google/wiki40b huggingface dataset:
ריינהולד ניבור

ביוגרפיה

ניבור נולד במדינת מיזורי, ארצות הברית, בן לכומר גרמני מן הכנסייה האוונגלית המאוחדת (לותרנית-קלוויניסטית) מאוחדת שכללה בעיקר מהגרים פרוסים. הוא ואחיו הצעיר החליטו ללכת בעקבות אביהם ולהפוך לכמרים. ריינהולד ניבור למד באלמהורסט קולג' שבאילינוי, וסיים שם את חוק לימודיו בשנת 1910. לאחר מכן למד בסמינר התאולוגי עדן שבמיזורי. לבסוף הגיע לאוניברסיטת ייל, שם רכש תואר ראשון בלימודי דת בשנת 1914. שנה לאחר מכן הוסמך לכמורה, ונשלח על ידי המסיון הגרמני-אבנגלי לכהן בדטרויט, מישיגן. הקהילה שלו מנתה בבואו לשם כשבעים איש, וגדלה לכשבע מאות איש שעה שפרש ממנה בשנת 1928, סימן לגידולה של העיר דטרויט באותן שנים.
בשנות כהונתו ככומר, ניבור הוטרד מן ההשלכות השליליות של מהפכת התיעוש על חיי העובדים. הוא הפך למבקר קולני של הנרי פורד ואיפשר לאיגודי עובדים לנצל את במת ההטפה הכנסייתית שלו כדי לקדם את נושא זכויות העובדים. במקביל יצא ניבור כנגד הארגון הגזעני 'קו קלוקס קלאן' (Ku Klux Klan) שבשנות העשרים התעצם בערי המערב והמרכז של ארצות הברית, והיה חזק במיוחד בדטרויט.
בשנת 1923 ביקר באירופה ומצבה של גרמניה תחת הכיבוש הצרפתי גרם לו לחזק את עמדותיו הפציפיסטיות, אותן אימץ בעקבות מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1928 עזב ניבור את דטרויט ונתמנה לפרופסור לתאולוגיה מעשית בסמינר התאולוגי 'יוניון' שבניו יורק. מכאן ולהבא בילה ניבור את רוב הקריירה שלו שם, עד לשנת 1960. במשרתו זו זכה ניבור להשפעה ניכרת על דורות של תלמידי הסמינר.
ניבור פרסם ספר מחוויותיו ככומר בדטרויט: Leaves from the Notebook of a Tamed Cynic. הוא המשיך לכתוב ולפרסם לכל אורך הקריירה שלו, וכן שימש כעורך למגזין 'נצרות ומשבר' (Christianity and Crisis) משנת 1941 עד לשנת 1966.
ניבור היה בין החברים המייסדים של הקרן לסיוע בינלאומי, אשר כיום ידועה בשמה International Rescue Committee. משימתה של הקרן (לפי תיאור משנת 1933) הייתה "לסייע לגרמנים הסובלים מן המדיניות של השלטון ההיטלראי".

פעילותו הפוליטית

בשנות השלושים של המאה העשרים שימש ניבור כמנהיג מרכזי של הפלג הרדיקלי במפלגה הסוציאליסטית האמריקאית. הוא צידד בקבלת התוכנית של החזית המאוחדת מטעם המפלגה הקומוניסטית האמריקאית, עמדה העומדת בניגוד חד לעמדותיו המאוחרות יותר. לפי אוטוביוגרפיה של לואיס ולדמן, אחד ממתנגדיו הפוליטיים, ניבור אפילו הנהיג תרגילים כמו-צבאיים בין החברים הצעירים של המפלגה. 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החלו מתערערים אמונותיו הפציפיסטיות שבמחשבתו הליברלית. ניבור החל להתרחק מעמיתיו הפציפיסטיים והפך לתומך מובהק של המלחמה בנאצים. הוא עזב את אגודת שוחרי הפיוס של תאולוגים ואנשי דת שהתנגדו למלחמה, והפך לאחד ממבקריהם החריפים. נטישה זו של עמיתיו הובילה להקמתה של תנועה ל'ריאליזם נוצרי' אשר ניבור נחשב כנציגה הבולט. במסגרת זו הפך ניבור לתומך במעורבותה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, במלחמתה בקומוניזם, ואף בפיתוח הנשק הגרעיני. אולם ניבור התנגד למלחמה בוייטנאם.

השפעתו

מרטין לותר קינג למד את כתביו של ניבור בזמן לימודיו בסמינר התאולוגי קרוזר בפנסילבניה. ואלו תרמו לתזה של "מלחמה צודקת". כתבים אלה יחד עם כתביו של פאול טיליך סייעו לקינג לקשר את האמונה הנוצרית יחד עם המאבק למען זכויות השחורים בארצות הברית.
יוסף בא-גד

ביוגרפיה

בא-גד (בוגרד) נולד במושבה מוצא תחתית בג' באדר א' ה'תרצ"ב (1932). הוא נכדו של ירחמיאל שטיינברג, ה"מוכתר" של מוצא ובן דוד מדרגה שנייה של אורה הרצוג אשת נשיא המדינה חיים הרצוג וסוזי רעייתו של אבא אבן. למד בצעירותו בישיבות כפר הרוא"ה, היישוב החדש וחברון. שירת בנח"ל ובתום שירותו הצבאי למד הוראה בסמינר "מזרחי" בירושלים. כמו כן למד באוניברסיטת בר-אילן וסיים תואר שני בתנ"ך וחינוך. נישא לרבקה זוסמן-די ליאון. חתנו הוא הרב יגאל לרר.
בשנת 1955 ייסד את ישיבת נחלים כמנהל ולא כראש ישיבה, ובמהלך השנים הפך לראש הישיבה ועמד בראשה עד לשנת 2004. כמו כן הוסמך לרבנות. החל משנת 2004 הפסיק לכהן כראש ישיבה והחל מ-2005 הוא משמש כנשיא הישיבה. בא-גד מתגורר בפתח תקווה.
בא-גד היה חבר כנסת מטעם סיעת מולדת בכנסת ה-13, ונחשב לאחד הח"כים הבולטים בכנסת, בין השאר בזכות גימיקים שבהם ביקש להסב תשומת לב למסריו בנושאים של דת, חברה ופוליטיקה. במהלך המושב התפצל מסיעתו והקים סיעת יחיד. לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה הקים מפלגה בשם "מורשת אבות" שלא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לראשות הממשלה ביקש להתמודד אך לא הצליח לגייס בזמן 50 אלף חתימות שנדרשו אז על מנת להתמודד. בא-גד ביקש להשתתף בבחירות לכנסת ה-15 ולראשות הממשלה אך פרש מהמירוץ זמן קצר לפני הבחירות וקרא לתומכיו לתת את קולותיהם למפד"ל.
בשנת תשמ"ח (1988) זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית על ספריו אוגדן הסוגיות ונחלי לימוד.
בנובמבר 2005 הודיע רשם העמותות כי בעמותות שניהל בא-גד בישיבת נחלים נתגלו אי-סדרים כספיים חמורים, לרבות העברת כספי העמותות לו ולבני משפחתו.
ב-1 ביולי 2007 הורשע, במסגרת הסדר טיעון, בעבירות של זיוף בנסיבות מחמירות ובניסיון לקבל דבר במרמה בנסיבות מחמירות, לאחר שהואשם בזיוף חתימות של אזרחים לשם הגשת רשימה של תומכים בעלי זכות בחירה כמועמד לראשות הממשלה. במסגרת הסדר טיעון זה, נגזרו עליו שישה חודשי מאסר שירוצו בעבודות שירות, ובנוסף שנת מאסר על תנאי וקנס בסך 25 אלף שקל.
בשנת 2013 הוענק לו תואר יקיר העיר פתח תקווה.
נעמי פארן

נעמי פארן היא מייסדת מקהלות מורן, ומאז הקמתה היא המנצחת והמנהלת המוזיקלית של המקהלה. 

חייה

פראן היא בוגרת המגמה לניצוח בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב. השתלמה בניצוח מקהלות בקונסרבטוריון בקופנהגן ובבית הספר הגבוה למוזיקה במאלמה שבשוודיה.
מוזמנת באופן קבוע להנחות כיתות אמן למנצחים וסדנאות בסימפוזיונים ברחבי העולם וכן לשפוט בתחרויות בינלאומיות: סלובניה, דנמרק, הונג קונג, סין, קוריאה הדרומית, איטליה, ספרד, ארגנטינה ולאחרונה בהולנד בפסטיבל "אירופה קנטאט".
זכתה בתואר Outstanding Conductor בתחרות מקהלות בינלאומית בשנת 1996.
בשנים 1992-2002 שימשה בתפקיד מיוחד מטעם משרד החינוך והתרבות, בהובלת פרויקט קידום ופיתוח מקהלות ילדים ונוער בישראל. במסגרת תפקידה, יזמה סדנאות למידה למורים ולמנצחים, הנחתה מקהלות בכל רחבי הארץ והעמיקה את הקשר בין מלחינים לבין מקהלות הילדים והנוער.
בשנת 2002 הוקם ביזמתה של נעמי המרכז הישראלי למוזיקה ווקלית, מיסודה של מקהלת מורן.
במסגרת המרכז נערכות סדנאות לזמרים צעירים, למנצחים, למורים ולמקהלות. פרק מיוחד בפעילות המרכז מוקדש לקירוב וקידום של אוכלוסיות טעונות טיפוח, על ידי הפעלה משותפת של ילדי מקהלת מורן עם ילדים חולי סרטן, ילדים בסיכון וילדים ונוער בעלי צרכים מיוחדים.
נעמי מאמינה ששירה היא הביטוי האנושי הטבעי והעמוק מכולם אשר יצור גשר בין אנשים, תרבויות ועמים: "עלינו להטמיע את תרבות השירה בתוכנו כדי שנוכל להיות אנשים טובים יותר, רגישים יותר ותורמים יותר לסביבה... לנצח פירושו לאזן בין מודעות לזרימה, בזמן אמיתי. לשיר זה פשוט להיות אתה".
גן החיות בלוארטה

היסטוריה

גן החיות בלוארטה הוקם על ידי הפולטיקאי ואיש העסקים, צ'אוויט סינגסון. סינגסון, הביא את תחביב הציד שלו כמניע להקמת גן החיות, ופתח את גן החיות בגלל שאוסף הפוחלצים שלו גדל. הוא חשב שגן החיות ישמש כדי להבהיר למבקרים על קידום השימור וההגנה על מינים בסכנת הכחדה. גן החיות מתואר כהיכל חינוכי לחיות בר אינטראקטיבי, שתוכנן ופותח על ידי סינגסון בעצמו.

גלריית הספארי

גלריית הספארי היא מוזיאון פוחלצים ובו שרידים משומרים של בעלי חיים שסינגסון צד במקומות שונים בעולם. סינגסון התכוון לגלריה שבה אנשים יוכלו לראות בעלי חיים אקזוטיים מבלי לנסוע למנילה או מחוץ למדינה.
אלימינציה (כימיה)

אֵלִימִינַצְיָה (מאנגלית: Elimination; בעברית: תגובת החסרה) היא סוג של תגובה כימית האופיינית לתרכובות אורגניות.
תגובת אלימינציה מהווה במידה רבה את התגובה ההפוכה לתגובת סיפוח. בתגובת אלימינציה מאבדת תרכובת שני אטומים; במקומם נוצר קשר קוולנטי כפול בין שני אטומי הפחמן הסמוכים. האטומים העוזבים הם מתמירים—הם אינם מהווים חלק משרשרת הפחמנים הראשית של התרכובת.
בתגובות ההתמרה השכיחות ביותר חומר המוצא הוא הלואלקאן (אלקאן בעל אטום הלוגן) והתוצר הוא אלקן. שני האטומים העוזבים הם אטום ההלוגן ואטום מימן. תגובה זו היא אחת הדרכים העיקריות לסינתזה של אלקנים. תגובת אלימינציה כפולה של אלואלקאן המכיל שני הלוגנים מביאה לעזיבתם של ארבעה אטומים ולקבלת אלקין (פחמימן בעל קשר קוולנטי משולש).
בתגובת אלימינציה נדרש בסיס לואיס אשר יתקוף את אטום המימן העוזב. לבסיס לואיס, מעצם הגדרתו, זוג אלקטרונים לא-קושר. זוג זה יוצר קשר קוולנטי עם אטום המימן וגורם לניתוקו מהאלקאן.
מאונטבאטן

מאונטבאטן (Mountbatten) הוא השם שאומץ על ידי הענף הבריטי של משפחת האצולה הגרמנית פון באטנברג, בשל רגשות אנטי-גרמניים שגאו בקרב הציבור הבריטי בעת מלחמת העולם הראשונה. השם "מאונטבאטן" הוא תרגום אנגלי (אינגלוז) של השם הגרמני "באטנברג" (Battenberg) (שמשמעותו "הר באטן").
זהו שם משפחתו של הנסיך פיליפ, בעלה של אליזבת מלכת בריטניה. שם משפחתם של צאצאיהם שאין להם תואר מלכותי הוא מאונטבאטן-וינדזור (Mountbatten-Windsor). למרות שהשם מאונטבאטן הוא חלק משם המשפחה, שינוי עתידי של שם בית המלוכה, בית וינדזור, כך שיכיל את השם מאונטבאטן אינו אוטומטי ונתון להחלטתו של המלך שיעלה לכס המלוכה.

שינוי השם

ב-1917, בעקבות רגשות אנטי-גרמניים שגאו בציבור הבריטי עקב מלחמת העולם הראשונה, שינה המלך ג'ורג' החמישי, את שמו של בית המלוכה הבריטי מהשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור. חילופי השמות לא פסחו על משפחת פון באטנברג, וב-14 ביולי 1917 שינה גם הנסיך לודוויג, בעידוד המלך, את שם משפחתו למאונטבאטן, ונקרא מאז לורד לואי מאונטבאטן, המרקיז ממילפורד - הייבן. הנסיך בחר בשם זה ולא באפשרות אחרת - באטנהיל. שינוי שם המשפחה היה כרוך בוויתור על התואר "נסיך באטנברג", אך הנסיך פוצה בקבלת התואר מרקיז. וכך כתב בספר האורחים בעת ביקורו אצל בנו ג'ורג':

 
"הגעתי כנסיך הייד, חזרתי כלורד ג'קיל"
— 
אחיו של לודוויג, הנסיך היינריך פון באטנברג, נשא לאישה את בתה של המלכה ויקטוריה, הנסיכה ביאטריס. בנם, הנסיך אלכסנדר פון באטנברג, שינה את שמו לאלכסנדר מאונטבאטן, וקיבל את התואר מרקיז קאריסברוק. בן אחר, לאופולד, שינה שמו ללאופולד מאונטבאטן.
אחותם, הנסיכה ויקטוריה פון באטנברג, או בשמה הספרדי ויקטוריה אֵוּחניה, לא שינתה את שמה, כיון שכבר הייתה נשואה למלך ספרד, אלפונסו השלושה עשר. חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד הוא נכדהּ.

משפחת המלוכה הבריטית

בעת שינוי שם המשפחה הייתה בתו של לודוויג, הנסיכה אליס פון באטנברג, נשואה לנסיך היווני אנדראס, בנו של מלך יוון, ולא שינתה את שם משפחתה למאונטבאטן. דווקא בנה, הנסיך פיליפ, שהתגורר מילדותו בלונדון אצל דודיו לואי וג'ורג', החליט בשנת 1947, עם נישואיו למלכה אליזבת, לוותר על תאריו הדנים והיוונים מצד אביו אנדראס, ולאמץ כשם משפחתו את שמה האנגלי של אימו, מאונטבאטן. כך הפך השם להיות גם שם משפחתם העתידי של הנסיך צ'ארלס ושל ילדיו, ויליאם והארי (יחד עם השם וינדזור).
לאחר עליית המלכה אליזבת לכס המלוכה, ביקש דודו של פיליפ, הלורד לואי מאונטבאטן, לשנות את שם בית המלוכה לבית מאונטבאטן. הדבר נודע לווינסטון צ'רצ'יל, שיעץ למלכה לשמור על השם בית וינדזור.
שם משפחתו של פיליפ היה נשאר גרמני גם אילולא שינה את שמו למאונטבאטן, הואיל ומוצאו של סבו גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, הוא מבית האצולה הגרמני שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg).

בית מאונטבאטן כיום

העומד בראש המשפחה כיום (2008) הוא הלורד ג'ורג' מאונטבאטן (יליד 1961), המרקיז הרביעי ממילפורד-הייבן, שהוא נינו של לודוויג.
יגאל ורדי

יגאל ורדי (נולד ב-5 במאי 1953) הוא גרפולוג, פסיכולוג, צייר וסופר ישראלי.

ביוגרפיה

נולד ב-1953 בקיבוץ משמר הנגב. החל לצייר בילדותו. בגיל 6 נסע עם משפחתו לארגנטינה, שם למד מגיל 7 באקדמיה לציור אצל הציירת-פסלת ססיליה מרקוביץ (תלמידתו של הצייר אנדרה לוט והפסל אנטואן בורדל). לאחר חמש שנים בארגנטינה חזר עם משפחתו לישראל והתיישב בבאר-שבע, שם השתלם אצל משה אגמון ולאחר מכן אצל רפי לביא ורן שחורי. בגיל 13 הוצגה תערוכת יחיד ראשונה שלו, בבית העם בבאר שבע.
לאחר שרותו הצבאי סיים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית. התמחה בתחום הפסיכולוגיה הקלינית, אך מאז לא עוסק בטיפול מעשי. ורדי מתמקד בעבודתו בתחום הגרפולוגיה.
הציג עשרות תערוכות במהלך השנים ובמקביל כתב שבעה ספרים בתחומי גרפולוגיה, פסיכולוגיה, אמנות, ניהול ופילוסופיה. מנהל משרד העוסק בגרפולוגיה ובמקביל עוסק באמנות הציור ובכתיבת ספרים בתחומי המחקר השונים.
נשוי לזיוה ואב לארבעה ילדים.

עבודתו

בספרו "כתב היד כראי הנפש" הציג תאוריה אבחונית המושתתת על התאוריה של מורו, הגרפולוג ישראל אודם. בתאוריה זו ניסה להציג את הדרך בה האישיות מתארגנת באופן סינרגטי בין טיפוסי אישיות שונים, החוברים יחדיו כשדות חלקיים במערך הנפשי. בספרו כלל מחקרים שונים בתחום הגרפולוגיה, שביצע במסגרות צבאיות (מחלקת מדעי ההתנהגות בצה"ל) ואקדמיות.
בספרו "חכמת הנפש לרפא את עצמה" הציג תאוריה על הדרך בה נפש האדם מבצעת את הרגולציה הפנימית לעבר שיווי המשקל, כאשר פתולוגיה נפשית אחת מאזנת פתולוגיה שנייה, ויחד נוצרת הרמוניה עם שיווי משקל ייחודי לכל סגנון חיים.
ורדי חקר את הציור המודרני על פי הגישה של וולפלין, באימרה: "היסטוריה ללא שמות". בכך עסק בניסיון לחשוף את המבנים הסינכרוניים העוברים מדור לדור מבעד לסגנונות השונים הדיאכרוניים. הציג את תולדות הציור המודרני, מהאימפרסיוניזם ועד הפוסט-מודרניזם, בגישה סטרוקטורלית, תוך הצגת הטרנספורמציה מסגנון לסגנון כמטאמורפוזה סגורה. התאוריה הוצגה בספרו "מימזיס".
ורדי פיתח שיטת הוראת ציור אותה הציג בספרו "סקיצה". השיטה מבוססת על אוריינות ציורית וביצוע ספירלי משלב של שירבוט, עבור לסכימה והבנייה של צורה גאומטרית וכלה ברזולוציה של ציור ריאליסטי.
בנוסף פיתח ורדי שיטה לייעוץ פילוסופי המבוססת על הבנת האדם מנקודת מבט טיפולוגית, כסגנון חיים הטומן בחובו במקביל תמונת עולם פילוסופית המקנה לאדם הסבר ומשמעות לחיים. לטענתו, היכולת להיחשף לתת-ההכרה הקוגניטיבי על תמונת עולם זו, מאפשרת לאדם להרחיב את דרגות החופש שלו בבחירת חייו, בתהליך היצירה וההגשמה העצמית. התאוריה הוצגה בספרו "הפילוסופיה של השגעון".
ורדי פיתח סגנון ציור משלו המבוסס על סגנון הציור הטופולוגי.
ברנשים וחלומות

ברנשים וחלומות היה מחזמר ישראלי.
המחזמר עלה לבמות בשנת 1981 בבימויו של צדי צרפתי, בניהולו המוזיקלי של אלדד שרים, בעריכת אבי קורן ובהפקתם של דוד בר ואבי סרוטניק.
הוא מבוסס על שירים מוכרים בתרגום לעברית מתוך מחזות הזמר קברט, סיפור הפרברים, משחקי הפיג'מה, ברנשים וחתיכות, אירמה לה דוס, צ'יריטי המתוקה, הלו, דולי!, גברתי הנאווה, ניו יורק ניו יורק, פורגי ובס ואוליבר!. את הגרסאות העבריות לשירים כתבו אבי קורן, דן אלמגור וחיים חפר.
כוכבי המופע היו אילי גורליצקי, חנה לסלאו, ששי קשת, ירדנה ארזי ושולה חן ולצדם להקה שכללה את עירית ענבי, רחלי חיים, ברק גליל, אלי מנטבר, ירון חדד ויואב שמר והרקדנים פול בלום, איריס בירנבאום, קרול אוזן, דליה מנטבר, שלמה ארליך, קרול תומאס, שולמית זלצמן, שירלי נובק וג'ורג' תומפסון בהדרכתה של גליה גת.
תחילה התבקשו המפיקים להעלות מופע בידור במיוחד עבור עובדי התעשייה האווירית, אך תוך כדי התגבשות המופע הוחלט להמשיך להציגו גם לאחר 10 ההופעות הקנויות מראש. הוא הוצג בהיכל התרבות בתל אביב במשך 52 שבועות ברציפות, בכך שבר שיא ישראלי.
בראיון ליגאל רביד בערוץ הראשון סיפר צרפתי כי בכל ערב השתרכו תורים בקופות היכל התרבות.
לאור התפאורה המורכבת לא התאפשר למפיקים לצאת לסיבוב הופעות מחוץ לתל אביב. עם זאת, המופע צולם על ידי הטלוויזיה הישראלית באולפני הרצליה ושודר בערוץ הראשון.
בזכות המופע התגלו אביב גלעדי שהיה המפיק בפועל והפך לימים לאחד המפיקים הגדולים בישראל (בהפקה הכיר גלעדי את חנה לסלאו ונישא לה בהמשך) וגם מעצב התלבושות יובל כספין שהייתה זו עבודתו הראשונה.
המופע הורכב בעיקר משירים ולצדם קטעי קישור מעטים שהעביר אילי גורליצקי. בין השירים במופע: "קברט", "הלו דולי", "דידו", "אירמה לה דוס", "אהבת קיץ" ו"טוב להיות מאוהב" (שניהם מתוך: "גריז"), "הלילה טוב לרקוד", "תנו לי הלילה אישה", "יש לי חיים" (מתוך "שיער"), "לחגיגה אצעד הלילה", "מה צריך סך הכל בן אדם", "כסף מטמטם את העולם", "לו הייתי רוטשילד", "אצל הרננדו בחצר", "ביג ספנדר", "ווילקומן", "יום של אושר", "שמפניה הלילה נשתה", "ניו יורק, ניו יורק", "קסנדו", "מי מבקשת מיליונר", "איך יפיתי" ועוד.
"ברנשים וחלומות" זכה בפרס כינור דוד לשנת 1981 כמופע הבידור המצליח בישראל.
לאחר המופע חברו ברק גליל, עירית ענבי וירון חדד אל ורדה גורן בלהקת "קסם" שהוקמה ב-1982 ופעלה עד 1985.
טלגוניה

הטלגוניה (ביוונית: Τηλεγόνεια) היא יצירת שירה אפית מתקופת יוון העתיקה, שנכתבה על ידי אוגמון מקירני ומהווה המשך לאודיסאה. היצירה המקורית הקיפה שני ספרים ונכתבה באמצע המאה השישית לפנה"ס, כיום לא נותר דבר מן היצירה אלא תקציר בלבד.

עלילה

טלגונוס הוא בנו של אודיסאוס וקירקה שנולד לאחר שאביו עזב את אמו (משמעות שמו הוא "הנולד מרחוק"), הוא נשלח על ידי אמו לחפש את אביו. בעודו שט בימים, נטרפה ספינתו על ידי סערה והוא הגיע לאי איתקה - מקום ממלכתו של אודיסאוס אביו, אולם טלגונוס לא מודע לעובדה זאת.
בגלל מצוקתו מחליט טלגונוס לפשוט על שדות איתקה, אודיסאוס וטלמאכוס מגנים על ממלכתם ובזמן הקרב טלגונוס הורג את אביו. לאחר שטלגונוס מגלה את זהותו של אודיסאוס הוא עושה את דרכו, יחד עם טלמאכוס, פנלופה וגופת אודיסאוס, לבית אמו באי איאיה בעזרת הנחיית האלה אתנה.
לאחר שהם מגיעים לאיאיה, שם הם קוברים את גופת אודיסאוס. טלמאכוס נושא לאשה בעצת אתנה את קירקה, וטלגונוס נושא לאשה את פנלופה.
מרגרט דונלדסון

ביוגרפיה

דונלדסון למדה באוניברסיטת אדינבורו ולאחר סיום לימודיה החלה ללמד באוניברסיטה כמורה. בשנת 1980, היא התמנתה כפרופסור לפסיכולוגיה התפתחותית. תחום ההתעניינות המחקרי העיקרי שלה היה מחקר של המחשבה והשפה האנושיות.
בשלב מוקדם בקריירה שלה בילתה תקופה במכון למדעי החינוך (Institut Des Sciences L'Education) של ז'אן פיאז'ה בז'נבה, והושפעה רבות מניסיונה שם. מאוחר יותר הביאו אותה מחקריה לתהייה אודות כמה היבטים חשובים של התאוריה של פיאז'ה, שאותם דחתה מאוחר יותר בספרה "חשיבתם של ילדים". לאחר מכן יצאה ללימודים בארצות הברית באמצעות מלגת לימודים על שם ג'ון היי ויטני, ועבדה עם ג'רום ברונר בפרויקטים לפיתוח תוכניות לימודים.
ברונר תיאר את ספרה של דונלדסון "חשיבתם של ילדים" כאחד הספרים החזקים, החכמים והאינפורמטיביים ביותר על התפתחות מוחו וחשיבתו של הילד, והעריך שהשלכותיו של הספר על החינוך הן עצומות.
נחום דב ברייאר

ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לרב ד"ר מנחם מנדל ברייאר ולמלכה בת האדמו"ר רבי מרדכי שלמה פרידמן מבויאן. נקרא על שם שני סביו. אביו היה חסיד בויאן, ובמקביל היה איש אקדמיה וניהל אורח חיים אורתודקסי מודרני.
סבו הנהיג את חסידות בויאן מאיסט סייד שבמנהטן. בשנת תשל"א (1971), כשהיה רבי נחום דב כבן 12 נפטר סבו. שני בניו של האדמו"ר לא רצו למלא את מקומו והחסידות נותרה ללא מנהיג. גם מועמדותו של אחיו הגדול, ישראל אברהם, ירדה מעל הפרק עקב חוסר התאמה. המועמד הבא היה נחום הצעיר, אך מכיוון שבבויאן לא מקובל למנות ינוקא כרבי, המינוי התעכב עד להגיעו לגיל מבוגר יותר.
למד בישיבת זיכרון משה בברונקס. כנער עלה לישראל ולמד תקופה קצרה בישיבת ההסדר הר עציון. מאוחר יותר למד בישיבת החסידות בירושלים "מתיבתא תפארת ישראל".
בשנת ה'תשמ"א (1981) נישא לשושנה רייזיל בלומה, בת משולם זושא השיל בנו של רבי אברהם יהושע, האדמו"ר מקופיטשניץ. לאחר חתונתו נתבקש לכהן כאדמו"ר, אך סירב. למד לקרוא קוויטלאך אצל רבי יצחק פרידמן מבוהוש.
הוכתר לאדמו"ר בשבת חנוכה ה'תשמ"ה.

פעילותו כאדמו"ר

תחת הנהגתו הוקמו קהילות ומוסדות של החסידות בביתר עילית, בית שמש, מודיעין עילית, אלעד וקריית גת. בין חסידיו נמנים גם חסידי ענפים נוספים של בית רוז'ין (בעיקר טשורטקוב והוסיאטין) שבהם השושלת נפסקה, וכן דתיים לאומיים.
כן יש לחסידות קהילות ומוסדות במנהטן, בורו פארק, מונסי, ויליאמסבורג, לוס אנג'לס, לונדון, ואנטוורפן. בשנים הראשונות להנהגתו חנך את בית הכנסת הגדול 'תפארת ישראל', שעוצב על פי בית הכנסת 'תפארת ישראל' שהיה בעיר העתיקה.
הרב ברייאר עורך טיש מדי שבת מברכים, בימי הילולה של אבותיו ובחגים. נוהג לומר דברי תורה ארוכים בכל טיש. חלק מדברי תורתו יצאו לאור בקבצים ובספרים בשם "אמרי קודש".
מדי שנה, בל"ג בעומר מדליק את ההדלקה המרכזית בציון רשב"י במירון בהשתתפות רבבות. הוא ירש זכות זו מסבו, שקיבלה בירושה מרבי ישראל מרוז'ין, שקנה אותה מזקני צפת הספרדים.
מתגורר בשכונת מקור ברוך בירושלים. אשתו עוסקת בייעוץ רפואי, בפרט לסובלים מאנורקסיה במגזר החרדי.
זרם זליגה

זרם זליגה או זרם דלף הוא זרם חשמלי שאינו עובר במעגל החשמלי בו הוא מתוכנן לזרום אלא דולף מנתיבו המתוכנן דרך המבדד סביב המעגל, כך שהמעגל נסגר בדרך עקיפה, למשל תוך מעבר הזרם בריהוט או דרך המבנה. המעבר "דרך" החומר המבודד בדרך כלל אינו כתוצאה מפריצת הבידוד, אלא כתוצאה מפגיעה מכנית שמבטלת את הבידוד בנקודת המעבר.

התנאים להיווצרות זרם זליגה במוליכים

על מנת שיתקיים זרם הדלף, חייב להיווצר מעגל חשמלי שמקום התקלה הוא חלק ממנו. כך למשל, אם נוצרה תקלה בבידוד של מכשיר עשוי מתכת, אך מכשיר זה מבודד לחלוטין (למשל: מקרר שעומד על רפידות גומי) לא יווצר זרם דלף עד אשר יסגר מעגל, בדוגמה שלנו למשל כאשר אדם יחף יגע בגוף המקרר.
גם מגע ישיר של מוליך בקרקע אינו מבטיח היווצרות זרם דלף. לקרקעות שונות יש מוליכות חשמלית שונה, וייתכן כי הקרקע עצמה תהווה בידוד ולא תאפשר סגירת המעגל (קרקע חולית, למשל, היא קרקע בעלת מוליכות נמוכה במיוחד).
למעשה, בכל מעגל חשמלי קיים זרם דלף כל הזמן, אולם במעגלים תקינים עוצמתו של זרם זה זניחה לחלוטין.

זליגה במוליכים למחצה

מעבר לזליגה ממוליכים, קיימים סוגי זליגה ייחודיים לרכיבים מוליכים למחצה. בשל תופעת המנהור צמתים אינם מבודדים לחלוטין. ניתן לצמצם את הזליגה על ידי שימוש במזהמים חזקים יותר ובידוד בעל מקדם דיאלקטרי גבוה, אך לא למנוע אותה לחלוטין. הזליגה מהווה מכשול עיקרי בהמשך המזעור והגדלת מהירות השעון של רכיבים.

הסכנה בזרם זליגה

זרם הזליגה הוא זרם חשמלי לכל דבר, וסכנתו זהה לסכנת כל זרם חשמלי אחר, בהתאם לערכים אליהם הוא מגיע. הבעיה העיקרית של זרמי הזליגה היא שלא כמו בקצר חשמלי הערכים אליהם מגיע הזרם הם "מתונים" יחסית, ולכן קשה יחסית לאתר אותם. זרם הדלף במקרה של תקלה אמיתית יכול להיות של אמפרים בודדים או אף פחות מאמפר, זרם הנחשב נורמלי במעגלי מכשירים ביתיים, אך עם זאת מספיק חזק על מנת לגרום לשריפה או התחשמלות בעברו בתווך לא מתוכנן.
הזליגה (בניגוד, למשל, לנזילת מים) איננה נראית לעין, ומגע אקראי בנתיב הזרם הזולג עלול לגרום להתחשמלות. זליגה של עשרות מיליאמפרים עלולה להיות קטלנית.
קאוס בוראליס

תכונות

קאוס בוראליס הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K1 III, עם מסה של כ-2.6 מסות שמש ורדיוס של כ-11 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-4,775 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 37 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 50 בצרוף הקרינה בתחום התת-אדום. בשל קרבתו למערכת השמש נכלל הכוכב בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. קאוס בוראליס נמצא במרחק זוויתי של פחות משתי מעלות ממישור המילקה ולכן הוא מוסתר לעיתים על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכבי הלכת כוכב חמה, נוגה ומאדים. ב-6 באפריל 1972 נעשה שימוש באירוע הסתרה על ידי הירח על מנת למדוד במדויק את קוטרו הזוויתי של הכוכב. אירוע ההסתרה האחרון על ידי כוכב לכת אירע ב-19 בנובמבר 1984 כאשר נוגה עבר על פני הכוכב והאירוע הקודם לו היה ב-5 בדצמבר 1865 כאשר כוכב חמה הסתיר אותו. לא צפויים אירועי הסתרה נוספים על ידי כוכב לכת במאה ה-21.
צבא אוסטרליה

כוח אדם

בשנת הכספים 2010-2011 הצבא שירתו בצבא בממוצע 47,135 איש: 30,235 בשירות קבע ו-16,900 בשירות מילואים פעיל (חיילי מילואים המחויבים למספר ימי אימון מסוים בשנה). בנוסף ישנם 12,496 איש בשירות מילואים בכוננות (חיילי מילואים המגויסים רק במצב חירום או כדי למלא תפקיד מיוחד. רובם חיילי קבע לשעבר). בשנת התקציב 2014-2015 מתוכננת הגדלת צבא הקבע ל-31,000 איש.

בסיסים

מרכז המבצעים של הצבא (Forces Command), ממוקם במחנה "ויקטוריה" (Victoria Barracks) בסידני. שלוש הבריגדות הסדירות של הצבא ממוקמות במחנה "רוברטסון" (Robertson Barracks) ליד דרווין, בטאונסוויל ובמחנה "גליפולי" (Gallipoli Barracks) בבריסביין. 
בסיסי צבא חשובים נוספים כוללים את מרכז האווירייה של הצבא ליד אוקאי (Okakky) בקווינסלנד, מחנה "הולסוורת'י" (Holsworthy Barracks) ליד סידני, מחנה "לון פיין" (Lone Pine Barracks) בסינגלטון, ניו סאות' ויילס, ומחנה "וודסייד" (Woodside Barracks) ליד אדלייד אוסטרליה הדרומית. היחידה המיוחדת האווירית (SASR) מוצבת במחנה "קמפבל" בפרברי פרת'  באוסטרליה המערבית.
קרן גאוסיאנית

באופטיקה, קרן גאוסיאנית היא קרן של קרינה אלקטרומגנטית בה משרעת (אמפליטודה) השדה החשמלי ועוצמתו (ערך מוחלט של המשרעת בריבוע) מתפרשים על המרחב לפי התפלגות גאוס. 
מכשירי לייזר רבים פולטים קרניים גאוסיאניות, ובמקרה זה אומרים שהלייזר במוד הרוחבי הבסיסי "TEM₀₀ mode" של המהוד האופטי. כאשר קרן גאוסיאנית נשברת בעדשה, הקרן הגאוסיאנית נשברת לקרן גאוסיאנית אחרת (השונה בערכי הפרמטרים המאפיינים אותה מהקרן הנכנסת). תכונה זו הופכת את הקרן הגאוסיאנית לשימושית במיוחד, הן בניסויים והן בפיתוח מודלים תאורטיים עבור אופטיקה של לייזרים.
הפונקציה המתמטית שמתארת קרן גאוסיאנית היא פתרון לקירוב הפרקסיאלי (קירוב זוויות קטנות, בו בדרך כלל ) של משוואת הלמהולץ. הפתרון הוא גאוסיאן (הפונקציה המתארת את התפלגות גאוס), המייצג את המשרעת המרוכבת של השדה החשמלי, שמתקדם ביחד עם השדה המגנטי המתאים, כגל אלקטרומגנטי בקרן. כמו באופטיקה גאומטרית, גם קרן גאוסיאנית מתקדמת בקו ישר, אך בניגוד לגל מישורי לקרן גאוסיאנית יש רוחב סופי, שגדל ככל שהקרן מתקדמת . קרן גאוסיאנית מהווה את הקרן הממוקדת ביותר שאפשר להפיק תאורטית, אך גם בה רוחב הקרן סופי - כלומר: יש גבול לכמה ניתן למקד קרן אופטית.

פרמטרים של קרן גאוסיאנית

הגאומטריה וההתנהגות של קרן גאוסיאנית נשלטת על ידי קבוצה של פרמטרים, הנקראים beam parameters. פרמטרים אלה מתוארים להלן.

מודים מסדר גבוה יותר

קרניים גאוסיאניות הן רק פתרון אחד אפשרי למשוואת הגלים הפרקסיאלית. ישנן מספר קבוצות של פתרונות אורתוגונליים (זה לזה) המשמשים לתאר קרני לייזר. במקרה הכללי, אם בסיס שלם של פתרונות נבחר, ניתן לתאר כל קרן לייזר כצירוף ליניארי של פתרונות מבסיס. תכנון הלייזר קובע איזה בסיס של פתרונות הוא השימושי ביותר. במקרים מסוימים, ניתן לתאר את קרן הלייזר כמוד אחד יחיד מסדר-גבוה. אופני (אופן=מוד) הרמיט-גאוס הם הנפוצים ביותר, שכן מערכות לייזר רבות הן בעלות סימטריית שיקוף קרטזית במישור הניצב לכיוון התקדמות הקרן.
גן ארץ ישראל

גן ארץ ישראל הוא גן ציבורי הממוקם בטרמינל 3 של נמל התעופה בן-גוריון ונפתח בשנת 2004. הגן תוכנן על ידי אדריכל הנוף שלמה אהרונסון על בסיס תכנון ראשון של אדריכל הטרמינל, רם כרמי.
הגן נועד לשקף את הנוף של ארץ ישראל ואת מגוון הצמחים ותנאי השטח שבה. שטחו של הגן הוא 65 דונם והוא ממוקם במרכז הטרמינל. יותר משנועד לשמש כמקום מנוחה ושהיה, ממלא הגן, המצוי במיקום לא נגיש, תפקיד ויזואלי. הגן נצפה מעמדה גבוהה יותר בתוך מבנה הטרמינל הסמוך ונועד לשמש מעין תמונה או דיוקן. העיצוב הנופי של הגן כולל מטע הדרים, עצי דקל רבים, עצי זית, טראסה הבנויה מאבן לא מעובדת, מפלי מים ותעלות.
בשנת 2005 זכה פיתוח הנוף של שדה התעופה, והגן בתוכו, בפרס "סנטרל גרדן" של החברה האמריקנית לאדריכלי נוף (ASLA) בקטגוריית עיצוב המרחב הציבורי.