google/wiki40b huggingface dataset:
סימיון בוגיץ'

קורות חיים

סימון דוד בוגיץ' נולד ביאשי בשנת 1914 במשפחה של מוזיקאים יהודים. הוא סיים 3 כיתות תיכון ועבד בצעירותו כפועל טקסטיל.
בשנות ה-1930 עבד במפעל "אדריאנה" ביאשי.
מגיל צעיר נמשך לאידאולוגיה שמאלית. היה חבר ב"נוער הסוציאליסטי", אחר כך החל מגיל 15 (1929) ב"איחוד הנוער הקומוניטי" ברומניה. פעל החל משנת 1931 בארגון "העזרה האדומה" וב-1932 היה לחבר הוועד המקומי של ארגון זה ביאשי. בשנת 1933 הצטרף למפלגה הקומוניסטית ברומניה PCdR. מפלגה זו הוצאה מחוץ לחוק ובמחתרת נשא בוגיץ' את הכינוי המחתרתי "אמיל בוצ'ה" (Emil Bocea). ב-9 במרץ 1934 נעצר על ידי הבולשת ביאשי. נשפט על ידי מועצת המלחמה של הגיס השני אך שוחרר.
פעל בהמשך בחבר הוועד האזורי יאשי של המפלכה הקומוניסטית, וכן פעל תקופה בעמק הביסטריצה ובעמק הטרוטוש. ב-1935 עבר בתפקידים דומים באזור פרחובה. ב-1936 נעצר ונשפט בבית משפט בבראשוב לחמש שנות מאסר, אותן ריצה בכלא דופטאנה. בשנת 1940 שוחרר אך נעצר שוב כעבור זמן קצר ונשלח למחנות האסירים בקראקל, טרגו ז'יו, בהם הפך חבר בהנהגת "סיעת בתי הסוהר" של המפלגה הקומוניסטית.
אחרי שנת בשנים 1943-1941 הוחזק במחנה הריכוז ופניארקה באזור הקרוי אז טרנסניסטריה בשטח אוקראינה של ימינו, תחת הכיבוש הצבאי הרומני ונמנה עם הניצולים המעטים משם.
אביו ושניים מאחיו נרצחו בפרעות יאשי ביוני 1941
במרץ 1944 בעת העברתו למחנה גרוסולובו נמלט ובהמשך הסתתר.

פעילותו הפוליטית והדיפלומטית

אחרי נפילת המשטר אנטונסקו וכניסת הצבא הסובייטי לרומניה, המפלגה הקומוניסטית הפכה לחוקית. בוגיץ' פעל תחילה כמזכיר הוועד האזורי שלה בחבל מולדובה.ב-1946 התמנה למזכיר הוועד האזורי בבראשוב וב-1947 עבד כמדריך של הוועד המרכזי של המפלגה ברשיצה ובארד. ב-1948 התמנה למנהלת כוח האדם של המפלגה, שהייתה למפלגה השלטת והיחידה במדינה תחת השם "מפלגת הפועלים הרומנית".
נכנס לשרות משרד החוץ בימי כהונת אנה פאוקר ונשלח כשגריר רומניה במונגוליה ואחר כך בפינלנד (11 ביולי 1952-1949).
אחרי הדחת אנה פאוקר מכל תפקידיה, ב-11 ביולי 1952 התמנה בוגיץ' לשר החוץ ומילא תפקיד זה עד 3 באוקטובר 1955.
במשך כיהן ב-19 במרץ 1957- 3 באוקטובר 1955 כאחד מסגני ראש הממשלה.
אחר כך היה בשנת 1957 סגן ראש המנהלה הכלכלית של הוועד המרכזי של המפלגה, אחר כך בשנים 1961–1965 מילא תפקיד של "פעיל" בוועד המרכזי של המפלגה ולזמן קצר היה ראש מחלקת מצרכים של הוועד המרכזי. בשנת 1968 התמנה ליושב ראש ארגון הקואופרטיבים CENTROCOOP ולזמן קצר - 13 במרץ - 26 ביוני 1969 כשר תעשיית המזון.
בוגיץ' היה למשך 27 שנים חבר בפרלמנט הקומוניסטי - האספה הלאומית הגדולה של רומניה - מטעם מחוזות שונים:ניאמץ (1952-1948), דרום-אוראדיה באזור אוראדיה (1956-1952), קונסטנצה-צפון (1961-1957), חרשובה (אזור דוברוג'ה (1965-1961), מס.8 חרשובה באזור דוברוג'ה (1969-1965),מס.6 טרוששט (מחוז בוטושאן) (1975-1969).

חיים פרטיים

סימיון בוגיץ' היה נשוי לאנוצה בוגיץ', לבית פרידמן, מורה להיסטוריה, שכיהנה כמנהלת בית הספר התיכון 32 בבוקרשט.
שתי פנים למראה

העלילה

רוז מורגן (סטרייסנד), היא פרופסורית פופולרית לספרות אנגלית באוניברסיטת קולומביה. רוז ביישנית, פשוטה למראה ובגיל המעבר. היא חולקת בית עם אמא השתלטנית והשטחית, חנה (באקול) . אחותה הנאה קלייר (רוג'רס) מתכננת את חתונתה השלישית עם אלכס (ברוסנן) שיצא בעבר עם רוז. רוז מרגישה בודדה ועצובה. 
גרגורי לארקין (ברידג'ס), מרצה למתמטיקה בקולומביה חש תסכול במערכות יחסים. כאשר הוא נמשך לאשה, הוא מאבד את היכולת למחשבה רציונלית. אחרי שהחברה האחרונה שלו קנדיס (מקפירסון), זרקה אותו לאחר סטוץ אחרון, לפני שהיא מתחתנת, הוא מחליט לחפש מערכת יחסים המבוססת על קשר רוחני ולא פיזי, ומפרסם הודעה בעיתון. 
קלייר קוראת את המודעה ועונה עבור רוז. גרגורי מסוקרן כאשר הוא שומע שרוז מלמדת בקולומביה, וניגש לשמוע אותה מרצה. הוא מתרשם מאוד, אך לא נשאר עד סוף ההרצאה, לכן מפספס לגמרי את הנקודה שעליה דיברה. הם מתחילים לצאת והוא מתרשם מחכמתה ושנינותה. גם היא מתרשמת ממנו, כגבר נאה וחכם. היא אף עוזרת לו לשפר את היכולת שלו ללמד. גרג מסביר לה כי הוא מעוניין במערכת יחסים של חברות קרובה, אך ללא מיניות כשהוא טוען שזאת הדרך לייצר אהבה אמיתית, מבלי שמין יהרוס את הכל. היא אמנם לא רואה את הדברים כך, נמשכת עליו, ורוצה במגע, אך מקבלת את זה, שזה לא מה שהוא מעוניין בו. גרג מציע לה נישואים, ואומר שאלו לא יהיו נישואין מלאי תשוקה, אבל מלאים בכבוד הדדי ודאגה אחד לשני. הוא גם מציין כי אם רוז תרצה יחסי מין מדי פעם אז הוא יהיה מוכן לספקם. אף על פי שרוז קיוותה למערכת יחסים עם תשוקה, היא מסכימה לסידור.
רוז מאוד מתוסכלת מהחוסר של תשוקה במערכת היחסים שלהם. אבל בהתאם למה שאמר לה לגבי ההסכמה שלו לקיים יחסי מין אם תרצה, יום אחד היא מחליטה לפנות לגרגורי ולפתות אותו. גרגורי אמנם בהתחלה משתף פעולה, אך קוטע את המהלך האינטימי שלהם וצועק על רוז, שציפה ממנה ליותר, וכי הוא לא מעוניין לקיים איתה יחסי מין, וכי ציפה ממנה לשיתוף פעולה. רוז שבורת הלב, מסתגרת באמבטיה, ואחר כך חוזרת לבית אמא. גרגורי נוסע למסע הרצאות באירופה.
בזמן שגרגורי במסע ההרצאות שלו, רוז מחליטה לשפר את עצמה. היא מתחילה בדיאטה, והתעמלות. היא משנה את התספורת, והבגדים ומתחילה להתאפר. גרגורי מנסה להתקשר אליה מספר פעמים במהלך מסעו, אך היא מסרבת לענות. כאשר הוא חוזר הביתה הוא מוצא אותה מחכה לו, ארוחת ערב בריאה מוכנה, והיא נראית נהדר. גרגורי מתרגז, ואומר שחיפש משהי שנראית בצורה מסוימת, ועכשיו הוא חוזר לאשה שנראית אחרת לגמרי. רוז נפגעת, וטוענת מולו כי יצא איתה רק כי חשב שהיא מכוערת. 
לאחר המריבה ביניהם רוז נפגשת עם אלכס. אלכס וקלייר נפרדים ואלכס מוצא את עצמו נמשך לרוז שנראית עכשיו נהדר. הם אוכלים ארוחת ערב יחדיו כשרוז מבינה כי לא רוצה את אלכס, שנמשך אליה רק עכשיו שעברה שינוי. באותו הלילה גרגורי מופיע ברחוב מתחת לחלונה של רוז ומתחיל לצעוק שהוא אוהב אותה, ונמשך אליה, ולא אכפת לו בכלל איך היא נראית אלא מי שהיא באמת. הוא ורוז משלימים ומתנשקים.

בקופות

תקציב הסרט עמד על 42 מיליון דולר. הוא הרוויח 41 מיליון דולר בארצות הברית ועוד 33 מיליון דולר ברחבי העולם. סך הכל 73 מיליון דולר. בנוסף להצלחה בקופות, הסרט גם הרוויח במחירי השכרה, 18,377,057 דולר. סך הכל הסרט הכניס 91 מיליון דולר.

ביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות. באתר עגבניות רקובות הוא קיבל ציון של 55%. רוג'ר איברט מציין כי הדיאלוגים חכמים וכי הסרט מתעסק בתחום האהבה מבלי לפול לקלישאות כואבות. פטר טרוורס אמר שהסרט לא עושה צדק לשלל שחקניו המצוינים, וכי התסריט נראה כאילו מונע מהאגו של סטרייסנד. לסרט שתי מועמדויות לאוסקר, ארבע לגלובוס הזהב, מהם זכה באחד (לשחקנית משנה).
תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית (המאה ה-11)

תאודורה (ביוונית: Θεοδώρα, "מתת האל"; 984 - לאחר 31 באוגוסט 1056) הייתה קיסרית האימפריה הביזנטית מה-11 בינואר 1055 ועד מותה. היא הייתה בתו של הקיסר קונסטנטינוס השמיני ורעייתו הלנה. בנוסף, שלטה לצד אחותה זואי במשך כחודשיים ב-1042 ומאז ועד 11 בינואר 1055 גם לצד בעלה, קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס. תאודורה הייתה הקיסרית האחרונה בשושלת המקדונית, מכיוון שלא הותירה אחריה יורשים. 
תאודורה הייתה מיועדת במקור לנישואין עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו השלישי. בגלל שכנראה לא ניחנה ביופי רב, נדחתה ועל פניה הועדפה אחותה הבכורה זואי. גם נישואיה של האחרונה לא צלחו, שכן אוטו השלישי מת לפני החתונה המיועדת. תאודורה התכוונה לפרוש לחיים בגינצאום, כאשר מותו של דודה בסיליוס השני ומותו הקרב של אביה (בלי שהותיר אחריו בנים), הותיר לה את השלטון. אביה, עם זאת, דרש כי תינשא לרומנוס, המועמד המתאים מבחינתו לשבת על כס המלוכה לצד ביתו. תאודורה סירבה: ראשית, רומאנוס היה נשוי (אשתו הייתה אמורה לפרוש למנזר כתוצאה מן הנישואין) ושנית, הוא היה קרוב משפחה רחוק (בן דוד מדרגה שלישית) שלה. אחותה, זואי, הסכימה לנישואין והפכה לקיסרית לצד בעלה. ב-1032 שלחה זואי את תאודורה למנזר, אך בשנת 1042 נקראה לכס המלוכה, כקיסרית-משותפת עם זואי, לאור דרישת הסנאט. חודשיים לאחר מכן, עם נישואיה של זואי לקונסטנטינוס התשיעי המשיכה תאודורה לכהן רשמית לצידם כקיסרית. עם מותה של זואי ב-1050, שבה תאודורה למנזר.
לאחר מותו של קונסטנטינוס התשיעי המשיכה תאודורה למלוך במשך כשנה, כאשר מיכאל השישי סטרטיוטיכוס נבחר על ידי תאודורה לרשת אותה. אך הוא הודח על ידי איסאאקוס הראשון קומננוס, מייסד השושלת הקומננית.
פרנצ'סקו מריה גרימלדי

עבודתו

גרימלדי היה אחד המדענים הראשונים שהציעו כי האור מתקדם כגל, רעיון אליו הגיע כשצפה בדמיון בין התקדמות האור להתקדמות של גלי מים מסביב למכשול או דרך פתח.
גרימלדי טבע את המונח דיפרקציה (diffraction), אותו גזר מהמילה הלטינית diffringere, שפירושה "להישבר לחתיכות", בהתייחס להתקדמות של קרני אור אשר מתפשטות להרבה כיוונים. מנקודת מבט מודרנית, הבחירה בשם נכונה - חזיתות גלים אכן מתפרקות לחתיכות (חזיתות גלים חדשות) במהלך התקדמותן. כריסטיאן הויגנס מאוחר יותר העניק לאינטואיציה של גרימלדי צביון מדעי מבוסס יותר כשניסח את עקרון הויגנס. 
הוא היה הראשון לערוך תצפיות מדויקות של התופעה, ובתיעוד מפורסם הראה שכאשר עצם מסתיר את התאורה ממקור אור לא נקודתי, מתקבל אפקט הצללה - צל מלא וצל חלקי, בו הצל החלקי רחב יותר ונחלש בחדות פחותה מזו שמנבאת ההנחה שהאור מתקדם בקווים ישרים. באמצעות תצפית זאת וניסויים מדויקים אחרים הוא הדגים שהתקדמות האור הנצפית לא יכולה להיות מיושבת עם הרעיון של התקדמות ליניארית של האור. במקום זאת, קרן אור ישרה שחלפה דרך חור במסך קיבלה צורה של חרוט. פיזיקאים מאוחרים יותר השתמשו בעבודתו כעדות ברורה לכך שהאור הוא גל, ואייזק ניוטון, ששחזר בעצמו רבים מהניסויים של גרימלדי, נעזר בה כדי לנסח את הרבדים המעמיקים יותר של התאוריה שלו על האור, אותם הציג בחלק השני של ספרו אופטיקה. גרימלדי היה גם הראשון שצפה בפסי עקיפה.
פיטר גלאגר

ביוגרפיה

גלאגר נולד בניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא אירי. הוריו הם מרי אן (לבית או'שאה), ביולוגית ותומאס פרנסיס גלאגר, יועץ פרסום. גדל בכפר ארמונק שבניו יורק. למד באוניברסיטת טאפטס שבמדפורד, מסצ'וסטס.

קריירה

גלאגר החל את דרכו כשחקן ב-1980 כאשר הופיע בדרמה המוזיקלית "האיידולמייקר" בתפקיד עוזר המלצר גודיו ובסדרת הדרמה של התסריטאי והמפיק זוכה פרס האוסקר אבי מאן "סקאג". לאחר שפרץ שיחק גלאגר בדרמות "ילדת החלומות" בתפקיד העיתונאי ג'ק דולן, "נאהבי קיץ", בקומדיית האימה של ניל ג'ורדן "המלון מת מצחוק" ובתפקיד ליאו פרנק במיני סדרת הדרמה שהפיק ג'ורג' סטיבנס "הרצח של מרי פאגן". ב-1986 הועמד גלאגר לפרס טוני על הופעתו במחזה "מסע ארוך אל תוך הלילה". ב-1989 שיחק גלאגר בתפקיד הראשי בסרטו הראשון של סטיבן סודרברג "סקס, שקרים ווידאוטייפ" בתור עורך הדין המושחת ג'ון מולאני.
בתחילת שנות ה-90 התחבר גלאגר לבמאי רוברט אלטמן והופיע בסרטיו המצליחים "השחקן" בתור המפיק לארי לוי וב"תמונות קצרות". כמו כן השתתף בסרטו הראשון של טים רובינס "בוב רוברטס", במותחן "בכוונת זדון" בתפקיד דניס ריילי עורך דינה של טרייסי ספיאן (ניקול קידמן) ובדרמות "גברת פארקר והחוג המרושע" בהפקתו של אלטמן בתפקיד התסריטאי אלן קמפבל ו"מייל לבן". ב-1995 הופיע גלאגר בקומדיה "בזמן שישנת" בתפקיד עורך הדין פיטר קאלאהן ובסרט הפשע "במעמקי התשוקה" בהופעתו השנייה עבור סטיבן סודרברג. ב-1996 השתתף גלאגר בתפקיד ראשי במיני סדרה "טיטאניק" העוקבת אחר דמויות על ספינת הפאר טיטניק. ב-1997 שיחק לצדו של ביל מאריי בקומדיית הריגול "האיש שידע מעט מדי". ב-1999 השתתף בדרמה זוכת 5 פרסי האוסקר של סם מנדס "אמריקן ביוטי" בתפקיד מטווח הנדל"ן באדי קיין, יריבה העסקי ומאהבה של קרולין (אנט בנינג) ובסרט האימה "הבית על הגבעה הרדופה" בתור ד"ר דונלד בלקבורן.
בשנת 2000 שיחק גלאגר בדרמת הבלט "מרכז הבמה" בתור ג'ונתן ריבס הכוריאוגרף הראשי ובמאי המופע. ב-2002 הופיע גלאגר בקומדיה "מר דידס" בתפקיד נבל הסרט איש העסקים צ'אק סידר. ב-2003 זכה גלאגר לתפקיד ראשי בסדרת הדרמה הפופולרית "The O.C." בתור הסנגור סנדי כהן. ב-2009 שיחק גלאגר בדרמה הקומית "אדם" בתפקיד מרטי אביה של בת' באצ'וולד (רוז ביירן) ובעונה השלישית של הסדרה "קליפורניקיישן" בתפקיד סטייסי קונס מנהל הקולג' בו מלמד הסופר האנק מודי.
בשנת 2010 השתתף בדרמה המוזיקלית "בורלסק" בתור וינס סקאלי בעלה לשעבר של מנהלת מועדון החשפנות טס שר. באותה שנה החל גלאגר את תפקידו בסדרת הדרמה "פרשיות סמויות" בתור ראש סוכנות הריגול ארתור קמפבל ושיחק בעונה השישית של סדרת הדרמה "הצילו", בתור הכומר האב פיל גלאגר. ב-2012 שיחק גלאגר בסרט הריקוד "סטפ אפ 4" בתפקיד הטייקון ביל אנדרסון אביה של הדמות הראשית הרקדנית אמילי אנדרסון. 
בשנת 2014 הצטרף לעונה ה-16 במספר של סדרת הדרמה המשטרתית "חוק וסדר: מדור מיוחד", בתפקיד סגן ראש הממשלה וויליאם דודס. את תפקיד זה מגלם עד היום (2019; עונה 21).
ב-2016 שיחק בתור אביו של שמידט בסדרה הקומית "הבחורה החדשה".
בשנת 2017 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה הדרמה-קומית של נטפליקס "גרייס ופרנקי", בתפקיד חוזר של ניק סקולקה.

חיים אישיים

מאז 1983 הוא נשוי למפיקה פולה וויילדש, ואב לשני ילדים: הבמאי ג'יימס גלאגר, והשחקנית והזמרת קת'רין גלאגר.
שיבון פינרן

ביוגרפיה

פינרן נולדה בעיר אולדהאם שבמחוז לנקשייר בצפון אנגליה. התפקיד הגדול הראשון שלה היה בשנת 1986 בסרט "ריטה, סו ובוב גם הוא" לצידם של מישל הולמס וג'ורג' קוסטיגן. היא השתתפה באופרות הסבון הבריטיות "Coronation Street"‏ (1989) ו-"Emmerdale"‏ (1998). מ-2007 שיחקה בדרמה הקומית "Benidorm" של ITV והופיעה בשש העונות של הסדרה ובפרקי הספיישל. בין השנים 2010–2013 גילמה את מיס או'בריאן, המשרתת האישית של ליידי גרנתהם, בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון". אחר כך השתתפה בסדרות "The Syndicate" ו"עמק האושר" (2014). על תפקידה בסרט "The Selfish Giant" הייתה פינרן מועמדת לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי.

חיים אישיים

ב-1997 נישאה פינרן לשחקן מארק ג'ורדון שכיכב בסדרה "Heartbeat". לבני הזוג שני ילדים ג'וזף ופופי.
אנדרה שנייה

חייו

אנדרה שנייה נולד בקונסטנטינופול לאם יוונייה (אליזבת סאנטי-לומאקה) ולאב צרפתי (לואי שנייה). אביו בילה שנים רבות במזרח התיכון כסוחר בדים. כאשר אנדרה היה בן שלוש שנים, משפחתו שבה לצרפת. הוא למד בקולז' דה נוואר בפריז והצטיין בתרגום של שירת יוון העתיקה לצרפתית. ב-1783 התגייס לצבא הצרפתי והוצב בשטרסבורג, אך עד מהרה שב לפריז. השתתף בחוג הספרותי שקיימה אמו בביתה שבו התיידד, בין היתר, עם הצייר ז'אק לואי דויד ועם הכימאי אנטואן לבואזיה.
בהשפעת שירת העת העתיקה החליט להיות משורר. ב-1784 ביקר בשווייץ, רומא, נאפולי ופומפיי, ושב לפריז מלא רשמים ותוכניות לעתיד. במשך שלוש שנים (1784 - 1787) ניסה את כוחו בכתיבת חרוזים, ובתקופה זו כתב את הפואמות הראשונות שלו, ובהן "בכחוס" ו"העיוור". בתקופה 1787 - 1790 שימש כמזכיר שגרירות צרפת בלונדון. עם שובו לפריז התקרב לתנועה המהפכנית והמליץ בפני האספה המכוננת הלאומית על חופש הפולחן הדתי ועל הפרדת הדת מן המדינה.
אחרי הפיכת היעקובינים (10 באוגוסט 1792) גינה את הטבח שערכו אנשי הקומונה הפריזאית באסירים המלוכנים בספטמבר של אותה שנה. הוא כתב אל האספה המחוקקת וביקש לאפשר למלך לואי השישה עשר לערער בפני העם על גזר דין המוות שהוטל עליו. כתוצאה, אנדרה שנייה נחשד בבגידה. אחרי שהמלך הוצא להורג (21 בינואר 1793) הוא הסתגר בביתו בעיר ורסאי ולא יצא משם אלא בלילות. הוא העריץ את שרלוט קורדה שרצחה את ז'אן-פול מארה (13 ביולי 1793) וכתב שיר הלל לכבודה.
ב-7 במרץ 1794 נעצר והושם בכלא שבו כתב את היפים שבחרוזיו. שם התאהב בעצירה מאדאם דה קואני וכתב לכבודה את הפואמה "העצירה הצעירה" הנחשבת ליצירת המופת שלו. הוא הובא למשפט אך סירב להגן על עצמו והלך אל מותו, שבו ראה הימלטות מן האכזריות ומן העריצות. הוא הוצא להורג באמצעות גיליוטינה שלושה ימים בלבד לפני מפלת רובספייר.
בחייו הקצרים הספיק אנדרה שנייה לפרסם שתי פואמות בלבד: "משחק הטניס" (1791) ו-"שיר תהילה לשווייצרים" (1792). ב-1819, עשרים וחמש אחרי מותו, חבריו הוציאו לאור את קובץ שיריו. המלחין האיטלקי אומברטו ג'ורדאנו כתב לזכרו את האופרה "אנדריאה שנייה" שהועלתה על הבמה בתיאטרון "לה סקאלה" במילאנו ב-28 במרץ 1896.
קיילב לנדרי ג'ונס

ביוגרפיה

ג'ונס נולד בעיר גרלנד שבטקסס וגדל בעיר ריצ'רדסון שגם כן שוכנת בטקסס.
התפרסם לראשונה בשנת 2010 בסרט האימה "גירוש השדים האחרון" ובחמישה פרקים סדרת הדרמה הספורטיבית "אורות ליל שישי". ב-2011 שיחק בסרט גיבורי העל "אקס-מן: ההתחלה" בתור המוטאנט בעל היכולות הווקליות העל קוליות באנשי.
בנוסף להיותו שחקן ג'ונס הוא גם מוזיקאי וחבר בלהקת הרוק "Robert Jones", בה הוא משמש כמתופף וכזמר רקע.
בשנת 2017 שיחק בסרט האימה "תברח" וכן בסרט "תוצרת אמריקה".
לסטר הולט

ביוגרפיה

הולט נולד במחוז מרין שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו. אביו שירת בחיל האוויר האמריקאי והולט נדד עם משפחתו מבסיס צבאי אחד למשנהו. כנער עבד בתחנת הרדיו KRAK המשדרת שירי קאנטרי, לאחר התיכון התמחה בתחנת הטלוויזיה KCRA בסקרמנטו ולמד ממשל באוניברסיטת המדינה של קליפורניה בסקרמנטו. הוא לא סיים את התואר הראשון לאחר שקיבל עבודה בתחנת הרדיו KCBS בסן פרנסיסקו.
ב-1981 החל לעבוד ככתב ברשת WCBS-TV בניו יורק מקבוצת CBS, שנה לאחר מכן עבר ללוס אנג'לס ושימש כתב ומגיש חדשות ברשת KCBS-TV של CBS. ב-1986 החל לעבוד ברשת WBBM-TV של CBS בשיקגו והגיש את מהדורת חדשות הערב.
בשנת 2000 עבר לרשת MSNBC, ועשה את פריצת הדרך שלו במהלך כיסוי הבחירות לנשיאות ארצות הברית, מוסר העבודה שלו והתמדתו בדסק המגישים העניקה לו את הכינוי "Iron Pants". בשנת 2003 החל לשמש כמגיש מחליף במהדורת החדשות המרכזית של NBC‏ ("NBC Nightly News") ובתוכנית הבוקר "Today" של רשת השידור, יחד עם צוות התוכנית "Today" זכה ב-2010 בפרס אמי לבידור בשעות היום. בשנת 2007 מונה למגיש ראשי במהדורת סופהשבוע של "NBC Nightly News", במהלך אולימפיאדת בייג'ינג (2008) שימש בדסק הספורט של הערוץ שכיסה את שידורי המשחקים האולימפיים. כמו כן כיסה עבור NBC ככתב שטח את מלחמת לבנון השנייה, מלחמת אפגניסטן, רעידת האדמה בהאיטי (2010), דליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010), הוריקן קתרינה והוריקן ריטה, המהפכה במצרים (2011) ורעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011).
בעקבות השעייתו של בריאן ויליאמס ב-2015 מהגשת המהדורה המרכזית מונה הולט למחליפו הזמני, ובהמשך הפך למגיש קבוע.
במהלך הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 הנחה הולט בצוותא עם אנדראה מיטשל את העימות בין המתמודדים.
הוא הנחה גם את עימות הבחירות הראשון בין הילרי קלינטון לדונלד טראמפ שהתקיים ב-26 בספטמבר 2016.
הולט נשוי ואב לשניים.
ויליאם נלסון

קריירה מוקדמת

נלסון נולד במייסוויל, קנטקי כבנו של רופא ולמד באקדמיית נוריץ' בורמונט בין השנים 1837–1839, התגייס לצי ארצות הברית כקדט ב-28 בינואר 1840 וקודם לדרגת לוטננט ב-1855‏. בזמן שירותו בצי פיקד נלסון על סוללת תותחים במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו במצור על וראקרוס ב-1847, שירת במזרח התיכון ובדרום האוקיינוס השקט.

מלחמת האזרחים

משפחתו של נלסון הייתה ביחסי ידידות עם נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן. בזמן שאחיו, תומאס הנרי נלסון, קיבל מינוי של שגריר בצ'ילה, ויליאם ערך מספר סקרי דעת קהל פוליטיים בקנטקי והעביר את ממצאיו ישירות ללינקולן. באפריל 1861 גייס נלסון תומכים לשורות האיחוד בקנטקי והקים עבורם את מחנה דיק רובינסון במחוז ג'רארד כנקודת גיוס והתכנסות. נלסון גויס לשורות צבא האיחוד ב-16 בספטמבר 1861 וקיבל דרגת בריגדיר גנרל. תפקידו הראשון היה פיקוד על חטיבה באזור קמברלנד, אך בדצמבר הוא כבר מונה כמפקד הדיוויזיה ה-4 בארמיית אוהיו תחת פיקודו של מייג'ור גנרל דון קרלוס ביואל.

קרב שילה

הדיוויזיה של נלסון פעלה לראשונה בשעת הקרב האחרונה של היום הראשון ובמהלך היום השני של קרב שילה. נלסון התלווה לחטיבה המובילה שלו לעבר פיטסבורג לנדינג וכאשר חצה את הנהר קיבל הוראה דחופה לתגבר את קו ההגנה של כוחות האיחוד. התברר לו שחיילי האיחוד שהצטופפו על הגדה הם פליטי הקרב שנערך מוקדם יותר באותו היום. נלסון חצה במהירות את הנהר עם חטיבתו, חבר בזמן לקצה השמאלי של קו ההגנה והשתתף בהדיפת התקפת כוחות צבא הקונפדרציה.
ביום השני של הקרב, הוביל נלסון את ההתקפה על צידו השמאלי של קו ההגנה של כוחות הקונפדרציה בתמיכת כוחותיהם של תומאס קריטנדן ואלכסנדר מק-קוק. הוא ספג התקפות נגד, שהוציאו לזמן קצר את כוחותיו מהלחימה. לאחר שקריטנדן כבש מחדש את "קן הצרעות", חידש נלסון את התקדמותו וסייע בהדיפת מתקפת הנגד הסופית של גנרל פ.ג.ט. בורגארד באותו היום.

ארמיית קנטקי

הדיוויזיה ה-4 של נלסון צורפה ל"מרכז" קבוצת הארמיות בפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי וו. האלק במהלך ההתקדמות לקורינת', מיסיסיפי. לאחר נפילת העיר השתתפה הדיוויזיה בהתקדמותו של גנרל ביואל לעבר צ'טנוגה (Chattanooga), טנסי. נלסון קודם במקביל לדרגת לוטננט קומנדר בצי ארצות הברית ב-16 ביולי ולמייג'ור גנרל בצבא האיחוד ב-17 ביולי 1862, וקיבל את הפיקוד על ארמיית קנטקי ב-25 באוגוסט. ארמייה זו הורכבה בסך הכל משתי חטיבות, תחת פיקודם של הגנרלים מנסון וקרופט. ב-30 באוגוסט 1862, במהלך פלישת כוחות הקונפדרציה לקנטקי, התקרבו כוחותיו של גנרל אדמונד קירבי סמית' לריצ'מונד והחלו להתכתש עם חטיבתו של מנסון. בקרב ריצ'מונד הובסו כוחות האיחוד הלא מנוסים ונמלטו משדה הקרב. נלסון כינס אישית את כוחותיו המוכים מחדש לפני בית הקברות מחוץ לריצ'מונד. גם כוח זה הובס ונלסון נפצע באורח קל בפניו אך הצליח להימלט, בעוד יותר מ-4,000 מחיילי האיחוד נפלו בשבי.

מותו

לאחר שהחלים, קיבל נלסון את הפיקוד בלואיוויל שהייתה תחת איום מצד כוחות הקונפדרציה בפיקודו של גנרל ברגסטון בראג. נלסון נהרג ב-24 בספטמבר 1862 בבית המלון Galt House בלואיוויל כאשר נורה בחזהו בידי קצין-עמית מצבא האיחוד, הבריגדיר גנרל ג'פרסון סי. דייוויס, שנפגע מנלסון מילולית במפגשים קודמים ולאחר שנלסון סטר לו במפגשם הנוכחי. נלסון נפטר כעבור דקות אחדות ונקבר בעיר הולדתו מייסוויל, קנטקי. דייוויס נעצר אך שוחרר תוך זמן קצר ומעולם לא נשפט על הריגתו של נלסון, ככל הנראה משום שהיה ידידו של מושל אינדיאנה אוליבר פ. מורטון (Oliver P. Morton). דייוויס המשיך לשרת בצבא האיחוד כמפקד קורפוס תחת פיקודו של ויליאם שרמן בזמן הצעדה אל הים.
חוזה וסטמינסטר

חוזה וסטמינסטר הוא הסכם שלום שנחתם ב-19 בפברואר 1674 בין הולנד לאנגליה ושם קץ למלחמת הולנד-אנגליה השלישית. ההסכם השיב על כנו את הסטטוס קוו שקדם למלחמה (status quo ante bellum), וכלל גם את החזרת ניו יורק וניו ג'רזי לידי האנגלים. אנגליה נאלצה לחתום על החוזה, כי הפרלמנט לא הסכים להוציא עוד כספים על המלחמה ונעשה גם מודע לאמנת דובר הסודית, שבה הבטיח צ'ארלס השני, מלך אנגליה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת כי המדינה תהפוך שנית למדינה קתולית. האנגלים היו מאוכזבים גם מהישגיהם של ההולנדים, שהצליחו לפגוע ביותר ספינות אנגליות מהפגיעה בהם; ומכיבושה של ניו אמסטרדם מחדש בידי ההולנדים (ב-1673). במידה מסוימת, ניתן לראות את ההחלטה כתבוסה אנגלית, מכיוון שהם אלה שהתחילו את המלחמה ונאלצו בסופו של דבר לסגת בשל השגי ההולנדים.
מרגרט פרייס

ילדות ונעורים

פרייס, שנולדה בבלקווד, מונמות'שייר, באה ממשפחה חובבת מוזיקה והחלה לשיר להנאתה כבר בילדותה. בתחילה לא תכננה לפתח לעצמה קריירה מכשרונה; חלומה היה להיות למורה לביולוגיה, שכן הוראה היה מקצוע מקובל במשפחתה. 
בגיל 15 ארגנה לה מורתה למוזיקה בבית הספר מבחן שירה אצל צ'ארלס קנדי סקוט, ששכנע אותה ללמוד אצלו בטריניטי קולג' למוזיקה בלונדון והשיג לה מלגת לימודים. בשנות לימודיה הראשונות הוכשרה פרייס לשירת מצו-סופרן. 
אחרי סיום לימודיה, הצטרפה ל"זמרי אמברוזיה", אבל נרתעה מרישום לתחרויות שירה. במידה רבה היה זה אביה שהביא לגילויה, כשיצא בשתדלנות נמרצת למענה בלהקות אופרה שונות.

קריירה

הופעת הבכורה של פרייס באופרה הייתה ב-1962, בתפקיד כרובינו בנישואי פיגרו של מוצרט באופרה הוולשית הלאומית. באותה שנה הצטרפה פרייס לבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, שם שרה תפקידי משנה. פריצת הדרך שלה הגיע כאשר תרזה ברגנצה ביטלה הופעה ופרייס, ששימשה לה כמחליפה, זכתה בהזדמנות להופיע במקומה - גם הפעם בתפקיד כרובינו, הופעה שפרסמה אותה בן לילה.
המנצח והפסנתרן ג'יימס לוקהארט שכנע את פרייס להמשיך בשיעורי השירה לשיפור הטכניקה שלה ולפיתוח המשלב הגבוה הזוהר, שעשה אותה לאחת מזמרות הסופרן הלירי הפופולריות ביותר בשנות ה-70' וה-80' של המאה ה-20. תמיכה ועידוד קיבלה פרייס גם מאוטו קלמפרר, שניצח על ההקלטה הראשונה לתפקיד ראשי באופרה שלמה - פיורדיליג'י בכך עושות כולן של מוצרט. ההקלוטה משנת 1972 ביצרה את מעמדה של פרייס כמומחית למוצרט.
בשנים הבאות הופיעה פרייס כאורחת בבתי אופרה חשובים. הופעתה הראשונה במטרופוליטן אופרה התקיימה ב-1985, בתפקיד דסדמונה באותלו של ורדי.
פרייס לא אהבה מסעות, על כן דאגה תמיד לבימת "בית", שם נשארה והופיעה במשך חלקה הגדול של כל שנה - תחילה קובנט גארדן, אחר קלן, ומאז 1971 האופרה הממלכתית של בוואריה במינכן, שם חיה עד לפרישתה ב-1999, אז חזרה לוויילס וקבעה את משכנה בעיר חוף קטנה, שם בילתה את זמנה בגידול כלבים גזעיים.

רפרטואר

פרייס התפרסמה בעיקר בגילום דמויות מאופרות של מוצרט, בייחוד פיורדיליג'י, דונה אנה בדון ג'ובאני, הרוזנת בנישואי פיגארו (אחרי ששרה את כרובינו וברברינה בתחילת דרכה), ופמינה בחליל הקסם. נוסף לכך שרה תפקידי ורדי, כגון אמליה בנשף המסכות, תפקיד שביצעה גם בהקלטה עם לוצ'אנו פאבארוטי, אליזבטה ("דון קרלוס") ודסדמונה ("אותלו"), תפקידה הראשון במטרופוליטן אופרה, המרשלין ב"אביר הוורד" ואריאדנה ב"אריאדנה בנקסוס", שתיהן של ריכרד שטראוס ודריאנה לקוברר של צ'ילאה. עם זאת, מתוך חשש שמא תאמץ מדי את קולה, הגבילה את היקף הרפרטואר שלה.
פרייס גם הייתה פעילה מאוד כזמרת לידר, והרגישה בנוח הן בניב הרומנטי של פרנץ שוברט, רוברט שומאן או ריכרד שטראוס והן בזה של האסכולה הווינאית השנייה.
במהלך הקריירה שלה, הרבתה פרייס להקליט אופרות ולידר. אחת מהקלטותיה המפורסמות ביותר היא בתפקיד "איזולדה" בהקלטה השלמה של קרלוס קלייבר לטריסטן ואיזולדה של ריכרד וגנר, תפקיד שלא שרה מעולם על במה.