google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ונתן לת'ם

תולדות חייו

לת'ם נולד בברוקלין לריצ'רד בראון לת'ם, אמן אוונגרד, וג'ודית לת'ם, פעילה פוליטית. הוא היה הבכור מבין שלושה ילדים, וגדל בקומונה אותה תיאר כחוויה מרגשת ורב-תרבותית. בצעירותו התעמק ביצירתו המוזיקלית של בוב דילן, התרשם עמוקות מהסרט מלחמת הכוכבים, בו צפה עשרים ואחת פעמים בקולנוע, וקרא בשקיקה את כל כתביו של פיליפ ק. דיק. הוריו התגרשו כשעוד היה צעיר, וכאשר היה בן שלוש עשרה אמו מתה מגידול ממאיר במוח, חוויה שלדבריו הטרידה אותו עמוקות והשפיעה על כתיבתו. מתוך רצון להיות אמן ויזואלי כמו אביו, למד לת'ם בתיכון לאמנויות ובמהלך לימודיו הוציא מגזין עצמאי, יצר סרטי אנימציה, וכתב רומן שגנז בשם "גיבורים" (Heroes). ב-1982 התקבל לאוניברסיטת בנינגטון בורמונט כסטודנט לאומנות, אך במהרה הבין שהוא יותר מתעניין בכתיבה ותפס טרמפים עד לקליפורניה שם גר במשך 12 שנים ועבד בתור מוכר בחנות ספרים יד שנייה, תוך כדי כתיבה בזמנו הפנוי. הסיפור הקצר הראשון שלו פורסם ב-1989, וכמה נוספים פורסמו בתחילת שנות התשעים.

יצירותיו

ספרו הראשון, "אקדח, עם מוזיקה מקרית", (Gun, with Occasional Music) שפורסם ב-1994 עירב את ז'אנר המדע הבדיוני עם ז'אנר הספרות הבלשית והושפע רבות על ידי ספריו של פיליפ ק. דיק וריימונד צ'נדלר. מכירת זכויות ההסרטה לספר זה איפשרה ללת'ם לעזוב את עבודתו בחנות הספרים ולהתמקד בכתיבה. שלושה רומני מדע בדיוני נוספים באו בעקבותיו, כמו גם קובץ סיפורים קצרים. ב-1996 שב לת'ם לברוקלין.
ב-1999 פרסם את הרומן "ברוקלין היתומה" (Motherless Brooklyn), בו שב לז'אנר הבלשי, אך בגישה ריאליסטית יותר. גיבור הרומן, ליונל אסרוג, סובל מתסמונת טורט ובעל עניין אובססיבי בשפה. הרומן זכה להצלחה רבה, אשר כללה כמה פרסים יוקרתיים, ואף נבחר לספר השנה על ידי המגזין אסקווייר. התנסויותיו של לת'ם בזאנרים שונים הובילה מבקרים רבים להשוות אותו לחברו הקרוב מייקל שייבון.
ב-2003 לת'ם הוציא את "מבצר הבדידות" (Fortress of Solitude), ספרו המוכר ביותר, המתרחש בברוקלין של שנות השבעים המאוחרות ועוסק בשני חברים מרקעים שונים הגדלים בשכונה בה ישנו מתח רב בין קבוצות המיעוטים השונות. ספר זה הפך לרב מכר ברשימה של הניו יורק טיימס ותורגם לחמש עשרה שפות.
לאחר "מבצר הבדידות" כתב לת'ם שני קובצי סיפורים ושני רומנים נוספים, האחרון שבהם, "עיר כרונית" (Chronic City) יצא לאור ב-2009. בנוסף לכך עבד על גרסה מחודשת של דמות הקומיקס "אומגה הלא ידוע" (Omega the Unknown), כתב קובץ סיפורים המבוססים על יצירותיו וחייו של פרנץ קפקא יחד עם קרטר שולץ, וערך את שלושת הכרכים של כתביו של פיליפ ק. דיק שיצאו לאור במסגרת "ספריית אמריקה".
סיודד ויקטוריה

היסטוריה

סיודד ויקטוריה נוסדה ב-6 באוקטובר 1750 על ידי חוסה דה אסקנדון תחת השם "וייה דה סנטה מריה דה אגואיו", אשר קוצר לעיתים לאגואיו.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טמאוליפס ואגואיו נבחרה להיות בירתה. כעבור שנה אגואיו קיבלה מעמד רשמי של עיר ושמה שונה ל"סיודד ויקטוריה" (מילולית "עירו של ויקטוריה") כהוקרה לנשיא מקסיקו גואדלופה ויקטוריה.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס.

תחבורה

את סיודד ויקטוריה משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל פדרו חוסה מנדס, הנמצא במרחק של 18 קילומטרים ממרכז העיר.
שפילד (אלבמה)

היסטוריה

ככל הנראה תחילת ההתיישבות באזור הייתה של חיילים יוצאי מלחמת קריק  שהתרחשה באזור בשנים 1813 ו-1814 כנגד שבט הילידים קריק . זמן קצר לאחר המלחמה כל האדמות בסביבה נרכשו על ידי החברה של הגנרלים אנדרו ג'קסון וג'ון קופי  שפיקדו על הקרבת באזור.
בעשורים האחרונים של המאה ה-19 התגלו באזור מרבצים גדולים של עפרת ברזל ואבן גיר שתרמו להתפתחותו. באותן שנים הבנקאי היהודי אלפרד הוגר מוזס  ממונטגומרי, בירת אלבמה, הגיע כדי לבחון כדאיות כלכלית של שדות כותנה באזור, והבחין בפוטנציאל גדול למקום להפוך למרכז תעשייתי. ביחד עם אחיו מרדכי מוזס הוא הקים את "חברת שפילד לקרקע, ברזל ופחם" (Sheffield Land, Iron, and Coal Company), רכש ב-1883 באזור שטח בגודל 2,700 אקר והחל בהכנות להקמת יישוב עתידי. העיר, שנקראה על שם העיר התעשייתית שפילד באנגליה, הוקמה באופן רשמי ב-17 בפברואר 1885 ומושל אלבמה אדוארד א. אוניל  מינה את מוזס לראש העיר הראשון.
העיר החדשה החלה להתפתח במהירות ונבנו בה מספר תנורים רמים שאפשרו פיתוח של תעשיית מטאלורגיה. עם זאת, כעבור שנים ספורות חברת השקעות משמעותית בדרום קרסה, והובילה בין היתר למשבר בחברת שפילד, שקרסה סופית בעקבות המשבר הכלכלי של 1893 . משפחת מוזס עברה משפילד אל סנט לואיס שבמיזורי ושפילד נותרה עיר קטנה למדי.
שפילד התפתחה באטיות עד מלחמת העולם הראשונה. באותן שנים נשיא ארצות הברית וודרו וילסון הורה להקים את סכר הידרואלקטרי במטרה ליצור מפעלים לעיבוד אמוניום חנקתי, שנדרש להכנת תחמושת, מה שייצר קפיצה בהתיישבות האזור. בסופו של דבר המפעלים נפתחו רק לאחר סיום המלחמה ובניית הסכר הושלמה סופית רק ב-1924 והאזור חזר למצבו הקודם.
כעבור כעשור הוקמה רשות עמק טנסי שהפכה להיות בעלי הסכר והיא הסבה את המפעלים למפעלי דשן שעזרו לאוכלוסייה המקומית לצלוח את השפל הגדול. כעבור כמה שנים הוקם גם מפעל להיתוך אלומיניום שהיה פעיל מאוד בשנות מלחמת העולם השנייה. ב-1957 נוסף מפעל רכב של חברת פורד שפעל עד 1983, וביחד עם סגירתו האבטלה בשפילד גדלה באופן משמעותי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבר לשפילד אולפן מאסל שולס סאונד , שפרש מאולפני FAME במאסל שולס, והיה אחד האולפנים הגדולים בתעשיית המוזיקה האמריקאית באותה תקופה.

דמוגרפיה

לפי הערכת אוכלוסין ב-2016 שכנו בעיר 9,067 תושבים, מתוכם 71.7% הזדהו כלבנים, 21.1% כאפרו-אמריקאים, 3.0% כהיספנים, 0.6% כאסייתים, 0.6% כילידים אמריקאים ו-0.3% כבעלי מוצא מאיי האוקיינוס השקט. ההכנסה הממוצעת עמדה על $21,031 וההכנסה החציונית עמדה על $33,869.
פיקניק

פיקניק היא ארוחה הנאכלת בחיק הטבע או במקום פתוח (פארק ציבורי) בקרב בני המשפחה או חברים. ארוחה זו מוכנת מראש (בניגוד לברביקיו המוכן בסמוך למועד האכילה) ומובאת למקום עריכת הפיקניק בצידנית או ב"סל פיקניק". הארוחה נאכלת לרוב בישיבה על הקרקע על גבי מחצלת או שמיכה.

היסטוריה

מקורה של המילה "פיקניק" במילה הצרפתית pique-nique, שהופיעה בשנת 1692 בספר Origines de la Langue Françoise מאת ז'יל מנאז' (Ménage). מצרפתית עברה המילה לשפה האנגלית לצורה "picnic" (יש הסבורים שהמילה הגיע לשפה האנגלית דרך הגרמנית - Picknick). בראשית המאה ה-20 חדרה המילה גם ללשון העברית. בעבר הוצעה המילה "טוּזִיג" (מארמית) כתחליף העברי ל"פיקניק", אולם לא השתרשה.
לאחר המהפכה הצרפתית נפתחו לציבור הצרפתי הפארקים המלכותיים להם הכניסה הייתה אסורה לפשוטי העם. הבילוי של הצרפתים בפארקים כלל ארוחות שהתפתחו לאירוע הפיקניק המוכר בימינו.
בראשית המאה ה-19 הוקם בלונדון מועדון הפיקניק (Picnic Society) שהביא לאנגליה את הנוהג הצרפתי לאכול בפארקים בליווי משחקי בידור או נגינה.

הפיקניק בתרבות

הפיקניק הפך למנהג מקובל בתרבות המערבית ומופיע רבות הן באמנות והן בקולנוע. ציור הפיקניק הידוע ביותר הוא יצירתו של האמן הצרפתי אדוארד מאנה משנת 1862 - ארוחת בוקר על הדשא.
הסרט "פיקניק" משנת 1955 שעלילתו מתרחשת בעת ארוחת פיקניק, זכה בשני פרסי אוסקר.
ויכוח פדובה

ויכוח פדובה הוא ויכוח-דת שנערך בעיר פדובה, איטליה בשנת 1612 והוא מהוויכוחים המאוחרים והפחות-ידועים בהיסטוריוגרפיה של ויכוחי-הדת.

סיפור המעשה

בשנת 1612 טען נזיר דומיניקני, שזה עתה הגיע מרומא (לפי גרסה אחרת הוא לימד באוניברסיטת פדובה), לפני שלטונות ונציה שבידו הוכחה ניצחת לעליונות הדת הנוצרית-קתולית. לפיכך נקבע ויכוח-דת בפדובה (עיר האוניברסיטה של ונציה), שעיקרו ספר ישעיהו, פרק נ"ג בהשתתפות הנזיר ונציג הקהילה היהודית. הוויכוח נערך לפני נכבדי ונציה והשופטים היו ראשי האוניברסיטה. המתווכח היהודי היה ד"ר אליהו מונטאלטו (1567-1616), אנוס פורטוגלי שהתייהד והתגורר בגטו בוונציה. (באותה תקופה חי שם גם ר' יהודה אריה ממודנה (1571-1648), שהתמחה בוויכוחי הדת ואף כתב את הספר "מגן וחרב" בנושא, אולם הוא התחמק או סירב להשתתף באירוע.)
מונטאלטו התמודד בהצלחה עם טיעוני הנזיר, אולם בשלב מסוים הנזיר ביקש לעזוב בתואנה שהוא נקרא לערוך סקרמנט המשיחה האחרונה לגוסס מקהילתו. המתמודדים נתבקשו אפוא להעלות טיעוניהם בכתב. מונטאלטו הכתיב טיעוניו למזכירו/תלמידו שאול לוי מורטרה (1596-1660), לימים רבה הראשי של אמשטרדם ואב בית דין. הטיעונים נשמרו בעיקרם על ידי כת נוצרית מינית - הסוצ'ינית,] ככתב הגנה ואף תרגמו אותו להולנדית, ולא על ידי הממסד היהודי.

בעקבות הוויכוח

כותבי העתים לא סיפרו אם הסתיים הוויכוח ומי ניצח או שהדברים נשארו תלויים. נראה שעקב האירוע נאלץ מונטאלטו לגלות מוונציה לפריז (ראו גם פרשת גלותו של הרמב"ן (1194-1270) לאחר ויכוח ברצלונה) ומונה לרופאה האישי של מריה דה מדיצ'י (1573-1642), המלכה העוצרת בצרפת ובנה - המלך לואי ה-13 (1601-1643).
(לימים כתב מונטאלטו בפריז פסק הלכה המתיר נסיעה בשבת.
ההייתה זו קריאת תגר על רבני ונציה, שלא גיבו אותו בשעתו הקשה?)
הד לטיעוניו של אליהו מונטאלטו ניתן למצוא בכתביו המאוחרים של מורטרה.
נווה תמרים

היסטוריה

הקרקע נרכשה בשנת 1998 על ידי חברת נווה תמרים וסיאצ'י, ומאז החברות פועלות להקמת היישוב.
ההחלטה על הקמת היישוב התקבלה בשנת 1999 על ידי ועדת השרים להתיישבות, אז בראשות אריאל שרון.
ב-2001 זכתה התוכנית לאישור של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה. אך משרד הביטחון עיכב את האישור בשל הקרבה של היישוב המתוכנן לשטחי אש.
בשנת 2013 שיכון ובינוי הצטרפה כשותפה בפרויקט, לאחר שרכשה 240 דונם שהיו בבעלות המדינה.
הקמת עיר הבה"דים וחיבור הנגב למרכז הארץ באמצעות תשתיות כבישים ורכבות מהווים נדבך משמעותי וזרז להקמת היישוב.
קבינט הדיור של ממשלת ישראל אישרר את ההחלטה על הקמת היישוב בשנת 2018.
עיגול שחור

עיגול שחור (●) הוא שם עט של מחבר אנונימי שפרסם שני ספרי פרוזה של קטעי חלומות בהוצאת רסלינג: "ספר עלטה" ו"צורת עתיד".

אודות המחבר

● הוא מחבר מהעולם החרדי.]
חלומותיו מתפרסמים בטור סאטירי בשם "חלומות" בעיתון "הארץ" וכן בטור בשם "חיי לילה" במגזין האלטרנטיבי "התדרדרות הארץ".
כמה מחלומותיו של ● הועלו על בימת התיאטרון בעברית, צרפתית וגרמנית, ושודרו כתסכיתי רדיו בישראל ובגרמניה. שם העט הייחודי, בצורת עיגול שחור, מתייחס לסימן המסתיר סיסמה במחשב.
ספר הביכורים שלו, ספר עלטה, זכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים לשנת תשע”ד.
נאג'קאלו

היסטוריה

נאג'קאלו הייתה ידועה כעיירת שוק כבר במאה ה-14. השם שלה כנראה מגיע מהמילה הישנה kálló שמשמעותה "מקום התכנסות". Nagy פירושו "גדול"; קידומת זו שימשה להבדיל בין Nagykálló לבין Kiskálló הסמוכה ("Kálló קטן"), אשר מאוחר יותר הפכה לחלק מנאג'קאלו.
בשנת 1315 העניק המלך קארוי הראשון מלך הונגריה לעיירה את הזכות להחזיק בשוק. לאחר מכן נערכו במקום מועצות המחוז, וכך הפכה העיר למרכז האזור. לאחר שהעות'מאנים שרפו את העיר בשנת 1556, בנו האזרחים טירת אבן להגנה. בשנת 1603 אישטוואן בוצ'קאי שליט טרנסילבניה התיישב במקום.
בשנת 1630 כבש גיירג' ראקוצי הראשון את העיר והוציא את כרוז העצמאות כאן. פרנץ ראקוצי תקף את הטירה ב-29 ביולי 1703 (הקרב הראשון של מלחמת העצמאות של ראקוצי) וכבש אותה למחרת. בשנת 1704 הוא הורה להרוס את הטירה (היא נהרסה רק מאוחר יותר, בשנת 1709). בשנת 1747 ניתן לה מעמד של עיר המחוז, מעמד שנשלל ממנה בשנת 1867. רק בשנת 1989 ניתן לה מחדש מעמד של עיר.

יהודים

על פי מצבות בבית הקברות היהודי במקום, יהודים גרו בעיר עוד בימי הביניים. רוב היהודים היו חקלאים ובעלי מלאכה. מהמאה ה-18 יש עדויות כתובות על הקהילה וצמיחתה המהירה.
המקום התפרסם בעולם היהודי הודות לרבה הראשון של הקהילה – ר' יצחק אייזיק טויב, שנודע כ"צדיק מקאליב". תחילת כהונתו כנראה בשנת 1781. בתקופתו נוסדו בקהילה חברה קדישא ומוסדות לעזרה הדדית. כן נוסדו על ידו ישיבה ותלמוד תורה. בית הכנסת נוסד גם הוא על ידי הרב טאוב בשנת 1800. תשע עשרה שנה לאחר פטירתו מונה הרב ישעיה בנט לרב הקהילה.
בשנת 1944, עם כניסת הוורמאכט להונגריה, גורשו יהודי נאג'קאלו לגטו בעיר נירג'האזה, ומשם גורשו לאושוויץ, שם נרצחו רובם. אחרי המלחמה חזרו כ-98 יהודים לעיר וחידשו בה את חיי הקהילה.
צ'איירו

וויליאם ג'ון וורנר, הנודע בכינויו צ'איירו, (1 בנובמבר 1866 - 8 באוקטובר 1936), היה אסטרולוג אירי ומומחה מפורסם לתורת הנסתר שפעל בתחילת המאה ה-20. הכינוי שלו "צ'איירו" שאול מן המילה האנגלית Cheiromancy שפירושה קריאה בכף היד. הוא תיאר את עצמו כחוזה נסתרות שלימד קריאת כף היד, אסטרולוגיה ונומרולוגיה כשדית. במהלך הקריירה שלו התפרסם ביכולתו לנבא עתידות וחזה אירועים עולמיים ואירועים אישיים בחיי לקוחותיו.

ביוגרפיה

צ'איירו נולד בכפר בפאתי דבלין, אירלנד. אימץ לעצמו את השם "הרוזן לואיס האמון". 
בהסתמך על ספרי זיכרונותיו, הוא רחש את הידע שלו בתורה הנסתר והמיסטיקה בהודו. בתור נער, הוא הגיע לנמל בומביי ושם פגש את הגורו שלו (מדריך רוחני), הודי בראהמיני, שלקח אותו לכפר באזור מהאראשטרה. הותר לו ללמוד מספר עתיק שעסק בקריאת כף היד ושהיה עשוי מעור אנושי ומכתב זהב. לאחר שעלעל ושינן את הספר במשך שנתיים עזב ללונדון והחל לעסוק בקריאת ידיים.
צ'איירו היה להוט להתחתן, אך מקריאת כף ידו הסיק שהוא עתיד להינשא רק בגיל מבוגר. נבואתו העצמית אכן התממשה והוא נישא לאחר שאישה סעדה אותו במהלך מחלה קשה.

קריירה

צ'איירו נהנה מקהל לקוחות מפורסמים מרחבי אירופה וארצות הברית להם ייעץ בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הוא קרא בידיהם וניבא את עתידם של מפורסמים כגון: מארק טוויין, שרה ברנאר, מאטה הארי, אוסקר ויילד, גרובר קליבלנד, תומאס אלווה אדיסון, אדוארד השמיני, הוריישו קיצ'נר, ויליאם גלאדסטון, ג'וזף צ'מברליין ועוד. הוא נהג לבקש מלקוחות מפורסמים לחתום את שם שמם בספר אורחים וכן לתאר את רשמיהם מנבואותיו. על אדוארד השמיני כתב: "לא אתפלא אם לא יוותר על כלום, כולל על זכותו לרשת את כתר המלוכה, כדי להיות עם אהובתו". צ'איירו אף חזה שהיהודים יחזרו לפלשתינה וששמה ייקרא מחדש ישראל.
בספרו האוטוביוגרפי כלל קטעים משיחות שניהל עם מפורסמי אותה בעת כגון: אדוארד השביעי, צ'ארלס סטיוארט פרנל, הנרי מורטון סטנלי, מקס מילר, צ'ארלס ראסל, רוברט אינגרסול ואחרים.
ספרו "סודותיה האחרונים של הטיטניק" (Titanic's Last Secrets) הכיל חיזוי שניבא לוויליאם פירי, מבעלי החברה שיצרה את הטיטניק. צ'איירו חזה במדויק שהוא ינהל קרב על חייו ותיאר את שקיעתה של האונייה.
צ'איירו התפרסם בתור קורא בכף היד ומנבא עתידות של החברה הגבוהה, ואל קהל לקוחותיו נתווספו גם ספקנים בתורת הנסתר. מארק טוויק בעצמו כתב בספר האורחים שלו:
"צ'איירו חשף את האופי שלי בפני עם דיוק משפיל"
נלי מלבה כתבה: 
"אתה מדהים. מה ביכולתי להוסיף?"
רסס

רסס מבוקר (ריסו"מ), הוא תוספת שנהוג להוסיף לראשים קרביים או למטעני חבלה על מנת להגביר את אפקט הנזק, את טווח הפגיעה ואת כמות הנפגעים בעת הפיצוץ. הרסס מיועד בעיקר על מנת לשפר את קטלניות הנשק כנגד בני אדם.
רסס מבוקר עשוי להופיע במספר צורות, כגון גולות מתכת, קוביות מתכת, חצונים (חצים קטנים) חדים, פיסות פלדה קצוצות, או, לחליפין, במטעני חבלה מאולתרים, הרסס מורכב לרוב ממסמרים, ברגים וחלקי מתכת מסוגים שונים.
יום העצמאות (בוסניה והרצגובינה)

יום העצמאות בבוסניה הרצגובינה מצוין בחלק ממדינה זו מדי שנה ב-1 במרץ, לציון הכרזת עצמאותה מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה בשנת 1992.
תושבי הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה נקראו להצביע בשאלת עצמאותה במסגרת משאל עם שנערך מ-29 בפברואר ועד 1 במרץ 1992.‏ תמיכה גורפת בעצמאות ניתנה בקרב התושבים ממוצא בוסני-מוסלמי ובוסני-קרואטי. לעומתם התושבים ממוצא בוסני-סרבי החרימו את משאל העם או שנמנע מהם מלהשתתף בו על ידי השלטונות הסרביים המקומיים. שיעור ההשתתפות במשאל העם מקרב כלל תושבי הרפובליקה הגיע ל-63.6 אחוזים, ומקרב המשתתפים תמכו בעצמאות 99.7 אחוזים. תוצאות משאל העם אושרו ב-6 במרץ 1992 על ידי הפרלמנט של בוסניה והרצגובינה. ב-7 באפריל באותה שנה הכיר האיחוד האירופי בבוסניה והרצגובינה כמדינה.
ב-28 בפברואר 1995 החליט הפרלמנט של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה (אחת משתי הישויות המדיניות המרכיבות את המדינה) כי ה-1 במרץ יצויין מדי שנה כיום העצמאות של המדינה ויהיה חג לאומי, ויום זה צוין לראשונה למחרת ההחלטה.
ברפובליקה סרפסקה, הישות המדינית השנייה בבוסניה, אין מציינים את יום העצמאות ב-1 במרץ. במקום זאת מצוין שם יום העצמאות ב-9 בינואר. מילורד דודיק, נשיא רפובליקה ספרסקה, אמר כי יום זה "הוא יום חג של העם הבוסני ואנו איננו חולקים על כך, אך זהו איננו יום חג הנחגג ברפובליקה סרפסקה".
שיקלי

היסטוריה

לנטיני נוסדה בשנת 729 או 730 לפנה"ס על ידי יוונים מכלקיס.

יהודי שיקלי

בשיקלי התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית. היה בית כנסת הגדול של שיקלי (Sinagoga rupestre)
שמעון הקנאי

זהותו

מעט ידוע על זהותו ועל חייו והמידע עליו הוא המעורפל ביותר מבין כל השליחים. שמו מופיע בשלוש הבשורות הסינופטיות ובספר מעשי השליחים ללא פרטים נוספים אודותיו מלבד תוארו - "הקנאי", כנראה כדי להבדילו מפטרוס שנקרא אף הוא שמעון. פרשנים קדומים כגון הירונימוס טעו לפרש את תוארו, כמי שבא מקנה, כפר כנא של ימינו. ניתן להניח שיש קשר בין קנאותו של שמעון לקבוצות הקנאים בימי בית שני, אלא שאלה החלו לפעול בעיקר בתקופה מאוחרת ביותר מעשר שנים מהתקופה שבה עוסקים הסיפורים בברית החדשה. קיימות גם פרשנויות שטוענות שהוא שמעון אחיו של ישו המוזכר בבשורה על פי מרקוס או בן דודו. מסורות אחרות מזהות אותו כשמעון מירושלים.

שליחותו ומותו

איזידורוס מסביליה קיבץ את כל המידע והמסורות אודותיו בספרו החיים והמוות. כמו כן, המעשים והניסים שהוא ביצע מתוארים במקראת הזהב. קיימות גרסאות שונות אודות שליחותו כשעל פי המרכזיות שבהן, הוא ביצע אותה במצרים ולאחר מכן חבר אל תדיאוס הקדוש במסופוטמיה. גם באשר למקום ולצורת מותו חלוקות הגרסאות: הוא נצלב בשומרון, נוסר לשניים בפרס, הומת באיבריה הקווקזית או בארמניה או אף שהוא הגיע לבריטניה והומת בלינקולנשייר. על פי המסורת הוא קבור יחד עם תדיאוס הקדוש בבזיליקת פטרוס הקדוש שברומא.
קונסטנצה

היסטוריה

ראשית היישוב בהתיישבות של יוונים מהעיר מילטוס בין המאה החמישית ובין המאה השביעית לפני הספירה. ההתיישבות נשאה את השם "טומיס" Tomis.
המקום זכה לפרסום מיוחד בעולם העתיק הודות להגליתו של אובידיוס לשם. אובידיוס בילה במקום את שמונה שנות חייו האחרונות, בין השנים 8-17 שאחרי תחילת הספירה.
העיר והאזור היו תחת שליטה רומית עד להתפרקותה של האימפריה הרומית וחלוקתה. העיר נשארה בתחום שלטונה של האימפריה הביזאנטית.
לאחר מכן שונה שמה של העיר לקונסטנטינה, על שם אחותו למחצה של קונסטנטין הגדול (274-337). וב- 1419 נפלה העיר בידי האימפריה העות'מאנית.
ב 1860 נחנכה מסילת הברזל בין קונסטנצנה לבין צ'רנוודה, ולאחר עצמאותה של רומניה ב- 1878 נהפכה העיר, לעיר הנמל הראשית של רומניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נפלה העיר בידי כוחות מעצמות המרכז (יחידות גרמניות, עות'מאניות ובולגריות) וב- 1918 שוחררה מידיהם.

יהודי קונסטנצה

הקהילה האשכנזית של קונסטנצה קיימת משנת 1828 והספרדית זמן לא רב לאחר מכן. בעיר יש בית קברות יהודי משנת 1854. בשנת 1899 היו בעיר כאלף יהודי שהיוו 6,5% מאוכלוסיית העיר. במקום היו שני בתי ספר יהודיים, אחד אשכנזי ואחד ספרדי. בשנת 1930 היו במקום כאלפים יהודים והקהילה שימשה כמרכז גם עבור אלפים יהודים נוספים שחיו בדוברוג'ה. 
ביום 13 בדצמבר 1940 הלגיונרים המקומיים מתקיפים בצורה אלימה מאוד את הקהילה היהודית במטרה לשדוד את רכושה במסגרת הרומניזציה. הלגיונרים נכנסים לחנויות היהודיות באקדחים שלופים ומאלצים את בעליהן לחתום על מסמכי מכירה באפס מחיר של רכושם. הפשעים התרחשו בעת שבמקום שהה סגן ראש ממשלת רומניה, הוריה סימה. תלונה ישירה שהוגשה לידי הוריה סימה, כעבור יומיים, על ידי פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מתנה את המתקפה והשיבה את רכושם של חלק מהיהודים, אלה שלא הספיקו לחתום על מסמכי ה"מכירה".
ביוני 1941 רוכזו מרבית יהודי המקום במחנה צבאי ומשם נשלחו לעבודות כפייה. קונסטנצה נשארה הנמל היחיד שדרכו יכלו יהודי אירופה לברוח מהשואה. אלפי יהודים יצאו דרך קונסטנצה, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, לא רק יהודים רומנים, גם פליטים יהודים מיהדות פולין, יהדות הונגריה ויתר המדינות בהן נרדפו באירופה. שתי אוניות מעפילים, סטרומה ומפקורה, טבעו או הוטבעו בים השחור. בחודש מאי 1946 יצאה מנמל קונסטנצה ספינת המעפילים "מקס נורדאו", שנשאה יותר מ-1,600 פליטי שואה, בדרכה לארץ ישראל, אולם בשל מדיניות ממשלת רומניה, הייתה זו ספינת המעפילים האחרונה שיצאה מנמלי המדינה. 
בשנת 1956 חיו בעיר כ-600 יהודים, אך כיום נותרו בעיר עשרות בודדות של יהודים, רובם בגילאי ה-70+. בשנים האחרונות הצטרפו לקהילה היהודית המקומית סטודנטים ישראלים אשר לומדים רפואה כללית ורפואת שיניים באוניברסיטת "אובידיוס". 
ראש הקהילה היהודית בקונסטנצה הוא מר סורין לוצ'יאן יונסקו, בכיר תקשורת מקומי. 
בעיר ישנו בית כנסת, אשר נמצא במצב של התפוררות. המבנה המפואר נבנה בתחילת המאה ה-20, אך נפגע קשות ברעידת אדמה שפקדה את האזור ב-1974 ולא שוקם מאז.
אווז הצפון

תזונה

עשבים, תבואה, תירס וכו'. הרבה מאכלים מגיעים משדות חקלאיים בהם האווזים עוברים.
אלונה קושבצקי

קריירה

קושבצקי החלה להתאמן בגיל 5.
באליפות העולם ב-2014 שהתקיימה באיזמיר, טורקיה זכתה עם נבחרת ישראל במדליית כסף בתרגיל הסרטים עם 16.983 נקודות, במקום החמישי בקרב רב עם 33.766 נקודות ובמקום השישי בתרגיל הכדורים והאלות עם 16.850 נקודות. באליפות אירופה אותה שנה הן זכו במדליית כסף בתרגיל הקרב רב עם 34.383 נקודות, וסיימו במקום הרביעי בתרגיל הכדורים והסרטים עם 17.500 נקודות ובמקום השביעי בתרגיל האלות עם 16.383 נקודות. במשחקים האירופיים שהתקיימו שנה לאחר מכן הן זכו ב-3 מדליות, מתוכן שתי מדליות כסף (בקרב רב עם 35.050 נקודות ובתרגיל החישוקים והאלות עם 17.500 נקודות) ובמדליית ארד (בתרגיל הסרט עם 17.100 נקודות). באליפות העולם אותה שנה שהתקיימה בשטוטגרט, גרמניה הן סיימו השישי בקרב רב עם 34.283 נקודות, במקום החמישי בתרגיל הסרטים עם 17.233 נקודות ובמקום השישי בתרגיל החישוקים והאלות עם 17.350 נקודות. בכך הן השיגו את הקריטריון וייצגו את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם קושובסקי לגמר וסיימה בו במקום השישי. קושובסקי נבחרה לשאת את דגל ישראל בטקס הסיום באולימפיאדה שנערך ב-21 באוגוסט 2016.
קרב יוטלנד: סדר הכוחות

קרב יוטלנד (Battle of Jutland, בגרמנית: Skagerrakschlacht, קרב מצר סקאגראק) היה קרב ימי גדול, היחיד שהתחולל במלחמת העולם הראשונה. הקרב התנהל בין הצי הגרמני הקיסרי לבין הצי המלכותי הבריטי, והתרחש בים הצפוני, מצפון-מערב לחצי האי יוטלנד, ב-31 במאי 1916. היה זה הקרב הימי הגדול ביותר בעידן אוניות השטח (להבדיל מנושאות מטוסים וצוללות), ואחד מן הגדולים בהיסטוריה של הקרבות הימיים, הן מבחינת מספר כלי השיט שהשתתפו בו משני הצדדים, והן בקוטר ובעוצמת התותחים שהופעלו בו. הקרב סימן את תחילת הקץ של סיירת המערכה, מחד, ומאידך היה זה הקרב הראשון בו השתתפה נושאת מטוסים (אם כי החלק שנטלה בקרב היה זניח). זהו גם אחד מן הקרבות השנויים ביותר במחלוקת בהיסטוריה הצבאית.
פתרון בעיות

פתרון בעיות היא היכולת להתגבר על אתגרים או מכשולים כדי להשיג מטרה מסוימת.
יכולת פתרון הבעיות מתאפשרת הודות לאינטראקציה מורכבת בין הקוגניציה למטא-קוגניציה והיא מקושרת לתפקודים הניהוליים.
פתרון בעיות יכול להיות תוצר של צורות רבות של חשיבה יצירתית, שכן לעיתים קרובות היא מתעוררת מתוך הצורך להתמודד עם בעיה כלשהי. יש הטוענים כי חשוב יותר ללמוד כיצד ניתן לפתור בעיה כלשהי, מאשר להגיע לפתרון של בעיה ספציפית.
יכולת פתרון בעיות יכולה לסייע בשלב התכנון והביצוע של תוכנית פעולה.

אסטרטגיות לפתרון בעיות

אלגוריתם הוא דרך שיטתית (כלומר כזו שצעדיה מוגדרים היטב) לביצוע של משימה מסוימת, על נתונים, במספר סופי של צעדים. האלגוריתם יכול להיות מאוד מדויק, אך גם לגזול זמן ומשאבים מרובים. לעומתו היוריסטיקה היא כלל חשיבה פשוט, מעין כלל אצבע המבוסס על הגיון פשוט או אינטואיציה, המציע דרך קלה ומהירה לקבלת החלטות ופתרון בעיות, ללא התעמקות ובמחיר דיוק נמוך. על כן לשימוש באלגוריתם יש יתרון במקרים בהם ישנה חשיבות רבה לדיוק ולהיוריסטיקה יש יתרון במקרים בהם המהירות יותר חשובה.
במקרים רבים עבור התמודדות מול מצבים חדשים אין מספיק מידע כדי להשתמש באלוגריתם או היוריסטיקה ולכן נדרשת אסטרטגיה שונה.
ניסוי וטעייה היא דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות.
יכולת הפשטה מאפשרת לאדם להשתמש בסמלים כדי להעלות חלופות שונות לפתרון בעיה, ללא צורך לנסות כל אחת מהן באופן מעשי.

השפעות על יכולת פתרון בעיות

יכולת פתרון הבעיות מושפעת מהתפקודים הניהוליים.
בהתאם לכך, פגיעה בתפקודים הניהוליים עלולה לגרום להנמכה ביכולת פתרון הבעיות.
פגיעה בתפקודים ניהוליים יכולה להיגרם כתוצאה מהפרעה נוירו-התפתחותית, כמו הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות שההנמכה בתפקודים ניהוליים היא מאפיין מרכזי שלה.
היא יכולה להיגרם גם כתוצאה ממצבים רגשיים כמו דיכאון וחרדה.
באותו האופן ניתן גם לשפר את יכולת פתרון הבעיות על ידי פיתוח התפקודים הניהוליים.
למשל, אימון אישי הוא תהליך שמערב בין היתר גם פיתוח של תפקודים ניהוליים ויכולת פתרון בעיות.
קבוצה של אנשים יכולה לגייס מגוון רחב של ידע וכשרים שלא בהכרח יהיו מצויים אצל האדם הבודד. על ידי כך העבודה בקבוצה מעלה את איכות פתרון הבעיה ומונעת הטיות. 
משחק השחמט, כמו משחקים נוספים, יכולים להיות כלי ללימוד מיומנויות בפתרון בעיות.
יאנוש גאראי

קריירה ספורטיבית

גאראי זכה באליפות הונגריה בסיף ב-1923. באולימפיאדת פריז זכה במדליית הכסף הקבוצתית ביחד עם נבחרת הונגריה, וכן במדליית הארד במקצוע החרב בתחרות האישית, בה זכה ב-5 מבין שבעת הקרבות בגמר, לרבות ניצחון על חברו לנבחרת זולטן אוזוראי שנקר. ב-1925 וב-1930 זכה באליפות אירופה בסיף במקצוע החרב. ב-1930 הוביל את נבחרת הונגריה לזכייה במדליית הזהב הקבוצתית במקצוע החרב באליפות אירופה. בתקופה זו לא נערכה אליפות עולם בסיף, ואליפות העולם הראשונה נערכה רק בשנת 1937. אליפות אירופה נחשבה לתחרות החשובה בעולם הסיף. באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה במדליית הזהב הקבוצתית במקצוע החרב. הנבחרת ההונגרית לאולימפיאדה זו שכללה את עמיתיו היהודים של גאראי, אטילה פטשאואר ושנדור גומבוש, לא נוצחה בתחרות זו. הם הביסו את נבחרת ארצות הברית 14-2, את נבחרת בריטניה 13-3, את נבחרת גרמניה 12-4, ונבחרת צרפת 12-4. בגמר הביסו את פולין 14-2 ואת איטליה 9-7. גאראי זכה ב-10 מתוך 12 הקרבות בהם ייצג את נבחרת הונגריה.

גירושו, מותו ומורשתו

לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, החל גירושה של יהדות הונגריה למחנות ההשמדה. גאראי גורש למחנה מאוטהאוזן ושם נספה, זמן קצר לפני תום המלחמה.
בשנת 1990 הונצח גאראי ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.

משפחתו

בנו, יאנוש גאראי הבן, היגר לקנדה עם ארוסתו ולריה גינג, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם בשחייה. בן נוסף, יוהאן גאראי, שחיין אולימפי נולד וגדל בארגנטינה, ייצג את ארגנטינה באולימפיאדת לונדון (1948).
נקודת קיצון

במתמטיקה, נקודת קיצון (נקודת אקסטרמום) של פונקציה סקלרית היא נקודה שבה ערכה הוא גבוה ביותר או נמוך ביותר. יש להבדיל בין נקודות קיצון מקומיות ובין נקודות קיצון גלובליות (מוחלטות). נקודת קיצון גלובלית היא כזו שהערך בה הוא הגדול ביותר (או הנמוך ביותר) בכל תחום ההגדרה של הפונקציה. לעומת זאת, נקודת קיצון מקומית היא כזו שקיימת סביבה של הפונקציה שבה ערכה של הפונקציה באותה נקודה הוא הגבוה או הנמוך ביותר.
הדרך היעילה ביותר למציאת נקודות קיצון של פונקציה היא באמצעות שימוש בנגזרת.