google/wiki40b huggingface dataset:
אדוארד, נסיך אנהלט

ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-3 בדצמבר 1941 בטירת באלנשטדט, ליואכים ארנסט, דוכס אנהלט ולאדה שרלוטה פון סטפני-מארוויץ.
בשנת 1947 מת אביו במחנה ה-NKVD המיוחד מס' 2 (לשעבר מחנה הריכוז בוכנוואלד), בהיותו בשבי ברית המועצות, ואחיו פרידריך, נסיך הכתר של אנהלט ירש את תאריו. אולם, דודו אויגן, נסיך אנהלט טען שהוא צריך לקבל את ראשות הבית, מכיוון שיואכים ארנסט התחתן בנישואים מורגנטים. בשנת 1963 מת אחיו פרידריך במינכן, לאחר שהיה מעורב בתאונת דרכים, ואדוארד ירש את תאריו.
אדוארד התגורר כמה שנים בארצות הברית, ועבד שם במספר משרות קמעונאיות, לפני שחזר לגרמניה בשנת 1967. הוא היה עיתונאי ובעל טור בעיתונים גרמניים רבים., ואף אירח תוכנית טלוויזיה. לאחר מכן, הפך לפרשן הטלוויזיה הגרמנית לאירועים המלכותיים. בשנת 1978 כתב אדוארד ספר על תולדות המשפחה.
בשל מאסרו של אביו במחנה ריכוז מ-1938 עד 1944, אבהותו של אדוארד נחקרה מעת לעת. בשנת 1990 אחותו הבכורה הנסיכה מריה אנטוינטה כינתה אותו "אחיה למחצה" לעיתונות, וטענה כי אביו היה היינריך הימלר. אדוארד הגיב על כך שזוהי פשוט מחלוקת בין אחים, וכי היא רוצה להכפיש את שמו. בשנת 1980 מת דודו אויגן, נסיך אנהלט ללא בנים, ובעקבות כך נשאר אדוארד הטוען היחידי לראשות הבית.
באפריל 1990 ניסה אדוארד לדרוש את נכסי המשפחה שהוחרמו על ידי שלטונות גרמניה המזרחית, אולם נכשל בתביעתו נגד העירייה, ורק בשנת 2002 הצליח לרכוש בחזרה את חלק מנכסי המשפחה.
באוגוסט 2010 הכריז אדוארד על אירוסיהם הקרבים של הנסיך ויליאם מוויילס וקייט מידלטון, אף שדובר של משפחת המלוכה הבריטית הכחיש את טענתו של אדוארד, האירוסים אכן הוכרזו כמה חודשים לאחר מכן.
באותה שנה הכריז אדוארד על ביטול החוק הסאלי בבית אסקניה, ומשום כך לאחר מותו תירש בתו יוליה קתרינה את ראשות הבית.
טצו קאטיאמה

ראשית חייו

קאטיאמה נולד במחוז ואקיאמה, ולמד באוניברסיטת טוקיו. הוא קיבל חינוך נוצרי ודגל בנצרות סוציאלית. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה, הקים קאטיאמה משרד עורכי דין.

קריירה פוליטית

קאטיאמה הצטרף למפלגה הסוציאליסטית של יפן והצטרף לבית הנבחרים של יפן, כנציג מחוז קאנגאווה, ב-1930. קאטיאמה הנהיג את הקבוצה הסוציאל-דמוקרטית של המפלגה.

ראש הממשלה

קאטיאמה התמנה למזכיר הכללי וליושב ראש מועצת המפלגה הסוציאליסטית ב-1945. לאחר הבחירות הכלליות ב-1947, בהן זכתה המפלגה במירב הקולות, הקים קאטיאמה קואליציה עם המפלגה הדמוקרטית ועם מפלגה נוספת. אף על פי שממשלתו התקיימה במשך זמן קצר בלבד, היא הצליחה לערוך רפורמות סוציאליות נרחבות, כגון הקמת משרד העבודה הראשון ביפן, הנהגת דמי אבטלה, ושינוי חוקים אזרחיים. החוק לחיסול הריכוזיות הכלכלית המוגזמת של 1947 הביא לסגירת חברות שנחשדו בהנהגת מונופול, והחוק לביטול שליטת הזאיבצו מ-1948 אילץ את כל חברי הדירקטוריון של הזאיבצו השונים, שהיו מקורבים למשפחה השולטת, להתפטר.
בראשית כהונתו נאלץ קאטיאמה להתפטר, בעקבות לחץ מצד גורמי שמאל. לאחר התפטרותו, הוא הצטרף למפלגה הדמוקרטית-סוציאליסטית וקרא לשמירה על החוקה, לעריכת רפורמות בצורת הבחירות והקמת חבר לאומים עולמי.
קאטיאמה היה ראש ממשלת יפן הסוציאליסט הראשון.
ארמייה טביליסי

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1937 כקבוצה המייצגת את הצבא (Army Sport Сlub). ושיחקה בליגה הסובייטית, בה זכתה בשתי אליפויות בשנות ה-40.
לאחר קריסת ברית המועצות, המועדון ירד מחשיבותו והתפרק.
המועדון החל לקבל בשנת 1996 תמיכה של משרד הביטחון הגאורגי, והחל לשחק בליגה הגאורגית.
בעונת 2010/11 זכתה הקבוצה בגביע הגאורגי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת האקדמיה המשטרתית מ.י.א טביליסי. ובליגה ניצחה בסדרת גמר הפלייאוף את הקבוצה האוניברסיטאית טסאו טביליסי 1-3 וזכתה באליפות. בעונת 2011/12 זכתה שוב באליפות לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת אולימפי טביליסי 1-3.
בעונת 2011/12 השתתפה הקבוצה בגביע היורוצ'לנג'. וכך גם בעונת 2012/13.
גוטפריד קלר

חייו

קלר נולד בציריך, בנו של הנס-רודולף קלר, גלף עץ מן הכפר גלאטפלדן שבצפון קנטון ציריך, אשר מת ב-1824, כשהיה בנו בן חמש. למוות המוקדם של האב ולרקע שממנו בא נודעו חשיבות גדולה מאוד ביצירתו של קלר. אימו אליזבת (לבית שויכצר) התחתנה שוב כעבור שנתיים. נישואיה השניים לא עלו יפה וב-1834 התגרשה.
בגיל שש נשלח קלר לבית הספר לעניים, ובגיל 12 נשלח לבית ספר תעשייתי. כעבור שנה גורש מן המוסד בשל ריב בין התלמידים. מכיוון שנראה שדרך זו באה אל קיצה, החל ללמוד ציור ושירת שנה אצל אומן הליטוגרפיה וציורי הנוף (ודוטות) פטר שטייגר. בשנים 8–1837 המשיך במסלול האמנותי, ועבר למורה רודולף מאייר, שאצלו שיפר את כישורי הציור שלו ושאיתו עבד במהלך לימודי האמנות במינכן שאותם התחיל באפריל 1840 וסיים ב-1842 ללא הצלחה.
לאחר שהותו במינכן שב לציריך, במטרה להקדיש את עצמו למלאכת השירה. הוא פרסם את שיריו הראשונים, לקח חלק בשינויים החברתיים של זמנו (התקופה שקדמה לאביב העמים) ובשנת 1846 פרסם את אסופת שיריו. עד שנת 1848 התגורר אצל אימו. לאחר הכישלון במינכן זנח לחלוטין את הציור והתמקד עתה בשירה. בתקופה זו נוצרו גם הטיוטות הראשונות ליצירתו המפורסמת ביותר, היינריך הירוק, אשר לאחר עריכה מקיפה הפך בגרסתו השנייה לאחד מרומני החניכה החשובים ביותר בשפה הגרמנית, שווה בחשיבותו ל"וילהלם מייסטר" של גתה ול"צייר נולטן" של אדוארד מוריקה. בנוסף לכתיבה היה מעורב פוליטית, כתב טורי שירה אקטואליים והשתתף במילציות שלחמו במלחמות הבין-קנטוניות נגד לוצרן (בשנים 5–1844). קלר אימץ עמדה דמוקרטית רדיקלית ותיעב את השמרנים.
בשנת 1845 עזב לחלוטין את הציור. מעבר לסכומי הכסף הקטנים שהרוויח על כתיבתו, נתמך כספית בידי אימו. בנוסף לאימו ולאחותו הצעירה רגולה (Regula), שאליהן היה קשור מאוד, החלו נשים אחרות לצוץ בחייו. בשנים הבאות התאהב בשלוש נשים שונות שסירבו לחיזוריו.
בשנים 1861–1876 נדחק פועלו הספרותי לשוליים, משום שקלר היה לפקיד ממשלתי בכיר בממשלה המקומית בציריך. בשנת 1864 שבר מותה של אימו את חיי השיגרה שלו. בשנת 1869 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ציריך. כעבור חמש שנים השלים את קובץ הסיפורים המצליח שלו, אנשי זלדווילה.
בשנת 1878 פרסם את "הנובלות הציריכיות" בשני כרכים, בשנת 1884 את "שיר ההגיון" ("Das Sinngedicht") ומעט מאוחר יותר את יצירתו האחרונה "מרטין זלנדר", שעניינה ביקורת חברתית נוקבת.
קלר מת ב-15 ביולי 1890 בציריך ונטמן בה בבית הקברות זילפלד (Sihlfeld).
קלר סבל כל חייו ממבנה גוף חריג. פלג גופו העליון היה גדול, ואילו רגליו היו קצרות במיוחד. מראהו הזה, וכן הדחיות הרומנטיות שהיו מנת חלקו, היו אולי בין הגורמים לאופיו, שתואר לא פעם כתוקפני (קלר היה מעורב בין השאר בתגרות). כן סבל מאלכוהוליזם.
לאיוש שטיינר

ביוגרפיה

לאיוש שטיינר למד הנדסת מכונות בבודפשט ובגרמניה.
במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 הוא השתתף בתחרויות שחמט רבות. בשנת 1931 הוא זכה באליפות הונגריה. באותה שנה הוא סיים במקומות 5–6 תחרות בברלין שזכה בה בן דודו הרמן שטיינר. בשנת 1934 הוא חלק מקומות 1–2 עם וסיה פירץ במריבור וב-1935 מקומות 1–2 עם אריך אליסקסיס בווינה. ב-1936 הוא ניצח באליפות הונגריה ביחד עם מיגל ניידורף.
בשנת 1939 שטיינר עבר לאוסטרליה. הוא ניצח באליפות אוסטרליה בשנים 1945, 1947, 1953 ו-1959. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שטיינר חזר להשתתף בתחרויות באירופה. בשנת 1948 הוא סיים במקום ה-19 בתחרות בינאזורית (חלק של תהליך העפלה לקרב על אליפות העולם).
בשנת 1950 הוענק לו תואר אמן בינלאומי.
הלל בן אליקים

רבינו הלל בן אליקים – מחכמי הראשונים ידוע בפירושיו על מדרשי הלכה.

חייו

מעט פרטים ידועים על חייו של רבינו הלל והם לקוחים אך ורק ממה שכתב בפירושו. ידוע שחי במאה ה-11, במקביל לתקופתם של בעלי התוספות. הוא מזכיר את שם עירו "סלווידי". יש ששיערו שמדובר בעיר Silviri הסמוכה לאיסטנבול, ויש שסברו שזה שיבוש של העיר סלוניקי וישנם דעות נוספות. ברור שהוא חי באזור יוון או סמוך לו. במקומות רבים הוא מסביר מילים קשות על פי הלשון היוונית.

ספריו

חיבר פירוש על חלק ממדרשי ההלכה. פירושו כנראה הופץ בהרבה כתבי יד, והוא מצוטט רבות על ידי פרשנים ראשונים ואחרונים. חיבורים נוספים שכתב ונזכרים בפירושיו לא הגיעו לידינו.
פירושו נזכר בתוספות, וכן על ידי הר"ש משאנץ, הראבי"ה, הרי"ד, המרדכי ואחרים. כן מוזכר על ידי האחרונים בהם החיד"א ואחרים.

מהדורות דפוס

ספריו יצאו בדפוס במהדורות שנערכו על ידי הרב שכנא קולידצקי. לראשונה יצא פירושו לספרי בשנת תש"ח, במהדורה שהתבססה על כתב יד מספרית ששון. פירושו לספרא בשנת תשכ"א. בשנת תשמ"ג הוציא הרב קולידצקי מהדורה חדשה של פירוש רבינו הלל לספרי המבוססת על כתבי יד נוספים.

לקריאה נוספת

מנחם כהנא, פירוש רבינו הלל לספרי, קריית ספר, סג,א (תשן), עמ' 271-280
עמית קולא

חייו

קולא למד בישיבת מרכז הרב שש שנים. שימש ראש ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים וכן כרב של בית מדרש "דרומא" באוניברסיטת בן-גוריון. כיום חבר ברבני צהר ורב קיבוץ עלומים. סיים דוקטורט במחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופסור זאב גריס. נושא עבודתו היה "תורה לשמה במשנת הרב קוק".
מלמד בבית המדרש הקהילתי במושב שוקדה, בבית ספר למקצועות הרפואה בבאר שבע, במכינת צהלי, ובמקומות נוספים. מכהן כראש בית המדרש של ארגון רבני בית הלל. עונה לשאלות בהלכה וביהדות בכלל באתר מורשת. 
ברבע הראשון של שנת 2016 פרסם ארגון רבני בית הלל, פסק הלכתי העוסק בהתייחסות לבעלי נטיות הפוכות בפרהסיה הציבורית. הפסק קבע כי בעלי נטייה חד מינית הם חלק בלתי נפרד מקהילותיהם, ויישאו בכל הכיבודים הקהילתיים. הרב קולא היה ממנסחי הפסק, ואף הגן עליו במספר מאמרים.  
קולא, נשוי לטובה ואב לשבעה ילדים.
מצודת בלוגראדצ'יק

גאולוגיה - כיצד נוצרו הצוקים

תחילת היווצרותם של צוקי בלוגראדצ'יק בתור הפרם, לפני כ-230 מיליון שנה, באורוגנזה שיצרה את רכס הרי הבלקן והחלה להרים את אזור בלוגראדצ'יק. מאוחר יותר בתור הטריאס הפך האזור לקרקעיתו של ים רדוד, בו הושקעו חול, חצץ וחרסית.
ביורה התמצקו המשקעים בתהליכי דיאגנזה והם הפכו לשכבות קשות של קונגלומרט ואבן חול. שכבות אלה כוסו בתחמוצות ברזל דוגמת המטיט, שהעניקו לצוקים את צבעם האדמדם.
בראשיתו של הקימוט האלפיני החלה התרוממות של האזור מעל פני הים, ולפני כ-45 מיליון שנים נוצר קמר באזור בֵּלוֹגְרָאדְצִ'יק. תהליכי ההתרוממות והקימוט גרמו לסדיקת הסלעים בכיוונים שונים. לסדקים אלה חדרו מי נחלים ששחקו אותם ויצרו את הצוקים המוכרים.

היסטוריה של המצודה

המצודה הוקמה לראשונה בתקופת האימפריה הרומית בין המאה הראשונה והשלישית, כדי לחלוש על דרכים ראשיות שעברו באזור. באותה תקופה רוב הביצורים היו טבעיים. איוון סרצימיר, צאר וידין הרחיב את המצודה במאה ה-14, והפך אותה למצודה השנייה בחשיבותה בצארות וידין.
בשנת 1396 האזור כולו נכבש על ידי העות'מאנים, שהציבו במצודה חיל מצב, והרחיבו את הביצורים כנגד שודדים ("היידוקים") וכנגד מורדים. בתחילת המאה ה-19 הוצבו במקום תותחים, והמצודה הורחבה עוד בסגנון האדריכלות העות'מאנית, אך עם שילוב של אלמנטים אירופאים בהשפעת מהנדסים מצרפת ומאיטליה.
המצודה שימשה את הצבא העות'מאני בדיכוי מרידה אזורית בשנת 1850, ולאחר שחרור בולגריה, נעשה בה שימוש במלחמת בולגריה-סרביה (1885).
לא כולל שירות

הפקה

מרכז עלילת הסדרה הוא בית קפה בתל אביב ששמו היה מהעונה השנייה כשם הסדרה "לא כולל שרות" שכל מלצריו, לקוחותיו ומנהל המקום הם בני נוער. אורך כל פרק הוא חצי שעה וכלל בתוכו שירים. נושאי הסדרה היו בין השאר אהבה, אלימות, סמים, הריון, צבא ועוד.
כל משתתפי הסדרה לדורותיהם היו חברים בלהקת צעירי תל אביב, ושמה של כל אחת מהדמויות היה השם הפרטי של חבר הלהקה שגילם אותה.
שיר הנושא של הסדרה, הנקרא באותו שם, נכתב על ידי נירית ירון, הולחן על ידי אילן גלבוע ובוצע על ידי להקת צעירי תל אביב.
בכל פרק בוצעו שלושה שירים, חלקם גרסת כיסוי לשירים ישראלים, חלקם עיבודים בעברית לשירים לועזיים מוכרים וחלקם נכתבו במיוחד עבור הלהקה. חלק מהשירים מהעונה הראשונה והשנייה נכללו במופע של הלהקה שנוצר בעקבות הסדרה ב-1991.
הסדרה שודרה במשך שלוש עונות, בנות שמונה פרקים כל אחת בשנים 1990, 1991 ו-1993.
לסדרה יצאו שלושה דיסקים עם השירים שליוו כל עונה בהוצאת "אן אם סי".
ב-1991 זכתה הסדרה במקום השני בקטגוריית "תוכנית הילדים והנוער" בתחרות "תפוח הזהב" של רשות השידור.

עונה ראשונה (1990)

הסדרה עוסקת בחייהם של עובדי בית הקפה והקליינטים בו, ועוקבת אחר עדי הטבח הרגיש המתאהב בבטי שעובדת איתו במטבח אשר אחיה מכה אותה ללא הרף, שיר חברתה הטובה ביותר של בטי אשר אביה מכה אותה, שי הברמן החתיך, יובל בנו של מנהל המסעדה אשר מחליף אותו, רינת סגנית המנהל, אשר בטוחה שנכנסה להריון וחברתה הטובה ביותר אלינור אשר גבע כרוך אחריה ולבסוף מצליח לגרום לה להתאהב בו. אביבית החולמת להיות זמרת, יריב המפיק, טל המלצר אשר מתאהב באיריס הקליינטית שמאוהבת גם היא בו, סער המלצר החדש והמאהב של הבנות. שרית שמאוהבת בשי אך לאחר מכן ביובל האוהב אותה גם.
העונה שודרה החל מה-6 באוגוסט 1990 והסתיימה ב-1 באוקטובר 1990.

עונה שנייה (1991)

בפתיחת העונה השנייה בית הקפה עובר שיפוצים, יובל מתגייס לצבא וצוות העובדים מתכנס כדי לבחור מנהל שיחליף אותו עד תום שירותו הצבאי. בבחירות שנערכות זוכה אלינור במרבית הקולות. הצוות מופתע לגלות כי אבא של יובל, שהוא אחד מבעלי בית הקפה, העסיק את אסף שלא עבד מעולם במקום כמנהל המקום, וכולם נטפלים אליו תקופה ארוכה. בעונה זו מצטרפות מספר דמויות חדשות: תומר, טל, נועה ודנה. בסוף העונה שודר פרק כפול, שבמרכזו יריב מתגלה כבעלים החדש של בית הקפה המתחרה, ששמו "קפה מונה", ומתעתד לקנות גם את בית הקפה של הצעירים. במטרה למנוע את תוכניתו הצעירים יוזמים תצוגת אופנה.
העונה שודרה החל מה-7 באוקטובר 1991 והסתיימה ב-25 בנובמבר 1991.

עונה שלישית (1993)

בעונה השלישית בטי מתמנה למנהלת בית הקפה. סער עוזב, טבחית חדשה בשם יעל מגלה פסיכוזות ולקוחות, שמתלוננים בפניה, חוטפים ממנה את המזון על ראשם. למלצרית החדשה נתנאלה יש חבר, צחי, ששומר עליה מכל משמר ועובר תהפוכות באמונותיו הדתיות. מלצרית אחרת בשם עופרית, נחשפת ככתבת המקומון לא לפני שהיא מפרסמת שם כתבה שערורייתית על בית הקפה ויושביו. בסוף העונה שודר פרק כפול, שעלילתו סובבת סביב שיר ודנה במסיבת הגיוס שלהן תוך כדי סגירת מעגלים בין כולם ושיחות נפש עמוקות.
העונה שודרה החל מה-3 בינואר 1993 והסתיימה ב-14 בפברואר 1993.
נמר

אנטומיה

גופו של הנמר מכוסה פרווה. הוא מנומר בגבו ומשני צידי גופו. הגב וצידי הגוף בגוון צהוב ועליהם כתמים שחורים וטבעתיים רבים, ואילו הבטן והחזה בהירים. גוני פרוותו מסווים את הנמר וקשה לגלותו בעודו מסתתר בסבך הצמחייה. גופו שרירי וזנבו ארוך יחסית לגופו.
אורך גוף הנמר עד 2.2 מטר, אורך הזנב עד 1.2 מטר ומשקלו כ-30–90 ק"ג. ממדים אלו תלויים בתת-המינים, שהגדול שבהם הוא נמר הודי שהפרט המתועד הגדול ביותר ממנו הגיע לאורך 262 ס"מ. עם זאת הפרט הכבד ביותר שתועד היה נמר אפריקני במשקל 92 ק"ג. כמו מרבית הפנתרים הזכרים יותר גדולים מהנקבות.

התנהגות

הנמר שוכן ביערות, בערבות, בהרים ובשטחים סלעיים. הוא מיטיב לטפס על עצים, כושר קפיצתו מרשים למדי, תגובותיו זריזות וריצתו מהירה. הנמר משחר לטרפו לקראת הליל. בעת הציד חונק את טרפו על ידי נשיכתו בצווארו. יש שיאכל מן הטרף במקום הציד ואחר יסתיר את השיירים לארוחה נוספת ויש שיחוש אי ביטחון ויעלה את טרפו למרומי עץ, מפני שיריביו העיקריים (מלבד האריה), הצבועים והזאבים הטלואים אינם מטפסים על עצים. הנמר הוא בעל יצר קטילה חזק ביותר והוא צד בעלי חיים גם כאשר איננו רעב. מפאת היותם בעלי-חיים לא חברותיים, אין הם לומדים האחד מהשני להיזהר מפני רדיפות האדם. הם גם אינם יודעים להיזהר מטורפים אחרים או ממלכודות, ולכן קל יחסית להשמידם.
הנמרים הם בעלי חיים טריטוריאליים (בעלי נחלה) וסוליטאריים (יחידאים). הטריטוריה של הזכר גדולה משל הנקבה ולעיתים חופפת בחלקה טריטוריות של נקבות אחדות ושטחה עשוי להגיע לעשרות קמ"ר. הנמרים מסמנים את תחום מחייתם בשתן, בגללים, בשאגות ועוד. מלבד מפגשים מזדמנים נדירים בין פרטים, נוצר קשר קצרצר בן יומיים-שלושה בין הזכר לנקבה וזאת בעונת הרבייה בלבד. בתום פרק זמן זה ואחר ההזדווגות, נפרד הזכר מן הנקבה, מבלי להשתתף בעול גידול הצאצאים הקטנים.

רבייה

עונת הרבייה של הנמר היא בקיץ. ההריון נמשך כשלושה חודשים, ובסופו ממליטה הנקבה שניים עד שישה גורים במאורת מסתור. הגורים פוקחים עיניהם כעבור שבוע, ובכל אותם ימים נשארת עמם האם. כעבור מספר ימים היא מחדשת את פעילות הציד. הנמרה תקפיד להעביר את הגורים ממקום מסתור אחד למשנהו בתכיפות גבוהה בחודשי חייהם הראשונים וזאת כדי לגונן עליהם מפני אויבים אשר עקבו אחר אמם ועלולים להתנכל אליהם. תקופת ההנקה נמשכת כשלושה חודשים, וזמן מה לאחר מכן, מתלווים הגורים אל האם בעת יציאתה לציד. שיטת הציד וידיעת יכולותיו של הנמר מושגות על ידי לימוד ותפקידה של האם להכשיר את צאצאיה לפעילות זו. בתחילה צופים הנמרים הצעירים באמם, אחר מקבלים ממנה חיה שפצעה בעבורם ותפקידם בפעם הזו מסתכם בהריגתה ולבסוף מורשים הם לרדוף בעצמם אחר הטרף. בגיל 15–20 חודש כבר גדולים הם דיים והנמרים נעזבים על ידי אמם לקראת דרכם החדשה כעצמאיים בשטח. בעונה לאחר מכן, כלומר בגיל שנתיים לערך, כבר יהיו בוגרים מינית ויוכלו גם להקים דור חדש של צאצאים.
איאן מקיואן

קורות חייו

מקיואן נולד באלדרשוט שבהמפשייר, בנם של דייוויד מקיואן ורוז ליליאן ויולט. אביו היה קצין צבא שהוצב בארצות שונות, ובילדותו התגורר מקיואן במזרח אסיה (כולל בסינגפור) בגרמניה ובצפון אפריקה (לוב). המשפחה חזרה לאנגליה כשהיה בן 12. למד ב"וולברסטון הול סקול", ב-1970 קיבל תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת סאסקס, ואחר כך למד באוניברסיטת מזרח אנגליה.
התחיל לכתוב בראשית שנות השבעים, ב-1975 פרסם קובץ סיפורים קצרים, First Love, Last Rites שזיכה אותו בפרס סומרסט מוהם. ב-1979 עורר שערוריה כאשר ה-BBC החרימו מחזה שכתב לטלוויזיה "Solid Geometry" שכלל גסויות. ב-1978 פרסם קובץ סיפורים שני בשם In Between the Sheets. הרומנים הראשונים שלו היו "גן הבטון" (1978) ו"נחמת זרים" (1981) שגם עובדו לסרטי קולנוע. בעקבות אופי ספרים אלה ניתן לו הכינוי "איאן מקברי". הספרים הבאים שכתב היו "הילדים שבזמן" (1987) שזכה ב-"Whitbread Novel Award" לשנת 1987, "התמים" (1990) ו"כלבים שחורים" (1992). מקיואן כתב גם שני ספרי ילדים - "רוז בלאנש" (1985) ו-The Daydreamer ‏(1994).
ספרו "אהבה עיקשת" (1997), המתאר תופעה הקרויה "סינדרום דה קלרמבו", זכה לשבחי המבקרים ונחשב על ידי רבים ליצירת המופת שלו. עיבוד קולנועי של הספר, בשם "אין סוף לאהבה" נוצר ב-2004. ב-1998 זכה בפרס בוקר על הנובלה "אמסטרדם". הרומן הבא שכתב, "כפרה", זכה אף הוא לשבחים רבים, והיה מועמד לפרס בוקר. גם "כפרה" עובד לסרט קולנוע שיצא לאקרנים ב-2008 וזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר. ב-2003 יצא לאור הספר "שבת" המתאר יום בחייו של מנתח מוח מצליח. הספר זכה בפרס "James Tait Black Memorial Prize" ב-2005. גם הספר "על חוף צ'זיל" (2007) היה מועמד לפרס בוקר.
בנוסף לרומנים פרסם מקיואן קובצי סיפורים, חיבר תסריטים אחדים, חיבר מחזה, כתב סיפורים לילדים וכן כתב אורטוריה וליברטו בשם "For You" למוזיקה שהלחין מייקל ברקלי.
ספרו "סולאר" שיצא לאור ב-2010 עוסק בהתחממות הגלובלית וניסיון למצוא תחליפי אנרגיה. גיבורו הוא מדען זוכה פרס נובל שמנסה להפיק אנרגיה מהשמש בתהליך פוטוסינתזה מלאכותי.
ב-2006 הואשם מקיואן בגניבה ספרותית. התפרסם כי קטע בספר "כפרה" מבוסס על ספר זכרונות שכתבה לוסילה אנדרוז "No Time for Romance" ושפורסם ב-1977. מקיואן הודה שהשתמש בספר כמקור לכתיבתו, והוסיף התייחסות לאוטוביוגרפיה של אנדרוז בסוף "כפרה".
בינואר 2011 פורסם כי פרס ירושלים יוענק למקיואן. נכונותו לקבל את הפרס עוררה זעם בקרב מתנגדים לשליטת ישראל בשטחים, שביקשו שיסרב לקבל את הפרס. ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, העניק לו את הפרס ב-20 בפברואר כמתוכנן. ימים ספורים אחרי קבלת הפרס הכריז מקיואן כי הוא מעניק אותו לארגון "לוחמים לשלום".

חיים אישיים

מקיואן היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה, פני אלן, נמלטה לצרפת יחד עם בנם בן ה-13 אחרי שבית משפט פסק שעל הבן ואחיו בן ה-15 להישאר עם אביהם. אשתו השנייה, הסופרת והעיתונאית אנלנה מקאפי, הייתה עורכת של הגארדיאן.
ב-2002 גילה מקיואן שיש לו אח שנמסר לאימוץ בשנות המלחמה. האח, דייוויד שארפ, גדול ממנו בשש שנים ונולד כתוצאה מרומן שהיה בין הוריו בשעה שאמו הייתה נשואה לגבר אחר. אחרי שבעלה הראשון נהרג במלחמה, נשאו אמו ואביו ואיאן נולד אחרי שנים אחדות.
חגי גולדנברג

קריירה

גולדנברג החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה. ב-23 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 למ.ס. אשדוד במסגרת גביע הטוטו. לאחר שמונה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד מכבי נתניה. בעונת 2010/2011 הצטרף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך ארבע הופעות בליגת העל. ב-26 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 4–2 על מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו.
בעונת 2011/2012 הפך לשחקן סגל קבוע בקבוצה הבוגרת ושותף ב-20 משחקים, אך בסיום העונה הקבוצה ירדה לליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 שותף גולדנברג כמעט בכל משחקי הקבוצה והיה אחד השחקנים המובילים בקבוצה שהעפילה בסיום העונה בחזרה לליגת העל. בעונה שלאחר מכן הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע המדינה. ב-11 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בתיקו 1–1 נגד בני סכנין. בסך הכל ערך גולדנברג 149 הופעות ליגה במדי מכבי פתח תקווה, מתוכן 115 בליגת העל.
ב-23 ביוני 2017 חתם גולדנברג במכבי נתניה. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-2 באוגוסט 2017, במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי פתח תקווה בגביע הטוטו. גולדנברג ערך 27 הופעות ליגה בעונת 2017/2018 במדי מכבי נתניה, והיה שותף לעונה מוצלחת של הקבוצה שסיימה במקום החמישי.
ב-2 באוגוסט 2018 חתם גולדנברג בעירוני קריית שמונה, וכעבור יומיים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול מכבי חיפה בגביע הטוטו.
ב-25 ביוני 2019 גולדנברג חתם בהפועל חדרה.
ברקוט

הקמה

היחידה הוקמה על בסיס האגף האוקראיני של יחידת אומו"ן, שהוקמה ב-5 בדצמבר 1988. האגף האוקראיני הכיל אז יחידות אזוריות בקייב, דנייפרופטרובסק, דונצק, לבוב ואודסה, אלה היוו את הגרעין להקמת יחידת "ברקוט" שהוקמה לאחר התפרקות ברית המועצות, ב-16 בינואר 1992.

פעילות

בשנים הראשונות לקיומה פעלה היחידה בעיקר בעת מבצעי אכיפת חוק למיגור הפשיעה ופעלה נגד ארגוני פשיעה. המשטרה האוקראינית עשתה שימוש ביחידה כיחידה לפיזור הפגנות ופעמים רבות אנשיה היו מאבטחים את אצטדיוני הכדורגל של הליגה האוקראינית בניסיון לבלום התפרעויות אוהדים במגרשי הכדורגל.
היחידה החלה ליטול חלק במניעת משברים פוליטיים עם פרוץ המהפכה הכתומה בשנת 2004 וכן בעת פיזור הראדה העליונה בשנת 2007 ובמהלך אירועי Euromaidan בשנים 2013-2014. במהלך אירועים אלו השתתפו לוחמי היחידה בדיכוי ההפגנות וספגו ביקורת על שימוש בכוח מופרז בעת פיזור הפגנות. בפברואר 2014 הכריז ממלא מקום שר הפנים האוקראיני, ארסן אבאקוב על פירוק היחידה.

מבנה

יחידת "ברקוט" הורכבה משתי פלוגות (קייב ומחוז קייב), שמונה גדודים נפרדים (חצי האי קרים, מחוז חרקוב, מחוז אודסה, מחוז לוהנסק, מחוז לבוב ומחוז דנייפרופטרובסק) ותשע עשרה יחידות בשאר מחוזות אוקראינה. מצבת כוח האדם של היחידה עמדה על 4,000 לוחמים בסוף שנת 2013.
ליחידה לא היה גוף פיקוד מרכזי וכל היחידות האזוריות היו כפופות לשלטון המקומי ולגופי השיטור המקומיים באוקראינה. בשנת 1997 היחידה הוכפפה זמנית למינהל האוקראיני ללוחמה פשיעה המאורגנת, זאת עד להקמת יחידת "סוקול" במשטרה האוקראינית, שהוטל עליה באופן בלעדי להיאבק בפשיעה המאורגנת, אז הוכפפה יחידת "ברקוט" למינהל לביטחון הציבור במשטרת אוקראינה.

מדים

לוחמי "ברקוט" כונו לעיתים בשם "הכומתות האדומות", בשל הכומתה האדומה שכל חייל עטה לראשו, אך לרוב חיילי היחידה נהגו לעטות מדים כחולים, שנחשבו למדי הסוואה עירוניים, כשבשעת פעולה מבצעית החיילים עטו מסיכת סקי או קסדות.
ג'ון קנדר

ביוגרפיה

קנדר נולד בקנזס סיטי מיזורי למשפחה יהודית מתבוללת. הוא למד בבית ספר יום פמברוק ובאוברלין קולג' וסיים תואר שני באוניברסיטת קולומביה, שם היה טיפוחיו של דאגלס מור ולמד קומפוזיציה אצל ג'ק ביסון.
קנדר התחיל את הקריירה שלו בברודוויי כפסנתרן מחליף בחזרות ל"סיפור הפרברים". במהלך האודישנים של המחזמר "ג'יפסי", פגש את הכוריאוגרף ג'רום רובינס, שהציע לו להלחין מוזיקה לריקודים למופע ב-1959. לאחר מכן, הוא כתב סדרות הריקוד ל"אירמה לה דוס" ב-1960.
המחזמר הראשון שלו היה "משפחה שכזאת", שנכתב עם ג'יימס וויליאם גולדמן. הוא פגש את הפזמונאי פרד אב ב-1962, והחל לשתף עמו פעולה בכתיבת שירים, שיתוף שיחזיק מעמד במשך יותר מארבעה עשורים. מאוחר יותר באותה השנה הקליטה הכוכבת העולה ברברה סטרייסנד שני שירים של הצמד, "My Coloring Book" ו-"I Don't Care Much". ב-1965, קנדר ואב יצרו את המופע הראשון שלהם בברודוויי, "פלורה האיום האדום" בבימויו של ג'ורג' אבוט, שבו לייזה מינלי ביצעה את הופעת ברודוויי הראשונה שלה. קנדרו ואב נקשרו מאז בכתיבת חומרים ללייזה מינלי ולצ'יטה ריברה, ויצרו חומר מיוחד להופעות החיות שלהן ולהופעותיהן בטלוויזיה.
מחזות הזמר המצליחים "קברט" ושיקגו" הפכו גם לסרטים זוכי אוסקר, כולל שמונה אוסקרים לסרט "קברט" ב-1972 ואוסקר לסרט הטוב ל"שיקגו" ב-2002. הסרטים השתמשו בשירי ההפקות הבימתיות של קנדר ואב. הצמד גם תרם שירים לסרטים אחרים, בהם "ניו יורק, ניו יורק" ב-1977 ומקום בלב (1984).
קנדר, יחד עם אב, גם כתב שירים עבור המחזה של תורנטון ויילדר "בעור שינינו", אבל הזכויות נלקחו על ידי אחיינו של ויילדר.
המחזמר החדש ביותר שלו, הראשון זה שנים רבות שנוצר ללא פרד אב, הוא "הנחיתה", למילותיו של גרג פירס, ב-2013.
בת חן

ההיסטוריה של בת חן

ראשיתה של בת חן בשנת 1959 במשפחות חלוצים, חמישה בתים קטנים בחולות, ללא חשמל, עם הרבה תנים מייללים בלילות וארנבות שדה המכרסמות כל צמח שנשתל בגינות. 
שיפור באיכות החיים חל רק לאחר סלילת כביש החוף והחיבור לרשת החשמל.
בשנת 1966 קיבלה ביתן אהרן זכות ל"הרחבה" עבור בני המושב. משלא נמצאו מספיק בנים מהמושב שהתעניינו, הוצע גם לבני כפר ויתקין להצטרף ואלו הביאו מכרים וחברים כדי למלא את מכסת 16 יחידות הדיור שהיו תנאי להתחלת הבנייה.
באחת השבתות התאספו התושבים המיועדים ונציג כל משפחה "שלף" פתק מקופל מתוך כובע טמבל שהוצב במקום. בכל אחד מהפתקים היה מספר בין 1 ל-16 וכך נקבע המגרש לכל משפחה.
כך הפכה שכונת חמש המשפחות ליישוב בן 21 משפחות. אכלוס המשפחות חל בנר ראשון של חנוכה 1967.
בזמן ההקמה הוצעו שני שמות למושב: "סיפן" ו"בת חן", כשמות פרחים שפרחו באזור,
באספת חברים (עם 100% משתתפים) נבחר השם "בת חן".
כעבור שנים, ראו בני ביתן אהרון כי טוב ומחזור נוסף של בנים ביקש לקשור את מקומם למקום. 
כך נולדה בת חן ב' ומספר שנים לאחר מכן נוסדה האחות הצעירה בת חן ג'.
הבתים נבנו באופן עצמאי על ידי התושבים והשכונות חיו זו לצד זו כרשויות מוניציפליות השייכות למועצה אזורית עמק חפר.
בינואר 2007, משרד הפנים הפריד את ה"הרחבות": א', ב' ו-ג' מביתן אהרון ובת חן הוכרה כישוב עצמאי.