים, יצא לאור על ידי תלמידו הרב שלמה יהודה הירש.
פריזבי לכלבים

פריזבי לכלבים הוא ענף ספורט שנועד לאדם הזורק פריזבי ולכלב שתופס אותו.

דוג דיסק

הפריסבי משלב את יכולותיהם של הבעלים עם יכולותיו של הכלב. יש מאות צורות שונות של זריקה והבעלים מוצאים את אופן הזריקה המתאים ביותר לסוג הכלב, לגודלו, מהירותו וליכולותיו הפיזיות באופן כללי. 
לא ניתן להכריח כלב לשחק ולכן הכלב צריך להיות בעל אהבה לריצה, קפיצה ותפיסה. כלב שאין לו עניין בפעילות, גם אם ילמד אותו לעשות זאת, יעשה זאת הרבה פחות טוב מכלב שמבצע את הספורט מתוך אהבה והנאה אמיתית.
מפני שהפריזבי אינו דורש מיומנות התחלתית גבוהה מהבעלים ומהכלב אלה רק רצון לשחק אחד עם השני. אין שום הגבלה של השתתפות בספורט כל עוד הבריאות תקינה ומאפשרת זאת.
בספורט זה יש מספר תחרויות כגון זריקה למרחק ותחרות פריסטייל (סגנון חופשי) שמשלבת ריקודים עם כלבים וביצועי פריזבי מרשימים.
בין האדם והכלב חייב להיות קשר גבוה על מנת להגיע לביצועים הללו וזאת מטרתו של הספורט, להעצים את הקשר בין האדם והכלב וכמובן להעניק פעילות ספורטיבית בריאה ומהנה לשניהם.
פריזבי לכלבים נקרא גם Disc Dog מפני שהמילה "פריזבי" היא מותג רשום של יצרנית הדיסקים Wham-O.

היסטוריה

משחר ההיסטוריה זוהה פוטנציאל ההבאה אצל כלבים, וגזעים מסוימים אף יועדו במיוחדות למשימות שדורשות יצר הבאה חזק במיוחד ("רטריברים" - המחזירים). 
השימוש ביצר זה בהתחלה היה בעיקר משימתי: ציידים השתמשו בכלבי הרטריבר על מנת להחזיר ציד למשל, ומשימות בניהול המשק והחווה. בשנת 1970 התחיל ניתוב היצר הזה למטרות משחק הפריזבי.
באותה שנה התחיל בארצות הברית ספורט ה"דוג דיסק" שהיום ידוע כפריזבי. המטרה הייתה פשוטה מאוד, נוהג הכלב זורק את צלחת הפריסבי, הכלב רץ, תופס אותה באוויר ומחזיר אותה לנוהג.
כבר תוך 4 שנים תפס הספורט תאוצה ועלה במיוחד למודעות כאשר בחור צעיר בשם אלכס סטיין פרץ למגרש בייסבול עם כלבו אשלי (מסוג וויפט) באמצע משחק חשוב והתחיל לבצע תרגילי פריזבי שהדהימו את הקהל. הכלב אשלי רץ במהירות של 56 קמ"ש וקפץ 2.7 מטר באוויר על מנת לתפוס את הדיסק. התרגילים היו כל כך מדהימים שהמשחק נעצר ל-8 דקות שבסופן אלכס נעצר על ידי כוחות המשטרה ולווה אל מחוץ למגרש.
לאחר אירוע זה, החל אלכס ליזום תחרויות ואליפויות עולמיות בשיתוף פעולה עם לרב לנדר ואלדון מקלנטייר.
וינר נוישטאדט (כדורגל)

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 2008 ושיחק בליגה האוסטרית השנייה. בסוף עונת 2008/2009 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה לליגת העל האוסטרית. המועדון שיחק ברציפות בליגת העל האוסטרית מעונת 2009/2010 ועד עונת 2014/2015. 
בעונת 2009/2010 הקבוצה הגיעה לגמר הגביע האוסטרי והפסידה לקבוצת שטורם גראץ. בעונת 2010/2011 הפסידה בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת פ.צ. דורנבירן 1913. בעונת 2011/2012 הפסידה בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת ראפיד וינה. בעונת 2012/2013 הפסידה בשלב 32 האחרונות של הגביע לקבוצת פילאכר. בעונת 2013/2014 הפסידה בשלב 32 האחרונות של הגביע לקבוצת שטורם גראץ. בעונת 2014/2015 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת וולפסברג . בסוף העונה ירדה  לליגה האוסטרית השנייה.
דורין פרנקפורט

ביוגרפיה

פרנקפורט נולדה בפתח תקווה, גדלה בשכונת קריית משה ומאוחר יותר בסביון. את לימודי התיכון עשתה  בגימנסיה העברית "הרצליה", ובשנים אלה החלה לעסוק ברקמה ותפירה.
כדי לממן לימודים בחו"ל עיצבה והדפיסה פרנקפורט, בעזרת אמה, פוסטרים וסטיקרים לקישוט חדרי בני נוער. אלו זכו למכירות נאות ואף נמכרו בתערוכות בינלאומיות. ב-1975, מששבה לישראל לאחר לימודי אופנה מקצועיים בפאריס, פתחה חנות קטנה בכלבו שלום, שם מכרה את הבגדים בעיצובה, ובנוסף עבדה כסייעת של צלם האופנה בן לם. בתקופה זו פרנקפורט עיצבה בגדי הופעה לאמנים מובילים רבים בישראל ובהם עפרה חזה, ירדנה ארזי, להקת תיסלם, שלום חנוך (בעטיפה הזכורה של האלבום "חתונה לבנה") וצביקה פיק. היא אף עיצבה לא פעם את בגדי הזמרים שייצגו את ישראל בתחרות האירוויזיון, ובפעמים רבות, עם או ללא קשר לתלבושות, הגיעו המופיעים בבגדיה למקומות גבוהים בתחרות (כמו באירוויזיון 1978 בו זכה יזהר כהן ואירוויזיון 1983, בו זכתה עפרה חזה במקום השני עם השיר "חי"). כמו כן, עיצבה פרנקפורט בגדים לסרטי קולנוע של הבמאים איתן גרין, ניסים דיין, ג'אד נאמן, ותלבושות להצגות תיאטרון.

הקמת המותג על שמה

ב-1983 חברה פרנקפורט למרגיט סגל ויחד הקימו השתיים מפעל קטן ברמת גן. לימים עבר המפעל למיקומו הנוכחי בדרום תל אביב. ב-1985 החלו בייצוא לחו"ל, ובמקביל לפתיחת החנות הראשונה ברחוב דיזנגוף בתל אביב, פתחה פרנקפורט חנות נוספת בלונדון. את החנות, שהוקמה בקובנט גארדן, עיצב המעצב הישראלי רון ארד.

מעורבות חברתית

מלבד פעילות שלה לקידום עיצוב מקומי ותעשייה ישראלית, מעורבת פרנקפורט בפעילות מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, באגודה לזכויות האזרח ויצו והדסה.
ב-2010 החלה פרנקפורט לכהן כנשיאת כבוד של הארגון הבינלאומי "Susan G. Komen", הפועל ברחבי העולם להגברת המודעות לגילוי מוקדם של סרטן השד ומציאת דרכים לריפויו.

משפחתה

פרנקפורט היא אם לתאומות ואם חורגת לשתי בנותיו של בן זוגה לחיים מיקי קרצמן. היא מתגוררת בתל אביב.
גואלטירו פרוקצ'יה

גואלטירו פרוקצ'יה (באיטלקית: Gualtiero Procaccia‏; 1913–1991) היה משפטן ישראלי, ממייסדי הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב והדיקן הראשון שלה.
הוא נולד בפירנצה וסיים בה ב-1935 דוקטורט במשפטים. לימד באוניברסיטת פירנצה בין השנים 1935 ל-1936. לאחר מכן עלה לארץ ישראל, ובין השנים 1942 ל-1957 עבד כעורך דין פרטי בתל אביב. הוא היה מרצה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה. לאחר שבית הספר הפך לשלוחה של האוניברסיטה העברית בירושלים, נבחר פרוקצ'יה, בשנת 1961, לדיקן משנה של הפקולטה למשפטים, אחראי על לימודי משפטים בשלוחה בתל אביב. פרוקצ'יה לימד משפט רומי. בשנת 1968 הועלה באוניברסיטת תל אביב לדרגת פרופסור חבר. באותה שנה עמד בראש ועדת בדיקה שבחנה את פיטוריו של ד"ר מיכאל לוי והמליצה על ביטולם.
היה נשוי למרים אביליוביץ', ואב לאיתמר פרוקצ'יה, פיזיקאי, ולאוריאל פרוקצ'יה, משפטן.
אריזה משפחתית

דמויות ועלילה

דמותו של ארקל נועדה לבצע הופעת אורח אחת בלבד (במהלך העונה הראשונה) - אבל הפכה לדמות קבועה ומרכזית, בזכות ההתלהבות שעוררה. הפרקים החלו לעסוק בעיקר בדמותו של ארקל - אהבתו הנכזבת ללורה, המצאותיו ההרסניות, וביקוריו התכופים בבית משפחת וינסלו.
דמויות קבועות נוספות היו חברו הטיפש של אדי - וולדו ג'ראלדו פאלדו (שון הריסון), וחברתה הטובה ביותר של לורה - מקסין (שרי ג'ונסון).
במהלך העונה הרביעית, לורה וחברה דאז טד הכירו לסטיב את בת דודתו של טד - מיירה בוטרוס בוטרוס מונקהאוס (מישל תומאס) - נערה מושכת, שהתאהבה בסטיב. סטיב ומיירה הפכו לזוג, אך סטיב המשיך לאהוב את לורה - ובמהלך העונה האחרונה הם התארסו. מיירה ראתה בלורה מתחרה רומנטית, ולכן שנאה אותה במיוחד.
סטיב פיתח מספר המצאות מרשימות, והעיקרית שבהן הייתה "תא השינוי", שאיפשר לו להפוך לדמות מוצלחת ומושכת יותר, בשם סטפן ארקל, כדי להרשים את לורה. אדי נרשם לאקדמיה לשוטרים, ואחז בחברה קבועה בשם גרטה (תמי טאונסנד). קרל והארייט אימצו ילד קטן שכונה 3J (אורלנדו בראון). מרטל ארקל, בת דודתו של סטיב מבילוקסי, מיסיסיפי (הדרום הצבעוני של ארצות הברית) הייתה מאוהבת קשות באדי.
רוב הפרקים היו פרקים קומיים לחלוטין, והרבו להשתמש בהומור סלפסטיק פשוט (נפילות, חבטות וכו'). מספר פרקים עסקו בנושאים רציניים - כמו למשל אלכוהוליזם, גזענות, מחלת הסרטן, מוות, דיסלקסיה, אלימות ואחזקת נשק חם. מספר פרקים התמקדו בעבודתו של קרל בתחנת המשטרה. דמותה של הבת הקטנה במשפחה, ג'ודי, נמחקה לחלוטין מהסדרה (ללא הסבר עלילתי) בעונת 1993, בגלל חוסר פופולריות בקרב הצופים.
"אריזה משפחתית" היא הסדרה הקומית המצליחה ביותר שעוסקת במשפחה אפרו-אמריקנית (שחורה), לצד "משפחת ג'פרסון" (The Jeffersons) ו"משפחת קוסבי" (The Cosby Show).
אריך בראואר

ביוגרפיה

נולד ביוני 1985 בברלין. לפני שהפך אתנולוג היה גרפיקאי. גם לאחר מעבר המקצוע הייתה האמנות חשובה לו; הוא עיטר את מכתביו וכתביו בציורים ובצילומים, ועסק גם בציור נוף ארץ-ישראלי. השתייך לקבוצת צעירים בברלין בעלי רקע משפחתי מתבולל שהתעניינה בציונות ובארץ ישראל, והיו חברי יוּנג יוּדה ("יהודה הצעיר"). בין חבריו בקבוצה זו נמנה גם גרשם שלום, שהיה מקורב אליו. השניים הוציאו לאור בשנים 1915–1916, שנות מלחמת העולם הראשונה, כתב עת ליטוגרפי בשם "המשקפיים בכחול לבן" (Die Blauweisse Brille, די בלאו-וייסה ברילה), שאותו הדפיסו בדפוסו של אביו של שלום, ובו התייחסו למלחמה מזווית יהודית וציונית, אך קומית והיתולית. בראואר כתב שם בסגנון אקספרסיוניסטי. בעקבות כתיבתם בעיתון הוזמנו לפגוש את מרטין בובר.
את לימודיו האקדמיים התחיל באוניברסיטאות ברלין, לייפציג ופרייבורג, ולמד בין השאר אצל פליקס פון לושאן . באותה תקופה התעניין בעיקר באתנולוגיה אפריקאית. ב-1923 הוענק לו דוקטורט על מחקר בנושא דתם של בני ההררו, שפורסם כספר שנתיים מאוחר יותר בלייפציג. בראואר נשלח לראשונה לארץ ישראל בשנת 1925 על ידי המוזיאון לפולקלור בלייפציג על מנת לאסוף חפצי אתנולוגיה של ערביי הארץ. כשחזר פעם נוספת לארץ ישראל, ב-1927 החל לחקור על יהודי בוכרה (מחקריו בנושא לא פורסמו), ולאחר שנתיים של מחקר עבר למחקר על יהודי תימן. בשנות מחקרו בנושא שיתף והשתתף במחקריו של שלמה דב גויטיין. ב-1929 זכה בפרס הלורד פלומר על עבודתו בשדה מחקר זה, וב-1931 חזר לברלין והמשיך לעבוד עליו. ספרו על יהדות תימן יצא לבסוף בשנת 1934, בתמיכת הממשלה הנאצית. ב-1932 הוצעה לו משרת מרצה באוניברסיטת ברלין, אך המשא ומתן על ההצעה פסק בשל הנסיבות הפוליטיות בגרמניה באותה תקופה. הוא עלה לארץ ישראל במהלך שנות השלושים והתיישב בתל אביב, ומאוחר יותר בשכונת רחביה שבירושלים. בראואר היה בקשר עם האוניברסיטה העברית בירושלים ודרש מראשיה לעסוק במחקר גם בתחום האנתרופולוגיה והאתנולוגיה היהודית. חבריה היו אף הם בקשר איתו, אך היוזמות השונות שבראשן עמד לא התממשו. כמו כן שאף להקים מוזיאון אתנולוגי יהודי, ולקח חלק בהקמת המוזיאון לפולקלור של ארץ-ישראל. הוא גילה עניין רב בפרצופים כחלק מעיסוקו האנתרופולוגי ותיעד למעלה מ-2,000 דיוקנאות של יהודים מזרחיים. תצלומי הדיוקנאות ותצלומים אתנוגרפיים נוספים שצילם הופיעו בשתי תערוכות: בברלין ב-1938 ובאוניברסיטה העברית בירושלים ב-1939. בנוסף לכך, ליקט וקנה פריטים אתנוגרפיים וערך ראיונות עם מושאי מחקריו. התמקד בעיקר במחקר על יהודי המזרח ובפרט יהודי תימן וכורדיסטן שפגש בהם בשהותו בירושלים בשנות השלושים והארבעים. לבד מאתנולוגיה יהודית עסק בחקר דתם של בני ההררו, ובחקר עמים נוספים שאינם יהודים; אך מחקר זה היה בעיקר הכנה למחקרו העיקרי: אתנולוגיה של שבטי ישראל.
נפטר בגיל 47 ממחלה קשה בבית החולים בילינסון, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. שלושה ימים טרם מותו ניסח את תפקיד חייו: "אני אהיה האתנולוג של עם ישראל - גם אם עם ישראל איננו רוצה בכך". ספרייתו נתרמה על ידי משפחתו, כדי שתשמש ספרייה לאומית ואוניברסיטאית למדעי היהדות.
שמו העברי היה "עמנואל", אך הוא העניק לעצמו את השם "חירם", וטרח להזכיר שם בלתי נפוץ זה ולהסביר את משמעותו הסמלית.
ין יאנג יו

תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתמקדת בשני ארנבים תאומים בשם "ין" ו"יאנג" המתאמנים ב"וו-פו" אצל פנדה זקן וזועף. וו-פו הוא סוג מיוחד של אמנות לחימה שמשלבת עוצמה עם קסם. השניים חייבים לעבוד ביחד כדי להציל את העולם מכוחות רשע.