google/wiki40b huggingface dataset:
שמעון סטרליץ

הרב שמעון סטרליץ (תרס"ו - ז' בטבת תשט"ו) היה ממייסדי "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד" ומראשי האנציקלופדיה התלמודית.

תולדותיו

נולד בעיירה ליובאן הסמוכה לסלוצק, במחוז מינסק, בלארוס. נולד למשפחה ללא נטיות תורניות ובצעירותו למד בגימנסיה רוסית. לאחר מכן התגלגל לישיבת סלוצק-קלצק בראשות הרב איסר זלמן מלצר, אך מחמת נטיותיו הציוניות, תוך זמן קצר, בשנת תרפ"ו, עלה לארץ ישראל, תחילה מתוך שאיפות להשתלב בבניין הארץ, אך מכיוון שהיה "בן ישיבה" פנה לישיבת מרכז הרב בראשות הראי"ה קוק. שם התעצבה אישיותו משך שנים רבות. הרב קוק למד עמו מדי פעם בחברותא. תקופה מסוימת התגורר בבית הרב.
כן היה מבאי ביתו של הרב יצחק זאב סולובייצ'יק (הגרי"ז מבריסק) לאחר שהגרי"ז עלה לירושלים. הגרי"ז שהיה מתנגד חריף לציונות אמר עליו שהוא אוהב אותו מאוד, אף שהוא ציוני, כיוון שבכל מקום ששואלים אותו הוא משיב כהלכה, וכשאינו יודע אומר "איני יודע".
הצטיין בשקידה גדולה בלימוד, בבקיאות רחבה, בהבנה ישרה, במידות טובות ובאצילות נפש. כמו כן ניחן בכישרון כתיבה והסברה מרשימים. עם כל עיסוקו ברובו בשדה התלמוד וההלכה, היה הרב סטרליץ גם איש הגות, שירה ומחשבה, ונטה אחר הגותו של הרב קוק. סייע לרב דוד כהן "הנזיר" בעריכת "אורות הקודש" (אורות הקודש חלק א עמ' 410) מאמרו "התשובה לאור הסתכלותו של רבינו" צורף למהדורות רבות של הספר אורות התשובה של הרב קוק.  
בתרצ"ב היה מעשרת מייסדי "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד" שבחר הרב קוק שהתבססו על עילויים מישיבתו. במסגרת זו היה מהמוציאים לאור של פירוש "בית הבחירה" של המאירי למסכתות מועד קטן, מכות, ושבועות, וכתב מקורות והערות. עם תחילת ההוצאה לאור של האנציקלופדיה התלמודית, היה הרב סטרליץ לאחד מעמודי התווך של חברי המערכת שלה.
לרב סטרליץ ולאשתו לא היו צאצאים. הוא נפטר בירושלים בדמי ימיו בגיל 49. 
לאחר פטירתו יצא הספר "שם משמעון" ובו מרוכזים מאמריו על מסכת מעשרות ומאמרים נוספים בנושאים תלמודיים. מאמריו ומכתביו ההגותיים כונסו לאחר פטירתו בספר "מהמקור: דברי מחשבה".
תנועת החרות הנאציונל-סוציאליסטית

היסטוריה

לאחר כישלון הפוטש במרתף הבירה נלכד אדולף היטלר מנהיג המפלגה הנאצית שהוביל את הפושט ומנהיגים אחרים כהרמן גרינג וארנסט רהם, ראש האס אה יצאו לגלות. הרשיות ברפובליקת ויימאר החליטו להוציא את המפלגה הנאצית מחוץ לחוק. בעוד היטלר יושב בכלא מפלגתו התפרקה לכמה חלקים: חלק הצטרפו לארגון-גג רדיקלי בצפון גרמניה וחלק אחר חבר לאגודה פאן-גרמנית קטנה במדינת באווריה. החלק הראשון ייסד את מפלגת החירות הנציונל-סוציאליסטית ובראשה הועמד הגנרל אריך לודנדורף מפקד הצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה. שני מנהיגים בולטים נוספים של המפלגה היו אלפרד רוזנברג והרוקח הצעיר והשאפתן גרגור שטראסר.
המפלגה החליטה לרוץ לבחירות לרייכסטאג שנקבעו לתחילת שנת 1924. בבחירות המפלגה זכתה לשלושים ושנים מושבים בפרלמנט. בסוף שנת 1924 הרייכסטאג פוזר בשל התפרקות הקואליציה והמפלגה רצה לבחירות נוספות בדצמבר של אותה שנה. בבחירות אלו המפלגה ספגה מפלה וזכתה בארבעה-עשר מושבים בלבד, אולם לודנדורף, רוזנברג ושטרסר נכנסו בכל זאת לפרלמנט. כשהיטלר סיים לרצות את עונשו בכלא המפלגה חדלה להתקיים - שטרסר ורוזנברג חזרו למפלגה הנאצית ולודנדורף, שבתחילה סירב, וויתר לבסוף וחבר גם הוא להיטלר.
התולעים של פטרסון

התולעים של פטרסון הן משפחה של אוטומטים תאיים אשר הומצאו בשנת 1971 על ידי מייק פטרסון וג'ון הורטון קונוויי כדי לספק מודל לדפוסי התנהגות והאכלה של תולעים פרהיסטוריות מסוימות. במודל, תולעת נעה בין נקודות על רשת משולשת לאורך מקטעי קווים, המייצגים את המזון. פניותיה נקבעות על ידי התצורה של מקטעי קווים שנאכלו ושלא נאכלו בסמוך לנקודה שבה התולעת נמצאת כרגע. למרות שהתולעת נשלטת על ידי כללים פשוטים, ההתנהגות של התולעים יכולה להיות מאוד מורכבת, וגורלה הסופי של גרסה אחת לא ניתן לצפייה מראש.
התולעים נחקרו בשנות ה-70 המוקדמות על ידי פטרסון, קונווי ומייקל בילר, תוארו על ידי בילר ביוני 1973, והוצגו בנובמבר 1973 בטור של מרטין גרדנר "משחקים מתמטיים" בסיינטיפיק אמריקן.

היסטוריה

התולעים של פטרסון הן ניסיון לחקות את ההתנהגות של תולעים פרהיסטוריות. יצורים אלה אכלו על שקעים בתחתית בריכות ונמנעו מלשחזר את הנתיבים בהם כבר עברו כי מזון היה נדיר שם. אבל, בגלל שהמזון הופיע במקבצים, היה לתולעת סיבה להישאר ליד המסלולים הקודמים. למינים שונים של תולעים היו כללים מולדים שונים בנוגע לאופן שבו הם חיפשו מזון, כמו מתי לפנות, ובאיזו זווית. בשנת 1969 רופ וזיילאכר יצרו סימולציות מחשב של שבילי תולעת המאובנים, וסימולציות אלה היוו השראה לפטרסון וקונווי לפיתוח מערכת פשוטה של כללים ללמידת תולעים ברשתות פשוטות.
המודל המקורי של קונוויי היה תולעת ברשת מאונכת, אבל שיטה זו יוצרת רק שלושה מינים שונים של תולעת, כולם עם התנהגות לא מעניינת. פטרסון חשב ליצור תולעים ברשת משולשת. התולעים של פטרסון תוארו על ידי בילר בתזכיר Al של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (# 290) והוצגו בחודש נובמבר 1973 בטור של מרטין גרדנר "משחקים מתמטיים" בסיינטיפיק אמריקן, ומאוחר יותר הודפסו מחדש בגרדנר 1986. סימולציות אלה היו שונות מגישת אוטומטים סלולריים שאחרים פיתחו בערך באותו הזמן, שהתמקדו בתאים ומערכות היחסים ביניהם. מודלים ממוחשבים פשוטים כגון אלה מופשטים מכדי לתאר את התנהגותם של היצורים האמיתיים במדויק, אבל הם מראים כי אפילו כללים פשוטים מאוד יכולים להצמיח דפוסים הדומים להתנהגות של בעלי חיים..

חוקים

התולעת מתחילה בנקודה מסוימת על רשת משולשת אינסופית. היא מתחילה לנוע לאורך אחד מששת קווי הרשת שעומדים בכל נקודה, וברגע שהיא עברה יחידה אחת של מרחק, היא מגיעה לנקודה חדשה. בשלב זה מחליטה התולעת, בהיתבסס על חלוקת קווי רשת שהיא חצתה וקווי רשת שהיא לא חצתה, מה הכיוון אליו תמשיך. הכיוונים הם ביחס לנקודת המבט של התולעת. אם התולעת לא נתקלה בנקודה המדויקת הזו לפני כן היא עשויה לעזוב לאורך כל קו רשת שהיא לא חצתה. אם אין קווי רשת לא חצויים זמינים, התולעת מתה והסימולציה מסתיימת.
עץ B Plus

במדעי המחשב, עץ +B הוא מבנה נתונים שמאפשר שמירת מידע ממוין בצורה המאפשרת גישה מהירה ויעילה אליו (סיבוכיות לוגריתמית לחיפוש, הוספה ומחיקה). הוא בנוי בתור עץ חיפוש שבו המידע כולו נשמר בעלים, והתכונה המאפיינת אותו היא כי כל צומת בעץ מכיל מספר רב יחסית של אינדקסים המשמשים להכוונה, מה שיוצר עץ רחב וקצר. תכונה זו הופכת את העץ ליעיל במקרים בהם הוא גדול מכדי שיאוחסן כולו בזיכרון הראשי - כך ביצוע חיפוש בעץ דורש מספר נמוך יחסית של גישות לזיכרון המשני.
עץ +B, כמו גם עץ B, מיועד לעבודה יעילה במערכות שקוראות וכותבות בלוקים גדולים של מידע. השימוש בו שכיח במסדי נתונים  ומערכות קבצים, כדוגמת NTFS.
קיריל, נסיך בולגריה

ביוגרפיה

קיריל היה בנם השני של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה ורעייתו מריה לואיזה. בשל הפרש הגילאים הקטן, הפך קיריל לחברו הקרוב של אחיו הבכור בוריס. ב-28 באוגוסט 1943 מת המלך בוריס השלישי במפתיע. יורש העצר בן ה-6 הפך למלך סימאון השני ומונתה מועצת עוצרים בראשות הנסיך קיריל שזכה לתואר קניאז וראש הממשלה בוגדן פילוב. קיריל ניהל את טקס הלווייתו של בוריס השלישי. בהמשך, החל לקיים מגעים עם בעלות הברית המערביות במטרה למקסם רווחים לקראת סיומה המסתמן של מלחמת העולם השנייה.
ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. הגנרל קימון גאורגייב הפך לראש הממשלה ומשרד הפנים הועבר לידי אנטון יוגוב הקומוניסט. חברי מנגנון המשטר הקודם נעצרו והוקם בית דין מיוחד לשפיטתם. הנסיך קיריל הועמד לדין בעוון שיתוף פעולה עם הנאצים ופשעים נגד העם הבולגרי, נמצא אשם ונידון למוות. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג בירייה, בשטח בית העלמין של סופיה 180 בני אדם ובכללם עוצרי המלוכה, 25 שרים, 68 חברי פרלמנט, עיתונאים ואנשי צבא. כל המוצאים להורג הושלכו לקבר אחים בתוך מכתש סמוך שנותר כתוצאה מהפצצה במהלך המלחמה. המכתש כוסה בעפר ולא שולט. בהמשך שימש המקום כשטח קבורה בתוך בית העלמין. מאוחר יותר, נשפטו והוצאו להורג כ-3,000 אזרחים נוספים.
ב-1995 הוקמה אנדרטה לזכר הנסיך קיריל בשטח בית העלמין בסופיה. ב-26 באוגוסט 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את הרשעתו של הנסיך קיריל בבית הדין המיוחד.
אברהם שמעון הלוי אנגל-הורוביץ

ביוגרפיה

נולד בזליחוב בפולין, ועל שם עיירת הולדתו כונה כל ימיו – ר' שמעון מזליחוב. אביו היה יצרן של חומץ, מחסידי קוז'ניץ. בגיל צעיר עזב את ביתו ולמד כעשר שנים בבית מדרשו של האדמו"ר מקוז'ניץ. אחרי נישואיו היה סמוך על שלחן חותנו כנהוג אז, ומשנתרושש חותנו, חזר לעיר הולדתו ועסק כאביו בייצור חומץ. בהמשך עסק במסחר בכלי חרסינה וראה ברכה בעמלו, אולם לאחר זמן עסקיו חוסלו.
הוא יצא לעיר צאנז בגליציה ושם לימד בישיבה לצעירים, משם עבר ללמד בישיבה בקאשנוב, ומשם עבר ללמד בישיבת בית ישראל בסטולין. לאחר מכן היה ראש ישיבה בישיבת תומכי תמימים בוורשה, בהסכמת הריי"צ מליובאוויטש.
עיקר פרסומו היה כשהחל לשמש בשנת תרצ"ב (1932) כר"מ, בישיבת חכמי לובלין. ר' שמעון התבלט בדרכו המיוחדת, בהיותו עטוף בטלית ותפילין עד חצות היום, ובדרישתו להיות בקי בתנ"ך ומשניות ובתלמוד על הסדר, וזאת לפני תחילת העיסוק בלימוד הפלפול התלמודי. כן נודע כבעל זיכרון פנומינלי וכבקי בכל ספרות חז"ל והפוסקים, וכן בספרי הקבלה והחסידות. לאחר תקופה נתמנה על ידי ראש הישיבה הרב מאיר שפירא כמשגיח רוחני של הישיבה.
עם פטירת ראש הישיבה (1933), עזב גם ר' שמעון את הישיבה מסיבות שונות, והשתקע בעיר קרקוב שם לימד חוג תלמידים מצומצם, נגדי העיר החזיקו אותו כלכלית, בין הנגידים הבולטים היה ר' עקיבא טייכטל סוחר בדים מפורסם בקרקוב. מספר תלמידים מעריצים שלו נשארו בישיבה וכונו "שמעונאים".
בסתיו תרצ"ט (1938) ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, פרסם בדפוס כרוז בשם "שובה ישראל", ובו קרא ליהודים, ליטוש את התרבות האירופית והמותרות, ולדבוק בשמירת התורה והמצוות. את הכרוז סיים במילים –"גורו לכם מפני חרב, כי לא אדם הוא ה' אלוקי ישראל שתעשו איתו פשרות, והוא בפשרות לא יחפוץ...היבדלו מדרכי העמים ומהבלי תענוגיהם וחכמתם...כי באם לא בהכרח לגלות מלכותו יתברך לעד על ידי היסורים הקשים המפורשים היטב בשירת האזינו".
בקיץ תש"ג (1943) גורש ר' שמעון יחד עם יהודי קראקא אל מחנות ההשמדה על ידי הכובש הגרמני, ומצא בתוכם את מותו.
דברי תורתו כונסו בספר "נהרי א"ש" על ידי תלמידו הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב.
החאן הירושלמי

החאן הירושלמי (בפי ירושלמים החאן) הוא מבנה מדרום לשכונת ימין משה בירושלים, שתיפקד בעבר כחאן לעולי הרגל אל העיר העתיקה, וכיום משמש כמתחם תרבות ואירועים וכמשכנו של התיאטרון העירוני - תיאטרון החאן. החאן ממוקם בכיכר דוד רמז, מול תחנת הרכבת ההיסטורית של ירושלים.

היסטוריה של המבנה

המבנה הוקם בתקופת השלטון העות'מאני כבית חרושת לייצור משי. בהמשך הוסבה פעילותו לחאן, כאשר המבנה הדו-קומתי משמש כאכסניה לחניית לילה של שיירות ולהגנה עליהם מהתנפלויות השודדים שהיו נפוצים בסביבה.
החאן שימש בעיקר את עולי הרגל הנוצריים בדרכם מירושלים לכנסיית המולד בבית לחם, ולחברון, וכן את עולי רגל היהודיים בדרכם מירושלים לקבר רחל בבית לחם ומערת המכפלה בחברון.
החאן מילא תפקיד חשוב עבור השיירות שהגיעו לירושלים לאחר שעת סגירת שערי ירושלים, אשר בדרך כלל נסגרו כל ערב עם שקיעה, ונפתחו למחרת לאחר הזריחה.
עם ההתפתחויות שעברה ירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית, ובכללן שיפור מצב הביטחון, השארת שערי העיר פתוחים גם בלילות, ההתיישבות מחוץ לחומות והתפתחותה של מלונאות מודרנית בסגנון אירופי - איבד החאן את תפקידו כאכסניית דרכים לשיירות, והמבנה ננטש והוזנח. בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 שכן באגף הדרומי של המבנה מפעל לייצור מקררים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבר מתחם החאן שיפוץ מקיף בהנחייתו של אדריכל השימור נחום מלצר ובעידודו של ראש העיר טדי קולק. המתחם הוכשר לשמש מרכז תרבות ובילוי, המשמש בעיקר כמשכנו של תיאטרון החאן. אולם תיאטרון בן 238 מקומות ישיבה הוכשר במערה חצובה בסלע בחלקו הדרומי של המתחם. החצר הפנימית נוקתה מערימות פסולת, רוצפה מחדש ונשתלו בה עצים וערוגות פרחים, והמבנים שסביבה שוקמו מהריסותיהם והוסבו למשרדים, חדרי הלבשה ומסעדה. מערה חצובה נוספת הנפתחת אל החצר, קטנה יותר, הפכה למועדון לילה ("מועדון החאן") שהתמחה במופעי פולקלור ישראלי לתיירים, ובו הופיעה לאורך שנים יפה ירקוני ברפרטואר ישראלי ובינלאומי. לימים נסגר מועדון הלילה, וב-2003 הוסבה המערה ששיכנה אותו לאולם תיאטרון נוסף של תיאטרון החאן ("במה 2" או "האולם הקטן").
בצד התיאטרון, משמש אתר החאן גם כמקום בילוי פופולרי באווירת חצר ירושלמית טיפוסית. במקום פועלים בר ובית קפה המשמשים את באי התיאטרון בצד בליינים ירושלמיים, וחלקים מן המתחם ניתנים להשכרה לאירועים פרטיים.
צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר

תקציר העלילה

בסרט המשך זה, שרדר שנקבר תחת ערימות זבל במגרש הגרוטאות בסוף הסרט הקודם, שורד ושב לנקום. שרדר חוטף את הפרופסור ג'ורדן פרי ממציאו של החומר הרדיואקטיבי המכונה Ooze ("ריר") אשר יצר את הצבים. שרדר מנצל את שאריות החומר על מנת להפוך כלב רועה גרמני וצב לשתי מפלצות אימתניות כדי שאלו יביסו את צבי הנינג'ה.
אפל רקורדס

היסטוריה

אפל רקורדס נוסדה בשנת 1968 כחלק ממיזם של הביטלס בשם חברת אפל. בעקבות מות אמרגנם, בריאן אפשטיין, החליטו חבר הלהקה לנהל את עסקיהם בעצמם באמצעות חברת אפל, ששמה ניתן לה לפי ציור של רנה מגריט. בנוסף, הגדירו חברי הלהקה את מטרת החברה כ"בית פתוח" לאמנים, בו יוכלו אמנים צעירים להציג את רעיונותיהם האמנותיים ולזכות בהפקה, תוך שיח עם אנשים הדומים להם ומבינים אותם, כאלטרנטיבה צעירה לחברות התקליטים הענקיות, המגושמות והשמרניות.
עם היווסדה של החברה היו הביטלס חתומים עדיין על חוזה הקלטות שסגר אפשטיין לפני מותו עם החברות הבנות של EMI פארלופון בבריטניה וקפיטול רקורדס בארצות הברית. בחוזה הקלטות חדש שחתמה הלהקה הסכימו החברות EMI וקפיטול להפיץ את תקליטי אפל רקורדס עד לשנת 1975. EMI המשיכה להחזיק בזכויות לתקליטי הביטלס בעוד שהם הופצו תחת תווית אפל רקורדס, אולם קידומת מספרם הקטלוגי היה האות R המסמלת את תקליטי פארלופון שבבעלות EMI. אפל רקורדס היא בעלת הזכויות לכל הקלטות וידאו וקליפים של הביטלס. 
בשנת 1974, בעת הליכי הפירוק של להקת הביטלס, פסק בית משפט כי 80% מרווחי תקליטי הביטלס (כלהקה) יעברו לאפל רקורדס ואילו כל אחד מארבעת חברי הביטלס יקבל 5% מן הרווחים.
תקליטים רגילים ותקליטונים של אפל רקורדס נשאו על התווית הדפס של תפוח עץ ירוק מבריק מסוג גרני סמית. התווית זכתה לתשומת לב מחודשת בסוף שנות ה-80, כאשר הקלטות הביטלס יצאו לאור בתקליטורים. בשנות ה-90 הוציאה החברה את The Beatles Anthology.

סכסוך עם אפל

חברת המחשבים אפל היא בעלת שם דומה וגם לה לוגו בצורת תפוח. כבר בשנת 1978 (שנה לאחר הקמתה של חברת המחשבים) תבעה אותה החברה האם של אפל רקורדס, אפל קורפס, על הפרת סימן מסחר. בשנת 1981 הגיעו החברות לפשרה: חברת המחשבים תורשה להשתמש בשם, אולם  בתחום המחשבים בלבד ולא בתחום המוזיקה והבידור. עם השנים גבר השימוש ביכולות עיבוד הקול במחשבי אפל, מה שגרם לחברת המוזיקה לתבוע את חברת המחשבים על הפרת ההסדר. בשנת 1991 הגיעו החברות להסדר נוסף. ברבות השנים נכנסה חברת המחשבים גם לתחומי הבידור: לדוגמה, חנות המוזיקה המקוונת iTunes. בשנת 2006 שבה ועלתה חברת אפל רקורדס לכותרות כאשר סכסוך שנמשך לאורך שנים בינה לבין חברת המחשבים אפל הגיע להכרעת בית המשפט העליון באנגליה.
החל מגרסה 7 של מערכת ההפעלה Mac OS מופיע קובץ קול בשם Sosumi, המכיל צליל מוזיקלי קצר. שם הקובץ (נשמע באנגלית כמו "so sue me"- תבעו אותי), הוא בדיחה פנימית על אפל רקורדס.

אמנים אשר הקליטו בחברה

אפל רקורדס החתימה מגוון רחב של אמנים בסגנונות שונים, בין הבולטים שבהם: להקת באדפינגר, ג'יימס טיילור, מרי הופקין ובילי פרסטון. אפל רקורדס החתימה אף אמנים מוזיקליים מחוץ לזרם המרכזי, ואשר בלטו בתחומי עשייה מוזיקלית ייחודית. כך הוחתמה תזמורת כלי הנשיפה הבריטית The Black Dyke Mills Band, אנסמבל הג'אז The Modern Jazz Quartet, אמנית האוונגרד (ושותפתו לחיים של ג'ון לנון) יוקו אונו, המוזיקאי ההודי הקלאסי ראווי שנקר, והמלחין האנגלי הקלאסי ג'ון טאוורנר.
דנייפר

גאוגרפיה

בכל המדינות בהן הוא עובר הוא נקרא באותו שם, עם שינויי הגייה קלים. הנהר נזכר בכתבי הרודוטוס מהמאה החמישית לפני הספירה בשם "בוריסתנס". מלומדים יוונים ורומאים מאוחרים יותר כינו אותו "דנפריס" או "דנאפר". שמו הסלאבי הקדום שהיה נהוג בתקופת ממלכת רוס הקייבית היה "סלאבוטיץ'" (הנהר הסלאבי).
הנהר זורם ממקורותיו בגבעות ואלדאי, ברום 225 מטר מעל גובה פני הים, צפונית מערבית למוסקבה וכ-320 קילומטרים מדרום מזרח לסנקט פטרבורג. 115 קילומטר מאפיקו הם גבול טבעי בין בלארוס ואוקראינה.
800 הקילומטר האחרונים של אפיקו הם שרשרת רצופה כמעט של מאגרי מים ואגמים מלאכותיים אשר הסכרים היוצרים אותם משמשים להפקת אנרגיה הידרואלקטרית, כ-10% מצריכת האנרגיה של אוקראינה. סכרים אלו פורסמו לרוב כהישגי התעשייה הסובייטית, והמפורסם מהם היה דנייפרוגס ליד העיר זאפורוז'יה שנבנה ב-1927–1932 וסיפק 558 מגה-ואט. הסכר ותחנת הכוח נהרסו כליל במלחמת העולם השנייה אך נבנו מחדש ב-1948 (בעבודת כפייה של אסירי גולאג) תוך העלאת התפוקה ל-750 מגה-ואט. תחנות כוח הידרואלקטריות נוספות שנבנו על הדנייפר הן : קרמנצ'וק (1954-1960), קייב (1960–1964), דנייפרודז'רז'ינסק (1956–1964) וקאנב (1963–1975).
הנהר היווה נקודת ציון חשובה לצבא האדום בשנת 1943, אחרי הניצחון בקרב קורסק במלחמת העולם השנייה. 
הדנייפר מחובר אל נהר הבוג הדרומי באמצעות תעלת דנייפר-בוג. שפך הנהר היה מיקומו של המבצר החזק של אוצ'קוב. 
הנהר מהווה נתיב תחבורה חשוב באוקראינה, כמו גם מקור כוח הידרואלקטרי. אוניות באורך 270 מטר וברוחב 18 מטר יכולות להגיע עד קייב. גם אוניות קייט מפליגות בנהר. במעלה הנהר מקייב נשפך אל הדנייפר נהר הפריפיאט, אשר גם מתחבר לתעלת דנייפר-בוג ומאפשר שיט לנהר הבוג המערבי (שרובו בפולין).
ערים חשובות רבות שוכנות על הנהר: סמולנסק ברוסיה, מהיליוב (מוגילב) בבלארוס, קייב, דניפרו, זאפורוז'יה, ניקופול וחרסון באוקראינה.
בית הסוהר חרמון

בית הסוהר חרמון הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם בשנת 1998 על גדות נחל צלמון בסמוך ליישוב מע'ר שבגליל התחתון המזרחי.
בית הסוהר חרמון הוא אחד מבין שני בתי הסוהר המרכיבים את אשכול בתי הסוהר באתר "כלנית". הראשון הוא בית הסוהר צלמון שנחנך בשנת 1996.
רמת אבטחה בבית הסוהר היא בינונית והוא מאוכלס באסירים שנותרו להם עד 5 שנות מאסר או אסירים בתהליך גמילה מסמים או אלכוהול או שאינם משתמשים כלל בסמים.
בית הסוהר קרוי על שמו של נציב בתי הסוהר ד"ר צבי חרמון (במקור נקרא "בית הסוהר רקפת"). בית הסוהר שנחשב לפורץ דרך בתחום בתי הסוהר בעולם בכלל ובישראל בפרט, תוכנן על ידי האדריכל שמואל שילה.
מרבית בתי הסוהר בישראל ממוקמים במבנים ישנים מתקופת המנדט הבריטי, בית הסוהר חרמון - כחלק ממגמה של שירות בתי הסוהר בישראל, הוקם כמכלול בניינים חדשים בצורת קמפוס ובעלי אופי מודרני ועכשווי. ייחודו של בית הסוהר חרמון הוא בכך שהוא מתפקד כבית סוהר המאכלס אסירים בתהליך שיקום ובדרכם אל החופש, והדבר בא לידי ביטוי הן בעיצוב בעל האופי האזרחי שבו והן במערך ההתנהלות הכללי בתוך המתחם.
בית הסוהר חרמון היווה ניסיון חדשני בשירות בתי הסוהר הישראלי לשיפור תנאי המאסר של האסירים, ולהשבת הכבוד והערך העצמי של האסיר על ידי מתן תנאי דיור הולמים וסביבה אסתטית. בבית הסוהר חרמון נכלאו אנשים מפורסמים, בהם שר האוצר לשעבר אברהם הירשזון, ראש עיריית בת ים לשעבר שלומי לחיאני ושר התיירות לשעבר סטס מיסז'ניקוב.
גן האומות בהר הרצל

גן האומות בהר הרצל הוא פארק בהר הרצל שניטע על ידי ראשי מדינות ופמליות זרות שביקרו לביקורים ממלכתיים בארץ.
הגן משתרע מסביב לרחבת הכניסה הראשית של הר הרצל, בפינה הדרום-מזרחית של בית הקברות האזרחי. בשטח הגן בסמוך אל הרחבה ניצב "פסל המנורה".
בצד כל עץ בגן מופיע שלט קטן ובו ציון שם הנוטע, תאריך הנטיעה וסוג העץ שניטע. בסמוך אל חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל וגם בסמוך אל חלקת גדולי האומה הוקמו שתי מרפסות תצפית אל ירושלים והסביבה. בשטח הגן ברזי מים וכיסאות ישיבה רבים. בפינה הדרום-מערבית של הגן הוכשר שטח למחנאות ונופש.
בשנת 2003 עבר שטח הנטיעות אל יער ירושלים הסמוך, ביער האומות שניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל, משרד החוץ, וארגון אונסק"ו של האומות המאוחדות, כחלק משביל "דרך עץ הזית" העובר ביער ונמצא בסמוך אל דרך יוסף וייץ המחברת את הר הרצל עם קריית משה.
מצודות (משחק קלפים)

הרחבות ווריאציות

למשחק יצאה הרחבה אחת Dark City, שמכילה קלפי מחוז מיוחדים (סגולים) חדשים וקלפי תפקידים שמחליפים את הקלפים שמגיעים במשחק הבסיסי. בשנים האחרונות החבילה מגיעה ביחד עם משחק הבסיס.
מרדכי פריזיס

ראשית הקריירה

פריזיס נולד למשפחה יהודית רומניוטית בת 15 נפשות בעיר חלקידה וכבר מגיל צעיר שאף לשרת כקצין בצבא. הוא החל את לימודיו באקדמיה הצבאית היוונית, אך לא סיימם ולפי חלק מהמקורות אירע הדבר על רקע יהדותו. בהמשך, למד בבית הספר הצבאי לקציני מילואים וב-1916 סיים בהצלחה את לימודיו והוצב כקצין רגלים בדרגת סגן משנה. פריזיס לחם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך לחם במסגרת המיליציה היוונית שהצטרפה לכוחות הצבא הלבן במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. 
פריזיס לחם במלחמת יוון-טורקיה וב-1922 נפל עם מספר מחייליו בשבי הטורקים בגזרת איזמיר. בני הקהילה היהודית באיזמיר, אשר דבר שביו של הקצין היהודי נודע להם, ניסו לפדותו בתרומות שנאספו מבני הקהילה, אך הוא סירב להשתחרר משביו ללא חייליו. ב-1923 שוחררו פריזיס וחייליו משביים ושבו ליוון. בהמשך נשלח לאקול מיליטר בפריז ולאחר שסיים בהצלחה את לימודיו הוצב בגיס היווני ה-3 בסלוניקי.

שיא הקריירה ואחריתו

ב-1936 הועבר לכרתים, שם שירת במנגנון ממשל החירום של הגנרל יואניס מֶטָאקְסָס. באוקטובר 1940, בפרוץ מלחמת איטליה-יוון, נמנה עם סגל הפיקוד הבכיר של אוגדת הרגלים ה-8 של הצבא היווני בדרגת קולונל והיה לקצין הבכיר ביותר מקרב בני הקהילה היהודית ביוון. פריזיס הוצב עם אוגדתו בגזרת אפירוס ולחם בראש כוחותיו נגד פלישת הכוחות האיטלקים. אוגדתו הצליחה לבלום את התקדמות האיטלקים לתוך שטחי יוון ובהמשך אף להדוף אותם לשטחי אלבניה, תוך שכוחותיו שובים מאות לוחמים איטלקים ומזנבים בצבא האיטלקי אל תוך אלבניה עצמה. ב-5 בדצמבר 1940 הופצצו הקווים הקדמיים של האוגדה ה-8 בידי מטוסי קרב איטלקיים ובהמשך החלה תקיפת כוחות רגלים איטלקיים. פריזיס שהיה מפקד הגזרה, הגיע לקווים הקדמיים של כוחותיו כשהוא רכוב על סוסו, ייצב את קו החזית ופעל להרגעת האנדרלמוסיה בקרב חייליו. בהמשך, הוביל את כוחותיו למתקפת נגד. רכיבתו על סוסו הפכה אותו למטרה בולטת והוא נפצע פצעי מוות מאש מקלעי מטוס איטלקי. לפי אחת הגרסאות אמר פריזיס את פסוק שמע ישראל בטרם מת מפצעיו.

הנצחתו

פריזיס נקבר בבית עלמין צבאי מאולתר בשטח אלבניה. בצעד חריג שלח גאורגיוס השני, מלך יוון מכתב לאלמנתו ובו נכתב, שפריזיס מת מות גיבורים למען מדינתו. בהמשך הצטרפה גרמניה הנאצית למערכה וממלכת יוון נכבשה. המיקום המדויק של בית העלמין המאולתר אבד ובמשך שנים לא נודע מקום קבורתו. ב-2002 אותרו שרידי גופתו בשטחי אלבניה והוא הובא לקבורה בבית העלמין היהודי בסלוניקי בהלוויה צבאית בנוכחות נשיא יוון קוסטנטינוס סטפנופולוס ומאות מבני הקהילה היהודית שחלקו לו כבוד אחרון. בעיר כלקיס מוצבות מספר אנדרטאות לזכרו ובאתונה נושא רחוב את שמו. פרוטומה של מרדכי פריזיס מוצבת במוזיאוני המלחמה היווניים באתונה וקלפאקי. נכדו הנושא את שמו כיהן כרב הראשי ליהודי סלוניקי ובהמשך נמנה עם סגל הגרעין התורני "דביר אביה" בשכונת פסגת זאב שבצפון ירושלים.
צלייה

צלייה היא שיטת בישול המבשלת את המזון באמצעות שימוש בחום יבש (בין אם מדובר באש גלויה, ובין אם מדובר בתנור). 
הצלייה גורמת לייבוש המזון באמצעות אידוי הנוזלים שבו, וכן לקרמליזציה של הסוכרים שבמזון, ולכן משנה את טעמו של המזון הנצלה.

צליית בשר

צליית בשר נקראת "צלייה יבשה" משום שהבשר ניצלה בנוזלים המצויים בו באופן טבעי, ללא תוספות (למעט השרייה במרינדה, שנעשית, אם בכלל, טרום הצלייה עצמה).
מבחינים בין צלייה בתנור (אנגלית: roasting) לצלייה בגריל (grilling). בצלייה בתנור נצלה נתח שלם, ולכן משך הזמן הנדרש ארוך יותר מאשר צלייה בגריל. נתח בשר בקר הנצלה בתנור נקרא רוסטביף (roastbeef). לאחר הצלייה נפרס הנתח לפרוסות ומוגש חם. ניתן לצלות בתנור גם נתחי בשר עוף ואף עוף שלם. לעיתים מוסיפים לבשר הנצלה גם תוספות כתפוחי אדמה.
יודגש, כי יש הבדל בין צלייה לצלי. צלי הוא תבשיל - בשר המתבשל באיטיות בסיר בתוספת ירקות. שיטת ההכנה הזו מכונה גם צלייה רטובה (braising).

צליית בשר ביהדות

על פי ההלכה היהודית, צלייה היא הדרך היחידה להכשיר כבד (איבר רווי בדם – האסור באכילה – שאינו מסולק על ידי מליחה). 
צלייה גם נחשבת בעיני חז"ל כאופן בישול של מלכים, ולכן ישנה עדיפות שהכהנים יאכלו את בשר הקודשים וכן את מתנת הזרוע לחיים וקיבה דווקא "צלי ובחרדל". אף שקורבן פסח נאכל רק כאשר הוא צלוי באש כפי הכתוב בתורה "וְאָכְלוּ אֶת הַבָּשָׂר בַּלַּיְלָה הַזֶּה צְלִי אֵשׁ" (שמות יב יח).

כימיה של צליית בשר

כאשר בשר נחשף למקור חום גבוה חלבונים עוברים דנטורציה (שינוי של המבנה המרחבי) ויוצרים צברים על פני השטח, נוצר קרום כתוצאה מתגובת מייאר (Maillard reaction) – קישור בין קבוצת אמין של חומצה אמינית לקבוצה אלדהידית של סוכר מחזר, תגובה דומה יוצרת את הקרום הקשה והחום של הלחם. תוצרי תגובת מייאר הם גם שמקנים לבשר צלוי את הארומה האופיינית. החום והמים גורמים לגליקו-פרוטאין קולגן להתפרק לג'לטין: תגובות אלו יוצרות את פני השטח החומים וגורמת לריכוך של הבשר. אם ממשיכים בצליה מעבר לשלב זה הרי שאידוי נוסף של מים ויצירת צברים של חלבונים אחרים יגרמו להקשיה של הבשר.
אן פאוסטו סטרלינג

אן פאוסטו סטרלינג (באנגלית: Anne Fausto-Sterling; ‏ נולדה ב-30 ביולי 1944) היא פרופסור לביולוגיה ולימודי נשים באוניברסיטת בראון. רבים ממחקריה עוסקים בסקסולוגיה, והיא כתבה רבות על ביולוגיה של מגדר, זהות מינית, זהות מגדרית ותפקידי מגדר.

קריירה אקדמית

פאוסטו סטרלינג קיבלה תואר ראשון בזואולוגיה מאוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1965, ותואר דוקטור בגנטיקה התפתחותית מאוניברסיטת בראון בשנת 1970. מאותה שנה היא מלמדת באוניברסיטת בראון כפרופסור במחלקה לביוכימיה וביולוגיה של התא. 
היא פרסמה זוג ספרים המיועדים לקהל הרחב: "מיתוסים מגדריים", שראה אור בשנת 1985 ו"הזיהוי המיני של הגוף: פוליטיקה מגדרית והבניית המיניות" שראה אור בשנת 2000. לגבי האחרון אמרה פאוסטו סטרלינג שהיא ניסתה "לשכנע את הקוראים והקוראות כי יש צורך בתאוריות המאפשרות מגוון אנושי רחב ושמשלבות את הכוח הניתוחי של המדעים ביולוגיים והחברתיים לתוך ניתוח מערכתי של ההתפתחות האנושית".
במאמרה "חמשת המינים" מציעה אן ניסוי מחשבתי בטענה שהמערכת של שני המינים הנפוצה בחברה שלנו איננה מספיקה כדי לתאר את כל הקשת המגוונת של המיניות האנושית. במסגרת הניסוי אן יוצרת מערכת מגדר אלטרנטיבית המקטלגת אנשים לחמישה מינים: זכרים, נקבות, הרמים (herms, מהמלה הרמפרודיט), מרמים (merms) ופרמים (ferms). רבים פירשו את הניסוי המחשבתי כהצעה רצינית, או אף כתאוריה, למרות שאן הסבירה שהמאמר כוון להיות פרובוקטיבי ולא נכתב ברצינות מלאה. מספר פעילים לזכויות אינטרסקס ביקרו את המאמר וטענו כי הוא מטעה, מבלבל ולא מועיל לאינטרסים של אנשים אינטרסקס, ובמאמר מאוחר יותר בשם "דיון מחדש בחמשת המינים" התייחסה אן לביקורות אלה.

חיים אישיים

אן נשואה לפאולה ווגל, פרופסור באוניברסיטת ייל ומחזאית זוכת פרס פוליצר.
ג'ון אוסטין

חייו

אוסטין נולד בלנקסטר ב-1911 ולמד בבליול קולג' באוניברסיטת אוקספורד. הוא שירת ב-MI6 בזמן מלחמת העולם השנייה, ובסיום שירותו מונה לפרופסור בקתדרה לפילוסופיה של המוסר באותה אוניברסיטה. תרומתו העיקרית היא בטביעת המושגים "מבע ביצועי" (פרפורמטיבי) ו"פעולת דיבור" (speech act).