google/wiki40b huggingface dataset:
מרדכי ירושלמי

מרדכי "מוטי" ירושלמי (נולד ב-11 באוגוסט 1945) הוא מרצה לקרימינולוגיה ולאכיפת החוק במכללה האקדמית בית ברל. היה מפקד בסיס טירונים של נערי רפול ומנהל בית סוהר מעשיהו.

ביוגרפיה

ירושלמי נולד בבגדד בשם מרד קודסי זדה. הוא עלה לארץ עם הוריו בשנת 1952, גדל והתחנך בירושלים. בשנת 1964 התגייס לצה"ל. היה קצין מודיעין (קמ"ן) בגוש לכיש בפיקוד הדרום.
בשנת 1969 מונה לסגן עוזר המושל הצבאי (עמ"צ) בנגב.
בשנת 1970, עם ביטול הממשל הצבאי, שינתה יחידת המושל הצבאי את יעודה, והפכה ליחידת הגששים ולסיירת הגמלים של פיקוד הדרום. ירושלמי נשאר ביחידה המוסבת כסגן המפקד בדרגת סרן. מאותה יחידה נשלח בשנת 1973 ללימודים אקדמיים.
בשנת 1974 לאחר מלחמת יום הכיפורים, מונה לראש מדור באגף התכנון (אג"ת).
בשנת 1977 בתום לימודי התואר הראשון, מונה לראש מדור באגף מבצעים (במוצב הפיקוד העליון). שנה לאחר מכן, החל לפקד על בסיס הטירונים של התותחנים בשבי שומרון.
בשנת 1982 סיים לימודיו במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, ומונה למפקד בסיס הטירונים של נערי רפול בעמק דותן.
בשנת 1986 פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בשנים 1989-2000 שירת בשירות בתי הסוהר. בשנת 1993 מונה לראש מחלקת חינוך, טיפול ושיקום בשירות. שלוש שנים אחר כך, מונה למנהל כלא מעשיהו. בשנת 1999 מונה למפקד בית הספר הארצי לסוהרים ע"ש אריה ניר ושנה לאחר מכן, פרש מהשירות בדרגת תת גונדר. משמש מאז כנציג ציבור בוועדת השחרורים.
אלי יפה (קצין)

ביוגרפיה

יפה נולד וגדל בעפולה, למד בבית הספר התיכון המחוזי ע"ש דוד בן-גוריון בעיר. 
התגייס לצה"ל באוגוסט 1975 ושירת בגדוד 334 של חיל התותחנים, כקצין תותחנים שירת כמפקד סוללה בגדוד 55, ובמלחמת לבנון הראשונה שירת כסגן מפקד הגדוד. בשנים 1984-1985 פיקד על גדוד 55 במהלך הלחימה בדרום לבנון לאחר מכן שירת כסגן מפקד ביסל"ת, יצא לקורס קציני תותחנים בפורט סיל שבאוקלהומה ומונה לסגן מפקד אגד ארטילרי 215. ב-1989 מונה למפקד גדוד בקורס קציני אג"ם בבה"ד 1 וב-1991 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מרכז אימון יחידות חיל התותחנים. ב-1993 מונה למפקד אגד 215 וב-1995 לראש מחלקת מבצעים בחטיבת המבצעים במטכ"ל. 
ביולי 1998 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין התותחנים ראשי. במהלך תפקידו כקצין התותחנים הראשי יישם שינויים משמעותיים בבניין הכוח של החייל ובהם: ארגון מחדש של מערך הארטילריה הקנית וביטולם של יחידות ארטילריה מיושנת, הקמת אגד ארטילרי במילואים של מערך המנתץ (MLRS) ופיתוח הרמ"ם (רקטות מתוקנות מסלול), שדרוג מערך הנשק המדויק בחייל והנעת פרויקט פיתוח והצטיידות באמל"ח חדש וכן הקמה ומבצוע של יחידת 'זיק'. בנוסף, הנעות פרויקטי אמל"ח ומערכת שו"ב מתקדם, פיתוח תורה חיילית והכשרות מותאמות לשינויים הארגוניים הרבים. במהלך כהונתו, בשנת 2000, הוחלפה הכומתה של חיל התותחנים משחור לטורקיז. 
באוקטובר 2001 מונה לראש חטיבת המבצעים באגף המבצעים. לאחר שחרורו החל לעסוק בייעוץ ביטחוני. 

יפה בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לארבעה.
גיורא גורן

ביוגרפיה

גורן (במקור חומסקי), נולד וגדל בקיבוץ מסילות. ב-1962 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס מס' 44. לאחר שסיים את הקורס ואת קורס האימון המבצעי מונה למדריך בטייסת מטוסי אוראגן. הוא שירת כטייס קרב בשתי טייסות מיסטר. באפריל 1965 שובץ בטייסת 110 ("אבירי הצפון") כטייס ווטור. בשירותו בטייסת השתתף בגיחת תקיפה במהלך הקרב על המים. במלחמת ששת הימים החמיץ את התקיפות בגל הראשון של מבצע מוקד בשל תקלה במטוסו, וגיחתו הראשונה במלחמה הייתה הפצצת שדה התעופה קהיר מערב. ביום השני של המלחמה נפגע מאש נ"מ במהלך גיחת הפצצה ברמת הגולן ונאלץ לנטוש את מטוסו.
במלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות בחזית המצרית, בהם מבצע בוקסר 1 ביולי 1969, כטייס מיראז' 3 בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). גורן היה ממקימי טייסת 110 כטייסת מטוסי סקייהוק. ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 144 ("עוף החול"), טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד שלב ראשוני בבית הספר לטיסה. הוא חזר לטייסת בבסיס עציון ורשם במלחמה 60 גיחות, במהלכן הפיל מטוס סוחוי 17 סורי ומטוס מיג 17 מצרי. לאחר המלחמה, באוגוסט 1974, מונה למפקד הטייסת. ב-1977 חזר לבית הספר לטיסה כמדריך ראשי וסגן מפקד בית הספר, יצא ללימודים במכללת חיל האוויר האמריקאי באלבמה וב-1981 מונה למפקד בית הספר לטיסה.
ב-1985 מונה למפקד בסיס חצור ואחר כך שירת כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף. תפקידו האחרון בשירות היה נספח אווירי בוושינגטון. השתחרר ב-1991. סך הכל רשם כ-350 גיחות מבצעיות ומעל 6,000 שעות טיסה.
בשנים 1992 עד 1997 כיהן כמנכ"ל בית התפוצות ואחר כך מונה למנהל ההקמה של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. כיהן בחבר מועצת מכבים-רעות, חבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון וחבר המועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הדוגלת בעמדת שתי מדינות לשני עמים.
מרטין הנדרסון

ביוגרפיה

הנדרסון נולד באוקלנד שבניו זילנד.
הוא החל את לשחק בגיל 13 בסדרה "Strangers", שהייתה הפקת טלוויזיה מקומית. 
מ-1992 עד 1995 הוא הופיע באופרת הסבון הניו זילנדית "רחוב שורטלנד" בתפקיד סטיוארט ניילסון. לאחר מכן, עבר הנדרסון לאוסטרליה והמשיך לעבוד בטלוויזיה ובהפקות סרטים מקומיים. 
בשנת 1997 עבר הנדרסון ללוס אנג'לס, ארצות הברית כדי לקדם קריירת משחק בהוליווד, וזאת לאחר שלמד שנתיים בבית ספר למשחק בשם Neighborhood Playhouse בניו יורק.
במשך יותר משנה ניסה הנדרסון ללא הצלחה להבחן לאודישנים לסרטים הוליוודים, אך לבסוף ב-2001, הוא נבחר לתפקיד משני בסרט "לחישות מלחמה" שיצא ב-2002. באותה שנה, הוא כיכב לצידה של נעמי ווטס בסרט הצלצול. בעקבות הצלחת הסרט, קיבל הנדרסון תפקיד בסרט " Perfect Opposites", ולאחר מכן הופיע בסרט "מהיר ללא גבולות" שיצא לאקרנים בתחילת 2004. בנוסף ב-2004, הופיע הנדרסון בקליפ של בריטני ספירס לשיר Toxic.
ב-2005, הוא הופיע בסרט "כלה ודעה קדומה" ובסרט האוסטרלי "דג קטן".
הנדרסון נבחר לשחק בסדרת טלוויזיה אשר תהיה מבוססת על הסרט אדון וגברת סמית'.
ב-2008 הופיע הנדרסון בפרסומת למכונית קדילאק מודל 2008. ב-2007, הוא שיחק בסרט "קרב בסיאטל" לצד מישל רודריגז. 
בשנת 2013 שיחק לצד קולין פירת' וריס וית'רספון בסרט המתח "קשרים אפלים" של הבמאי אטום אגויאן.  החל משנת 2015 מופיע הנדרסון בסדרת הדרמת הרפואית "האנטומיה של גריי" בתפקיד ד"ר נייתן ריגס.
חוסה מריה גטיקה

ביוגרפיה

חוסה מריה גטיקה נולד בעיר ויז'ה מרסדס, בפרובינציית סן לואיס בארגנטינה, ב-25 במאי 1925. הוריו היו פועלים קשי יום, שהחליטו לעבור לבואנוס איירס כאשר גטיקה היה בן 7. חיי העוני הקשים של המשפחה נמשכו גם בעיר הבירה, גטיקה בילה את מרבית זמנו ברחובות ומעולם לא נשלח לבית ספר או למד קרוא וכתוב.
גטיקה החל את קריירת האיגרוף שלו בקרבות לא מורשים שנערכו בנמל, לעיני קהל של מהמרים. גטיקה הצעיר בלט בסגנונו הפרוע בזירה, ועד מהרה התגלה על ידי מאמנים מקומיים בעזרתם פצח בקריירה מקצוענית.

קריירה

גטיקה עבר להתאמן תחת הדרכה מקצועית ופיתח את סגנונו המלהיב. עד מהרה הוא הפך לאהוב הקהל ולאחד מאנשי הספורט הבולטים במדינה. בין מעריציו הגדולים ביותר היו הנשיא חואן פרון ואשתו אוויטה, וגטיקה הפך לתומך נלהב בנשיא ובממשלתו. עם הפרסום הגיעה גם רווחה כלכלית גדולה לגטיקה ומשפחתו, שנהנו מסגנון חיים ראוותני ונראו פעמים רבות במסעדות יוקרתיות בחברת האליטות של המדינה.
גטיקה החל לטפח שאיפות לזכות באליפות העולם בקטגוריית המשקל הקל, ונסע לארצות הברית ב-1951 כדי להתמודד מול האלוף אייק וויליאמס, אך חלומו התנפץ במהרה כאשר כשל בזירה והובס בנוק אאוט בסיבוב הראשון. למרות ההפסד גטיקה (שכונה El Mono - "הקוף") המשיך להיות פופולרי במולדתו וחזר לארגנטינה כדי להשתתף בסדרת קרבות  מלהיבה מול יריבו המושבע אלפרדו פראדה.
לאחר נפילת חברו הנשיא פרון ב-1955, הפך גטיקה מאליל ההמונים לאחד האנשים השנואים במדינה. הוא נעצר על ידי המשטרה אחרי שהקדיש את אחד מניצחונותיו לפרון הגולה, ונאלץ לפרוש לאחר שרישיון האיגרוף שלו נשלל לצמיתות. בסך הכל נלחם גטיקה ב-96 קרבות וניצח ב-86 מתוכם.
גטיקה ירד מנכסיו כאשר חבריו הישנים בפוליטיקה הפנו לו עורף ורבבות מעריציו שכחו אותו, והוא נאלץ להתקיים בדוחק מעבודות מזדמנות. אחת מהן, כמארח במסעדה, ניתנה לו על ידי יריבו הוותיק פראדה.
גטיקה מצא את מותו ב-12 בנובמבר 1963, כאשר נפגע מאוטובוס חולף ברחוב. ב-1993 נעשה בארגנטינה הסרט Gatica, El Mono ("גטיקה, הקוף") שמספר את סיפור חייו ומותו. הוא זכה לכבוד בעיר הולדתו שקראה לאולם הספורט בעיר על שמו.
לאנדרו סימיוני

שנים ראשונות

סימיוני החל את הקריירה שלו בפורטוגזה, מהליגות הנמוכות בברזיל ושיחק במדיה במשך שנתיים. בשנת 2006 חתם בנובמברו מהליגות הנמוכות בברזיל, אך בחודש יוני עזב לכדורגל האירופי וחתם בתחילת עונת 1997–1996 בסרקל ברוז' מליגת העל הבלגית.

התקופה באסיה

בעונת 1998–1997 חתם סימיוני לעונה בגולדן מליגת העל בהונג קונג, במהלך העונה ביסס סימיוני את מעמדו כשחקן מוביל בליגה. בעונת 1999–1998 חתם סימיוני בסאי קונג ובסיים העונה זכה בתואר מלך השערים של הליגה כשבמאזנו 19 שערי ליגה. בעונת 2000–1999 חתם סימיוני באיי הופ ובסיים העונה זכה בתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות כאשר בעונה זו כבש 14 שערים. בינואר 2001 עזב את איי הופ וחתם לעונה ביוקוהמה אף. מרינוס מליגת העל היפנית, אך לא התאקלם בקבוצה ועזב אותה בחודש יולי לאחר שלוש הופעות ליגה בלבד בהם לא כבש.

החזרה לברזיל והמעבר לגרמניה

בשנת 2002 חתם סימיוני לשנה בבאהיה מליגת העל הברזילאית, אך במהלך העונה עבר לסנטה קרוז מליגת המשנה הברזילאית, וסייע לה לסיים את העונה במקום הרביעי. בשנת 2003 חתם בפאוליסטה מליגת המשנה הברזילאית, אך בחודש יוני עזב לכדורגל האירופי וחתם בתחילת עונת 2004–2003 ברוט-וייס אוברהאוזן מהבונדסליגה השנייה, ושיחק במדיה עד סוף עונת 2005–2004, במהלך כל התקופה ערך 43 הופעות וכבש שישה שערים. במרץ 2007 חתם סימיוני בבנדיירנטה מהליגות הנמוכות בברזיל, והתמודד עמה על אליפות סאו פאולו.

התקופה בישראל

בעונת 2007/2008 חתם סימיוני בקבוצת בני סכנין, ב-4 באוגוסט 2007 ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 3–0 על מכבי פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. ב-18 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה במסגרת ליגת העל, כשסייע לקבוצתו לנצח 0–1 את מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בחודש אוקטובר לאחר חודשיים בלבד בבני סכנין, חתם סימיוני בהפועל באר שבע עד סוף העונה. ב-12 באוקטובר כבש סימיוני את שערו הבכורה במהלך הופעתו הבכורה במסגרת גביע הטוטו לליגה הלאומית, וסייע לבאר שבע לנצח 0–1 את הפועל עכו באצטדיון העירוני נהריה. ב-20 באוקטובר כבש סימיוני את שערו הראשון במהלך הופעתו הבכורה במסגרת הליגה הלאומית, וסייע לבאר שבע לנצח 2–0 את הפועל ניר רמת השרון באצטדיון וסרמיל. בעונה זו, כבש סימיוני 15 שערים מתוכם 3 בגביע הטוטו.
בעונת 2008/2009 חתם סימיוני לעונה נוספת בהפועל באר שבע. ב-3 בפברואר 2009 זכה סימיוני עם באר שבע בגביע הטוטו לליגה הלאומית, לאחר ניצחון 0–1 על מכבי הרצליה באצטדיון וינטר. במהלך העונה סייע לבאר שבע לסיים במקום ה-3 ולעלות לליגת העל. בעונה זו, כבש סימיוני שישה שערים מתוכם שלושה בגביע הטוטו.
בחלון העברות של ינואר בעונת 2009/2010 חתם סימיוני במכבי עירוני בת ים עד סיום העונה. ב-25 בינואר 2010 ערך סימיוני את הופעתו הבכורה בניצחון 3–0 על הפועל ראשון לציון באצטדיון העירוני בת ים. ב-23 באפריל סימיוני כבש צמד במדי קבוצתו וסייע לה לנצח 4–3 את סקציה נס ציונה. בעונה זו, כבש סימיוני שלושה שערים במסגרת הליגה וסייע לקבוצתו להעפיל לפלייאוף העליון.

עונת פרישה

ב-4 בנובמבר 2010 חזר סימיוני לברזיל וחתם באוניאו וילה סה מהליגות הנמוכות בברזיל. אך בעקבות חוסר שביעות רצון מהשכר הנמוך שקיבל, ושעות נסיעה שהצטרך לעשות מדי יום, החליט סימיוני לעזוב את המועדון ולפרוש מכדורגל.

חיים אישיים

סימיוני נולד בסאו ברנרדו דו קמפו, מדינת סאו פאולו שבברזיל. בדצמבר 2010 היה סימיוני מעורב בתאונת דרכים בברזיל, נפצע בה קשה ונותר משותק בפלג גופו התחתון.
ריבאלדו

ביוגרפיה

בילדותו גדל ריבאלדו בעוני בפאבלה של העיר רסיפה. בעקבות תזונה לקויה ואף רעב, כפי שסיפר בראיונות עבר, הוא איבד חלק משיניו וסבל מברך עקולה.

קריירת מועדונים

ריבאלדו התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בגיל 16 בשנת 1989 במועדון סנטה קרוז. לאחר שהרשים בקבוצה זו הוא הצטרף לקבוצה מליגת העל הברזילאית, מוז'י מירים, ב-1991.
ריבאלדו חתם בשנת 1993 על חוזה עם קורינתיאנס. באותה שנה ערך את הופעתו הראשונה בנבחרת ברזיל, בה הבקיע את שער הניצחון 0-1 על מקסיקו במשחק ידידות.
ריבלאדו חתם על חוזה בקבוצת פלמיירס בשנת 1994, וזכה עימה באליפות ברזיל בעונה זו. הוא זכה עם הקבוצה גם באליפות מחוז סאו פאולו בשנת 1996. הוא עבר לספרד בשנת 1996 והצטרף לשורותיה של דפורטיבו לה קורוניה, ולאחר מכן לברצלונה בשנת 1997.
לאחר שזכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ספרד בעונות 1997/1998 ו-1998/1999, זכה ריבאלדו בפרסי כדורגלן השנה בעולם וכדור הזהב לשנת 1999. אחד ממשחקיו הבולטים של ריבאלדו בברצלונה נערך במחזור האחרון של עונת 2000/2001 מול ולנסיה. ריבאלדו הבקיע שלושער והוליך את ברצלונה לניצחון 3:2 במשחק, שקבע שברצלונה תקדים את ולנסיה ותסיים את העונה במקום הרביעי שהקנה כרטיס לליגת האלופות בעונה שלאחר מכן. השער השלישי, שהבקיע ריבאלדו במספרת בדקה ה-89 והיה לשער הניצחון במשחק, נחשב לאחד משערי המספרת הגדולים אי-פעם.
ביוני 2002 החליטה הנהלת ברצלונה לשחרר את ריבאלדו מחוזהו שנה לפני סיומו. ריבאלדו חתם על חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה האיטלקית מילאן. לאחר עונה אחת בלבד, בה לא הרבה לשחק, עזב את מילאן. אחרי הופעה קצרה בקבוצה הברזילאית קרוזיירו (11 משחקים בהם הבקיע 2 שערים), הוא חתם על חוזה בקבוצה היוונית אולימפיאקוס לעונת 2004/2005. הוא זכה עם אולימפיאקוס בשלוש אליפויות, ועבר ליריבה העירונית א.א.ק. אתונה בקיץ 2007.
בקיץ 2008 החליט ריבאלדו לעזוב את א.א.ק אתונה ולעבור לבוניודקור האוזבקית. לאחר בוניודקור החליט ריבאלדו, בגיל 38, לפרוש ממשחק פעיל, אולם לאחר זמן מה חזר בו מפרישתו, חתם בקבוצת מוז'י מירים הברזילאית, והושאל מיד לסאו פאולו לעונה אחת. לאחר עונה חתם ריבאלדו בקבוסכורפ, מהליגה האנגולית הראשונה. בינואר 2013 עזב ריבאלדו את הקבוצה האנגולית, וחתם בקבוצת סאו קאטאנו מברזיל.
בסוף 2013 עזב את סאו קאטאנו וחתם שוב במוז'י מירים. בפברואר 2014 שיחקו ריבאלדו ובנו ריבאלדיניו יחד לראשונה במשחק רשמי במדי מוז'י מירים. ב-15 במרץ 2014 הודיע ריבאלדו על פרישה מכדורגל, אך כעבור 15 חודשים, ביוני 2015, החליט לחזור לשחק כדי לסייע למוז'י מירים להינצל מירידת ליגה. הוא הספיק לשחק שוב לצד בנו, ושניהם אף כבשו שער באותו משחק, לפני שפרש סופית מכדורגל בגיל 43, באוגוסט 2015.

נבחרת ברזיל

ריבאלדו שיחק 74 משחקים בנבחרת ברזיל והיה שחקן חשוב בנבחרת ששיחקה במונדיאל 2002. זאת, על אף שקיבל קנס גדול מפיפ"א בגלל התנהגותו במשחק נגד נבחרת טורקיה בשלב הבתים המוקדם, בו התקוטט עם שחקן טורקי.
אנזים מלאכותי

אנזים מלאכותי הוא מולקולה אורגנית סינתטית שמיוצרת במטרה לחקות את האתר הפעיל של אנזים טבעי. היא נבנית ממולקולה מארחת האחראית להתקשרות סלקטיבית עם הסובסטרט ואשר אליה מוסיפים קבוצות פונקציונליות כדי להשיג פעילות קטליטית.
יצירתם של אנזימים חדשים מאפשרת מגוון יישומים עתידיים בתחומי הרפואה והתעשייה. צוות מדענים מאוניברסיטת וושינגטון בסיאטל וממכון ויצמן למדע, הצליח במשימה זו לראשונה ב-2008.

גישת המחקר

הזירוז של תגובה כימית על ידי אנזים נעשה בקצב גבוה ותוך כדי סלקטיביות גבוהה. הפעילות מתרחשת בחלק קטן של המקרומולקולה המרכיבה את האנזים שנקרא האתר הפעיל. קשירת הסובסטרט בקירבה לקבוצות הפונקציונאליות באנזים, גורם לזירוז התגובה על ידי 'אפקט פרוקסי'. הרעיון שבבסיס הסינתיזה המלאכותית הוא שאפשר ליצור זרזים דומים אך ממולקולות קטנות שיְחָקוּ את האתרים הפעילים באנזים. לשם כך, צריך ליצור במולקולות קטנות את היכולת לקשר סובסטרט עם קבוצות פונקציונאליות מזרזות. את האתר הפעיל המלאכותי מרכיבים על מולקולות מארחות.
בתחילה המולקולות המארחות היו בעיקר ציקלודקסטרין, אתרים כתריים או קליקסארן (Calixarene) ( סוג של מקרומולקולה טבעתית ). למרות יכולתן להאיץ את התגובה פי 1,000, המולקולות המלאכותיות נמצאות הרבה מתחת לביצועי האנזימים הטבעיים שמגיעים לפי מיליון (x10⁶). נוסו גישות חדשות כמו שימוש בפפטידים או בנוגדנים קטליטיים.
ניסויים הראו ש חומצת האמינו היסטידין יכולה לשמש לחיקוי מספר מטאלופרוטאינים ואנזימים. גם הוכח שניתן לחקות מספר חלבונים, ביניהם גם אנזימים, בעלי אטום נחושת ( כמו טירוזינאז, המוציאנין, וקטכול-אוקסידאז ) ואשר מכילים אתר בו קיים קשר כימי הנקרא 'קשר נחושת מסוג 3'. מדובר בזריקת עידוד לגישות חדשות שמתכוונות לחקות סמנים כמו חומצות אמינו ופפטידים על גבי האנזים.

תהליך בניית אנזים מלאכותי

האנזים הוא זרז (קטליזטור) ביולוגי. זוהי מולקולת חלבון העשויה "מחרוזת" של חומצות אמינו, המתקפלות ליצירת מבנה תלת-ממדי מוגדר. צוות החוקרים שעסק בבניית האנזים המלאכותי - ניגש, בשלב ראשון, לעצב את ליבה של המכונה – "האתר הפעיל" - שבו מתבצעת התגובה הכימית. התפקיד אותו הועידו המדענים לאנזים החדש הוא סילוק פרוטון (אטום מימן טעון חיובית) מאטום פחמן. לשם כך יצרו מערך הכולל חומצת אמינו שתפקידה "לקטוף" את הפרוטון, וחומצות אמינו נוספות המזרזות את תהליך העברת הפרוטון. השלב הבא בבניית האנזים היה תכנון המקרומולקולה המארחת, כלומר קביעת הרצף של כ-200 חומצות האמינו המרכיבות את החלבון. לכאורה, מספר הדרכים לסדר חומצות אמינו מ-20 סוגים שונים, במחרוזת המורכבת מ-200 יחידות, הוא עצום. אך למעשה, רק מספר מצומצם של אפשרויות אכן בא בחשבון, משום שרצף חומצות האמינו קובע את המבנה המרחבי של האנזים, ולכן גם משפיע על פעילותו.
לדעת החוקרים: "שילוב הטכנולוגיות – קביעת מבנה (האנזים המלאכותי) באמצעות תכנון ממוחשב, ותהליך אבולוציוני במבחנה – פותח אופקים חדשים בייצור אנזימים מלאכותיים" אומר פרופ' תופיק ממכון ויצמן; "הודות למחקר זה אנו מבינים יותר את המבנה ודרכי הפעולה של אנזימים. הבנה זו תאפשר תכנון וייצור של אנזימים ליישומים שהטבע לא "חשב" עליהם, כמו פירוק רעלים, ייצור תרופות, ותהליכים רבים נוספים".
משה לייב בלוך

הרב משה אריה לייב בלוך (1815–1909), רב הונגרי, מנהלו הראשון של בית המדרש לרבנים בבודפשט, חוקר התלמוד וספרות המדרש.

חייו

בנערותו למד בלוך תורה מפי רבה המחוזי של פלזן, הרב פיליפ קוהנר (Kohner) תלמידו של הרב יחזקאל לנדא (הידוע על שם ספרו, הנודע ביהודה), ואחר כך (1834-1828) אצל דודו, הרב בנימין וולף לעוו, מחבר הספר 'שערי תורה'. בלוך מרבה לצטט את דודו בחיבוריו. בשנת 1840 השלים את חוק לימודיו בגימנסיה של פלזן, החל ללמוד באוניברסיטת קארל בפראג, ושנה לאחר מכן (1841) נתמנה לרב ב-Wotitz, שם גם התחתן עם אנה ויסהוט (Weishut). ב-1852 עקר לקהילת הז'מאנוב מייסטץ (Heřmanův Městec) בבוהמיה ושימש שם ברבנות, ומשם עקר לעיירה ליפניק על הבצ'ווה במורביה (שם כיהן בין השנים 1856-1877). בשנת 1877 נתמנה למנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט. בבית המדרש בבודפשט היה בין המורים המרכזיים, יחד עם דוד קאופמן ובנימין זאב בכר, ושלושתם שימשו כוועדת הסמיכה לרבנות של בית המדרש. בלוך לימד שם תלמוד והלכה. הוא פרש מניהולו של הסמינר לרבנים בשנת 1907, כשנתיים לפני פטירתו.
אריה ליבונטין

אריה ליבונטין (1915 - ספטמבר 2013) היה מחלוצי ענף התיירות והתעופה האזרחית בישראל. מייסד ומנהל חברת "דפנה טורס", שהייתה החברה הישראלית המסחרית הראשונה שהטיסה ישראלים לחו"ל.

ביוגרפיה

נולד ברוסיה לשרה ודב (בוריס) ליבונטין, אחיו של זלמן דוד ליבונטין. בשנת 1925, בהיותו בן עשר, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד כלכלה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1939 נישא לצִלה, בתו של אליעזר יעקבזון מרחובות. היה חבר בהגנה. בשנות ה-40 שימש כסוכן אוניות להובלת פרי הדר. במלחמת השחרור שירת כסגן מפקד חיל ההיסעים.
לאחר מלחמת השחרור יצא ליבונטין לגרמניה בשליחות הג'וינט וממשלת ישראל כדי להעלות את שארית הפליטה. לשם כך שכרו ממשלת ישראל והג'וינט את שירותיה של חברת תעופה פרטית שפעלה באירופה. ראשי החברה היו טייסי קרב אמריקאים בדימוס, שגם הטיסו את מטוסי החברה. היו אלו מטוסים מיושנים מדגם קרטיס C-46 קומנדו ששימשו את חיל האוויר האמריקני במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נותרו המטוסים הללו ללא שימוש, והצבא האמריקאי העניק אותם במתנה לוותיקי טייסי הקרב האמריקאים כהוקרה על תרומתם למאמץ המלחמתי. קבוצות טייסים התאגדו ברחבי אירופה והקימו חברות שירותי תעופה מסחריים, ואת שירותיה של אחת החברות שכרו ממשלת ישראל והג'וינט.
באותה תקופה עדיין לא הופעלו בישראל טיסות מסחריות, ומשום כך מטוסי החברה שהביאו את ניצולי השואה מגרמניה לישראל חזרו לגרמניה ריקים. ליבונטין החליט לנצל את הפוטנציאל הכלכלי, ולשם כך הקים חברה לשירותי תעופה מסחריים בשם "אל דרור". שר התחבורה דוד רמז דרש ממנו לשנות את שם החברה, כדי למנוע בלבול עם אל על, והוא שינה את השם ל"דפנה טורס", על שם בתו דפנה. בשנת 1949 החל למכור טיסות לגרמניה באמצעות סוכני נסיעות, והרווחים חולקו עם הטייסים וסוכני הנסיעות.
"דפנה טורס" המשיכה בהפעלת הטיסות המסחריות עד תחילת 1952, אז החלה "אל על" בטיסות מסחריות סדירות. לאחר מכן המשיכה "דפנה טורס" לפעול כסוכנות נסיעות ותיירות רגילה.
זיכרון (מזכרת)

זיכרון הוא דף שנכתב למזכרת בפנקס שנועד לכך, ונקרא ספר זכרונות. כתיבת זיכרון הייתה נפוצה בישראל במשך עשרות שנים במהלך המאה העשרים, ומקובלת במידה מצומצמת עד היום. כתיבת זיכרון נעשתה לציון אירוע, כגון יום הולדת או סיום שנת לימודים, ואת הזכרונות כתבו ידידיו של בעל ספר הזכרונות (מרביתם בני גילו, אך גם הורים, מורים וכו').
נוסחים שבלוניים של זכרונות הופיעו בספרי זכרונות רבים. נוסח שבלוני נפוץ היה:
על החלון ישבתי

וזיכרון לעפרה כתבתי

לפתע נשבר העיפרון

וזהו סוף הזיכרון
נוסח שבלוני נפוץ נוסף:
מה אכתוב לך לא אדע

שיר סיפור או אגדה

לכן אכתוב רק שתי מילים

יברכך האלוהים
תבנית נפוצה נוספת, שהצריכה יצירתיות, הייתה זיכרון שהוא אקרוסטיכון של שם מקבל הזיכרון.
זיכרונות אחרים כללו מסר לאומי, כגון "היי בת נאמנה לעמך ולמולדתך", מסר אישי, כגון "עלה והצלח בכל דרכיך"
יש שהעדיפו לכתוב זיכרון אישי מיוחד. גם במקרים אלה, הזיכרון היה טקסט קצר, בן שורות מעטות, בהתחשב במגבלות שהטיל הדף המיועד לכך.
לעיתים נהג כותב הזיכרון לקפל את הפינה השמאלית התחתונה של הדף, ומתחת לקפל לכתוב "סוד" - מסר קצר (בהתחשב במגבלות המקום), המיועד לכאורה למקבל הזיכרון בלבד (להבדיל מיתר הזיכרון, שאותו נהוג היה להראות לחברים). להדגשת הסודיות נכתב לעיתים על חלקו הגלוי של הקפל: "סוד כמוס", "סוד כמוס לפרה ולסוס" או "כל הפותח הוא כלב נובח".
Auld Lang Syne (The New Year's Anthem)

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי מריה קארי, רנדי ג'קסון, ג'וני סוורין, רד וואן ורוברט ברנס, והופק על ידי קארי, ג'קסון וסוורין. הקליפ המלא שיצא עבור השיר, הועלה ליוטיוב ב-13 בדצמבר 2010. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את קארי מוקפת בזיקוקים.
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו של האלבום בו נכלל.
מוזיאון קרנגי להיסטוריה של הטבע

מבנה

המוזיאון משתרע על שטח של 10,700 מטר רבוע ומאורגן ל-20 גלריות, מכון מחקר, ספריה ומשרדים. הוא מכיל 22 מיליון פריטים, מהם 10,000 נמצאים בתצוגה וכמיליון מהם מקוטלגים במאגר מידע מקוון.
ב-1899 מדענים מהמוזיאון חשפו את המאובנים של מין דיפלודוקוס שנקרא Diplodocus carnegii לכבוד הפטרון שמימן את החפירות והמוזיאון. כיום אוסף הדינוזאורים כולל את האוסף של דינוזאורים מעידן היורה ותערוכת Dinosaurs in Their Time היא התצוגה השלישית בגודלה של שלדים מורכבים (כלומר: משחזרים את תנוחת הייצור) בארצות הברית (אחרי הסמית'סוניאן והמוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע). פריטים הראויים לציון באוסף הדינוזאורים של המוזיאון הם המאובן היחיד של גור אפטוזאורוס צעיר, שלד של טריצרטופס מהמין Triceratops prorsus בתנוחה הקרובה לתנוחתו האמיתית (עליה יש עדיין מחלוקת), הטירנוזאורוס רקס השלם ביותר נכון ל-2011 (יותר שלם מסו (טירנוזאור רקס) שנמצא במוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע בשיקגו) וכן מין חדש (ללא שם) של אובירפטורוזאורוס. 
צוותי מחקר של המוזיאון אחראים לתגליות של מספר מינים בהם Puijila darwini, Castorocauda lutrasimilis, ו-Hadrocodium wui.
תצוגות אחרות כוללות את אולם הילמן למינרלים ואבני חן, אולם Alcoa Foundation לאינדיאנים, "עולם הקוטב": אולם Wyckoff לחיים ארקטים, אולם ולטון למצרים העתיקה, אולם בנדום לגאולוגיה ושמורת פאודרמיל שהוקמה על ידי המוזיאון ב-1956 כדי להיות תחנת מחקר שדה למחקרים ארוכי-טווח של אוכלוסיות בעלי חיים בטבע.
מחלקות האוצרות הפעילות של המוזיאון הן: אנתרופולוגיה, ציפורים, בוטניקה, הרפטולוגיה, פלאונטולוגיה של חסרי חוליות, זואולוגיה של חסרי חוליות, יונקים, מינרלים, רכיכות, פלאונטולוגיה של בעלי חוליות ומחלקה לשימור פריטים ותצוגות. מחלקות אלה עובדות בשיתוף פעולה תחת הדרכה של מרכזים אסטרטגיים שנוצרו כדי לתחום מחדש כיצד המוזיאון ממנף את המחקר, התצוגות ותוכניות החינוכיות כדי לעמוד באתגרים של היום.
המוזיאון מפרסם כתבי עת מחקריים וספרים, ביניהם Annals of Carnegie Museum המציע מאמרים שעברו ביקורת עמיתים בנושאי ביולוגיה ארגונית, מדעי כדור הארץ ואנתרופולוגיה; Bulletin of Carnegie Museum of Natural History המציע מונוגרפיות ואוספי מאמרים קשורים מסימפוזיונים; וכן פרסומים מיוחדים של המוזיאון המתעדים מחקרים ונושאים מיוחדים.
מקלע מדסן

לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה

צבא האימפריה הרוסית רכש 1,250 מקלעים במהלך מלחמת רוסיה-יפן שהתקיימה ב-1904–1905. המקלעים שימשו יחידות פרשים במלחמה בהצלחה, אולם מחירם הגבוה גרם לכך שהצבא הרוסי לא רכש עוד מקלעים. במלחמת העולם הראשונה השתמשו הרוסים במקלעים אלו, אולם הם היו שחוקים ומעטים. ב-1915 החלו הרוסים לתקן ולייצר העתקים של המקלע בעצמם והוא הפך לנשק יעיל ופופולרי בצבא הרוסי. ב-1914, עם הגעתו למצב של מלחמת חפירות, הבין הצבא הגרמני את הצורך במקלעים ניידים ורכש את המקלע בגרסת 7.92 מ"מ.

בנוסף לכוחות לוחמים שונים, חומשו גם הלגיונות הצ'כוסלובקיים בסיביר במקלע מדסן.

בין שתי מלחמות העולם

בשנות העשרים ובתחילת שנות השלושים התכוננה פרגוואי למלחמה מול שכנתה בוליביה. במסגרת ההכנות רכשה פרגוואי 400 מקלעי מדסון בקליבר 7.65x53 מאוזר, ששימשו אותה במלחמת הצ'אקו ובמשך המלחמה רכשה מקלעים נוספים. במהלך המלחמה הגיעו מקלעי מדסון גם לידי הצבא הבוליביאני שעשה בהם גם הוא שימוש.

בסוף שנות השלושים רכשה ברזיל מאיטליה טנקים זעירים מסוג CV-35 שרובם חומשו במקלעי מדסון דו-קניים בקוטר 7 מ"מ.

מלחמת העולם השנייה

הצבא הנורווגי השתמש במדסן כמקלע סטנדרטי במלחמת העולם השנייה במסגרת המערכה בנורווגיה, וברשותו היו 3,500 מקלעים בחימוש של 6.5x5.5 מ"מ שבהם צוידה כל כיתת חי"ר. המקלע לא היה אהוד על החיילים הנורווגים כיון שהוא היה מועד למעצורים תכופים ולכן זכה לכינוי "מדסן הבתולה". הצבא הגרמני שלקח מקלעים נורווגים כשלל, צייד בהם יחידות קו שני.

גם הצבא הדני וההולנדי השתמשו בו במלחמת העולם השנייה ואף לאחריה, כשההולנדים השתמשו בו בקרב איי הודו המזרחית ולאחר מכן במרד באינדונזיה בשנים 1945-1949 ודנמרק הוציאה אותו משימוש רק ב-1955. לאחר שניצחה יפן בקרב איי הודו המזרחית, נפלו לידיה נשק וציוד רב מאירופה, ובכללם גם המקלע שנכנס לשימוש בצבא היפני.

לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנות ה-60 וה-70 השתמש הצבא הפורטוגלי במקלעי מדסן במהלך מלחמתו במרד הקולוניות ואף הרכיב אותו על רכבי סיור מסוג דיימלר דינגו.
המשטרה הצבאית של ברזיל השתמשה במדסן בקליבר 7.62 נאט"ו. למרות שחלק מהמקלעים שבשירות המשטרה נלקחו מכנופיות סמים (שקנו אותם מעודפי צבא ארגנטינה או גנבו אותם ממוזיאונים), רובם הועברו למשטרה מהצבא הברזילאי שהפסיק להשתמש בהם ב-1996 ועברו המרה מקליבר .30-06 ספרינגפילד ל-7.62 נאט"ו.