google/wiki40b huggingface dataset:
קרל, נסיך הסן

ביוגרפיה

קרל נולד ב-23 באפריל 1809 בדרמשטדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטדט, ללודוויג, נסיך הכתר של הסן, ולוילהלמינה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט. קרל היה בחור משכיל וטייל עם אחיו לודוויג בכל רחבי אירופה. קרל שירת בצבא הדוכסות, ולאחר מכן בצבא הקיסרות הגרמנית, ואף היה מפקד לשם כבוד של רגימנט הרגלים ה-118 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-4).
ב-22 באוקטובר 1836 התחתן קרל עם אליזבת, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, ממנה היו לו 4 ילדים.
ב-20 במרץ 1877 מת קרל בדרמשטדט, ושלושה חודשים מאוחר יותר מת אחיו לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן ללא ילדים, ובנו לודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן עלה לשלטון במקומו.
תקנון הכנסת

תקנון הכנסת הוא מסמך המנסח את סדרי העבודה של הכנסת. תקנון הכנסת הוא קובץ תקנות, כללים והוראות שגיבשה הכנסת במהלך השנים, המסדיר את נוהלי עבודתה. ועדת הכנסת היא הגוף המוסמך לגבש תקנון לכנסת ולהכניס בו שינויים. ב-30 במאי 2012, לאחר עבודה שנמשכה שלוש שנים בוועדת הכנסת, אישרה מליאת הכנסת תקנון חדש. 
בתקנון החדש נעשו שינויים מהותיים המתאימים את עבודת הכנסת לעידן הנוכחי, והוא ערוך באופן התואם את מהלך העבודה במליאת הכנסת ובוועדות. עוגנו בו נהגים רבים שהתבססו בעבודת הכנסת ולא הופיעו בתקנון הקודם, וכן חוות דעת והנחיות של היועץ המשפטי לכנסת שניתנו בעשרות השנים האחרונות. התקנון עוסק בפרטי הפרטים של נוהלי עבודת הכנסת ומקבץ את כולם במסמך מנחה אחד.

עיגון התקנון בחוק

רוב תקנון הכנסת איננו מעוגן בחוק. סעיף 19 לחוק יסוד: הכנסת, קובע:
הכנסת תקבע סדרי עבודתה; במידה שסדרי העבודה לא נקבעו בחוק תקבעם הכנסת בתקנון; כל עוד לא נקבעו סדרי העבודה כאמור, תנהג הכנסת לפי הנוהג והנוהל המקובלים בה.
לפיכך, תקנון הכנסת, הגם שאיננו מעוגן בחוק, מחייב את חברי הכנסת ואת מוסדותיה השונים בעבודתם. 
העובדה שבספר החוקים הישראלי לא קיים חוק הקובע את סדרי העבודה של הכנסת, מתפרשת על ידי רבים כפגם. זאת משום שמבחינה תהליכית, ייתכן והתוקף של החוקים שמחוקקת הכנסת מכוח התקנון, הוא מוגבל.
חלק א' של התקנון, מעוגן בחוק יסוד: הכנסת. מנסח אך ורק את התהליכים הקשורים בהיבחרם של חברי הכנסת ושל בעלי תפקידים נבחרים שונים בכנסת. 
חלקו השני של התקנון, העוסק בעבודת הכנסת, איננו מעוגן בשום חוק. פעמים מספר הועלתה על שולחן הכנסת הצעת חוק יסוד: החקיקה, אשר אמורה הייתה לעגן את תהליכי העבודה של הכנסת, אולם זו מעולם לא צלחה.

ועדת התקנון

עם התכנסות האספה המכוננת כוננה ועדת תקנון בת 18 חברים שתפקידה היה לגבש תקנון מעבר להתנהלות הכנסת. למעשה, לא גובש תקנון ותקנון מועצת המדינה הזמנית המשיכה לשמש את הכנסת. לאחר הקמת ועדת הכנסת, שבין תפקידיה היה קביעת תקנון לכנסת, הוקמה ועדת תקנון כוועדת משנה שלה. ועדת משנה לענייני תקנון המשיכה להתקיים בכנסות הבאות.
ב-14 ביולי 1949 אישרה מליאת הכנסת תקנון מעבר שהיה מבוסס על תקנון מועצת המדינה הזמנית.
דני אדינו אבבה

דני אדינו אבבה (נולד ב-1973) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי.

ביוגרפיה

אבבה נולד בכפר באזור וגרה, שבמחוז גונדר שבאתיופיה. בגיל 9 עלה ארצה במבצע משה דרך סודאן. בנעוריו למד בכפר הנוער הדתי בכפר חסידים ואת דרכו העיתונאית החל כאשר התגייס לצה"ל ושירת בגלי צה"ל במשך כארבע שנים, תחילה ככתב ולאחר מכן כעורך ראשי. כיום משמש ככתב בידיעות אחרונות לענייני תפוצות, בית הנשיא, הסוכנות היהודית, ירושלים והסביבה. אדינו נחשב לכתב ממוסד ושנוי במחלוקת בקרב יוצאי אתיופיה בישראל. לרוב הוא משמש ככתב בנושאים הקשורים לקהילה. אבבה יזם והפיק את הסרט הדוקומנטרי "קוד השתיקה". דני אבבה הגדיר את מבצע עלייתם כ'מיתולוגי' ובמהלך הסרט התרכז בהתנהלות שנויה במחלוקת של כמה מחלוצי הדרך בזמן המסע לסודן. לא היה בסרט איזכור לעובדה שהמבצע תוכנן על ידי ארצות הברית והמטוסים נתרמו על ידי ג'ורג' גוטלמן. ב-2003 זכה יחד עם אורון מאירי ומירון רפפורט בפרס נאפולי לעיתונות בגין תחקיר שחשף מכירת עצי זית בלתי חוקית על ידי קבלנים שעבדו על גדר ההפרדה באזור קו התפר.
דני אדינו אבבה נשוי לטג'יטו, אחות מוסמכת בבית החולים הדסה בעין כרם, ואב לשלושה ילדים. ב-2017 יצא עם משפחתו לשליחות בדרום אפריקה, והוא משמש שם כשליח תנועת הבונים דרור בקהילה היהודית של דרום אפריקה.
בנקאי

בנקאי הוא אדם העוסק בבנקאות. יש המשתמשים במושג זה לתיאור נושאי המשרה הבכירים בבנק, ולא לזוטרים, הקרויים פקידי בנק, ויש המשתמשים בו לתיאור כל עובדי הבנק העוסקים בפעילות בנקאית. 
במסגרת העיסוק כבנקאי קיימות התמחויות משנה, ובהן: אשראי, מטבע חוץ, מסחר בניירות ערך ועוד. 
הכשרה לתפקידי הבנקאי נעשית במסגרת מרכזי ההדרכה של הבנקים, וכן באוניברסיטאות, במסגרת לימודי כלכלה ומנהל עסקים.
סיפורי ככה סתם

סיפורי ככה סתם (בגרסאות אחרות: "סיפורי דווקא ככה", "סיפורי ככה וככה", "סיפורי ככה זה"; באנגלית: Just So Stories) לילדים הם מיצירותיו הידועות ביותר של רודיארד קיפלינג.
הסיפורים, שפורסמו לראשונה ב-1902, נותנים תיאור דמיוני להיווצרות תופעות טבע שונות. כל סיפור מלווה בפואמה קצרה. רבים מהסיפורים מופנים אל "אהובתו ביותר" ("Best Beloved") – בתו הבכורה של קיפלינג, ג'וזפין, שנפטרה מספר שנים קודם לכן ממחלת השפעת. הם משתמשים בסגנון קומי גבוה המושפע מצורת הדיבור הרשמית ההודית.
הסיפורים עשירים במילים ארוכות בעלות צלילים מיוחדים, שחלק מהן מומצאות. מילים אלו מגבירות את ההנאה מהקראת הסיפורים בקול ומקלות על שינון קטעים מהם בעל-פה.
פרג'אללה דאבוש

תולדות חייו

נולד בעיר זליתן (Zliten) שבלוב בשנת 1815, נצר למשפחת רבנים ידועי שם מהעיר טריפולי. שימש כרב העיר זליתן ובשנת 1840 עבר לטריפולי והיה חבר בבית הדין הרבני. הנוסע רבי ישראל יוסף בנימין ("בנימין השני") המבקר בטריפולי בשנת 1853 כותב בספר מסעותיו ספר מסעי ישראל: "עיר טריפולי עומדת על שפת ים התיכון... בעדת היהודים נמצאו אלף משפחות ולהם ארבעה חכמים הנקראים דיינים. הראש וראשון מהם ר' אברהם חיים אדאדי, השני ר' שלום אגב (עגיב) איש עיוור, השלישי ר' ראובן (ר' יוסף רובין) והרביעי ר' פרעאדיעה (ר' פרג'אללה דאבוש), לכולם יד ושם בידיעת התלמוד והפוסקים". בשנת 1865 מונה לתפקיד אב בית הדין בטריפולי ושימש גם כראש ישיבה בעיר. במסורת יהודי לוב נקשרו לשמו אגדות עממיות רבות, ובהם גילוי אליהו. 
הרב דאבוש נפטר בטריפולי בשנת 1880, הותיר אחריו בנים רבים ובהם הרב רפאל דאבוש (שהיה גם הוא אב בית הדין היהודי בטריפולי) והרב חיים דאבוש שהיה מפקח על הישיבות בלוב.
דגל הודו

היסטוריה

הדגל עבר מספר שינויים עד לעיצובו הנוכחי. בגרסאות מוקדמות של הדגל סדר הצבעים היה שונה ונעשה שימוש בסמלים (כוכב, שמש, סהר) וצבעים אחרים (אדום וצהוב). במקור הצבעים סימלו את הדתות השונות בהודו: הזעפרן סימל את ההינדואיזם והבודהיזם, הירוק את האסלאם והלבן סימל את כל שאר הדתות. מהטמה גנדי התנגד לכך מפני שלדעתו צבעים אלו לא סימלו את כל הדתות הקיימות בהודו. כמו כן הסיקים דרשו להוסיף פס צהוב שיסמל את דתם. בסופו של דבר הוחלט לזנוח את הפרשנות הדתית לצבעים.
הפסטיבל הקלאסי לכדורים פורחים באלבמה

הפסטיבל הקלאסי לכדורים פורחים באלבמה (באנגלית: Alabama Jubilee Hot Air Balloon Classic) מתקיים מדי שנה בסוף השבוע של יום הזיכרון (בארצות הברית) בפארק פוינט מלארד  שבדיקייטר, אלבמה. מדי שנה מוצגים בפסטיבל כ-60 כדורים פורחים מכל רחבי העולם.

היסטוריה

פסטיבל כדורים הפורחים הקלאסי באלבמה, הוא אחד הפסטיבלים הוותיקים בתחום הכדורים הפורחים. הפסטיבל הראשון התקיים בשנת 1978, וכלל תחרויות בין 17 כדורים פורחים ממדינות שונות מארצות הברית: אלבמה, קנטקי, אוהיו, ג'ורג'יה, מיסיסיפי ולואיזיאנה. כיום מושך אליו הפסטיבל כ-60 מטיסים מלמעלה מ-20 מדינות בארצות הברית ועוד מספר ארצות מכל העולם. במסגרת הפסטיבל שנמשך כיומיים, מתקיימות מספר תחרויות בין הצוותים המשתתפים.
הפופולריות רבת השנים של הפסטיבל זיכתה את העיר המארחת, דיקייטר, בתואר הרשמי  כ"בירת הכדורים הפורחים של אלבמה".]
אילן גולדשמיט

קריירה

באליפות העולם 2005 שנערכה במדריד, זכה גולדשמיט במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 62 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את אוקן מוטום ההודי בתוצאה 5:3, בקרב השני הוא ניצח את איונל מנגירו הרומני בתוצאה 7:2 ובשמינית הגמר הוא ניצח את מיגל טולדו מאנדורה בתוצאה 8:3. ברבע הגמר ניצח אוטומטית לאחר שיריב איראני לא הופיע מולו לקרב. בחצי הגמר גולדשמיט התמודד מול מרסיו פריירה הברזילאי והוביל בתוצאה 3-4 אחרי שני סיבובים, אבל בסיבוב השלישי והאחרון חולל הברזילאי מהפך וניצח 6-8 בסיום. עד זכייתו של גולדשמיט, לא זכה ישראלי או ישראלית במדליה כלשהי באליפות עולם בענף זה. באותה השנה גולדשמיט זכה במדליית ארד בטורניר 'Dutch Open'.
בשנת 2006 זכה גולדשמיט שוב במדליית ארד בטורניר 'Dutch Open' הנערך באיינדהובן.
דעת מקרא

דעת מקרא הוא מפעל פרשנות אורתודוקסי-מודרני לתנ"ך, בן 30 כרכים. ייחודו של הפירוש הוא שילוב בין פרשנות מסורתית ובין ממצאי המחקר התנ"כי המודרני התואמים לה, והגשתם לקורא בבהירות רבה.

דרך הפירוש

דרך הפירוש שאבה השראה מגישתו של רשב"ם בפירושו: "וגם רבנו שלמה אבי אמי מאיר עיני גולה שפירש תורה נביאים וכתובים נתן לב לפרש פשוטו של מקרא... והודה לי שאילו היה לו פנאי היה צריך לעשות פרושים אחרים לפי הפשטות המתחדשים בכל יום". מפרשי "דעת מקרא" שאפו לפרש את המקרא כפשוטו והתייחסו בפירושם לגילויים המדעיים בנושאי גאוגרפיה, ארכאולוגיה של ארץ ישראל, בוטניקה, זואולוגיה ועוד.
בפירוש זה, המפרש את המקרא באופן מסורתי, כמעט ללא ביקורת הנוסח ומתוך אמונה בקדושת הכתובים, אך מסתייע בממצאי המחקר המודרני, יש פולמוס סמוי עם ביקורת המקרא, ללא התמודדות ישירה עם דעותיהם ושאלותיהם של החוקרים השייכים לאסכולה זו, אך תוך פירוש אשר מנסה לתת מענה לבעיות. דרך התמודדות זו שונה מזו של רבי דוד צבי הופמן, אשר התפלמס באופן ישיר עם אנשי ה"ביקורת" וניסה לקרוא תיגר על עצם מדעיותן של מסקנותיהם, והיא שונה אף מדרכו של הרב מרדכי ברויאר, אשר קיבל הרבה מממצאי ביקורת המקרא בתחום הניתוח הספרותי אך פירש ממצאים אלה מתוך אמונה בקדושת המקרא.

אטלס דעת מקרא

אטלס דעת מקרא הוא חיבור של אוסף ערכים ותמונות גאוגרפיים-היסטוריים מתקופת המקרא, בעריכת יהודה קיל ויהודה אליצור.

אנשי המערכת

בראש הפרויקט עמד יהודה קיל, איש החינוך הממלכתי דתי, שאף כתב פירוש לכמה ספרים. על תפקיד זה הוענק לו פרס ישראל במדעי היהדות לשנת תשנ"ב.
בכתיבת הפירוש לספרי המקרא נטלו חלק כמה מומחים: פרופ' יהודה אליצור, פרופ' פיבל מלצר, עמוס חכם (הזוכה הראשון בחידון התנ"ך), פרופ' מרדכי זר-כבוד, פרופ' אהרן מירסקי ואחרים (ראה פירוט להלן). את מפעל הפרשנות ליוו מומחים נוספים בתחומם: הרב מרדכי ברויאר היה אחראי על קביעת נוסח ספרי המקרא, פרופ' יהודה פליקס ייעץ בתחומי הבוטניקה והזואולוגיה, והרב שאול ישראלי ייעץ מן ההיבט ההלכתי.
שני הכרכים הראשונים של פירוש "דעת מקרא" יצאו לאור בשנת תש"ל: ספר יהושע פורש על ידי יהודה קיל, וספר איוב פורש על ידי עמוס חכם.
יחסי אנטיגואה וברבודה–יפן

יחסים כלכליים

בשנת 2015 הסתכם היקף הייצוא מאנטיגואה וברבודה ליפן ב-30 אלף ין יפני, בעיקר כותנה, לעומת ייבוא בשווי 1.9 מיליארד ין, שכלל בעיקר רכבים, מנועים וטורבינות.

משלחות דיפלומטיות

לאנטיגואה וברבודה קונסוליה בטוקיו, יפן. מצידה של יפן היא מחזיקה בשגרירות בטרינידד וטובגו אשר אמונה על יחסי יפן עם אנטיגואה וברבודה.
בעיית שחמט

בעיית שחמט היא חידה העושה שימוש בכללי משחק השחמט, שבה מוצג מצב מסוים על לוח השחמט, ועל הפותר להגיע למצב כלשהו (לדוגמה: שח או מט) תחת הגבלות של כללים מיוחדים, בהתאם לסוג הבעיה. ברוב הבעיות יש הגבלה על מספר המסעים.
בעיות שחמט לרוב יצייתו לכללי המשחק, אך יש כאלה שחורגות מהם. למרות זאת, הן שומרות על החוקים הבסיסיים ועוסקות במצבים, ובכך הן נבדלות מחידות שחמט, שבהן משתמשים בלוח ובכלים אך לא במצבים. בעיות שחמט נחשבות כמפתחות את החשיבה הלוגית ואת היכולת במשחק השחמט, אפילו כאלה שמטרתן הפוכה ממטרת משחק השחמט (לדוגמה: מט לדעת), ואף על פי שהמצבים שמוצגים בבעיות שחמט מורכבים ובדרך כלל לא יגיעו במשחק רגיל.
בעיות שחמט נחשבות כתחום עצמאי במשחק השחמט. יש ספרות ענפה בנושא, ומתקיימות אליפויות קומפוזיציה (חיבור בעיות) ופתרון בעיות. שחקני שחמט רבים עוסקים בהן. יש המתמקדים בבעיות שחמט, ועוסקים פחות בשחמט רגיל.

פרובלמאים ישראלים

האיגוד לקומפוזיציה שחמטית בישראל מארגן תחרויות פתירת בעיות וקומפוזיציה, ומוציא לאור כתב עת. מדי שנה מתקיימת אליפות עולם בפתירת בעיות שחמט, וישראל זכתה מספר פעמים במקום הראשון.
מחברי בעיות ישראלים מפורסמים: עפר קומאי, מרק ארנבורג, יוחנן אפק, אורי אבנר, שלמה זיידר, יוסי רטר, פז עינת, אהרון הירשנזון, מנחם ויצטום, עמנואל נבון, יואל אלוני, הלל אלוני, יהודה הוך, אמציה אבני, גדי קוסטף, לאוניד מקרונץ ויפים רוחליס. 
פותרי בעיות ישראלים מפורסמים: עפר קומאי, רם סופר, עומר פרידלנד, לב גליאצנשפיגל ומוטי צ'ובניק. 
המתמטיקאי היהודי נועם אלקיס הוא מחבר ופותר של בעיות שחמט וזכה באליפות העולם ליחידים בפתרון בעיות שחמט בשנת 1996.

סימוני הבעיות

מט מסומן ב-#, מט עזר ב-H (קיצור של helpmate) ומט לדעת ב-S (קיצור של selfmate). לידם מוסיפים את מספר המסעים. (לדוגמה: 2# פירושו מט בשני מסעים. 3#H פירושו מט-עזר בשלושה מסעים).
ספרינגפילד (מיזורי)

היסטוריה

ספרינגפילד נוסדה ב-1830 על ידי ג'ון פולק קמפבל. מקור השם "ספרינגפילד" לא ברור, אם כי הדעה הנפוצה ביותר שהיא שהעיר נקראה על שם העיר ספרינגפילד במדינת מסצ'וסטס. העירייה של ספרינגפילד החלה לתפקד ב-1838.
ב-1849 נפתחה מסילת רכבת שקישרה את ספרינגפילד לסנט לואיס. כעבור כמה שנים נפתחו עוד מסילות וספרינגפילד הפכה לצומת דרכים אזורי.
ב-10 באוגוסט 1861, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, התרחש בקרבת העיר קרב וילסון'ס קריק, בו ניצחו כוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה את כוחות האיחוד, אך כוחות הקונפדרציה לא המשיכו לכיוון העיר. ב-25 באוקטובר באותה שנה התרחש קרב ספרינגפילד הראשון, בו ניצחו כוחות האיחוד באחד הניצחונות היחידים שלהם באותו זמן בדרום מיזורי. השליטה באזור המשיכה לעבור בין צד לצד עד שב-8 בינואר 1863 התרחש קרב ספרינגפילד השני, בו שוב ניצחו כוחות האיחוד והעיר נותרה תחת שליטתם עד סוף המלחמה.
ב-1887 העיירה נורת' ספרינגפילד אוחדה לתוך ספרינגפילד.
ב-1926 נחנך בעיר כביש 66, שהיה ציר תחבורה ראשי בארצות הברית.

כלכלה

כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשייה, תיירות ושירותי בריאות וחינוך.

חינוך

בעיר פועלים מספר אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדינה של מיזורי, אוניברסיטת דרורי ואוניברסיטת איוונג'ל (Evangel University).

תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הלאומי ספרינגפילד-ברנסון, הנמצא במרחק של כ-8 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
ספרינגפילד נמצאת על מסלול כביש בין-מדינתי 44, המקשר בין העיר סנט לואיס במזרח מיזורי ובין מדינת אוקלהומה עד ויצ'יטה פולס בצפון טקסס.
משה זיידל

קורות חיים

נולד בקירקלס שבליטא, סמוך לקורלנד. למד בישיבת טלז, וכן בעיר בויסק בבית מדרשו של רבו הרב קוק. באותה תקופה לימד תנ"ך את הרצי"ה, בנו של הראי"ה. תקופות שונות למד בחברותא עם הרב קוק, הרב אלחנן וסרמן והרב אברהם אליהו קפלן. ב-1905 התחיל ללמוד בסמינר לרבנים בגרמניה, אך כמו חברו רבי בנימין מנשה לוין התאכזב מרמת הלימודים וכעבור שנה וחצי עבר בעקבותיו לאוניברסיטת ברן בשווייץ, שם סיים את לימודיו בתואר דוקטור. 
ב-1913 נסע לארצות הברית ולימד תנ"ך ועברית בישיבה יוניברסיטי, עמד בראש בית המדרש למורים שם, והיה אחראי על הפיקוח בבתי הספר היהודיים בבולטימור. עם הקמת תנועת דגל ירושלים של רבו הראי"ה, היה מראשיה בצפון אמריקה. בשנת 1931 עלה לארץ ישראל, ובמשך שנים ארוכות ניהל את סמינר המזרחי למורות בירושלים (לימים מכללת אפרתה). היה שותף בהקמת המפעל הפרשני "דעת מקרא", במסגרתו כתב את הביאור על ספר מיכה. החל משנת 1911 פרסם מאמרים רבים בחקר מקרא ולשון באכסניות שונות, עבריות ולועזיות.  
זיידל היה מקורב מאוד לרב קוק והרבה להפנות אליו שאלות בסוגיות פילוסופיות ואידאולוגיות שהתעוררו אצלו במהלך לימודיו האקדמיים. באגרות התשובה של הרב קוק ניתן להבחין ביחסי הקירבה והחיבה המיוחדים ששררו ביניהם. כמה מהאיגרות החשובות ביותר של הרב קוק נכתבו כתשובה לשאלותיו. ראשית הכרותם הייתה בבויסק בעת שהרב קוק שימש שם כרב. הרב קוק עצמו עודד את זיידל ללמוד באוניברסיטה פילוסופיה, שפות ומקצועות נוספים "למען התועלת הרוחנית של כלל עמנו, הראויה להצטרף לכל מטרה פרטית". היה לו קשר קרוב גם לבנו של הרב קוק, הרב צבי יהודה קוק ולרב הנזיר שנועץ בו כשערך את ספרו של הרב קוק, אורות הקודש.
נפטר בירושלים ביום הראשון של חנוכה בשנת תשל"א (1970) ונקבר בבית העלמין בהר הזיתים. על מצבתו נכתב: "פ"נ איש תפארת, כליל המידות, צדיק, חכם ועניו... משכיל בתורת אל עליון ובלשון הקודש, למד תורה ולימד למלמדיה, וגמל חסדים באין רואה".
הסכם פונטו פיחו

בקורות

בעיני המבקרים הברית בין המפלגות הגדולות הגבילה בסופו של דבר את המערכת הפוליטית של ונצואלה לתחרות בלעדית בין שתי מפלגות:הפעולה הדמוקרטית ו"קופאי".משמעות הברית הייתה שבלי קשר לאיזו סיעה תנצח בבחירות, תמיד תשותף לשלטון גם המפלגה בשנייה. מפלגת "האיחוד הרפובליקני הדמוקרטי" של חוביטו וייאלבה, ירדה עם הזמן במשקלה האלקטורלי ובהשפעתו.
בשנת 1962 מפלגת URD נסוגה מן הברית פונטו פיחו כמחאה נגד מדיניות החוץ של הנשיא בטנקור שתמך בסנקציות של ארגון מדינות אמריקה נגד קובה ונגד מה שראה כבתערבות מוגזמת של ארצות הברית במדיניות הפנים הוונצואלית, כמו במקרה ההסכם בטנקור-קנדי לפיו ביטלה ונצואלה שת התוכנית הלאומית למסילות ברזל מימי פרס חימנס.
עקב כך בשנת 1962 הזמין בטנקור את המפלגה הימנית "אינטגרציה הרפובליקנית" להצטרף להסכם.
שיטה זאת שנמשכה בוונצואלה  למשך 35 שנה, בין השנים 1994-1959, גרמה לכך שממשלות הקואליציה הסתמכו יותר ויותר על שליטתם במשאבי הנפט של המדינה בהבטחת הנצחת שלטונם תוך פיתוח מערכת רחבה של פטרוניות וקליינטליזם. סוג השלטון הזה כונה מאוחר יותר "פרטיארכיה", מן המילה "פריטידו" = מפלגה.

ניוון השיטה

מערכת הפטרונות ומונופול שלטונן של מפלגות AD ו-COPEI, התחילה להתנוון בשנות ה-1980 עם נפילת ההכנסות מייצוא הנפט ומשבר כלכלי.
ב-1989 אמצעי הצנע של הנשיא קרלוס אנדרס פרס גרמו להפגנות המוניות הידועות כ"קראקאסו" (Caracazo).
עקב השחיתות והעוני בקרב חלק גדול של הציבור עלה חוסר האמון בלגיטימיות של השיטה השלטונית, שהתבססה על הסכם פונטו חיטו ועל החוקה שהונהגה בשנת 1961.   
הנשיא קרלוס אנדרס פרס, מנהיג מפלגת AD, שהנהיג את המדינה בשנים 1979-1974 ושוב ב-1993-1989 הודח על ידי בית המשפט הגבוה של ונצואלה עקב עבירות של מעילה בכספי הציבור, בין היצר לצורך מימון מערכות בחירות של מועמדים מסוימים במדינות לטינו-אמריקאיות אחרות ונידון לעונש מאסר.
הוא חזר זמנית לפוליטיקה בשנת 1998.

עלייתו של הוגו צ'אבס

בבחירות לנשיאות בשנת 1998 הבטיח המועמד הוגו צ'אבס לשבור את השיטה הישנה ולפתוח את המערכת הפוליטית למפלגות עצמאיות נוספות.צ'אבס הוקיע את שלטונן של מפלגות AD ו-COPEI כ"אליטיסטי"
תמסחי ביבים

"תמסחי ביבים" או "תניני ביבים" הם תנינאים שעל פי האגדה האורבנית שורצים בתעלות הביוב של ניו יורק.
על פי האגדה הובאו לניו יורק אליגטורי מחמד קטנים מפלורידה ונמכרו במגזר הפרטי. עם התבגרותם נזרקו התמסחים לאסלה על ידי בעליהם ודרכה הגיעו אל הביוב, שם על פי האגדה נטעו את משכנם והם מתרבים עד עצם היום הזה. לאגדה האורבנית אין יסוד במציאות, בין השאר בשל הבדלי הטמפרטורות בין פלורידה וניו יורק, תרביות החיידקים במערכות הביוב, והיעדר עדות כלשהי לקיומם של תנינאים במערכות הביוב.

היסטוריה

שורשה של האגדה בשנת 1927, בה פורסם בתאריך ה-4 בספטמבר בטיים מגזין של ניו-יורק כי בנחל שעלה על גדותיו נמצא תנין. לאחר מכן התברר כי התנין נמלט כמה חודשים קודם לכן מנחל בשטחו של אדם בשם ד"ר פ.א. פולר. פרסומים על גילוי תנינים נוספים באזור ניו יורק רווחו בשנים שלאחר מכן, אך מערכת הביוב אוזכרה לראשונה כשטיים מגזין פרסם ידיעה כי כמה ילדים שפינו שלג לתעלות הביוב ראו תנין באורך 1.8, כשזה ניסה לחמוק לתעלות הביוב. הילדים תקפו את התנין באתי חפירה והרגו אותו. ההשערה הייתה כי התנין נפל מספינה, שחה אל החוף ומצא את הכניסה לביוב.

כיצד בכל זאת הפכה לאגדה רווחת?

בשנת 1959 הוציא הסופר רוברט דליי ספר בשם World Beneath The City (עולם מתחת לעיר), המספר את סיפורו של טדי מאי (הממונה על ביבי ניו יורק עד לשנת 1955), שלפיו פקחי הביבים דיווחו על הימצאותם של תנינים במערכת הביוב בסביבות 1935. פרט לכך, אין הספר מתארך אירועים נוספים, כמו כליאת התנינים או הפגיעה בהם. דליי טען כי פגש את מאי כשזה היה בן 84, עשרים שנים אחרי האירועים, אך דמיונו העשיר של מאי ונטייתו לסיפורי בדיון גרמו לרוב חוקרי הסיפור לדחות את טענתו. 
לבושה המודרני של האגדה האורבנית שייך בעיקרו לסופר תומאס פינצ'ון, שברומן V, שפרסם בשנת 1963, ברא בדמיונו את עיקר פריטי האגדה: תנינים קטנים מפלורידה, שנרכשו כחיות מחמד, חמקו אל מערכות הביוב ומאז הם חיים שם. פינצ'ון דמיין אליגטורים עיוורים ולבקנים, בהם נלחמת "סיירת אליגטורים" חמושה ברובים ארוכי קנה ורבי עצמה. פרי דמיונו של פינצ'ון זכה לפופולריות רבה בשנות השישים, אז צברה האגדה האורבנית תנופה של ממש.

בתרבות הפופולרית

סרט הקולנוע "Alligator" משנת 1980 מבוסס על אגדת תמסחי הביבים. לסרט יצא סרט המשך ישירות לווידאו בשם "Alligator II: The Mutation" בשנת 1991.
רועי שיינדורף

ביוגרפיה

שיינדורף נולד בקריית ביאליק שבמחוז חיפה. בין השנים 1995–2001 שירת בצה"ל כיועץ משפטי בכיר במחלקת הדין הבין-לאומי בפרקליטות הצבאית. במסגרת תפקידו זה שימש כיועץ משפטי למשלחות ישראליות למשא ומתן מול הפלסטינים, סוריה, לבנון, וירדן, וכן השתתף במשלחת הישראלית למשא ומתן בנושא הקמת בית הדין הפלילי הבינלאומי. בנוסף, ייעץ לצבא בסוגיות מסווגות שונות בתחום המשפט הבין-לאומי. לאחר מכן, עמד שיינדורף בראש המחלקה לתפקידים מיוחדים (בין-לאומי) בפרקליטות המדינה מעת הקמתה בראשית שנת 2010. מחלקה זו אחראית לייצוג וייעוץ למדינה ולבעלי תפקידים בה במסגרת הליכים משפטיים בין-לאומיים, לרבות הליכים במדינות זרות, בתי דין בין-לאומיים, ומנגנונים משפטיים נוספים כגון צוותי בדיקה של האו"ם. במאי 2014 מונה כחבר ועדת טירקל. באוקטובר 2013 הוחלט על מינויו כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה לענייני המשפט הבינלאומי.
שיינדורף הוא בעל תואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת ניו יורק, ובעל תואר ראשון ושני למשפטים וכלכלה מאוניברסיטת תל אביב.
קרב טינדאריס

רקע היסטורי

ניצחון הצי הרומאי בקרב מילאי (260 לפנה"ס) באמצעות גשרי ההשתלטות רומם את רוחם של הרומאים, והם נפנו ביתר מרץ להמשך המלחמה ביבשה. בהיעדר כוחות קרתגיים ימיים שיסכלו את תנועות הצבא, הצליחו הרומאים בשנה שלאחר מכן לכבוש מספר ערים קרתגיות בסיציליה. הם אף ניסו בשנת 258 לפנה"ס - כפי הנראה בלא הצלחה - לכבוש שוב את ליפארה, כדי להסיר את חרפת תבוסתו של צבא גנאיוס קורנליוס סקיפיו מידי שייטת אניות קרתגית, שהטילה עליו הסגר מן הים שלוש שנים קודם לכן והביאה לכניעתו.
שנה אחר כך, ב-257 לפנה"ס, נקרתה להם הזדמנות נוספת להכות בצי הקרתגי.

מהלך הקרב ותוצאותיו

הצי הרומאי, בפיקוד הקונסול גאיוס אטיליוס רגולוס (Gaius Atilius Regulus), עגן אותה עת ליד כף טינדאריס, מערבית למילאי, נכון בכל רגע להגן על הנתיב הימי מאיטליה לסיציליה, שהיה עורק החיים של הצבא הנלחם באי. ואמנם, זהירות זו השתלמה. הצופים הרומאים בחוף הבחינו בשייטת קרתגית העושה דרכה בים בלא-סדר במקום בטור עורפי כמקובל, ומיד ניתן האות לעלות על האוניות ולהסתער על האויבים.
בעוד הצי מתארגן בחופזה לקראת ההתנגשות, הקדים גאיוס אטיליוס את האחרים ויצא עם אונייתו בראש עשר אוניות נוספות אל לב ים. היה זה צעד נמהר מדי. כאשר ראו הקרתגים בפיקוד חמילקרת כי האוניות הרומאיות המסתערות עליהם מופרדות מרחק רב מן האחרות, סבו לעברן, הקיפו אותן מכל עבר, ובמהלומות ניגוח טיבעו עשר מהן וכמעט שלכדו גם את אונייתו של אטיליוס עצמו. תוך כדי כך נאספו יתר אוניות הצי הרומאי בזירת הקרב, ולאחר שנערכו בשורה חזיתית - כמקובל - התנגחו באויבותיהן והצליחו להטביע שמונה אוניות קרתגיות וללכוד עשר על צוותן. הצי הקרתגי המוכה נסוג אל האיים הליפאריים.
מתוצאות ההתנגשות הימית למדו הרומאים והקרתגים כי הם נלחמים בכוחות שקולים, ומאחר שהבינו כי גורל המלחמה כולה יוכרע בים, נפנו ביתר מרץ להגדלת עוצמת צייהם המלחמתיים. ואמנם, קרב אקנומוס שנערך שנה אחר כך הוא עדות לגודל ההכנות שעשו ולעוצמת המאבק ביניהם על השליטה בים.
אמירתאיוס

אמריתיאוס הנסיך של סאיס (או אמנרידיסו), היה הפרעה היחיד בשושלת ה-28 של מצרים העתיקה, וככל הנראה מקורב לשושלת ה-26.
הביא לקיצו של הכיבוש הפרסי הראשון ושלט במצרים בשנים 404 לפנה"ס - 399 לפנה"ס.

קורותיו

אמריתיאוס מוזכר במקורות היווניים; בכתבים דמוטיים מכונה אמנרידיס (ככל הנראה על שם האל המצרי אמון). ככל הנראה היה נכדו של אמריתיאוס מסאיס שהנהיג מרד כנגד הפרסים בשנים 465 לפנה"ס - 463 לפנה"ס, יחד עם בעל בריתו הלובי אינארוס, כנגד האחשדרפן של מלך פרס ארתחששתא הראשון.
ב-411 לפנה"ס החל להנהיג שורה של מרידות כנגד מלך פרס דריווש השני וב-404 לפנה"ס ערך מתקפה מוצלחת בגדה המערבית של הנילוס בסמוך לעיר הולדתו סאיס והצליח להשתלט על אזור הדלתא.
בעקבות מותו של דריווש ב-404 לפנה"ס הכריז על עצמו כמלך מצרים (פרעה) השולט באזור מצרים תחתית. הצלחתו הצבאית הסתייעה בבריתות שכרת עם אתונה וספרטה ובמרידות של לידיה וכריה שהתרחשו באותו הזמן.
יורשו של דריווש, ארתחששתא השני החל אוסף צבא בפניקיה בפיקודו של אברוקומס על מנת לחזור ולהשתלט על הדלתא אך מאבק פוליטי (וצבאי) חריף עם אחיו הצעיר כורש הצעיר שקרא תיגר על שלטונו מנע ממנו לממש את תוכניתו - מה שאפשר למצרים את האפשרות לפרוק את עולו של השלטון האחמנידי.
עם זאת, המשיך ארתחששתא השני להיות שליטה המוכר של מצרים עילית עד 401 לפנה"ס. בפפירוס הארמי מאלפנטין המתוארך לשנת 400 לפנה"ס, מצוינים חמש שנים לשלטונו הריבוני של אמריתיאוס על מצריים - ניתן להסיק ממנו שמצרים עילית נותרה תחת שלטון פרסי עד סביבות שנת 400 לפנה"ס, בעוד שאמיריתאוס שלט באזור הדלתא של מצריים תחתית.
אמריתיאוס הובס בקרב עם יורשו נפריטס הראשון ממנדס והוצא להורג בממפיס בשנת 399 לפנה"ס, מאורע המוזכר בפפירוס הארמי מס' 13.
אמריתיאוס לא הותיר מונומנטים כלשהם; עם זאת, נמצאה כתובת במקדש ח'ונסו בכרנך המצביעה כי הורה לשפץ את המבנה המקודש, פעולה ראשונה מסוגה שבוצעה על ידי שליט מצרי מאז הרס תבאי על ידי המלך הפרסי כנבוזי השני, המבטאת אקט של ריבונות.
אתולוגיה

התנהגות תורשתית והתנהגות נלמדת

נהוג להבחין בין התנהגות תורשתית (בעבר נקראה התנהגות אינסטיקטיבית או התנהגות מולדת) לבין התנהגות נרכשת (התנהגות נלמדת).
גם בחקר התנהגות האדם וגם בהתנהגותם של בעלי חיים מוצאים החוקרים התנהגות הנובעת ממקור גנטי לעומת זו הנובעת מלמידה.
כמעט אצל כל בעלי החיים להם תקופת ינקות ארוכה מצאו התנהגות נלמדת (כיצד לצוד אצל הטורפים, כיצד להתחבא ולהסתוות אצל הנטרפים או כיצד לשחות אצל ברווזים).
אין מחלוקת כי יניקה היא אינסטינקטיבית, בדומה להליכה של גוזלים אחרי אימם, ולעומת זאת התנהגות חברתית היא נרכשת. כמו אצל חוקרי בני האדם, גם אצל חוקרי החיות יש מחלוקת היכן עובר הגבול ומה מתוך ההתנהגות היא תורשתית ומה מתוך ההתנהגות היא נרכשת.

חישה

חלק ניכר מהתנהגותם של בעלי חיים נובע מחישה, המרצה וגירוי.
דרך מערכת החושים (ברמותיה השונות) קולט בעל החיים את הדרוש לו מהסביבה, הגירוי הרלוונטי מיתרגם לפעולה (אכילה, הימלטות, הזדווגות) והיא זו המאפשרת את המשך קיומו של הפרט והמין.

חיי חברה

יש בעלי חיים החיים בבדידות ופוגשים בבעל חיים אחר ממינם רק בעונת ההזדווגות (לעיתים רק פרט אחד בן הזוויג האחר, ולעיתים כמה פרטים, ייתכן שמשני הזוויגים). בעלי חיים אלו נפרדים לרוב בתום מעשה ההזדווגות ואינם שותפים לגידול הצאצאים. 
בעלי חיים אחרים חיים במשפחות גרעיניות או מורחבות במגוון צורות (זכר אחד ונקבה אחת, עם או בלי צאצאיהם. זכר אחד וכמה נקבות. נקבה אחד וכמה זכרים. כמה דורות של אותה משפחה. ויש עוד קומבינציות רבות).
יש גם מי שחיים בלהקות גדולות או במושבות.