google/wiki40b huggingface dataset:
חלוקה לרבעים (הרלדיקה)

חלוקה לרבעים היא שיטה בהרלדיקה לשילוב שלטי אצולה שונים במגן אחד על ידי חלוקת המגן לריבועים וציור שלט שונה בכל אחד.
באופן טיפוסי, המגן מחולק לארבעה חלקים שווים, שניים למעלה ושניים למטה (דוגמה טובה ניתן לראות בשלט האצולה של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, המחולק לארבעה חלקים ומציג את שלטיהן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, עם חזרה נוספת על השלט של אנגליה, המשלים את ארבעת החלקים). במקרה שרק שני שלטי אצולה מיוצגים, יופיע כל אחד מהם פעמיים על מנת למלא את ארבעת הריבועים ההכרחיים. הרביע המכובד הוא הרביע השוכן בצד הדקסטרי של השלט – מיקום זה מוכר גם בשם "קנטון".

הגבלה על מספר הרבעים

על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית אין הגבלה על כמות הרבעים המותרת. וכך ברשומות המכללה להרלדיקה שבלונדון מתועד שלט האצולה של משפחת לויד מהעיירה סטוקטון כמחולק ל-323 רבעים וכולל חזרה על שלטים משויכים לאצילים ויילסים מהמאה ה-9 מספר פעמים. דוגמה נוספת ניתן לראות בשלט האצולה של משפחת פוויס-ליב, המחולק ל-64 ריבועים חוקים שונים קיימים בהרלדיקה הסקוטית ועשויים להכיל גם מדינות נוספות כגון קנדה ודרום אפריקה.
שלט האצולה של מלכת הממלכה המאוחדת הוא שלט של ריבונות על אדמה ומאחד את שלטי האצולה של כל הממלכות השייכות לה. רוב שלטי האצולה, לעומת זאת, מועברים בירושה, ולפיכך מצורפים ומשולבים יחדיו שלטי האצולה של אבותיהם של נושאי התואר.

החוקיות בשיבוץ

קיימים חוקים נוקשים בנוגע לשאלה אילו שלטי אצולה ניתן לצרף ברבעים ומהו הסדר לפיו עליהם להופיע. גברים ונשים רשאים תמיד להציג את שלט האצולה המשפחתי, אך בדרך כלל לא ניתן בחלוקה לרבעים ייצוג לשלטי המשפחות המקושרות דרך נשים בלבד (לדוגמה, שלט אצולה של אם או סבתא). יוצאות מן הכלל הן נשים אשר הן יורשות הרלדיות (נשים ללא אחים, או שאחיהם מתו). במקרים אלו רשאים הילדים לרשת את שלט האצולה של בית אימם ולהציגו בחלוקה לרבעים על מגניהם. אם אביה של יורשת הרלדית נשא בעצמו ריבוע אחד או יותר - מותר לצאצאים לשבץ ריבועים אלו במגן.
הריבועים מוצגים על פי הסדר לפיו הושגו - כלומר, לפי סדר הנישואים - החל בנישואים הראשונים שהביאו ריבוע למשפחה. ניתן להשמיט רבעים מהמגן - אולם בהשמטת ריבוע אחד חלה חובה להסיר את שאר הרבעים המקושרים אליו (כלומר, יש למחוק את רבעי השושלת במלואה).
ככל שגדל מספר הרבועים - כך קטן השטח הנתון לכל אחד מהם. לפיכך, משפחות אשר בבעלותן ריבועים רבים בוחרות באילו מהם יעשה שימוש סדיר.
דוכס נורפוק, למשל, משתמש בחלוקה לארבעה רבעים בלבד בשלט האצולה שלו (2) אף על פי שהוא רשאי לשאת עוד רבים נוספים. גם משפחת פוויס-ליב, למרות 64 הריבועים שבבעלותה, משתמשת בדרך כלל ברבעי המשפחות פוויס וליב בלבד. רבעים אלו אף הם אינם בשימוש, וזאת מכיוון שהרבעים אוחדו לשלט אחד בלתי ניתן להפרדה בשנת 1907. משמעות הדבר היא ששני הסמלים אוחדו לשלט אחד, ואין זה ראוי להציגם בנפרד. לפני 1907, חילקה המשפחה את שלט האצולה שלה כך שסמל משפחת פוויס היה ברבע השמאלי העליון (כלומר הראשון). אחרי 1907 עוצב שלט האצולה מחדש כשסמל משפחת ליב בפינה השמאלית העליונה - זאת מכיוון ש"ליב" מהווה את החלק האחרון בשם המשפחה.
מפלצות בשלג

עלילה

מיגו הוא יטי אשר מנסה לשכנע את חבריו שקיימים יצורי סמולפוט (בני אדם). במהלך מסעו מיגו פוגש את מיצ'י חברתו אשר עוזרת לו למצוא סמולפוט ולהביא לכפר הוכחה חיה. במהלך המסע גם קולקה וגוואני מצטרפים למסעו, אך נוטשים אותו במהלך הדרך, ובינתיים מיגו ומיצ'י מנסים למצוא את הסמולפוט.

הפצה

הסרט יצא לאקרנים ב-28 בספטמבר 2018 על ידי חברת האחים וורנר.

הכנסות וביקורות

בארצות הברית ובקנדה, הופץ הסרט לצד "חכם בלילה", "נשים קטנות" ו-"מבוך האימה", שם גרף סכום כולל של 23,045,635 מיליון דולר. בעולם, גרף סכום ראשוני של 48,228,535 מיליון דולר בסך הכל, מתקציב של 80 מיליון דולר. הסרט זכה לביקורות חיוביות, וברוטן טומייטוז, קיבל ציון של 76%.
SIDE

רקע

בראש הארגון עמד מזכיר המדינה לענייני מודיעין, שהיה חבר בקבינט. הארגון היווה סוכנות מבצעית לאיסוף מודיעין ולסיכול ריגול בארגנטינה.

היסטוריה

הסוכנות הוקמה בשנת 1946 על ידי הגנרל חואן פרון כסוכנות ביון אזרחית ותפקדה גם כסוכנות למודיעין פנימי, כשמנהיגה הראשון היה רודולפו פריידה. בתקופת המלחמה המלוכלכת (1974-1983) התפתחה הסוכנות לארגון משטרה חשאית ונעשה בה שימוש על ידי החונטה הצבאית לחיסול יריבים פוליטיים וביצוע האזנות סתר כנגדם. לאחר המהפכה הדמוקרטית בשנת 1983 הסוכנות לא פורקה ורבים מבכיריה לא הועמדו למשפט. בשני העשורים מאז 1990 הלך כוחה והתעצם והשפעתה על מערכת המשפט והביטחון במדינה. מקרים שונים טענו כי פקידי ממשל עשו שימוש בסוכנות כדי לפקח על פעילותם של עיתונאים ביקורתיים, פוליטיקאים, שופטים ותובעים.
בדצמבר 2014 מונה אוסקר פאריי לעמוד בראש הארגון, כדי להחליף את הקטור איקסוריאגה שכיהן קודם לכן כראש הסוכנות במשך 11 שנים.
בינואר 2015 הודיעה נשיאת המדינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר כי בכוונתה לקדם חקיקה שתפרק את המזכירות ותקים במקומה סוכנות נפרדת תחת השם "סוכנות הביון הפדרלית", עקב פרשת הירצחו של התובע הפדרלי, אלברטו ניסמן.
רבקה גילמן

רבקה קלר גילמן (באנגלית: Rebecca Claire Gilman; נולדה ב-1965 טראסוויל אלבמה) היא מחזאית אמריקאית ממוצא יהודי,
מחזותיה מבוססים על דמויות בעלות אישיות מיוחדת שמוצאות עצמן במצבים קשים, לפעמים איומים. הם דנים בנושאים שנויים במחלוקת ומשקפים את ההתנהגות האנושית ללא כחל ושרק.

ביוגרפיה

רבקה גילמן גדלה בטראסוויל, עיירה על יד ברמינגהאם (אלבמה), בתם של אב יהודי ואם "דרומית" נוצריה, בת למשפחה בפטיסטית. בילדותה אהבה לקרוא מחזות והעריצה במיוחד את אמונותו של ג'ורג' ברנרד שו. למדה במכללת מידלברי במדינת ורמונט ואחר כך החל משנת 1987 במכללת ברמינגהם-סאות'רן. כתבה מחזות עוד מימי המכללה. בהמשך למדה לתואר שני שפה וספרות באנגלית באוניברסיטת וירג'יניה. אחר כך סיימה תואר שני גם באמנויות בסדנה למחזאים של אוניברסיטת איווה (1991). היא עברה לגור בשיקגו, בה התפרנסה בהתחלה מעבודות פקידותיות. היא חברה בהנהלת אגודת המחזאים של אמריקה (Dramatists Guild of America). 
הייתה המחזאית האמריקאית הראשונה שזכתה בפרס העיתון "איבנינג סטנדרד" ובשנת 2008 זכתה בפרס הרפר, כמו כן שלוש פעמים בפרס ג'וזף ג'פרסון.
יצירותיה הידועות ביותר הן "במערבולת" ("Spinning Into Butter") ‏ 1999, הדנה בנושאי ה"תקינות הפוליטית" והזהות הגזעית ו"בן לוקח בת" (Boy Gets Girl) ‏ 2000, שנכללה בשנת 2001 ברשימת ה"טיים מגזין" של המחזות ומחזות הזמר הטובים ביותר של העשור.
רבקה גילמן מכהנת כמרצה בחוג לקולנוע ורדיו-טלוויזיה ובתוכנית לתסריטאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. 
בראיון לכתב העת "אמריקן ת'יאטר" בשנת 2002 סיפרה שהמחזאים האהובים עליה הם ואלאס שון, כמו כן דונלד מרגוליס, קנת' לונרגן, קונור מקפרסון, קריל צ'רצ'יל, קייה קורתרון וג'יימי פצ'ינו משיקגו. לדבריה היא הושפעה במידה רבה בקריירה שלה על ידי הבמאים בוב פולס מתיאטרון גודמן בשיקגו וסוזן בות' מתיאטרון אליאנס.
ב-2006 לקחה חלק בכתיבת התסריט לסרט הקולנוע "במערבולת", בכיכובם של שרה ג'סיקה פרקר ובו ברידג'ס.
ויקטור הס

קרינה קוסמית

בין השנים 1911 ל 1913, הס עבד על מה שלימים יזכה אותו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1936.
במשך שנים רבות הקהילה המדעית תהתה על רמות הקרינה המייננת באטמוספירה.
ההנחה הייתה שהקרינה תדעך ככל שמתרחקים מכדור הארץ, מקור הקרינה. אולם באמצעות  אלקטרוסקופים נערכו מדידות מקורבות על רמת הקרינה שהראו שככל שאתה גבוה יותר באטמוספירה רמת הקרינה עולה והיא גבוהה יותר מזאת שעל פני הקרקע.
הס ניגש לתעלומה והתחיל בהגדלת דיוק ציוד המדידה, ולאחר מכן לקח באופן אישי את הציוד על כדור פורח. הוא מדד את רמות הקרינה באופן שיטתי בגבהים של עד 5.3 קילומטר ביום ובלילה תוך לקיחת סיכון אישי.
התוצאה של עבודתו הקפדנית של הס פורסמה באקדמיה למדעים של וינה והראתה שרמת הקרינה יורדת עד גובה של 1 קילומטר ומעל הגובה הזה עולה באופן ניכר, כך רמת הקרינה בגובה 5 קילומטר הייתה פי 2 יותר מזאת שבגובה פני הים.
מסקנתו הייתה שהקרינה חודרת לאטמוספירה דרך החלל החיצון, מסקנה זאת אושרה על ידי רוברט מיליקן בשנת 1925, והוא זה שנתן לקרינה את השם קרינה קוסמית. התגלית של הס פתחה שער לתגליות חדשות בייחוד בפיזיקה גרעינית.
נחל ארנון

נחל ארנון במקורות

הנחל נזכר רבות בתנ"ך כנקודת ציון בתיאור הגבול שבין שטחי מואב שלא יועדו לבני ישראל (מדרום לנחל) ובין שטחי מואב שהיו בשליטת האמורים (מצפון לנחל), ואשר יועדו לנחלות גד וראובן: "מִשָּׁם נָסָעוּ וַיַּחֲנוּ מֵעֵבֶר אַרְנוֹן אֲשֶׁר בַּמִּדְבָּר הַיֹּצֵא מִגְּבֻל הָאֱמֹרִי כִּי אַרְנוֹן גְּבוּל מוֹאָב בֵּין מוֹאָב וּבֵין הָאֱמֹרִי".
בספר יהושע מתואר כי גבול בני ישראל בעבר הירדן היה מערוער שבשפת נחל ארנון (כיום "ח'רבת עראער" שבאפיק הארנון) בדרום ועד הר חרמון בצפון: "וְאֵלֶּה מַלְכֵי הָאָרֶץ אֲשֶׁר הִכּוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל וַיִּרְשׁוּ אֶת אַרְצָם בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן מִזְרְחָה הַשָּׁמֶשׁ מִנַּחַל אַרְנוֹן עַד הַר חֶרְמוֹן וְכָל הָעֲרָבָה מִזְרָחָה", וכן: "וַיְהִי לָהֶם הַגְּבוּל מֵעֲרוֹעֵר אֲשֶׁר עַל שְׂפַת נַחַל אַרְנוֹן וְהָעִיר אֲשֶׁר בְּתוֹךְ הַנַּחַל וְכָל הַמִּישֹׁר עַל מֵידְבָא".
חז"ל מייחסים את הפסוק "את והב בסופה ואת הנחלים ארנון" לנס שנעשה לעם ישראל בנחל ארנון בזמן יציאת מצרים: כאשר עמדו בני ישראל לעבור בערוץ נחל ארנון, המתינו להם אמוריים בשני ההרים שמצידי הנחל על מנת להרגם כשיעברו בנחל, אך קודם שהגיעו בני ישראל לאזור קרבו שני ההרים זה לצד זה ומחצו למוות את האמוריים שבפנים. בני ישראל עברו על פסגת ההר ולא ידעו על האויבים הקבורים בו, וכדי לפרסם את הנס זרמה בארה של מרים לתוך הנחל ושטפה מתוכו החוצה את דמם ואיבריהם של המתים.
נחל ארנון נזכר גם במצבת מישע של מישע מלך מואב שישב בדיבון הסמוכה מצפון (כיום "דיבאן"), שם הוא מציין כי סילק את ישראל ואת בני שבט גד מהאזור, ובנה "מסילה" (דרך) בארנון.
נחל ארנון מצוין גם באופן בולט בפסיפס מפת מידבא. בימי רומא נפלה באזור אימת השודדים ועל כן התקיימה בו פעילות צבאית של לגיונות רומיים.
לאונרד ג'רואו

ראשית חייו

ג'רואו נולד ב-13 ביולי 1888 בפטרסבורג, וירג'יניה למשפחה ממוצא צרפתי (שם המשפחה במקור היה ז'ירו). ג'רואו למד בתיכון בווירג'יניה, ולאחר מכן למד בבית ספר צבאי. הוא סיים במקום הראשון במחזורו, ובשל כך קיבל דרגת לוטננט משנה בצבא ארצות הברית.

קריירה צבאית

ג'רואו מילא תפקידים שונים בצבא, ביניהם סיוע לנפגעי ההוריקן בטקסס בשנת 1915, ולאחר מכן השתתף במשלחת האמריקנית למקסיקו. ב-1 ביולי 1916 הועלה ג'רואו לדרגת לוטננט, וב-15 במאי 1917 הועלה לדרגת קפטן. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה נשלח ג'רואו לחזית המערבית, ושירת שם כקצין הקשר הראשי של חיל המשלוח האמריקני בדרגה זמנית של קולונל. על פעולותיו במהלך המלחמה קיבל ג'רואו את עיטורי מדליית השירות המצוין ולגיון הכבוד הצרפתי.
לאחר המלחמה קיבל ג'רואו דרגת קבע של מייג'ור, והשתתף בקורסים שונים של הצבא. בשנת 1932 נשלח ג'רואו כנספח צבאי לשנגחאי בסין, וב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-1 בספטמבר 1940 הועלה ג'רואו לדרגת קולונל, וחודש לאחר מכן ב-1 באוקטובר הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.

מלחמת העולם השנייה

ב-14 בפברואר 1942 הועלה ג'רואו לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הדיוויזיה ה-29, וב-27 בספטמבר 1943 לאחר מכן קיבל את עיטור לגיון ההצטיינות. ב-17 ביולי 1943 מונה ג'רואו למפקד הקורפוס ה-5, והכין אותו לקראת הפלישה לנורמנדי. ב-6 ביוני 1944 הונחת הקורפוס ה-5 בחוף אומהה, שם ספג אבדות כבדות, אולם לבסוף הצליח לטהר את החוף ולפרוץ לעבר היבשת. הקורפוס לחם בקרבות המערכה בנורמנדי, ועל פעולותיו במערכה הוענק לג'רואו עיטור כוכב הכסף. לאחר שחרור פריז בידי הדיוויזיה ה-4 ודיוויזיית השריון ה-2 הצרפתית, היה ג'רואו הגנרל האמריקני שנכנס לפריז. לאחר מכן פיקד ג'רואו על הקורפוס בקרב יער הורטגן ובקרב הארדנים, וב-15 בינואר 1945 מונה למפקד הארמייה ה-15 שהוקמה זה עתה. ב-6 בפברואר הועלה ג'רואו לדרגת לוטננט גנרל, והמשיך בתפקידו כמפקד הארמייה ה-15 עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה מונה ג'רואו למפקד המכללות הצבאיות, ובינואר 1948 מונה למפקד הארמייה השנייה. ביולי 1950 פרש ג'רואו מהצבא, וביולי 1954 קודם על פי החלטת הקונגרס לדרגת גנרל (ארבעה כוכבים). לאחר פרישתו מהצבא התגורר ג'רואו בפטרסבורג, וירג'יניה, וב-12 באוקטובר 1972 מת בביתו.
יוסי חמו

ביוגרפיה

במהלך שירותו במשטרה, שימש חמו ראש מפלג התשאול במרחב חוף, עמד כראש משרד הסיור בתחנת חיפה, שימש קצין אגף מבצעים של מרחב גליל, ראש ענף אג"ם/תנועה במרכז ללימודי משטרה ומפקד תחנת מגדל העמק. בתחילת 2012 מונה למפקד תחנת המשטרה בעפולה ובהמשך אותה שנה קודם לדרגת ניצב משנה ומונה למפקד תחנת המשטרה בנצרת. במרץ 2014 מונה לקצין אג"ם של מחוז צפון.  
ב-2016 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן מפקד אגף המבצעים שיטור וקהילה. ב-2017 מונה לסגן מפקד מחוז הצפון.
חמו נשוי ואב לשלושה.
תיכון מור מטרו-ווסט רעננה

הישגים

התיכון עוסק בין היתר, בתחום הוראת מדעי המחשב. כמו כן, אחוז הלומדים בו במסלול "דוברי אנגלית" הוא כ-15%. בפרסומי צה"ל, נכלל התיכון בין עשרת בתי הספר המובילים באחוזי גיוס קרבי. 
בשנת 1995, מיד לאחר רצח יצחק רבין, היה בית הספר בין הראשונים ליזום תוכנית הידברות חינוכית (עם בני ישיבת "קדומים" ובנות אולפנת "להבה" בשומרון).
נבחרת האתלטיקה של התיכון ייצגה את ישראל בתחרות התיכוניים העולמית בבלגיה בשנת 1993. בשנת 2015 נצחה נבחרת הכדורסל של התיכון בליגת התיכונים. ייצגה את ישראל באליפות העולם לתיכונים וזכתה במקום השלישי
צבי אלגת

צבי (צביקה) אֶלגַּת (1936 – 25 במאי 2008) היה עיתונאי ועורך ישראלי, עורך המגזין "לאשה" בשנים 1979–1996.

ביוגרפיה

צבי בן שרה ומשה קרפיול נולד ב-1936 בארץ ישראל, וגדל בתל אביב. החל את דרכו בעיתונות ב-1958 ככתב "מעריב" בנגב. בהמשך היה חבר מערכת העיתון בתל אביב.
בשנת תשכ"ג-1963 זכה בפרס עמוס לב על כתבתו "בלוריתו הכסופה של מרסל" (על מרסל טוביאס, שאימן את גנרל מובוטו).
בשנת תשכ"ה-1965 זכה בפרס זה פעם נוספת, עבור כתבתו "שביל החלב" (על חיי מושב עולים על הגבול ליד ירושלים).
בפברואר 1966 זכה להכרה מקצועית כשהיה העיתונאי היחידי שהתלווה לאייבי נתן לפני המראתו למצרים במטוס דו-כנפי (בואינג-סטירמן) למסור לנשיא נאצר עצומה הקוראת לשלום, ודיווח על כך.
כעבור 12 שנה ב"מעריב" עזב את הכתיבה בו לטובת עריכה בעיתון "ידיעות אחרונות", שם ערך את המוסף הפוליטי של סוף-השבוע ואת מדור הספורט. בשנת 1974 התמנה במקביל לסגן-עורך "לאשה", השבועון לנשים מבית ידיעות אחרונות. כעבור חמש שנים, בינואר 1979, התמנה לעורך המגזין במקום דוד קרסיק (שערך אותו מ-1953). תחת שרביטו הגיע המגזין לתפוצת שיא.
אלגת ערך את "לאשה" עד פרישתו לגמלאות באוגוסט 1996, אז הוחלף על ידי איריס זוהר-פנחסי.
אלגת היה נשוי למיה ואב לשניים: ענת אלגת, קלינאית תקשורת, וגיא אלגת, פילוסוף ומתרגם.
 נפטר במאי 2008, בגיל 72 ונקבר בבית העלמין ירקון.
פיליפ בן (נורברט נישיווסקי) (1913–1978), כתב "מעריב" בניו יורק ובאו"ם במשך שנים רבות, היה קרוב-משפחתו.
הפיגוע בעין נטפים

פרטי הפיגוע

עם שחר הסתנן המפגע לישראל, והסתתר בתעלה הנמצאת לצד כביש 12. המפגע, אשר היה חמוש ברובה AK-47, ולבוש במדי צבא מצרים, החל בשלב מסוים לירות מהתעלה לעבר כלי רכב חולפים.
בתחילה, בסביבות 07:00, ירי לעבר טנדר צבאי. נהג הטנדר נפגע מהירי אך הצליח להימלט. דקות ספורות לאחר מכן נורה למוות חייל בעת שעבר במקום במכונית צבאית. הרכב השלישי שהותקף הוא אוטובוס צבאי ללא נוסעים. נהג האוטובוס נרצח על ידי המפגע. לאחר מכן רכב צבאי נוסף הגיע למקום והחייל שנסע ברכב הספיק לצאת מהרכב לפני שנורה למוות מטווח קצר על ידי המפגע.
בהמשך הגיעו למקום שני אוטובוסים עם אזרחים רבים שעשו דרכם לבסיס צבאי סמוך לבסיס עובדה. המפגע יצא מן התעלה ועצר את האוטובוסים. לאחר מכן פתח באש בחזית האוטובוס הראשון כאשר הוא רצח את הנהג ופצע נוסעים רבים. לאחר מכך טען מחדש את נשקו והמשיך לרסס בירי את האוטובוסים. מאבטח שהיה על האוטובוס הצליח לירות בחזרה לעבר המפגע ופצע אותו. בעקבות כך המפגע החליט לסגת בחזרה למצרים.

אחרית דבר

בפיגוע נרצחו 3 חיילים ישראלים ואזרח אחד. 27 בני אדם נפצעו, 5 עם במצב חמור.
שר הביטחון דאז משה ארנס האשים את מצרים במישרין באחריות לפיגוע בשל שליטתה הרופפת על אזור הגבול עם ישראל.
שר החוץ הישראלי דאז דוד לוי אמר לתקשורת: "זה מצב מאוד חמור שצריך להגיע לסיומו, אנחנו מצפים שהמצרים יעשו את כל הדרוש כדי קודם כל להעמיד את המפגע לדין, ושנית לשים קץ להמשך הטבח של ישראלים בשטח מצרים ולאורך הגבול עם מצרים".
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע. בהודעה שפרסם הארגון בעמאן נאמר כי "הבוקר, אחת מיחידותינו הפועלות במצרים פגעה באוטובוס ציוני במעבר בין פלסטין למצרים. חמישה יהודים נהרגו וחלקם נפצעו ואנשי היחידה שלנו חזרה למקום בטוח לאחר מכן."
במצרים נעצר חייל בחשד ש"פתח באש על מספר כלי רכב ישראליים שנשאו חיילים ועובדים ישראלים". שר החוץ המצרי אחמד עסמט עבד אל-מגיד אמר כי "מדובר באירוע מצער מאוד, ואנו בהחלט מתנגדים למעשים מסוג זה, ונחקור את הפרשה בפרטי פרטים".
יפה גבאי

ביוגרפיה

נולדה במושב פעמי תש"ז וכבר מגיל צעיר רצתה להיות שחקנית. את לימודיה בסטודיו למשחק ניסן נתיב החלה במקרה, לאחר שהצטרפה לחברה לאודישן במהלכו התגלתה על ידי ניסן נתיב, אשר על מנת לאפשר את לימודיה העניק לה מלגת לימודים בבית הספר. בהמשך, עברה גם קורס קריינים "קול ישראל".
גבאי הייתה שותפה, בין השאר, בדיבוב התוכניות "באי הקסום" (תני) "הלב" (מרקו), "דני שובבני" (דני), "היי! בינבה" (בינבה), "עליסה בארץ הפלאות" (עליסה), "פומיקי" (פומיקי), קופידו (קופידו), "הקוסמים הקטנים" (דוראל), ג'ימבו (ג'ימבו), ניצנץ מארץ החלומות ודובוני אכפת לי.
ביימה ושיחקה (גם כיום) במספר רב של הצגות תיאטרון לילדים, בהן: "האריה והעכבר – השועל והעורב", "מפלצת מותק", "הלב", "סימבה", "דובי לא לא", "טרופותי", "רציתי שתדע", "פנטזיה".
כיום מנהלת גבאי תיאטרון ילדים וכן עוסקת בבימוי ודיבוב של סדרות וסרטים מצוירים בטלוויזיה, ביניהן הגרסאות העבריות של "פוקימון", "בובספוג מכנסמרובע", "סוניק X", "קפטן פלמינגו" ועוד רבים.
בתה של גבאי, השחקנית דון לני-גבאי, התפרסמה כששיחקה בסדרה "השמיניה". יפה גבאי שיחקה גם היא בסדרה, בתפקיד משני של מגדת עתידות בכמה פרקים. כמו אימה, גם היא עוסקת בין היתר בדיבוב.
טרוי מידלטון

ראשית חייו

מידלטון נולד ב-12 באוקטובר 1889 במחוז קופיה, מיסיסיפי לג'ון יוסטון מידלטון וללורה קתרין "קייט" תומפסון. שני סביו לחמו במלחמת האזרחים האמריקנית בצבא הקונפדרציה, וסבו מצד אמו אף נהרג באחד הקרבות. סבו של אביו - קפטן הולנד מידלטון לחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית כחלק מהכוח של ג'ורג'יה, והיה בן למשפחה עשירה ומבוססת מאוד ממרילנד. מידלטון היה הילד החמישי מתשעה ילדים, והתחנך בבית ספר קטן על יד ביתו, אולם בקיץ לימדה אותו אחותו הגדולה והשלימה את השכלתו. בשנת 1904 נשלח מידלטון ללמוד במכללת מיסיסיפי, שם התנהלו הלימודים בצורה קשוחה כמו באקדמיה צבאית, אולם מידלטון התבלט כחניך מצטיין, ובשנת 1909 סיים את לימודיו.

קריירה צבאית

ב-3 במרץ 1910 התגייס מידלטון לצבא ארצות הברית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-29 כטוראי. בנוסף שיחק מידלטון בקבוצת פוטבול מקומית, ואף מונה לקוורטרבק של הקבוצה. ב-10 ביוני 1912 הועלה מידלטון לדרגת רב-טוראי, ולאחר קורס קצונה מקוצר קיבל דרגת לוטננט משנה ב-30 בנובמבר אותה שנה. מידלטון ביקש להצטרף לחיל הרגלים, על אף שהיה מיומן מאוד ברכיבה על סוסים.
בשנת 1914 נשלח מידלטון למקסיקו, כחלק מהסיוע האמריקני למהפכה המקסיקנית, ולאחר 7 חודשים ללא פעילות קרבית חזר לביתו. ב-6 בינואר 1915 התחתן מידלטון עם ג'רושה קולינס, שאותה הכיר בשנת 1911. באוגוסט 1915 פונתה יחידתו של מידלטון בעקבות ההוריקן שפקד את אזור הבסיס, ולאחר מכן השתתפה היחידה בסיוע לנפגעי ההוריקן. באוקטובר אותה שנה נשלח מידלטון עם יחידתו כחלק מכוח תחת פיקודו של ג'ון פרשינג לתפוס את פנצ'ו וילה, אולם הכוח נכשל במשימתו. ב-1 ביולי 1916 הועלה מידלטון לדרגת לוטננט, וב-15 במאי 1917 הועלה לדרגת קפטן.
בעקבות הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות ההסכמה ביקש מידלטון להישלח ליחידה קרבית, ואכן הוא צורף לדיוויזיה ה-4. מידלטון מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-167, וב-7 ביוני 1918 הועלה לדרגת מייג'ור. מידלטון השתתף עם יחידתו בקרב השני על המארן ובקרב סן-מייל. ב-17 בספטמבר הועלה מידלטון לדרגת לוטננט קולונל, וב-26 בספטמבר השתתף עם גדודו במתקפת מז-ארגון. ב-11 באוקטובר מונה מידלטון למפקד הרגימנט ה-39, וב-14 באוקטובר הועלה לדרגת קולונל, ובכך היה לקולונל הצעיר ביותר בכל חיל המשלוח האמריקני. ב-19 באוקטובר מונה מידלטון למפקד הרגימנט ה-47, ולאחר סיום המלחמה נשלח עם יחידתו לכהן כחיל מצב באדנאו על יד קובלנץ בגרמניה, ולאחר מכן כחיל משמר על גשר לודנדורף על הריין.
באמצע קיץ 1919 חזר מידלטון לארצות הברית, וחזר לדרגת הקבע שלו קפטן, וב-1 ביולי 1920 הועלה לדרגת מייג'ור. במהלך השנים הבאות מילא מידלטון תפקידי מטה והדרכה שונים, ובשנת 1929 מונה למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-29. ביולי 1930 מונה מידלטון למפקד אקדמיה צבאית חדשה בלואיזיאנה, וב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. באוגוסט 1936 נשלח מידלטון לפיליפינים, ובשנת 1937 פרש מהצבא לטובת עבודה כדיקן בLSU בלואיזיאנה, עם שכר של 5,400 $ בשנה.

לאחר המלחמה

בסוף מאי נשלח מידלטון לארצות הברית, לאחר למעלה משלוש שנים שלא היה בביתו, ובקיץ אותה שנה פרש מהצבא וחזר לעבוד בLSU. על אף פרישתו מהצבא השתתף מידלטון בכמה ועדות חקירה במהלך השנים הבאות. בשנת 1951 מונה מידלטון לנשיא אוניברסיטת LSU, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1962. בשנת 1964 מונה מידלטון לראשות ועדה שעסקה בהקלת המתח הגזעי בלואיזיאנה, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1970.
ב-9 באוקטובר 1976 מת מידלטון, וב-16 במרץ 1980 מתה אשתו, ושניהם נקברו בבית הקברות הלאומי באטון רוג'.
ישראל יפה

רבי ישראל יפה (המדפיס מקופוסט) (1749, תק"ט? – 1829, תקפ"ט) היה בעל בית דפוס שבו הודפסו מחשובי ספרי תנועת החסידות.

תולדותיו

נולד ברוסיה לרבי יצחק יפה, נצר למשפחת למדנים ורבנים מצאצאי רבי מרדכי יפה "בעל הלבושים". סבו, רבי ישראל יפה, היה אב בית דין שקלוב ומחבר הספר "אור ישראל". היה מתלמידיו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק, ומקורבו של רבי שניאור זלמן מלאדי, מייסד חסידות חב"ד.
את דרכו בדפוס החל לכל המאוחר בשנת תקמ"ד (1784). בשנת תקס"ד (1804) פתח בית דפוס עברי משלו בעיירה קוֹפּוּסְט (קאפוסט) שליד שקלוב שבפלך ויטבסק (רוסיה הלבנה), ועל כן נודע בתולדות החסידות בכינוי "המדפיס מקופוסט". בשנים תקס"ט–תקע"א (1809–1811) צירף כשותף את ר' מרדכי בן שמואל הורוויץ.
בשנת תקע"ד-1814, במלאת 26 שנים למותו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק, הדפיס לראשונה את ספרו של האחרון "פרי הארץ", ובו דרשות שנשא בארץ ישראל וכן הנהגות חסידות. בשנה שלאחר מכן, תקע"ה-1815, הדפיס לראשונה את ספר "שבחי הבעש"ט". כמו כן, הדפיס את הסידור של בעל התניא. ספריו ידועים בהקפדה על פרטים, הגהות מתוקנות ועיצוב נאה.
רבי ישראל יפה נזכר בתולדות החסידות כאיש אשר נשא את האדמו"ר בעל התניא על כתפיו לאחר שהאדמו"ר שוחרר מבית הכלא בשנת 1799. לאחר פטירת האדמו"ר הזקן, הצטווה רבי ישראל יפה על ידי האדמו"ר האמצעי, רבי דוב בר שניאורסון, לעלות לארץ ישראל.
בשנת תקע"ט (1819) או תקפ"א (1821) עלה לארץ ישראל עם אשתו שפרינצה ובני המשפחה וכן עם פועלי הדפוס של קופוסט על משפחותיהם, ונמנה עם חברי הקבוצה הראשונה של העולים המתיישבים בחברון. החבורה הביאה עמה מכונות דפוס בכוונה לייסד בית דפוס בארץ, אולם בדרכם מנמל עכו לחברון נופצו המכונות על ידי שודדים ערבים, פרט לבסיס הכבד. כאשר הושמד דפוס ישראל בק במרד הפלחים בצפת, שימש בסיס זה שהיה בחברון להרכבת הדפוס החדש שם.
משפחת יפה התיישבה בחברון. רבי ישראל יפה היה ראש ה"כולל" הראשון של חסידי חב"ד בחברון, ונשא בתואר "ממונה דעיר הקודש חברון".
לרבי ישראל יפה ולאשתו שפרינצה היו שישה בנים: אפרים, אהרן משה, דוד, מרדכי, שמואל ושלמה זלמן. בניו רבי דוד ורבי שלמה זלמן עלו לארץ בעליית תלמידי הבעל שם טוב בשנת 1777-התקל"ז יחד עם רבם רבי מנחם מנדל מוויטבסק וכשלוש מאות חסידים נוספים.
במסורת המשפחה מסופר שהיה היהודי הראשון שחזר ונטע כרם גפנים בחברון.
סובדומיננטה

הסוּבְּדוֹמִינַנְטָה בהרמוניה היא הדרגה הרביעית בסולם. כך למשל בסולם דו מז'ור, הסובדומיננטה היא המשולש פה מז'ור. סובדומיננטה משמשת גם לציון המדרגה הרביעית בסולם, כך שבאותו סולם דו מז'ור, יהיה זה הצליל פה. את הסובדומיננטה מסמנים באותיות SD.
שם זה בא מהמילים "סוב" ו"דומיננטה". משמעות המילה "סוב" בלטינית היא מתחת, ומשמעות המילה "דומיננטה"-הדרגה החמישית בסולם.
כמו כן, נהוג לכנות אקורד או דרגה כ"סובדומיננט" (דרגה סובדומיננטית\אקורד סובדומיננטי) אם הפונקציה שלהם אינה טוניקאית (כמו הדרגה הראשונה בסולם), או שאינה דומיננטית, כלומר אינה מיועדת להיפתר לדרגה טוניקאית. לדוגמה, בסולם דו מז'ור הדרגה השנייה, על היפוכיה, תיחשב לסובדומיננטית, וכך גם הדרגה השישית, כשאינה "סיום מדומה". גם דרגות שאינן דיאטוניות יכולות להיחשב לסובדומיננטיות, אם הפונקציה שלהן אינה טוניקאית ואינה דומיננטית, כמו משולש "נפוליטני" ואקורד "גרמני".
קוסטקה נגרי

קוסטקה נגרי (ברומנית: Costache Negri)‏, 14 במאי 1812 - 28 בספטמבר 1876 היה מהפכן, פוליטיקאי, דיפלומט, סופר, משורר ומתרגם רומני.

חייו

קוסטקה נגרי נולד ביאשי, בירת נסיכות מולדובה ולמד בבית הוריו ובחצר השליט יוניצה סנדו סטורזה שרייתו הייתה דודה של אם קוסטקה נגרי. הוא נשלח להמשך לימודים בקישינב ובאודסה ומ-1834 יצא ללימודים בצרפת ובאיטליה, עד שובו למולדובה ב-1841.
כשפרצה מהפכת פברואר, שפתחה את אירועי אביב העמים, היה בפריז. הוא הצטרף למשמרות המהפכה והציג בפני הממשל הצרפתי החדש את דגל שלושת הצבעים הרומני החדש. במרץ נאסר עליו לשוב לנסיכות מולדובה, לכן נסע לברשוב, שם הצטרף לקבוצת מהפכנים רומנים גולים ולקח חלק, לצד וסילה אלכסנדרי, בניסוח הכרוז Prinţipiile noastre pentru reformarea patriei (העקרונות שלנו לארגון מחדש של המולדת). קבוצת המהפכנים הגולים של ברשוב עברה לבוקובינה שם קוסטקה נגרי ואלכסנדרו יואן קוזה תיאמו את הפעילות והתעמולה של הגולים המהפכנים. כל הקבוצה נאלצה בהמשך לעזוב, מרביתם לכיוון פריז. מ-1849 הקדיש את עצמו למאבק למען איחוד הנסיכויות הרומניות. לאחר שעלה לשלטון בנסיכות מולדובה שליט חדש, גריגורה אלכסנדרו גיקה, שב למולדתו ומילא תפקידים שונים במערכת המשפט ובמנהל השלטוני.
ב-1851 מונה על ידי השליט לתפקיד פרקלאב של מחוז קובורלוי והתבלט בפעילותו הפוליטית. מ-1855 יצא לקונסטנטינופול ולווינה כשליח דיפלומטי של השליט לשם קידום נושא איחוד הנסיכויות הרומניות. ב-1856 נבחר לאספה הלאומית אד הוק המולדבית שהוקמה לפי החלטות הסכם השלום שסיים את מלחמת קרים - הוא היה סגן נשיא האספה. הוא דחה את הקולות שקראו לו להציג את מועמדותו לכס השלטון ותמך בבחירתו הכפולה של קוזה ב-1859. לאחר בחירתו של קוזה נשלח קוסטקה נגרי כנציגו לקונסטנטינופול, כדי לפעול להכרה של האימפריה העות'מאנית בתוצאות הבחירות בשתי הנסיכויות הרומניות. נגרי תמך גם בפעולותיו של קוזה וברפורמות שלו.
לאחר הדחת קוזה, נגרי, כמו וסילה אלכסנדרי, פרש מהפעילות הפוליטית. הוא התיישב בטרגו אוקנה והתמסר לתחביביו, איסוף מטבעות ואיסוף ציורים וניהל חליפת מכתבים עניפה עם וסילה אלכסנדרי ועם מיכאיל קוגלניצ'אנו.
בתקופה הסטודנטיאלית שלו פרסם נגרי בכתבי עת שונים עשרות שירים וגם קטעי פרוזה וביניהם, ב-1839, הסיפור "ערבים ונציאניים". זמן רב לאחר מותו נאספו קטעי הפרוזה והוצאו לאור בכרך אחד ב-1909.
במחוז גאלאץ קרויה על שמו מועצה מקומית, שם גם מצוי בית שהוקדש לזכרו ב-1968 ובחזיתו הפסל שלו, שהוצג לראשונה ב-1973.