המערכה על בוסטון

רקע

בשנת 1767 העביר הפרלמנט הבריטי את חוקי טאונסנד שהטילו מכסי ייבוא על נייר, זכוכית, צבע ופריטים נוספים אשר היו מיובאים למושבות. בני החירות וקבוצות פטריוטיות נוספות הגיבו בחרם על הסחורות הכפופות למיסוי החדש והטרידו ואיימו על גובי המכס.
מושל הפרובינציה ביקש את הגנת הצבא על אנשי הכתר ובאוקטובר 1768 הגיעו חיילים בריטים אשר כבשו את בוסטון.
המתיחות העולה הגיעה לשיאה בטבח בוסטון ב-5 במרץ 1770 וב"מסיבת התה של בוסטון" ב-16 בדצמבר 1773.
כתגובה למסיבת התה, יזם הפרלמנט ב-1774 את חוקי הכפייה על מנת להעניש את הקולוניות הסוררות. החלק הראשון של החוק, חוק הממשל של מסצ'וסטס, ביטל את חוקת מסצ'וסטס והחליף את הממשל האזרחי בצבאי אשר היה כפוף לכתר הבריטי. הגנרל תומאס גייג', מפקד הכוחות הבריטים בצפון אמריקה, מונה למושל מסצ'וסטס וקיבל את ההוראה מטעם ממשלתו של המלך ג'ורג' לאכוף את סמכויות המלך בקולוניה.
ממפקדתו בבוסטון פיקד גייג' על ארבעה רגימנטים עם כ-4,000 חיילים, אך כנגד אזור ספר גדול הנשלט על ידי כוחות המזוהים עם מתנגדי המשטר. ההתנגדות באזורים אלו הביאה לכך שרבים מהמינויים החדשים של אנשי הממשל, אשר היו כפופים לכתר, נאלצו להתפטר או לחפש מקלט בבוסטון.

המצור על בוסטון

בתקופה שלאחר המסע הכושל לקונקורד, נשארו כל אנשי המושבות באזור בוסטון. ימים ספורים לאחר מכן הגיעו אנשים נוספים במקומות רחוקים יותר כגון ניו המפשייר, קונטיקט ורוד איילנד. תחת פיקודו של ארטמיס וורד הם הקיפו את העיר, חסמו את כל הגישות היבשתיות שלה והתכוננו למצור. הנצורים הבריטים התבצרו בנקודות הגבוהות ביותר בעיר.

בעיות אספקה

הבריטים הצליחו לייבא לעיר אספקה דרך הים, אך לא במידה מספקת. חיילים בריטיים נשלחו לפשוט על שדות חקלאיים שהיו באיים הסמוכים לבוסטון, אך במהרה פונו כל המתיישבים ותוצרתם מהאזור. פעולות אלה נשנו במחלוקת בקרב הבריטים אך הוויכוחים גרמו לאובדן ספינה ושני חיילים. הצורך בחומרי בניין ואספקה הובילו את האדמירל סמואל גרייבס לאשר לסוחר נאמן לשלוח את ספינותיו למחוז מיין מלווה בספינת מפרש של הצי המלכותי. אך התושבים במחוז באו והרגו את מפקד ספינת המפרש והשתלטו עליה ולאחר מכן על יתר הספינות. פעולות אלה הניעו את סמואל גרייבס להגיב בפעולת תגמול באוקטובר, הזעם שגרמה פעולת התגמול גרמה לייסוד חיל הים הקונטיננטלי.
אך גם לצבא המושבות היו בעיות אספקה, הצורך למצוא את כל היחידות במחוזות השונים ולארגן להן מזון, בגדים וציוד צבאי גרמו לכך שכל מנהיג מחוז דאג לצבאו.

הקמת הצבא הקונטיננטלי

הקונגרס הקונטיננטלי נפגש בפילדלפיה וקיבל דיווחים על המצב מחוץ לבוסטון כשנפגשו במאי 1775. לאחר בלבול הפיקוד וכיבוש פורט טיקונדרוגה היה צורך ברור בצבא מאוחד. הקונגרס אימץ באופן רשמי את הכוחות מחוץ לבוסטון כצבא הקונטיננטלי ב-26 במאי ומינה את ג'ורג' וושינגטון כמפקדו ב-15 ביוני, וושינגטון הגיע לבוסטון מפילדלפיה ב-21 ביוני.

קיפאון

לפני בואו של וושינגטון היה המצור חסר תועלת, מכיוון שאף אחד מהצדדים לא שינה את עמדתו. עם הגיעו הודיע וושינגטון על צמצום הכוח לבין 13,000 ל-20,000 חיילים כשירים לשירות ודאג למשלוחים של אבק שרפה מפילדלפיה. גם הבריטים היו עסוקים בניסיון להבאת תגבורת, מכיוון שהיו להם רק כ-10,000 חיילים בעיר.
במהלך הסתיו והקיץ אף אחד מהצדדים כמעט לא עשה דבר. פה ושם היו קרבות קצרים אבל העיר לא נכבשה. הקונגרס ביקש לקחת קצת יוזמה ולנצל את טיקונדרוגה הכבושה, ויותר מכך הצבא הורשה לפלוש לקנדה אך הרעיון נדחה על ידי המתיישבים הצרפתים.
וושינגטון נקלע למצב של משבר בכוח אדם לקראת סוף 1775. לרוב החיילים נגמר חוזה הגיוס בסוף 1775. וושינגטון ניסה להמריץ את הגיוס והצליח לשמור על צבא מספיק גדול להחזיק את המצור אבל צבא המצור היה קטן מצבא הנצורים.

סופו של המצור

בתחילת מרץ 1776 לקחו האמריקאים את התותחים הכבדים שהושגו בכיבוש טיקונדרוגה, ואלה הוצבו ברמות דורצ'סטר מול בוסטון. המשקיפים הבריטיים הזעיקו את כל האנשים בעיר. גנרל הוו תיכנן מבצע לשחרור העיר אך סופת שלגים מנעה את ביצועו. הבריטים איימו לשרוף את כל העיר אם עזיבתם תופרע, והם פינו את בוסטון ב-17 במרץ 1776 והפליגו להליפקס שבנובה סקוטיה. לאחר הכיבוש אירגן וושינגטון את כל היחידות לקראת ביצור העיר ניו יורק וכיבוש ניו ג'רזי.

תוצאות

למעשה גורשו הבריטים מניו אינגלנד לאחר המערכה, והתוצאה הסופית הייתה, כמו במלחמה כולה, מהלומה ליוקרה ולאמון בצבא הבריטי. שלושת הגנרלים הגדולים של המלחמה יצאו מושפלים ממנה; הנרי קלינטון קיבל הרבה מהאשמה של כישלון הקרב, גייג' הורחק מהמלחמה עקב כשלונות חוזרים ובורגוין נאלץ להיכנע בסרטוגה. הבריטים המשיכו לשלוט בים אך שלוש עשרה המושבות שלטו ביבשה וכתוצאה מכך הבריטים לא הצליחו להשתיק את ההתנגדות לכתר הבריטי.