google/wiki40b huggingface dataset:
תוכנת משו"ב

משו"ב (ראשי תיבות של: מיידיות, שקיפות ובקרה) היא מערכת ניהול בתי ספר אינטרנטית (SMIS) שפותחה בשנת 2006 ופועלת נכון ל-2019 ב-1,158 בתי ספר ומוסדות חינוך ברחבי ישראל. משוב פותחה על ידי ys טכנולוגיות בע"מ.

מאפייני המערכת

משו"ב היא מערכת ניהול פדגוגי אינטרנטית, שנמצאת בשימוש בתי ספר במערכת החינוך. שימוש בתוכנה על ידי צוות בית הספר, התלמיד והוריו תורם לשקיפות בעדכונים השוטפים, לשיפור הקשר בין הצוות הבית ספרי לתלמיד ולהוריו, וכן לשיפור היעילות בעבודה היומיומית בתוך הצוותים עצמם.
בסיס הנתונים המופק מתוכנת משו"ב, תורם לשינוי וליעילות בקרב בעלי התפקידים בבתי הספר, החל מהנהלת בית הספר, דרך הצוות החינוכי, כולל צוות המנהלה.
משו"ב פותחה במטרה לנצל את תשתית המחשוב והאינטרנט לצורך דיווח, עיבוד ושימוש בנתונים רלוונטיים בזמן אמת, במטרה להעלות את האפקטיביות הבית ספרית. את משו"ב פיתח צוות של מנהלי בתי ספר ומורים, במטרה להבטיח את ידידותה והתאמתה למשתמשים, הן ברמת ההזנה והן ברמת עיבוד הנתונים. מערכת החינוך מעודדת שימוש במשו"ב ונשענת על בסיס הנתונים שמופק בבתי הספר.
התוכנה יוצרת בסיס נתונים אליו חשופים לפי מערכת הרשאות כל בעלי התפקידים בבית הספר, וכן התלמיד והוריו. הנהלת בית הספר מגדירה את הפרמטרים החשובים בעיניה למעקב (נתוני תפקוד, ציונים, תוכני לימוד, שיעורי בית, התאמות לימודיות, שיבוץ למגמות ומקצועות, תקשורת וכדומה). הצוות הבית ספרי מזין את הנתונים בזמן אמת, וכך יכול כל אחד מהשותפים לקבל את המדע הרלוונטי לו בכל רגע נתון בדוחות מעובדים. כדי להקל על המשתמשים, ניתן לגשת למשו"ב במחשב שמחובר לאינטרנט, גם במצב לא מקוון, וכן מטאבלטים וממכשירים סלולריים.
התוכנה מאפשרת עריכת דו"חות סטטיסטיים מפרט לכלל, החל מדו"ח על התלמיד עצמו, דרך דו"ח כיתתי, שכבתי ובית ספרי. כמו גם חתכים רוחביים לגבי מקצועות לימוד ועוד. התלמיד והוריו חשופים רק לפרטי המידע הרלוונטיים.

דוגמה לשימוש במערכת

מורה מזין לתוכנה את נוכחות התלמידים בשיעור. כך בזמן אמת, כל מי שמחובר לתוכנה יכול לקבל עדכון לגבי הנוכחות. המחנך יכול לקבל תמונה כוללת על כיתתו, ההורים מקבלים מידע על ילדיהם. בעלי תפקידים רלוונטיים מקבלים על ידי המידע, תמונה כוללת ועדכנית. כל אחד מהמעורבים בתהליך החינוכי חשוף למידע הרלוונטי ויכול לקבל החלטות שמטרתן לשפר את התפקוד וההישגים. בנוסף לכך, במרבית בתי הספר נהוג להכניס את הנוכחות של התלמידים בתחילת השיעור וכך הורי התלמיד יכולים לצפות בזמן אמת במהלך השיעור האם תלמידיהם נוכחים באותו השיעור.
אדוארד שטוירמן

חייו

שטוירמן נולד בסמביר שבגליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה) ולמד נגינה בפסנתר אצל וילם קורץ בקונסרבטוריון של לבוב ואצל פרוצ'ו בוזוני בברלין. הוא למד הלחנה אצל אנגלברט הומפרדינק וארנולד שנברג, שאת תפקיד הפסנתר ביצירתו "פיירו הסהרורי" (Pierrot Lunaire) ניגן בביצוע הראשון של היצירה; שטוירמן ניגן גם את הקונצ'רטו לפסנתר של שנברג בביצוע הבכורה. קשריו עם שנברג נמשכו כפסנתרן באגודה לביצועי מוזיקה פרטיים של המלחין בווינה, ועיבד לשלישיית פסנתר את הפואמה הסימפונית לשישיית כלי מיתר "ליל הוד" של שנברג. נוסף לכך, ביצע את שידור הבכורה ברדיו של "אודה לנפוליאון בונאפרטה" עם הפילהרמונית של ניו יורק, בניצוח ארתור רודז'ינסקי ב-26 בנובמבר 1944. ב-1952 קיבל את מדליית שנברג מן האגודה הבינלאומית למוזיקה בת-זמננו. שטוירמן לימד בסמינר הקיץ למוזיקה חדשה בדרמשטדט. 
בארצות הברית, לשם היגר בשנת 1938, נודע בשנות ה-50 ברסיטלים שלו מיצירות בטהובן. הוא לימד בהצלחה רבה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק בשנים 1952 עד 1964. בין תלמידיו הבולטים לפסנתר אלפרד ברנדל, ג'ייקוב גימפל, מורה לימפאני, אברהם שטרנקלר וראסל שרמן.
שטוירמן נשא לאישה את קלרה סילברס, פסנתרנית וספרנית מוזיקה ידועת-שם, בשנת 1949.
נפטר בניו יורק ב-1964, בגיל 72.
בשנת 1989 פרסמה הוצאת אוניברסיטת נברסקה אוסף של כתבי שטוירמן תחת הכותרת "עובר-אורח לא לגמרי תמים: כתביו מאת אדוארד שטוירמן". בעריכת הספר השתתפו קלרה שטוירמן, דייוויד ה. פורטר וגינתר שילר.
הטיהור 2

תקציר העלילה

ב־2023, כשנה לאחר הטיהור של 2022 שהוצג בסרט הקודם, זוג בשם שיין ולין נוסעים לבית אחותה של לין בלוס אנג'לס על מנת להעביר בו את ליל הטיהור. במהלך נסיעתם אוזל לזוג הדלק במכונית וכעת הם נמצאים תחת סכנה שכן עליהם למצוא במהירות מקום מסתור. בינתיים אל הרחובות יוצא ליאו בארנס, סמל משטרה אשר מעוניין לנקום את מותו של בנו. בנוסף, אם ובתה אשר נמצאות במנוס מפני כנופיית פורצים חמושים היטב אשר מנסים לתפוס אותם. חמשת האנשים נפגשים בליל הטיהור ומנסים לשרוד את הלילה.

מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי של הסרט הראשון בסדרה, נייתן וייטהאד.
בגתן ותרש

בִּגְתָן וָתֶרֶשׁ הן דמויות תנ"כיות ממגילת אסתר שרצו לשלוח יד במלך אחשורוש ומזימתם סוכלה.

בסיפור המגילה

על פי המגילה, בגתן (נקרא גם "בגתנא") ותרש היו שניים משומרי הסף של מלך פרס אחשוורוש. בגתן ותרש זממו לשלוח יד במלך (להרוג). המזימה זו סוכלה לאחר שהמזימה נודעה למרדכי היהודי והוא הודיע על כך לבת דודו אסתר המלכה, זו הודיעה על כך למלך בשמו של מרדכי. בגתן ותרש נתלו, ומעשהו של מרדכי נכתב ב"ספר דברי הימים" של המלך.

זהו נוסח הסיפור במגילת אסתר פרק ב', פסוקים כא–כג: 
בַּיָּמִים הָהֵם ומָרְדֳּכַי יֹשֵׁב בְּשַׁעַר הַמֶּלֶךְ קָצַף בִּגְתָן וָתֶרֶשׁ שְׁנֵי סָרִיסֵי הַמֶּלֶךְ מִשֹּׁמְרֵי הַסַּף וַיְבַקְשׁוּ לִשְׁלֹחַ יָד בַּמֶּלֶךְ אֲחַשְׁוֵרֹשׁ: וַיִּוָּדַע הַדָּבָר לְמָרְדֳּכַי וַיַּגֵּד לְאֶסְתֵּר הַמַּלְכָּה וַתֹּאמֶר אֶסְתֵּר לַמֶּלֶךְ בְּשֵׁם מָרְדֳּכָי: וַיְבֻקַּשׁ הַדָּבָר וַיִּמָּצֵא וַיִּתָּלוּ שְׁנֵיהֶם עַל עֵץ וַיִּכָּתֵב בְּסֵפֶר דִּבְרֵי הַיָּמִים לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ
במגילה אמנם מצוין שהיה "קצף" מסוים עליו קצפו בגתן ותרש, אך לא מצוין מדוע בדיוק ואיך זממו בגתן ותרש לשלוח יד במלך. על פי מדרש אסתר רבה פרשה ו' י"ג, בעצת אסתר המלכה, העביר המלך אחשוורוש אותם מתפקידם ומינה את מרדכי במקומם. בגתן ותרש ביקשו לנקום ולהרוג את המלך באמצעות ארס נחשים, ארס זבובים שישימו בכוס המשקה שלו או תחבולה אחרת. כך, קיוו, תיפול האשמה על מרדכי שמונה תחתם. לפי תלמוד בבלי, מסכת מגילה דף יג עמ' ב, היו שניהם טרסיים (מהעיר טרסוס) ודיברו ביניהם בלשון טרסי. מרדכי, שהיה חבר בסנהדרין והכיר שבעים שפות, הצליח להבין את דבריהם ולומר לאסתר שתזהיר את המלך.
איתן אבריאל

ביוגרפיה

אבריאל התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים בשייטת 13 ובילת״ם. במסגרת שירותו ביצע צלילות רבות בנחל הקישון. 
בתחילה עבד ככתב כלכלי של העיתון "הארץ" במשרד האוצר ובבנק ישראל. לאחר מכן הקים את המערך הכלכלי של סוכנות הידיעות רויטרס בישראל. במהלך שנות ה-90 פעל כמנהל השקעות בקרנות נאמנות ובהן "אילנות דיסקונט".
את העיתון הכלכלי TheMarker הקים אבריאל יחד עם גיא רולניק ועדו פולק. במסגרת זאת הקים גם מגזין כלכלי חודשי, עיתון יומי, מוסף סוף שבוע, רשת חברתית וערוץ וידאו אינטרנטי. אבריאל ערך את אתר האינטרנט של העיתון. כותב טור פרשנות קבוע בנושאים כלכליים, בעיקר בתחומי כלכלה וחברה, הון ושלטון, השקעות, מטבע חוץ, בנקאות ואינטרנט. במסגרת זאת השיק מספר מותגים מוכרים כגון רשימות ״500 העשירים״ ו-״100 המשפיעים״. 
בשנת 2005 היה חבר בוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות רשת האינטרנט מטעם רשות ניירות ערך.
ב-2012 כתב מאמר על מצבו הקשה של העיתון "מעריב". בתגובה פרסם "מעריב" בשער שלו ארבעה טורים של פרשנים שלו. הפרשה כולה נסקרה בג'רוזלם פוסט.  
אבריאל מופיע כפרשן כלכלי בתוכנית "לונדון את קירשנבאום", חבר פאנל פרשנים בגלי צה"ל. הוא חבר קבוע בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ. הוא מרצה בכנס ה-DLD בתל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
לאבריאל תואר ראשון במדעי הטבע ובמנהל עסקים, ותואר MBA בהתמחות במימון, שניהם מהאוניברסיטה העברית, בה גם שימש כמרצה בקורס בנושא "קומוניקציה פיננסית".

חיים פרטיים

אבריאל נשוי לדנה - ארכיטקטית, אב לשני ילדים, וגר בהוד השרון.
אלכסנדר שוולו

קריירת מועדונים

שוולו שיחק כנער במועדון והן ויסבאדן מעיר הולדתו. בשנת 2008, כאשר היה בן 16, החל לשחק בנוער של פרייבורג, ובשנת 2010 הפך לשוער של קבוצת המילואים של המועדון. בקבוצת המילואים ערך 51 הופעות, בהן ספג 77 שערים, ושמר 12 פעמים על רשת נקייה. בינואר 2012 הוקפץ שוולו לקבוצה הבוגרת של פרייבורג, ותחילה ישב על הספסל כשוער מחליף. רק במאי 2014 ערך שוולו את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, כשפתח בהפסד פרייבורג 3-2 להאנובר 96. בקיץ 2014 עבר שוולו בהשאלה לשנתיים לארמיניה בילפלד, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 4-1 על זנדהאוזן במסגרת הגביע הגרמני. שוולו שיחק עונה אחת בארמיניה בילפלד, ובקיץ 2015 נקרא שוב לשחק בפרייבורג, שנשרה בלעדיו לליגת הבונדסליגה השנייה, על אף שנשארה עוד שנה בחוזה ההשאלה שלו לארמיניה בילפלד, משום שהקבוצה נשארה ללא שוערים לאחר מכירתו של רומן בורקי לבורוסיה דורטמונד. בעונת 2015/16 שוולו עמד בשערה של פרייבורג כשוער הראשון, וסייע לה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. שוולו נשאר השוער הראשון גם בעונת 2016/17, בה הקבוצה סיימה באופן מפתיע בחלק העליון של הטבלה, והציג יכולת גבוהה.

קריירה בינלאומית

שוולו הופיע בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה עד גיל 20, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת.
מחלף לקיה

מבנה המחלף

המחלף הוא מחלף יהלום כאשר הצמתים במחלף הם מעגלי תנועה. החיבור בין כביש 31 לכביש 358 עובר בגשר מעל לכביש 6. קטע כביש 31 שיוצא מהמחלף משמש את היישוב לקיה בלבד. נהגים הרוצים להמשיך לכיוון ערד וים המלח יכולים לעשות זאת בדרך יותר מהירה, עם המשך עם כביש 6 ויציאה לכביש 31 במחלף שוקת.
השקר הטוב

עלילה

במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה  האחים ממרה, פול, ג'רמיה, תאו, דניאל ואביטל, נוצרים בני אחד השבטים בדרום סודאן, ברחו אחרי שכוחות צבא סודאן שרפו את כפרם וטבחו בהוריהם. לאחר ימים רבים של הליכה במדבר, ששת הילדים האבודים הסודאנים  הצטרפו לקבוצת פליטים גדולה אולם נאלצו לעזוב אותה אחרי שאנשי הקבוצה נתפסו על ידי חיילים ואנשים רבים מבין חברי הקבוצה נהרגו. אחרי שהם חצו נהר והלכו לישון בין השיחים, הגיעו חיילים והאח הבוגר - תאו הסגיר עצמו לחיילים וטען שהיה לבד ובכך איפשר לשאר האחים להמשיך במסעם. בסופו של מסע ארוך הקבוצה שנותרה הגיעה למחנה פליטים בקניה אולם דניאל נכנע למחלה ומת.
13 שנים מאוחר יותר, במהלכן ממרה מתנדב לעבוד בבית החולים וטיפח שאיפה להיות רופא, ארבעת האחים שנותרו עלו בגורל להגיע כפליטים לארצות הברית.
היעד המתוכנן עבורם הוא קנזס סיטי במיזורי אולם בהגיעם לארצות הברית אביטל נלקחה ונשלחה למשפחה אומנת בבוסטון כי לפי תקנות חדשות אסור לשלוח בנות לבד, ובקנזס סיטי לא נמצאה משפחה שהייתה מוכנה לקלוט אותה. אין להם מסמכי לידה והם לא ידעו מהו תאריך הלידה שלהם, ולכן קבעה עבורם הפקידה הקולטת את תאריך הלידה כ-1 בינואר, בנימוק שכך תמיד תהייה חגיגה ביום הולדתם.
ממרה, פול, וג'רמיה עלו על מטוס לקנזס סיטי שם הובטח להם שימתינו להם בשדה התעופה. בהגיעם, הגיעה אליהם באיחור קארי דייוויס (ריס וית'רספון), שאין לה מושג על פער התרבויות בין התרבות השבטית המסורתית ממנה באו ובין התרבות האמריקאית ולקחה אותם לדירה שהוכנה עבורם. קארי עובדת בארגון שנטל על עצמו להשיג לבחורים עבודה. בבוקר היא התקשרה אליהם לטלפון שבדירה על מנת לתאם הגעתם לריאיון עבודה אולם הבחורים שלא יודעים מהו טלפון שמעו את הצלצול ולא הבינו שעליהם לענות לשיחה ולכן החמיצו ריאיון עבודה אחד.
אחרי מאמצים מצאה להם קארי מקומות עבודה. פול התקבל לעבוד במחלקת ההרכבה של מפעל לברזים, שם הוא התחבר עם עמיתים לעבודה ונחשף לסמים. ממרה וג'רמיה קיבלו עבודה בחנות מכולת ובנוסף ג'רמיה התנדב בכנסייה המקומית וממרה שרוצה לחסוך כסף ללימודים עבד גם באבטחה.
האחים התגעגעו מאד לאחותם וניסו להביאה אליהם, ב-1 בינואר, כאשר חגגו ים הולדת, הביאה קארי את אביטל בהפתעה אליהם והתנדבה להוות עבורה משפחה אומנת.
כעבור זמן מה, אביטל קיבלה מכתב ממחנה הפליטים בקניה, בו כתב תיאו שהוא נמצא במחנה. האחים שהיו בטוחים שאחיהם הבכור - תיאו נהרג היו באי-ודאות ואז ממרה החליט שהוא יטוס לקניה ויברר אישית האם מדובר בתיאו או במתחזה.
בהגיעו למשרד המחנה הוא גילה שאין רישומים על תיאו, אולם בעזרת חברים מהתקופה בה היה במחנה הוא הצליח לאתר את תיאו. ממרה ניסה להשיג עבור תיאו ניירות או מקלט מדיני על ידי אחת השגרירויות בקניה, אולם למרות שעבר אישית שגרירות שגרירות לא הצליח להשיג עבור תיאו ניירות. למרות זאת הוא שיקר ואמר לתיאו שיש ניירות. בהגיעם לשדה התעופה נתן ממרה לתיאו את הדרכון שלו ואת הניירות שלו, שלח אותו למטוס ונשאר בעצמו בקניה.
הפרא

תקציר העלילה

ג'וני סטרבלר (מרלון ברנדו) הוא מנהיג כנופיית אופנוענים בריונים הנקראת "המורדים השחורים, מועדון אופנועים". הם מתפרצים לתחרות מרוץ אופנועים, מתפרעים ומפרעיעם ואחד מהם גונב את פסל הפרס השני ומגיש אותו לג'וני. לבסוף הם מסולקים מהמקום על ידי שוטרים ופונים לעיירה סמוכה.
הם "משתלטים" על מרכז העיירה השקטה שבה בית קפה אחד. עורכים תחרויות סלאלום עם האופנועים שלהם וגורמים לתאונה, שוטפים את בית הקפה והבר ומתחילים לשתות ולהשתכר. השריף המקומי (רוברט קיית') בעיירה חסר אונים ואינו יודע כיצד לנהוג אתם.
בבית הקפה עובדת קייטי בליקר (מרי מרפי) והעובד הקשיש ג'ימי (ויליאם ודר). ג'וני מתחיל לחזר אחרי קייטי אך מפסיק כשמתברר לו שהיא בתו של השריף המקומי.
למקום מגיעה כנופיה נוספת של אופנעונים הנקראת "החיפושיות" ובראשם צ'ינו (לי מרווין), יריבו של ג'וני. צ'ינו לוקח את הפסל הגנוב של ג'וני ומרכיב אותו על האופנוע שלו. ג'וני חייב להגיב ומתחיל להתכתש אתו במהלומות ולבסוף מפיל אותו. המהומה בכיכר גוברת. אחד מהאזרחים בשם צ'רלי (יו סנדרס) מנסה לעבור במכוניתו ופוגע באחד האופנועים של צ'ינו. הבריונים שולפים אותו מהמכונית ומתחילים להפוך אותה, רק אז מתאושש השוטר ואוסר את צ'ינו.
הבריונים משתלהבים, הם מנתקים את מרכזיית הטלפונים, תופסים את צ'רלי וכולאים אותו יחד עם צ'ינו השוכב בתאו הלום מאלכוהול.
קייטי נמלטת מבית הקפה כשהאופנוענים דולקים אחריה באופנועיהם ומנסים לתקוף אותה. ג'וני מציל אותה ומביא אותה המומה לפאתי העיירה שם היא המביעה את רגש האהבה אליו אבל הוא דוחה אותה. היא בורחת מהמקום וג'וני אחריה. אזרח שעובר חושב שהיא בורחת מניסיון תקיפה.
בינתיים מגיעים שוטרים והשריף המחוזי וביחד עם מתנדבים הם משחררים את צ'רלי ורודפים אחרי ג'וני. ג'וני מצליח להגיע לאופנוע שלו ודוהר לעבר חבריו בכיכר העיירה אך אחד האזרחים זורק עליו לום. ג'וני נאלץ לנטוש את האופנוע שלו שממשיך הלאה והורג את ג'ימי הקשיש בבית הקפה.
השריף המחוזי עוצר את ג'וני ומאשימו ברצח אבל קייטי מעידה שזו הייתה תאונה ולא פעולה מכוונת והשריף משחרר אותו. ג'וני עוזב את העיירה עם חבריו אולם למחרת הוא חוזר לבית הקפה, מעביר לה בחיוך ובשתיקה את הפסל הגנוב ועוזב.
רומח אש

רומח אש הוא כלי ירייה שהומצא בסין, בין ראשוני כלי הנשק החמים בהיסטוריה.

תיאור

רומח אש הקדום היה נשק דמוי רומח, שכלל רומח סיני מסורתי, שמחוברת אליו שפופרת מלאה באבק שריפה וקליע. ברגע הירייה, הרומח היה משחרר קליע קטן או חץ מורעל יחד עם הלהבה. 
טווח הירי של רומח אש היה מטרים בודדים, בהיותו נשק מחובר לרומח מסורתי, היה זה כלי נשק קצר טווח, כאשר מטרת הירי נועדה לספק עדיפות בקרב פנים אל פנים. 
תוך תקופה קצרה, ראו הממציאים את הערך של שפופרת אבק השריפה, ותיכננו רומח אש בנפרד מהרומח המסורתי. 
דיאגרמות, איורים וספרים מהמאה ה-10, מראים רומח אש בשימוש צבאי, אבל השימוש היעיל ביותר ברומח אש היה בתחילת עד אמצע שושלת סונג, כאשר פלשו עמי הצפון לתוך סין. 
כלי הנשק קצרי טווח האלו, שנועדו לשימוש חד פעמי היו פעמים רבות מוחזקים ליד חומות העיר, ונתנו למגנים הסינים עדיפות טקטית ופסיכולוגית, במיוחד בעת שנורו בצרורות. הם היו כלי נשק אידיאליים נגד אויבים המנסים לפרוץ את חומות העיר, ועזרו להחזיק את האויבים מעבר לשער העיר.

היסטוריה

רומחי האש הראשונים נראו בסין במהלך המאה ה-10, ועד שנת 1260 לערך הם כבר התפתחו למגוון רחב של צורות ושימושים. למרות שהם בדרך כלל מוזכרים בשימוש של איכרים מורדים, חיילים סדירים של צבא סונג גם היו משתמשים בהם. הם היו זולים ונפוצים, והיו בשימוש כמה מאות שנים, ונשארו בשימוש זמן רב לאחר שושלת מינג. פיתוח אבק שריפה עבור רומחי אש, איכותי מספיק שיהיה ביכולתו לפצוע ואף להרוג על ידי הקליע, היו צעד מפתח בפיתוח רובים אמיתיים. כלי הנשק הזה סלל את הדרך עבור פיתוחים נוספים של כלי נשק מבוססים על אבק שריפה, והוא האב הקדמון הישיר של הרובים, התותחים המודרניים והרקטה.
נשק דומה לרומח אש חזר לפעולה במלחמת העולם השנייה. במלחמה זו המציאו היפנים נשק נ"ט לשימושו של המתאבד. רימון נ"ט בעל ראש קרב גדול חובר למוט במבוק ארוך ושימש לניגוח כלי משוריין על ידי החייל שהיה אמור להסתער עליו. השימוש בכלי נשק זה נעשה לקראת סוף המלחמה כשהיפנים היו נואשים וניסו כל אמצעי לחימה שיכול היה לתת מענה ולו גם חלקי נגד העדיפות המספרית והטכנולוגית של בעלות הברית.
פיליפ מקס

קריירת מועדונים

פיליפ מקס התגורר כילד במינכן, בה אביו שיחק כדורגל במינכן 1860. מקס שיחק בקבוצת הילדים של מינכן 1860 ואחר כך בקבוצות הנוער של באיירן מינכן, ובגיל 17 עבר לשחק באקדמיה של שאלקה 04. בשנת 2012 החל מקס לשחק בעיקר בקבוצת המילואים של שאלקה. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה ערך מקס במרץ 2014, כשהחליף את יוליאן דראקסלר במשחק הליגה מול בורוסיה דורטמונד. עד לסיום עונת 2013/14 ערך מקס רק עוד הופעת בונדסליגה אחת במדי שאלקה, והמשיך לשחק בקבוצת המילואים. בתום עונת 2013/14 נמכר מקס לקרלסרוהה, שם חתם על חוזה לשלוש עונות. מקס השתלב באופן מיידי בקרלסרוהה, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בתום עונת הבכורה שלו בקבוצה, 2014/15, סיימה קרלסרוהה במקום השלישי בבונדסליגה השנייה, מה שהקנה לקבוצה אפשרות לעלות לבונדסליגה דרך משחקי המבחן מול המבורג, שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה. המשחק הראשון, בו מקס שיחק 90 דקות, הסתיים בתיקו 1-1. בגומלין הובילה קרלסרוהה 1-0, ומקס הוחלף בדקה ה-84. קרלסרוהה ספגה שער שוויון והמשחק הסתיים בתיקו 1-1, ובהארכה המבורג ניצחה 2-1, ושתי הקבוצות נשארו בליגות שלהן. את עונת 2015/16 פתח מקס בקרלסרוהה ושיחק מחזור ליגה אחד, אך באוגוסט 2015 חתם באאוגסבורג מהבונדסליגה על חוזה לשנתיים עם אופציה להארכה, תמורת דמי העברה של 3.6 מיליון אירו שהועברו לקרלסרוהה.
מקס הפך עם הגעתו לאאוגסבורג לשחקן מפתח, כשהוא מהווה מגן שמאלי המרבה לסייע להתקפה ובעיקר לקאיובי ולאלפרד פינבוגאסון. מקס סיים בעונת הבכורה שלו במועדון, 2015/16, במקום ה-12 בבונדסליגה. בעונת 2016/17 מקס ואוגסבורג סיימו את העונה במקום ה-13.

קריירה בינלאומית

לאור יכולתו הטובה של מקס במדי אאוגסבורג, זומן מקס לסגל של הנבחרת האולימפית של גרמניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). מקס ערך שלוש הופעות במסגרת הטורניר האולימפי, בהן הבקיע שער אחד, שהיה השער הרביעי בניצחון 4-0 על הנבחרת האולימפית של פורטוגל ברבע גמר הטורניר האולימפי, במשחק בו החליף מקס את סרג' גנאברי. במשחק הגמר, בו הפסידה גרמניה לנבחרת האולימפית של ברזיל בבעיטות הכרעה, לא שותף מקס.
איליין פייג'

ביוגרפיה

היא גדלה בבארנט, צפון לונדון, ולמדה בבית ספר איידה פוסטר לאומנויות הבמה. הופעתה המקצועית הראשונה על במת התיאטרון התרחשה בשנת 1964, כשהייתה בת 16. הופעתה ב-1968 במחזמר "שיער" היא שסימנה את תחילת הקריירה שלה בווסט אנד. ב-1978, לאחר שהשתתפה במספר הפקות נוספות, נבחרה פייג' לגלם את דמותה של אווה פרון בהפקה הראשונה של המחזמר "אוויטה". הופעתה בתפקיד זה חשפה אותה לקהל הרחב, והביאה לזכייתה בפרס אוליבייה להופעת השנה במחזמר. לאחר מכן, היא הייתה הראשונה לגלם את דמותה של גריזבלה במחזמר "קאטס", מתוכו זכה השיר "Memory", בביצועה, להיכנס לעשיריה הראשונה במצעד הפזמונים הבריטי.
ב-1985, יצא לאור השיר "I Know Him So Well", שיתוף פעולה של פייג' עם ברברה דיקסון מתוך המחזמר "Chess", שמחזיק עד היום בתואר השיר הנמכר ביותר בביצוע זוג נשים. היא השתתפה במחזמר זה בהפקתו המקורית, ובתפקיד ראשי בגרסה למחזמר "Anything Goes", אותה היא הפיקה יחד עם הפזמונאי טים רייס. ב-1996 הופיעה פייג' לראשונה בתיאטרון ברודוויי, בתפקיד נורמה דזמונד, הדמות הראשית במחזמר "שדרות סאנסט". היא זכתה בשבחי הביקורות, והמשיכה לתפקיד ב"המלך ואני" ב-2000. כעבור שש שנים חזרה פייג' לבמות הווסט אנד בהפקה "The Drowsy Chaperone". כמו כן, היא גילמה מספר תפקידים בטלוויזיה.
בנוסף לחמש מועמדויות בפרסי אוליבייה, זכתה פייג' בפרסים רבים על תפקידיה בתיאטרון וכונתה "ֿהגברת הראשונה של המחזמר בבריטניה" הודות לכישוריה ולאריכות הימים של הקריירה שלה. היא הוציאה לאור 22 אלבומי סולו, מתוכם שמונה הגיעו למעמד אלבום זהב וארבעה אחרים למעמד מולטי-פלטינה. פייג' מופיעה גם בשבעה אלבומי הפקה, ושרה בהופעות ברחבי העולם. החל מ-2004 היא מארחת תוכנית רדיו עצמאית ב-BBC Radio 2.
גלקסיית פסל הננסית

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא בין 30 ל-40 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-3,160 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎2.2-3.4×10⁸‎ מסות שמש, כאלפית ממסת שביל החלב. כוכבי הגלקסיה הם ברובם הגדול כוכבים זקנים ונראה שלא מתרחשת בגלקסיה יצירה של כוכבים חדשים. המתכתיות של כוכבי הגלקסיה נמוכה יחסית למתכתיות של כוכבי שביל החלב וניתן להבחין בגלקסיה בשתי אוכלוסיות נפרדות של כוכבים: כוכבים זקנים מאוד בעלי מתכתיות נמוכה מאוד שמפוזרים ברחבי הגלקסיה ועם פיזור מהירויות גדול וכוכבים פחות זקנים ועם מתכתיות יותר גדולה שמרוכזים במרכז הגלקסיה עם מהירויות מאותו סדר גודל, כך שנראה שכוכבי הגלקסיה נוצרו בשתי תקופות שונות.
נוסייראת

שם

יש הטוענים כי המחנה נקרא על שם שבט בדואי מקומי.

היסטוריה

במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בנצירת 1104 תושבים, כולם מוסלמים. בשנת 1940 נכללה נוסיראת באזורים בהם נאסר למכור קרקעות ליהודים. בשנת 1944 נוסד במקום בית ספר לילדי הבידואים.
ליד נוסייראת הוקם מחנה צבא גדול עבור חיילים אוסטרליים. בעקבות כיבוש האיים הדודקאנסיים על ידי גרמניה הנאצית בנובמבר 1943, הגיע זרם פליטים גדול של יוונים לטורקיה. לאחר מספר חודשים הועברו רבים מהם למחנה פליטים שהוקם עבורם בנוסיראת, כ-15 קילומטר מהעיר עזה, ונוהל על ידי אונרר"א. במאי 1944 היו במחנה כ-9000 פליטים, ובספטמבר 1944 עמד המספר על כ-12,000. המחנה היה מורכב ממספר מחנות משנה והיה מוקף בעצי פרי, במיוחד תמרים, שהשתייכו לבדואים באזור. כל הגברים הבריאים שהגיעו למחנה נדרשו להתגייס לצבא יוון ואלו מה-ELAS שסירבו להתגייס הושמו במחנות מעצר, כך שהמחנה כלל כמעט רק נשים וילדים. למחנה הגיעו באוקטובר 1944 432 פליטים יהודים מספרד. רובם ברחו מהמחנה וחברו ליישוב היהודי בארץ ישראל, והשאר עברו ליוון יחד עם הפליטים היוונים במחנה. במהלך 1944-1945 התקיים במחנה סניף של הדואר המנדטורי. קבוצה ראשונה של 250 פליטים שבה מהמחנה ליוון ביוני 1945. ביולי 1945 יצאה קבוצה נוספת של כ-1600 פליטים ועדיין ותרו במחנה מעל 7000 פליטים ועוד קבוצה יצאה באוגוסט אותה שנה. אחרוני הפליטים היוונים הועברו מהמחנה בספטמבר 1945 והמחנה הושב לידי הצבא. בסוף אוגוסט 1945 הובאו למחנה 96 מגולי מאוריציוס מהאטלנטיק, שבקשו לשוב לאירופה ושוכנו באופן זמני במחנה. הם פונו ממנו חודש לאחר מכן עם הפליטים היוונים.
בשנת 1946, התקיימו במקום מחנות עבודה של עובדים יהודים מסולל בונה ועובדים ממצרים שעבדו בעבודות תשתית עבור הצבא הבריטי. 
חוקר הבדואים יצחק ביילי מציין כי אוכלוסיית הפליטים המקורית של המחנה בשנת 1948 כללה פליטים משבט התיאהא. במלחמת העצמאות הגיעו למקום ב-16,000 פליטים פלסטינים מאזור באר שבע והנגב ומאזור חיפה ועכו. הפליטים יושבו תחילה במבני מחנה צבאי בריטי ששימש גם ככלא.

מוסדות אונר"א

סוכנות הסעד לפליטים, אונר"א, מפעילה 15 בתי ספר במחנה. תשעה בתי ספר יסודים ושישה בתי ספר מכינים. רובם פועלים בשתי משמרות. בשנת הלימודים 2004-2005 היו רשומים במערכת החינוך של אונר"א 18,177 תלמידים.
מרכז בריאותי הוקם במקום ב-1963 ועבר שיפוץ והרחבה ב-1992. המרכז מאויש על ידי צוות בן 50 איש ומטפל בכ-19,000 פונים בחודש.
במחנה פועלים גם מרכזים של אונר"א לתוכניות לנשים ולפעילויות נוער, ספורט ותרבות. כמו כן, החל מ-1993, פועל במחנה מרכז לשיקום בעלי מוגבלויות שונות וב-1999 מימנה ממשלת יפן את שיפוצו.

אירועים ביטחוניים

כמו במחנות פליטים אחרים ברצועת עזה, גם בנוסייראת, רמת המעורבות של חלק מהאוכלוסייה במאבק מול ישראל וצה"ל היא גבוהה יחסית. ב-20 באוקטובר 2003 ירו מסוקים של חיל האוויר הישראלי טילים על מכונית של מבוקשים. כתוצאה מהתקיפה נהרגו גם אזרחים ופרשה זו התפרסמה בעיקר על רקע כשלים באמינות המידע שמסר צה"ל לתקשורת. ב-7 במרץ 2004 פעלו כוחות קרקעיים של צה"ל בנוסייראת ובאל-בורייג' ו-14 פלסטיניים נהרגו כתוצאה מהפעולה. ב-2 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה, תקף חיל האוויר הישראלי את ביתו של פעיל החמאס הבכיר, עימאד עקל.
ב-12 ביולי 2014, במסגרת מבצע צוק איתן, הרסו מטוסי חיל האוויר את מסגד אל-פארוק במחנה באמצעות שני טילים. לטענת צה"ל אוחסנו במבנה אמצעי לחימה.
אליעזר צפריר

ביוגרפיה

צפריר נולד בשנת 1934 בטבריה. הוא החל את הקריירה שלו כקצין בחיל המודיעין והשתתף במלחמת ששת הימים בחזית המצרית. לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לשב"כ ונשלח לאפריקה, על מנת לסייע בהקמת שירותי מודיעין במדינות ידידות לישראל. בסוף שנות ה-60 הצטרף ל"מוסד" וכיהן במגוון תפקידים באגפים שונים. שירת בשלוחות ה"מוסד" באירופה, במזרח התיכון ובדרום אמריקה, והשתתף במספר רב של מבצעים. 
שימש, בין השאר, ראש משלחת "המוסד" בכורדיסטן עיראק, וארגן עלייה של יהודים מעיראק לישראל בסיוע הכורדים. בסוף שנות ה-60 התעורר צורך לסייע ליהודים לצאת מעיראק, בה סבלו ממצוקה ורדיפות. הכורדים השיבו טובה לקשרים של המוסד איתם וקלטו בכורדיסטן יהודים שבאו מבגדאד ומבצרה, במסווה של יציאה לנופש בהרי כורדיסטן, והעבירום לאיראן לידי נציגי הסוכנות היהודית. המוסד ארגן מכתבי הפניה מיהודים בישראל לקרוביהם בעיראק, עם קישור למבריחים כורדים. כן פיקד צפריר על מבצע מלט להבאת יהודים מסוריה לישראל. 
בהמשך היה ראש שלוחת המוסד בטהראן והיה ממונה על תוכנית החירום והפינוי של הישראלים מאיראן לפני המהפכה האסלאמית ועלייתו של האייתוללה ח'ומייני. בשנת 1983, אחרי טבח סברה ושתילה, מונה לפקד על שלוחת המוסד בלבנון. לאחר מכן מונה ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, בעת כהונתו של יצחק שמיר כראש הממשלה. 
הוא פרש משירות המדינה בתחילת שנות ה-90. על שירותו בקהייליית המודיעין חיבר את הספרים: "אנא כורדי - מלחמה ומילוט בכורדיסטן" (מעריב 1999); "שטן גדול שטן קטן - מהפכה ומילוט באיראן" (מעריב 2002); ו"פלונטר - שוטר תנועה בסבך הלבנוני" (ידיעות 2006).
כיום הוא עוסק במחקר, כתיבה, ומתן הרצאות, ומתראיין בכלי התקשורת בכל הקשור למזרח התיכון בכלל ולאיראן בפרט.
פטרונים

פטרונים הוא שם משפחה המבוסס על השם הפרטי של האב, הסב או אדם אחר מאבות המשפחה. בחברות פטריארכליות פטרונים נפוצים יותר מאשר מטרונים, המקבילה הנקבית.

פטרונים ביהדות

בתנ"ך, אישים מצוינים לרוב בשם אביהם, בתבנית X בן Y, כגון דוד בן ישי. כך גם בלשון חז"ל, למשל רבן יוחנן בן זכאי. בתקופת האמוראים, עם המעבר לארמית כשפת הדיבור, המילה "בר" ("בן" בארמית) החליפה לעיתים את המילה "בן" בתבנית הפטרונימית. כך למשל רב נחמן בר יצחק. מתקופת הראשונים, באזורים שהיו בהשפעת הערבית נעשה גם שימוש במילה "אבן" ("בן" בערבית) בתבנית השם, כגון אברהם אבן עזרא, שלמה אבן גבירול.
כבר במאות ה-10 וה-11 החלו שמות משפחה קבועים להחליף את הפטרונים בקהילות יהדות ספרד; בקהילות יהדות אשכנז, לרבות יהדות מזרח אירופה התהליך התרחש מאוחר יותר. עם זאת, גם כיום בהקשרים הלכתיים שונים - בבית הכנסת, במסמכי המשפט העברי (כגון כתובה, גט), על גבי מצבות - נעשה שימוש בפטרונים.