google/wiki40b huggingface dataset:
חומר נפץ

חומר נפץ הוא חומר המסוגל לעבור תהליך אקסותרמי מהיר המלווה בשחרור אנרגיה רבה, כתוצאה מפעולת הצתה כלשהי. בזמן התהליך, החומר משנה את צורתו ממוצק או מנוזל לגז. בדרך כלל מכיל חומר הנפץ אלמנט הקולט חמצן מרכיב אחר בחומר הנפץ המשמש כאלמנט מחמצן, אך קיימים גם תהליכים אחרים בעלי מאפיינים דומים. תהליך זה קרוי התפוצצות. התהליך יוצר חום רב, אור, ותוצרי לוואי גזיים בדומה לאש. כאשר פיצוץ חומר הנפץ מתבצע במקום סגור, כגון בתוך תרמיל של כדור רובה, הרי שכל הגזים שנוצרו בפיצוץ, מרוכזים בנפח הקטן ששימש קודם לכן את חומר הנפץ בצורתו הגולמית. לגזים אלו אנרגיה גבוהה, המתבטאת בלחץ גבוה מאד. התפשטות הגזים הללו יכולה לגרום לפעולות שונות, החל מאפקט פיצוץ ועד לשיגורם של קליעים ופגזים. חומר נפץ המוצת בקלות מכונה רגיש (כגון ניטרוגליצרין), או מוצת בקושי רב ואז מכונה אדיש (כגון TNT).
חומרי הנפץ משמשים ברובם במישור הצבאי, באמצעי לחימה שונים המבוססים על אנרגיה קינטית. אך ניתן למצוא אותם גם במישור האזרחי, למשל בעבודות מסוימות בהנדסה אזרחית, כגון חציבה בהר סִלעי והריסה מהירה של מבנים.
זכר ברון

רקע משפחתי ושנות לימודיו

זכר ברון נולד בעיר אורלסק, כיום אורל בקזחסטן המערבית, במשפחה יהודית שפונתה ("אווקואציה") אחרי פלישת הנאצים ובני בריתם לברית המועצות בשנת 1941. אביו, נחום זלמנוביץ' ברון, ואשתו, שנולדה בפולין, התגוררו עד אז ביישוב רומנובקה בבסרביה.
ברון  השתלם בנגינה בכינור בבית הספר למוזיקה ע"ש סטוליארסקי באודסה בכיתה של ארתור זיסרמן, אחר כך במכללה הממלכתית למוזיקה ע"ש גנסין במוסקבה בכיתה של בוריס גולדשטיין. בגיל 19, בשנת 1966 התקבל לאקדמיה למוזיקה ע"ש צ'ייקובסקי (ה"קונסרבטוריון") של מוסקבה ,שבה למד אצל איגור אויסטרך. בתום לימודיו ב-1971 נשאר ללמד שם כמדריך. זכר ברון השתתף בתחרויות בינלאומיות חשובות וזכה, בין השאר, בפרס בתחרות לכנור ע"ש המלכה אליזבת של בלגיה (1971) ובפרס השלישי  בתחרות ע"ש וייניאבסקי (1977).
בהמשך המהלך הקריירה שלו ככנר ניגן עם תזמורות כמו הפילהרמונית של מוסקבה, הפילהרמונית של נובוסיבירסק, תזמורות בספרד, פורטוגל, יפן, גרמניה, תחת הובלתם של מנצחים כמו מריס ינסונס, ארנולד כץ, יוסטוס פרנץ ואחרים. הקליט דיסקים למוזיקה לכנור עם תזמורת, או בדואו עם פסנתר (למשל עם הפסנתרנית אירינה וינוגרדובה) או גיטרה ובמסגרת הרכבים גדולים יותר של מוזיקה קאמרית.

פעילותו כפדגוג

השגיו החשובים ביותר קשורים לפעילותו הפדגוגית בתחום הוראת הנגינה בכינור, במיוחד אחרי שנת 1974 כשהתחיל ללמד באקדמיה הממלכתית למוזיקה (ה"קונסרבטוריון") ע"ש גלינקה בעיר נובוסיבירסק. 
אחד מתלמידיו הראשונים היה ודים רפין, שבגיל 11 בשנת 1982 זכה בפרס הראשון בתחרות לכינור לנוער ע"ש וייניאבסקי ואחר כך בשנת 1989 בגיל 17 היה הצעיר מזוכי הפרס הראשון של תחרות המלכה אליזבת בבריסל.
בשנת 1989, יחד עם משפחתו ותלמידיו - רפין, ונגרוב, ניקולאי מדוייב ונטליה פרישצ'נקו - ברון עבר לגור ולעבוד בגרמניה, כשהתמנה שם לפרופסור באקדמיה למוזיקה (בית הספר הגבוה למוזיקה) בעיר ליבק. 
החל משנת 1997 זכר ברון מכהן כפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן.
רוב פעילותו בהוראה מנהל ברון באירופה וביפן: מחוץ לגרמניה, מלמד כפרופסור באקדמיות המלכותיות למוזיקה של לונדון ומדריד, באקדמיות למוזיקה (ה"קונסבטוריון") בציריך  וברוטרדם, כפרופסור אורח גם ביפן, פולין, בולגריה ובמקומות אחרים. 
זכר ברון כיהן, בין היתר, כיו"ר חבר השופטים בתחרות וייניאבסקי בלובלין, בתחרות הבינלאומית לכנרים צעירים בנובוסיבירסק, בתחרות הבינלאומית לכנור ע"ש דוד אויסטרך באודסה, וחבר בחבר השופטים בתחרות לכנור ע"ש קרל פלש.  
בנו, דניאל ברון, הוא צ'לן, בוגר הקונסרבטוריון במוסקבה בכיתה של נטליה שחובסקאיה.

מתלמידיו החשובים

מיכאיל אוברוצקי, קייסוקה אוקזאקי, אנדריי אנדרייב, דייוויד גארט, ארקדי גוטניקוב, דניס גולדפלד
אלכסנדר גילמן, ודים גלוזמן, כלואה האנסליפ, לאטיסה הונדה-רוזנברג, דניאל הופ, יורי וולגין, כריסטוף זייבולד, אולה בנץ, 
מקסים ונגרוב, מריאנה וסילייבה, תומאס טים, קיריל טרוסוב, ניקלס ליפה, ניקולאי מדוייב, לטיסיה מורנו
גוונדולין מזין, פרייה מיטצ'ל, איגור מלינובסקי, מלינה מנדוצי, סו יאנג יון, סרגיי פטקולין, מרתה פסקוויני, 
דויד פריהווירט, נטליה פרישצ'פנקו, ארתור צ'רמונוב, טמאקי קווקובו, מיוקו קאמיו, איליה קונובלוב,
ברנט קורפקר, מאיו קישימה, דייסין קסימוטו, ודים רפין, סאיאקה שוג'י, אריק שומאן, קן שומאן, ויאצ'סלב שסטיגלזוב.
לחמנייה

לחמנייה היא לחם אישי קטן. לחמנייה ניתנת לאכילה כפי שהיא או נחצית לאורכה ומשמשת להכנת כריכים.
בדומה ללחם, לחמניות מצופות לעיתים בשומשום, בפרג, בגרעיני חמנית ועוד. מקובל גם למרוח לחמניות בביצה טרופה טרם האפייה כדי לתת להן ברק וצבע טיפוסי. קיימות גם לחמניות מתוקות.
ישנם סוגי כריכים שמקובל להשתמש עבורם בלחמנייה מסוימת. כך למשל מקובל להגיש המבורגר בלחמנייה עגולה ונקניקייה בלחמנייה מוארכת.
בקייטנות רבות בישראל נהוגה ארוחת בוקר של לחמנייה (מוארכת) ושוקו.
לחמניות קלועות, בדומה לחלה קלועה, נאפו בעבר לקראת שבת. כיום ניתן למוצאן בחנויות בכל ימות השבוע.
בפסח יש האופים לחמניות כשרות לפסח מקמח מצה.
לחמניות קלות הן מוצר דיאטטי, הן מכילות כמחצית מכמות הקלוריות שבלחמנייה רגילה.
פסגת לישנס

גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1957.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, בהתבסס על שם שהופיע בגאזט האנטארקטי הרוסי.
ההר נקרא על שם אולטון ר. לישנס (Alton R. Lishness), שהיה מפעיל רדיו בטיסות הסיור במטוסי R4D שחקרו את האזור ב-28 בינואר 1958.
הר וייט מן (קנדה)

גאוגרפיה

גובהו של ההר 2,967 מטרים, והוא ההר ה-118 בגובהו באלברטה.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1884 על ידי ג'ורג' מ. דוסון, והוא נקרא על שם מעבר וייט מן הנמצא מצפון להר.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו ד. קולינס ( D. Collins), סי. כריסטו (C. Christu), ד. גיינר (D. Gainer), וו. ליונז (W. Lyons), בשנת 1968.
אריה לוין (בלשן)

ביוגרפיה

לוין נולד ברמת גן ובין השנים 1955–1957 שירת בצה"ל. בשנת 1960 סיים לימודי תואר ראשון בשפה וספרות ערבית והיסטוריה של ארצות האסלאם, לאחריו למד תואר שני בשפה וספרות ערבית (1964). בשנת 1971 סיים לימודי דוקטורט בשפה וספרות ערבית מן האוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת המחקר שלו עסקה בנושא ה"אמאלה בדיאלקטים הערביים", בהנחיית חיים בלנק ויהושע בלאו. 
משנת 1969 עסק לוין בהוראה בחוג לשפה וספרות ערבית. בשנת 1985 הוענקה לו דרגת פרופסור חבר ומאז 1988 הוא עומד בראש הקתדרה למדעי הרוח על שם שרף. בשנת 1994 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בין תפקידיו באוניברסיטה שימש כראש החוג לשפה וספרות ערבית (1985–1990), ראש המכון ללימודי אסיה ואפריקה (1992–1998) ויו"ר הוועדה ללימודים מתקדמים של הפקולטה למדעי הרוח (1999–2002). בשנת 2001 ניתן לו פרס מיכאל מילקן להצטיינות בהוראה.
לוין הוא חתן פרס ישראל לבלשנות כללית לשנת ה'תש"ע "על הישגיו המצוינים בחקר הלשון הערבית בימי הביניים, ובמיוחד ב"אל-כתאב" (الكتاب) של סיבויה (سيبويه, Sibawayh) ועל חקר הדיאלקטים הערבים והנחלת הערבית הספרותית והמדוברת במסגרות ממלכתיות שונות".
פרופ' לוין נשוי לגאיל שהייתה מנהלת מחלקת אסיה ואפריקה בספריה הלאומית, מאנשי תנועת החירות המובהקים.  בניהם הם חבר הכנסת והשר יריב לוין ועו״ד יורי לוין.
הארטלי פראר

הָארְטְלי טראוֶורְס פֶרָאר (באנגלית: Hartley Travers Ferrar ‏ 28 בינואר 1879 - אפריל 1932) היה גאולוג, שנלווה למשלחת דיסקברי, המשלחת הראשונה לאנטארקטיקה של קפטן סקוט.

חייו

פראר נולד סמוך לדבלין, אירלנד, בן לאדגר פראר, פקיד בנק, ומרי הולמס פראר.
בגיל צעיר עבר עם משפחתו לדרום אפריקה, שם למד בבית ספר סמוך לקייפטאון. הוא נשלח לאנגליה להמשך לימודיו בתיכון ואחר התקבל לסידני סאסקס קולג' בקיימברידג', שם למד גאולוגיה. הוא הצטיין בספורט. עם סיום לימודיו הוצעה לו משרת גאולוג במשלחת הראשונה של קפטן סקוט לאנטארקטיקה, והוא היה לחבר הצעיר ביותר בסגל המדעי.
פראר הפליג דרומה על הספינת המחקר דיסקברי וכשהספינה עגנה בניו זילנד, הכיר שם את מי שתהיה לאשתו, גלדיס אנדרסון. מניו זילנד המשיכה הספינה דרומה ומצאה מעגן מתאים במצר מקמרדו שבים רוס - המשלחת תעשה במקום זה שני חורפים, לאחר שהספינה קפאה בקרח ולא הצליחה להשתחרר ממנו בקיץ הראשון. פראר השתתף באופן פעיל בחקר המקום ובניהול מחקרים מדעיים (כגון מדידת מליחות מי הים) לצד מחויבותו העיקרית לביצוע סקר גאולוגי. הוא הצטרף, עם אחרים, לארנסט שקלטון ואדוארד אדריאן וילסון במסעות מזחלות, ובקיץ האנטארקטי של 1903 יצא למסע התגליות הגדול שלו אל ההרים המערביים של אדמת ויקטוריה. הוא הגיע במסעו אל קרחון טיילור העליון ומצא מרבצי פחם בגובה 2,400 מ'. כמו כן אפיין שכבה רחבת-ידיים של אבן-חול המצויה בחבל ארץ זה, וזו נודעה במשך כשכבת פראר או רובד קבוצת-על ביקון. קרחון פראר נקרא על שמו, ושלא במתכוון גילה את המאובנים הראשונים שנמצאו על מה שהיה מוכר אז כיבשת אנטארקטיקה. אחת מדגימות הסלע הרבות שהובאו אל המוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) נבקעה בידי וילפרד נורנמן אדוארדס בשנת 1928, ובתוכה נמצאו שני עלים מאובנים של גלוסופטריס אינדיקה. פראר חזר עם ה"דיסקברי" בשנת 1904 והקדיש את השנה הבאה לכתיבת הדו"ח הגאולוגי של המשלחת. לאחר זאת התמנה לסקר גאולוגי במצרים, שם עבד עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז החזיר את משפחתו לניו זילנד. הוא חזר לשרת בגדוד קנטרברי הראשון בפלשתינה-א"י, שם עבד בעיקר בסקרים אוויריים ובמודיעין.
אחרי המלחמה התקבל לעבודה בסקר הגאולוגי של ניו זילנד וביצע עבודת-שדה מקיפה הן באי הצפוני והן בדרומי של המדינה. בתקופת עבודתו שם קיבל את תואר הדוקטור. הוא מת בוולינגטון לאחר ניתוח בשנת 1932. כאות הוקרה נקראה על שמו פסגת פראר ב"רכס העננים" של האי הדרומי. מזכרות שונות ממסעותיו בקוטב שמורות, יחד עם תצלומים שלו כספורטאי בימי הלימודים, במכון סקוט לחקר הקוטב בקיימברידג', במוזיאון קנטרברי בכרייסטצ'רץ' בניו זילנד וב"דיסקברי" עצמה בדאנדי שבסקוטלנד.
המטבח הגאורגי

המטבח הגאורגי (או המטבח הגרוזיני, בגאורגית: ქართული სამზარეულო) הוא מגוון המאכלים והמשקאות המסורתיים של תושבי גאורגיה.
המטבח הגאורגי נפוץ מאוד בקרב יהודי גאורגיה שעלו לישראל, כשההבדל העיקרי הוא בהקפדה על כשרות המאכלים, וקיום של סעודות חלביות ובשריות בנפרד.

משקאות מוגזים

הגאורגים נוהגים לשתות מי סודה המבוססים על מים מינרלים טבעיים הנובעים מהמעיינות הפזורים לאורכה ולרוחבה של גאורגיה. מבין משקאות הסודה הידועים והנפוצים ביותר בגאורגיה (ולמעשה גם בעולם), ניתן לציין את מי בורג'ומי - מים מינרליים הנובעים מערוץ בורג'ומי שבמרכז גאורגיה.
הגאורגים נוהגים להוסיף עשבי תיבול כגון טרחון (טרגון, סוג של לענה) במי הסודה כדי לקבל משקאות צבעונים בעלי טעם עז.
יחסי אסטוניה–קנדה

היסטוריה

קנדה הכירה באסטוניה לראשונה ב-1922, מעולם לא הכירה בכיבוש הסובייטי וכשזו קיבלה עצמאות ב-1991 הייתה קנדה בין המדינות הראשונות להכיר בה מחדש ולכונן איתה יחסים דיפלומטיים.
קנדה הייתה המדינה הראשונה לאשר בנאטו בשנת 2004, את הצטרפותה של אסטוניה לארגון.
בשנת 2007 חתמו שתי המדינות על פטור מוחלט מאשרות כניסה למדינה, אזרחים קנדים רשאים להיכנס לאסטוניה בכל זמן ואזרחים אסטונים רשאים להיכנס לקנדה בכל זמן וללא הגבלה.

יחסים כלכליים

בשנת 2015, ייצאה קנדה לאסטוניה סחורה בשווי 23.8 מיליון דולר שכללה בעיקר משאיות משלוחים, סרטנים, טלסקופים ואזעקות לבית. באותה השנה ייצאה אסטוניה לקנדה סחורה בשווי 95 מיליון דולר אמריקאי שכללה בעיקר נפט, שמן, מוצרי טלפוניה, קמח ומזרנים.
המורד האלמוני

המורד האלמוני (ידוע גם כ"איש הטנק") הוא סטודנט סיני אלמוני אשר הונצח באחד הצילומים המפורסמים ביותר במאה ה-20 במהלך אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989).

רקע

אירועי כיכר טיין-אן-מן היו סדרה של מחאות עממיות בסין אשר התרחשו בין 15 באפריל 1989 לבין 4 ביוני באותה השנה, ואשר מרכזן היה בכיכר טיין-אן-מן, הכיכר המרכזית בבירה בייג'ינג. עיקר המחאה היה למעשה "כיבושה" של הכיכר על ידי סטודנטים מרחבי סין אשר דרשו לערוך רפורמות דמוקרטיות במדינה. בתגובה לדרישות הסטודנטים הפעיל הממשל הסיני כוח רב, כולל כוחות צבא וטנקים לכיכר.

התצלום

התמונה צולמה ב-5 ביוני 1989 על ידי מספר צלמים מכיוון מלון בייג'ינג ופורסמה בכלי התקשורת. היא הפכה בין לילה לאחד הסמלים של מחאות הסטודנטים בסין והשפעתה על המאבק למען דמוקרטיזציה בסין הייתה רבה. על אף שמספר צלמים צילמו את המורד האלמוני, גרסתו של ג'ף ויידנר (Jeff Widener) היא זו שפורסמה לרוב.
האירוע אירע למחרת היום בו החליטה ממשלת סין להשתמש ביתר כוח כנגד ההפגנות שאירעו בעיר הבירה בייג'ינג. אותו אדם אלמוני ניגש בהליכה אל שורת טנקי Type-59 הסינים ובגופו מנע מהם מלהמשיך בתנועתם. הטנקים איימו תחילה לדרוס אותו, אך נעצרו לבסוף במרחק קצר ממנו. המפגין ניצב מול הטנקים כשבשתי ידיו שני תיקים שבהם נופף להם. לאחר מכן טיפס האיש אל צריח הטנק הקרוב אליו וניהל שיחה קצרה עם החייל שבראשו ועל פי הערכות שאל אותו מדוע הם עושים זאת וקרא להם להסתובב ולחזור בהם. בהמשך לקחו אותו מפגינים אחרים מהקהל והוא נבלע חזרה בהמונים. אותו מורד אלמוני השתמש במחאה מסוג אי-אלימות כנגד הטנקים והפך לסמל של שיטת מחאה זו.
מלבד נושא התמונה שהוא אדם בודד מול שורת טנקים, קומפוזיציית הצילום הפכה אותו לדרמטי במיוחד. העובדה שהתמונה צולמה מגבוה ומרחוק יוצרת מראה של טנקים גדולים וכבדים הניצבים מעל האיש ומגדילים את תחושת האיום. הקו האלכסוני בקומפוזיציית התמונה, המודגש גם על ידי נתיבי הכביש, מעצים את הסיטואציה הדרמטית והופך אותה למיוחדת.
ב-1998 הגדיר מגזין טיים את המורד האלמוני כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר במאה ה-20 וב-2003 הוכתרה התמונה על ידי מגזין לייף כאחד ממאה התצלומים ששינו את העולם.
על אף שהאיש נשאר אלמוני והפך לסמל כה בולט בין השאר בגלל אלמוניותו, אשר נגעה לליבם של אנשים רבים בעולם שהשליכו על עצמם את נושא כוחו של האינדיבידואל האלמוני, קיימות מספר השערות לגבי זהותו. ביניהן נטען כי מדובר בסטודנט בן 19 בשם וואנג וויילי וכן מספר דיווחים לגבי פעילויות נוספות של האיש אך אף אחת מהן לא אוששה מעולם.
קאסטיון דה לה פלאנה

ברית ערים תאומות

לעיר ברית ערים תאומות עם טרגובישטה, רומניה.
דב רוזנברג

ביוגרפיה

דב רוזנברג נולד ב-1 בנובמבר 1946 ברומניה. בנובמבר 1963 עלה ישראל עם משפחתו. בתחילת דרכו בישראל התגורר בקיבוץ גבע, שם למד עברית וזאת עד גיוסו למשמר הגבול. הוא המשיך בשירות קבע עד 1984 ולאחר מכן במשטרת ישראל עד 1996. השתחרר בדרגת ניצב משנה. לאחר שחרורו, עבד בתפקידים בכירים בעיריית נצרת עילית עד 2011. בתפקידו האחרון כיהן כראש מנהל העירוני. בין השנים 2010–2018 היה נציג ציבור בבית דין אזורי לעבודה. בהשכלתו הוא בוגר תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
תושב בנימינה.
Fergalicious

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי פרגי וגם וויל. איי.אם, שגם הפיק את השיר, והשתתף בו. השיר יצא כסינגל השני מהאלבום ושוחרר ב-23 באוקטובר 2006. "Fergalicious" הוא שיר היפ הופ המשלב בתוכו את סגנון דאנס. 
הביקורת שהופנו כלפי השיר היו חיוביות, עם ציונים רבים כשיר קליט ומרקיד. כמה מבקרי מוזיקה השוו את השיר ל-"My Humps", (שיר שיצא על ידי הבלאק אייד פיז מתוך אלבום האולפן הרביעי שלהם (2005).

הצלחה

השיר היה להצלחה מסחרית בארצות הברית, ובכמה מדינות אחרות. בארצות הברית, הוא הגיע לשיא במקום השני בבילבורד הוט 100, ובמקום הראשון במצעד שירי הפופ. בנוסף לכך, קיבל השיר 4 תוארי פלטינה על ידי תעשיית ההקלטה של אמריקה ומכר מעל 3.5 מיליון הורדות דיגיטליות בארצות הברית בלבד.
בניו זילנד קיבל השיר את תואר הזהב. באירופה נכנס השיר למקום השלושים במספר מצעדים שונים ברחבי היבשת, כולל מקומות גבוהים בפינלנד, נורווגיה, בלגיה וצרפת. וידאו קליפ לשיר יצא ובויים על ידי פטימה רובינסון, ומראה את פרגי ואת וויל. איי.אם במפעל ממתקים, בהשראת הסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד".
מאובן חי

מאובן חי הוא אורגניזם אשר כמעט ולא השתנה מאז תקופות גאולוגיות קודמות, ושהיצורים הקרובים אליו ביותר נכחדו בדרך כלל. במצב כזה הרבה יותר קל למצוא מאובנים שלו או מהקבוצה הטקסונומית אליה הוא שייך מאשר פרטים חיים.
קרלה בליי

ביוגרפיה

קרלה בליי נולדה כקרלה בורג באוקלנד (קליפורניה). אביה היה פסנתרן ומנצח על מקהלת הכנסייה ועודד אותה ללמוד לשיר ולנגן. בגיל 14 נטשה את עולם המוזיקה כדי להתמחות בגלגיליות ובגיל 17 עזבה את ביתה לניו יורק ועבדה למחייתה כמוכרת סיגריות במועדון בירדלנד. שם הכירה את הפסנתרן פול בליי, עמו התחתנה ב-1957. בליי שכנע אותה להלחין ועד מהרה החלו לחנים שלה להופיע בהקלטות אמני ג'אז כמו למשל Bent Eagle בתקליטו של ג'ורג' ראסל מ-1960 Stratusphunk, הקטע Ictus בתקליטו של ג'ימי ג'ופרה Thesis ותקליטו של פול בליי Barrage. 
ב-1964 ארגנה בליי את גילדת מלחיני הג'אז בה היו חברים מיטב מוזיקאי הג'אז האוונגארדי של ניו יורק באותה עת ובהם ססיל טיילור, דון צ'רי, פרעה סנדרס, לארי קוריאל ועוד. באותה עת התגרשה מפול בליי והפכה לבת זוגו של מייקל מנטלר. לשניים נולדה בת, קרן, שגם היא מוזיקאית. השניים הובילו את "תזמורת מלחיני הג'אז" (Jazz Composers' Orchestra), בהשתתפותם של חברי ה"גילדה". בליי ומנטלר הקימו את חברת התקליטים WATT, שהייתה חלוצת חברות התקליטים העצמאיות שהקימו אמנים למען אמנים. בחברה זו הקליטה בליי עם התזמורת את היצירה המונמנטלית Escalator over the Hill, המוגדרת כ"אופרת ג'אז". 
בשנות השמונים שיתפה פעולה עם אמנים שאינם מתחום הג'אז כג'ק ברוס, רוברט וויאט, ומתופף פינק פלויד ניק מייסון, שבתקליט הסולו שלו, Nick Mason's Fictitious Sports, כתבה את כל השירים, עיבדה מוזיקלית, הפיקה וכינסה את המבצעים מבין ידידיה הקבועים רוברט וויאט, מייקל מנטלר, סטיב סוולו ועוד. היא עיבדה ל-Liberation Music Orchestra של צ'ארלי היידן והפיקה מחוות לת'לוניוס מונק ולקורט וייל.
אולם שיתוף הפעולה הארוך והמשמעותי ביותר של קרלה בליי הוא עם בן זוגה, סטיב סוולו. השניים משתפים פעולה בהנהגת ביג בנד ענק ("הביג בנד של קרלה בליי"), חברת תקליטים, wattxtrawatt ומיזמים שונים כמו העלאת האופרה Escalator over the Hill בביצוע חי בקלן, גרמניה ב-1997.
על עצמה אמרה:
מוזיקאי ג'אז אמיתי זה מישהו שיכול להיכנס למועדון, לפגוש מוזיקאים שלא ראה מעולם ופשוט לנגן אתם. אני לא יכולה לעשות את זה, ואם במקרה אני נקלעת לסיטואציה כזאת, אני מרגישה מאוד מאוד מטופשת. ג'זיסט אמיתי חושב מהר. או שהוא בכלל לא חושב: הוא מנגן מתוך זרם התודעה שלו. אני, לעומת זאת, חושבת לאט מאוד כשאני מאלתרת. שוקלת כל תו, כל צליל. אני לא נגנית. אין לי את זה. אני מלחינה. שם נמצא הכישרון שלי.
— מתוך ראיון עם בן שלו
פסגת דול (רכס בריטניה)

מקור השם

הפסגה נקראת על שם בריגדיר גנרל קארל ה. דול (Karl H. Doll) אשר כיהן כמפקד המבצעים של כנף ההובלה הטאקטית 109 של חיל האוויר של ארצות הברית, וסייע בהטמעת השימוש במטוסי לוקהיד LC-130 שהיו בשימוש חיל הים האמריקאי במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
אילניציה

היסטוריה

עד שנת 1918 היה האזור במחוז מרמורש שבממלכת הונגריה, ומשנת 1919 עד 1939 ברפובליקה הצ'כוסלובקית. בימי מלחמת העולם השנייה היה המחוז תחת כיבוש הונגרי ובשנת 1945 סופח לאוקראינה, אז הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בברית המועצות.

יהודי אילניציה

ראשוני היהודים הגיעו למקום בתחילת המאה ה-19 והקהילה החזיקה במקום רב ושוחט. בשנת 1941 גויסו רבים מגברי העיר לעבודות כפיה שם מצאו את מותם. מספר משפחות גורשו בהמשך אותה שנה לקמניץ-פודולסקי ובאמצע מאי 1944 שולחו שאר יהודי העיר להשמדה במחנה אושוויץ.
מקום טוב באמצע

הפקה

ב-8 באוקטובר 2009, בעקבות נתון צפייה מרשים לפרק הפתיחה - 8.7 מיליון צופים - שודרו 22 פרקים בעונתה הראשונה, וב-12 בינואר 2010 היא חודשה לעונה שנייה. ב-21 בספטמבר 2011 החלה עונתה השלישית של הסדרה. הסדרה חודשה לעונה רביעית בפברואר 2012. בספטמבר 2012 החלה העונה הרביעית. בינואר 2013 אושרה עונה חמישית לסדרה, אשר עלתה בחודש ספטמבר באותה שנה. עונה שישית אושרה בינואר 2014 ועלתה בספטמבר 2014. בספטמבר 2015 החלה העונה השביעית. באוקטובר 2016 החלה העונה השמינית. באוקטובר 2017 החלה העונה התשיעית והאחרונה.

עלילה

פרנקי (פטרישיה היטון) היא העובדת הגרועה ביותר בסוכנות הרכב שבה היא עובדת, ויחד עם בעלה מייק (ניל פלין), שעובד במחצבה, היא מנסה לגדל בביתם שבעיירה אורסון את שלושת ילדיהם הבינוניים- אקסל, נער אתלטי ועצלן בכל הקשור למשימות היומיום; סו, נערה חסרת ביטחון שנכשלת בנסיונותיה להתקבל כמעט לכל מסגרת שהיא; ובריק, בן הזקונים המתבודד והמשונה.
בלי לומר שלום

תקציר העלילה

במרכז הספר סיפורה של סינתיה ביג בת ה-14, אחרי לילה פרוע בו שתתה לשוכרה היא מתעוררת עם כאב ראש נוראי. בליל אמש היא רבה עם אביה, והיא חוששת כי הריב יחזור על עצמו גם היום. אולם אין בבית כל זכר לשאר המשפחה, הוריה ואחיה אינם וכך גם מכוניותיהם. היא מתלבטת אם הם החליטו להעלם כדי להענישה על התנהגותה, והיא מתחילה לחפש אותם.
לאחר מספר ימים, אנשי המשטרה מרימים ידיים ומודים שאין להם מושג מה קרה לבני משפחתה, סינתיה עוברת להתגורר עם דודתה בלי לדעת מדוע משפחתה נעלמה ונטשה אותה מבלי לומר שלום, והיא נאלצת להמשיך בחייה.
לאחר עשרים וחמש שנים סינתיה נשואה לבעלה המורה טרנס ארצ'ר ויש להם ילדה בת שמונה, יחד הם מתגוררים במילפורד, קונטיקט, קרוב לבית ילדותה. אומנם עבר זמן רב, אך סינתיה עדיין רדופה על ידי היעלמותם של בני משפחתה והיא מחליטה
לקחת חלק בתוכנית תחקירים בטלוויזיה, על אף התנגדותו של בעלה, זאת בתקווה שיתגלה מידע חדש על היעלמותם המסתורית של בני המשפחה.
סינתיה מקבלת שיחת טלפון הגורמת לה להאמין כי קיימת אפשרות שמשפחתה בחיים, אולם טרנס מודאג מהתנהגותה של סינתיה ומאירועים מוזרים המתרחשים בביתם, הגורמים לו להאמין כי מישהו מנסה לשחק ברגשותיה של אשתו, וכן נראה כי בני המשפחה שנעלמו שמרו על סודות שסינתיה לא ידעה עליהם.
המוזיאון לאמנות אמריקאית

היסטוריה

המוזיאון שינה את שמו לאורך השנים. בעבר נקרא "אוסף הסמית'סוניאן לאמנות" (Smithsonian Art Collection), "גלריית האמנות הלאומית" (National Gallery of Art), "האוסף הלאומי לאמנות יפה" (National Collection of Fine Arts), ו-"המוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית" (National Museum of American Art). המוזיאון אימץ את שמו הנוכחי ב-27 באוקטובר 2000.
ראשיתו של האוסף בשנת 1829, ביוזמתו של ג'ון ורדן (John Varden), אשר הציג את האוסף במבנה שבנה ליד ביתו. 
בשנת 1841 האוסף הוצג לציבור בתערוכה זמנית בניין הפטנטים (מושבו של המוזיאון כיום). 
בשנת 1858 הועברו רוב פרטי האוסף לבניין טירת הסמית'סוניאן, ויתרת האוסף הועבר למבנה בשנת 1862. בעקבות שריפה במבנה בשנת 1865 החליט המכון לא לבנות מבנה ייעודי לאוסף, שאוחסן בחלקו בספריית הקונגרס.
בשנת 1903 נפטרה הארייט ליין, שהייתה בעבר הגברת הראשונה של ארצות הברית, והורישה לסמית'סוניאן את אוספיה (שנקראו "אוספי הגברת הראשונה") בתנאי שיוקם מוזיאון לאמנות. צו בית משפט פדרלי משנת 1906 הכריח את הסמית'סוניאן להקים מוזיאון זה, אם ברצונו לקבל את האוסף.
כאשר גדל האוסף הוא הוצג בחלקים במבנים נוספים של מכון הסמית'סוניאן במול. בשנות ה-20, בשל חוסר במקום תצוגה התברר שאוספים בשווי מיליוני דולרים היו באחסון בהיעדר מקום תצוגה, ותפסו את מקומם של מוצגים במוזיאונים אחרים (בהם הם הוצגו) ובהם: במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע, ובבניין האמנות והתעשייה. בשנת 1924 התבקש האדריכל צ'ארלס א. פלאט, אשר תכנן בשנת 1918 את גלריית פריר, להכין תוכנית ראשונית למוזיאון לאמנות אמריקאית, אשר תוכנן להיבנות לצד המוזיאון להיסטוריה של הטבע. המבנה שתוכנן על ידי פלאט לא נבנה. 
המוזיאון נפתח במיקומו הנוכחי בשנת 1968 לאחר שהסמית'סוניאן לקח על עצמו לשפץ את בניין משרד הפטנטים הישן (אתר מורשת היסטורי שלא היה בשימוש באותה עת, הבנוי בסגנון התחייה היוונית, ומהווה דוגמה לסגנון זה) ולהפכו למוזיאון לאמנות. באותה עת המבנה היה במצב רעוע, והייתה הצעה להרסו, ולבנות במקומו מגרש חנייה. מחאה ציבורית הביאה לכך שקונגרס ארצות הברית העניק את המבנה למכון הסמית'סוניאן על מנת להפכו למוזיאון. המבנה שוחזר ושופץ בשנות ה-90, ושוב בין השנים 2000–2006 (במסגרת שיפוץ זה נבנו מרכז כנסים, אודיטוריום, וחצר מקורה גדולה - חצר ארלין קוגוד).
יונית טובי

קורות חייה

יונית טובי נולדה וגדלה בהרצליה ובהמשך בחדרה. בתיכון למדה במגמת תיאטרון בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין", אותו סיימה בהצטיינות ב-2002. 
בצבא שירתה כסולנית להקת חיל האוויר.
בוגרת בית הספר לאמנויות "הבוסתן" במגמת התיאטרון, המחול והשירה בהנהלתם ובהדרכתם של מיקי וזאביק מרין. הייתה חברה בלהקת "צעירי תל אביב", תלמידתה לפסנתר מזה 12 שנה של ד"ר אירה סבנדלר. תלמידתה לפיתוח קול של רחל הוכמן.
מיד בתום שירותה הצבאי החלה ללמוד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" בהנהלת גרי בילו, אותו סיימה בהצטיינות ב-2007. 
במהלך לימודיה ב"בית צבי" זכתה במלגות דייוויד מרסר (2004 ו-2007), עמוס גוטמן, עדה בן נחום, סנו, קרן שרת אמריקה ישראל (6\2005 ו- 7\2006), בילהה דייוויס, מלגת משרד החינוך והתרבות ופרס צבי קליר – מצטיינת "בית צבי" 
בין תפקידיה הבולטים ב"בית צבי" ובתיאטרון הספרייה: אדלה ב"בית ברנרדה אלבה", ג'יני במחזמר "שיער", לינדה ב"אחים בדם", האסופית ב"האסופית" חסיה בהצגה "חסיה היתומה" ואדית פיאף ב"פיאף".
כבר בשנה השלישית ללימודיה ב"בית צבי" הצטרפה יונית טובי לתיאטרון באר שבע, תחת הנהלתו של נתן דטנר. היא שיחקה בתפקיד הראשי - חסיה, בהצגה "הנערה מן הכפר", בבימויו של משה קפטן. על תפקידה ב"הנערה מן הכפר" הייתה מועמדת לפרס השחקנית המבטיחה בטקס פרסי התיאטרון 2008. 
לאחר שנתיים בתיאטרון באר-שבע, בהן שיחקה בתפקידים רבים ומגוונים כגון נינה מתוך "השחף", לוצ'יאנה מתוך "קומדיה של טעויות", ולנטין מתוך "הרוזן ממונטה כריסטו", העלה בשבילה נתן דטנר את ההצגה "פיאף" בעיבודו ובבימויו של אלי ביז'אווי. טובי גילמה את דמותה של פיאף בתחנות שונות בחייה, מאז היותה בת 18 ועד למותה בגיל 47, ושרה שלושה עשר משיריה בביצוע חי על הבמה בליווי תזמורת. ההצגה זכתה להצלחה גדולה מאוד בכל רחבי הארץ (כ-250 הצגות) ובפעם הראשונה בתולדות תיאטרון באר-שבע נסעה ההצגה לחו"ל והציגה בפסטיבל בהונגריה. 
על משחקה כפיאף זכתה טובי בפרס שחקנית השנה בטקס פרסי התיאטרון 2010.
בשנת 2014 הצטלמה לסרט הקולנוע "אפס ביחסי אנוש" בבימויה של טליה לביא, בתפקיד תהילה. באותה שנה החלה לשחק בעונה הרביעית של הסדרה "גאליס" בערוץ הילדים בתפקיד דנה שוורץ; ב-2015 המשיכה לעונה החמישית של הסדרה. באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "השוטר הטוב" שמשודרת ב-Yes. בשנת 2017 גילמה דמות אורח בעונה השנייה של סדרת הדרמה של HOT3, "מתים לרגע" לצד אגם רודברג ועפר שכטר. ב-2018 שיחקה בסרט הקומי "הורדוס איילנד". 
טובי מתגוררת בתל אביב.
מכון הדגל

מכון הדגל (באנגלית: Flag Institute), הוא ארגון וקסילולוגי שמרכזו בלונדון, ומטרתו היא מחקר ותיעוד דגלים. המכון נוסד ב-23 באפריל 1971, על ידי ויליאם קרמפטון. מכון הדגל הוא כיום הארגון הוקסילולוגי הגדול בעולם ולו כ-500 חברים מכ-40 מדינות. המכון גם מחזיק בספרייה וקסילולוגית הכוללת למעלה מ-40,000 כותרים ונחשבת לספרייה הגדולה בעולם בתחומה. המכון מנוהל על ידי גוף בן עשרה אנשים שנבחרים מבין חבריו בבחירות כלליות הנערכות אחת לשנה.
למרות שלמכון אין מעמד רשמי בבריטניה, הוא הגוף העיקרי שמייעץ לממשלת בריטניה בנושא דגלים, וחברי המכון אף עיצבו כמה דגלים שמשמשים טריטוריות בריטיות ומוסדות שלטון כמו דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, דגל טריסטן דה קונה, דגל בית המשפט העליון של הממלכה המאוחדת ואחרים.
מכון הדגל מוציא לאור רבעון בשם Flagmaster שנחשב לכתב העת הוקסילולוגי המקיף ביותר שיוצא לאור, ומקיים מפגש חברים פעמיים בשנה.
הארגון חבר בהתאחדות הבינלאומית של האגודות הווקסילולוגיות.