google/wiki40b huggingface dataset:
פרוטאזום

פרוטֵאָזוֹמים (לעיתים נקראים בעברית גם בשם "פרוטאוזומים") הם קומפלקסים חלבוניים הנמצאים בכל האיקריוטיים והארכיאות ובחלק מהחיידקים. באיקריוטיים מצויים הפרוטאזומים בגרעין ובציטופלזמה. תפקידו העיקרי של הפרוטאזום הוא לפרק חלבונים שאינם דרושים או פגומים בתהליך של פרוטאוליזה, תגובה כימית שבה מתפרקים קשרים פפטידים. אנזימים המבצעים תהליך זה נקראים "פרוטאזות". הפרוטאזום הוא מרכיב חשוב במנגנון המבקר את ריכוז החלבונים בתא ובפירוק חלבונים בעלי קיפול פגום. תהליך הפירוק מניב פפטידים באורכים של 7–8 חומצות אמינו, העשויים להתפרק בהמשך לחומצות אמינו שישמשו לסינתזה של חלבונים חדשים. חלבונים מסומנים לפירוק על ידי חלבון קטן הנקרא "אוביקוויטין", ותגובת הסימון מסתייעת באנזימי אוביקוויטין ליגאז. סימון חלבון על ידי מולקולת אוביקוויטין יחידה מעודד ליגאזות להוסיף מולקולות אוביקוויטין נוספות, עד ליצירתה של שרשרת פוליאוביקוויטין, אשר קשורה לפרוטאזום ומאפשרת לו לפרק את החלבון המסומן.
מבנהו של הפרוטאזום גלילי (חבית), והוא מכיל "ליבה" של ארבע טבעות סביב נקבובית מרכזית. כל טבעת מורכבת משבעה חלבונים. שתי הטבעות הפנימיות מורכבות משבע תת-יחידות β, המכילות בין 3 ל-7 אתרים פעילים של פרוטאז. אתרים פעילים אלו מצויים בחלקן הפנימי של הטבעות, וחלבון המטרה נדרש להיכנס לנקבובית המרכזית לפני פירוקו. שתי הטבעות החיצוניות, מרכיבות כל אחת 7 תת-יחידות α, שתפקידן לשמש כ"שער" דרכו נכנסים החלבונים לפרוטאזום. תת-יחידות α אלו מבוקרות על ידי היקשרות ל"מכסים", חלקיקים רגולטוריים המזהים את סימון הפוליאוביקוויטין המסמן את החלבון, והם אחראים להתחלת תהליך הפירוק.
מסלול הפירוק הפרוטאזומי חיוני למגוון תהליכים תאיים, ובהם מחזור התא, בקרת ביטוי גנים, ותגובות לעקה חמצונית. האוביקוויטין התגלה ותואר במחקר שערכו בסוף שנות השבעים אברהם הרשקו ואהרון צ'חנובר מהפקולטה לרפואה בטכניון, יחד עם אירווין רוז מהמכון לחקר הסרטן בפילדלפיה. מחקר זה, שהביא לפריצת דרך בחקר הסרטן, מחלות ניווניות במוח ומחלות אחרות, זיכה את השלושה בפרס נובל לכימיה לשנת 2004.

תהליך היצמדות האוביקוייטין לחלבון המיועד לפירוק ולפרוטאזום

תהליך פירוק החלבונים על ידי מערכת זו מתחיל על ידי הצמדת שרשרת המורכבת ממספר יחידות של חלבון האוביקוויטין (Ubiquitin) לחלבון המיועד לפירוק. שרשרת זו משמשת כ"תגית זיהוי" ואישור לכך שהחלבון המסומן יכול להתפרק על ידי הפרוטיאוזום. תהליך ההצמדה של האוביקוויטין לחלבון נעשה במספר שלבים על ידי שלושה אנזימים .E3, E2, E1 :לכל אחד מאנזימים אלו יש תפקיד ייחודי בחיבור הספציפי של האוביקוויטין לחלבון המטרה המיועד לפירוק.
השלב הראשון מבוצע על ידי האנזים הE1 ההופך את האוביקוויטין לפעיל מבחינה כימית בתהליך תלוי ATP. במצב פעיל זה האוביקוויטין נקשר לאנזים E2, ויחד הם נקשרים לאנזים הE3  הקרוי ליגאז האוביקוויטין (Ubiquitin ligase). קומפלקס זה מקשר באופן ספציפי בין מולקולת האוביקוויטין לסובסטרט. במהלך קישור זה, מולקולת האוביקוויטין מועברת מאנזים ה- E2 ונקשרת לסובסטרט. באופן דומה תהליך זה יכול להתבצע מספר פעמים, עד ליצירת שרשרת המורכבת ממספר יחידות אוביקוויטין אשר יכולה לעבור צימוד לחלבון המטרה, או לחלופין בנייה של השרשרת על גבי חלבון.
הצמדת שרשרת אוביקוויטין לסובסטרט חלבוני משמשת לפעולות אחרות, מלבד סימון החלבון. חיבור בין מולקולות היוביק. דרך שרשרת הליזין 48 מעיד שההצמדה בין החלבונים נועדה לסימון הסובסטרט לפירוק.
לאחר שחלבון המטרה סומן על ידי שרשרת הפולי-אוביקוויטין, הוא מגיע לפירוק בפרוטאזום.
איסור ספיחין

איסור ספיחין הוא תקנת חכמים האוסרת לאכול ירקות חד שנתיים משנת השמיטה, גזירה שמא יזריע בשמיטה.

טעם האיסור

ישנה מחלוקת בין רבי עקיבא לחכמים לגבי שורש איסור ספיחין. רבי עקיבא סובר שאיסור זה נובע מן התורה ועל כן תוקפו - מדאורייתא, ואילו חז"ל לומדים זאת כאסמכתא בעלמא ולכן זוהי גזירת חכמים כאשר לפי דין תורה מותר לאכול את הספיחין, והם קדושים בקדושת שביעית שנאמר "והייתה שבת הארץ להם לאכלה" (ספר ויקרא, פרק כ"ה, פסוק ו'). 
פוסק הרמב"ם:
ומדברי סופרים שיהיו כל הספיחים אסורין באכילה, ולמה גזרו עליהם מפני עוברי עבירה, שלא ילך ויזרע תבואה וקטניות וזרעוני גנה בתוך שדהו בסתר, וכשיצמח יאכל מהם ויאמר ספיחים הן, לפיכך אסרו כל הספיחים הצומחים בשביעית
— משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק ד', הלכה ב'

זמן האיסור

רש"י מחדש וטוען שאיסור ספיחין חל רק מזמן הביעור. בעלי התוספות חולקים עליו ומקשים עליו קושיות רבות (אך הם טוענים שרבנן סוברים כשיטת רש"י).
להלכה נפסק על פי רֹוב הפוסקים שחשש ספיחין מתחיל מהשנה השביעית (מזמן שיש אפשרות שהירקות נזרעו בשביעית), ועד השנה השמינית (מזמן שבטוח שהירקות נזרעו בשמינית).
טאבריה סימפרופול

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1958 על בסיס קבוצת בורובסטניק, ב-1962 הפכה לאוונגרד ומאז 1963 שם הקבוצה הוא טאבריה סימפרופול. משחק הבכורה של המועדון נערך ב-20 באפריל 1958 מול חימיק יארוסלבל הרוסית במשחק שהסתיים בשוויון מאופס.
ב-1973 הקבוצה זכתה באליפות הליגה הסובייטית השנייה והעפילה לליגה הראשונה, ליגת המשנה הסובייטית. ב-1980 הקבוצה העפילה לליגה הבכירה וב-1981 סיימה במקום ה-17, כשמתחתיה פחטאקור טשקנט האוזבקית והיא נשרה לליגת המשנה.
בעונת 1986/1987 העפילה לחצי גמר הגביע הסובייטי והפסידה לדינמו מינסק, בתוצאה 2:0.
ב-8 בנובמבר 1991 בעיר יקטרינבורג, הקבוצה שיחקה את משחקה האחרון במסגרת האליפות הסובייטית כאשר הפסידה 6:2 לאוראלמאש סברדלובסק המקומית.
ב-1992 טאבריה הפכה לאלופה האוקראינית הראשונה כשניצחה במשחק הגמר בלבוב 1:0 את דינמו קייב, אנאטולי זיאייב היה מאמן הקבוצה דאז. אז הקבוצה קיבלה את זכותה להשתתף במוקדמות ליגת האלופות. היא גברה על שלבורן הצרפתית (0:0, 2:1) ובסיבוב הראשון הפסידה לאלופה השווייצרית, סיון (4:1, 3:1) והודחה מהמוקדמות.
בעונת 1994/1993 הקבוצה הפסידה בגמר הגביע האוקראיני לצ'רנומורץ אודסה בדו-קרב פנדלים, 3:5.
בעונת 2010/2009 טאבריה סימפרופול גברה על מטאלורג דונצק בגמר הגביע האוקראיני וזכתה בגביע לראשונה בתולדותיה. ב-2010 הקבוצה התמודדה בסופרקאפ האוקראיני מול האלופה שחטאר דונצק והפסידה 7:1. 
בעונת 2013/2014 נשרה הקבוצה מליגת העל, לאחר שסיימה את העונה במקום לפני האחרון ועקב המתיחות בחצי האי קרים הקבוצה פורקה.
באוגוסט 2016 הקבוצה הוקמה מחדש ועברה לעיר בריסלאב במחוז חרסון שבאוקראינה ומארחת את משחקיה באצטדיון מאשינוסטרויטל בעיר.
הדיבוק של האנה גרייס

עלילה

בתחילת הסרט, ניתן לראות טקס של גירוש שדים אותם עושים כמה כמרים לנערה בשם האנה גרייס, תוך שהיא קשורה למיטה. לאחר שמקריא הכומר כמה פסוקים מתוך ספר קדוש, הדיבוק השוכן בגרייס מאבד את עשתונותיו והורג את כל הנוכחים בחדר תוך שאביה מצליח לחמוק ממנו. מיד לאחר מכן, לוקח אביה של גרייס כרית וחונק אותה למוות. בסמוך לכך, ניתן לראות את מייגן ריד (שי מיטשל) עוברת יום עיון במטרה להתקבל לעבודה בחדר מתים.
בהמשך הסרט, מתגלה כי מייגן הייתה בעברה שוטרת. היא עזבה את עבודתה בעקבות תקרית טראומתית שהותירה בה מחלה נפשית אשר גרמה לה להתמכר לאלכוהול ומשככי כאבים. מייגן החליטה כי עבודה בחדר המתים תתאים לה ולאחר יום עבודה מקבלת את גופתה של האנה גרייס. היא מבחינה כי משהו לא בסדר איתה, ומכניסה אותה מיד לתא הקירור. בהמשך, שומעת מייגן רעשים מתוך תא הקירור ובעקבות כך היא מחליטה לחקור את עברה של האנה גרייס תוך שהיא מבחינה בתנועות שהגופה מבצעת.
במהלך הסרט, הורגת האנה גרייס את דייב, ליסה רוברטס, גריינג'ר ואנשים נוספים. בסוף הסרט, שורפת מייגן את גופתה של האנה גרייס.
חרסינה

החרסינה שייכת למשפחת החומרים הקרמיים. צבעה הטבעי הוא לבן, אך אפשר לקשטה ולגוונה בשלל צבעים. בחרסינה משתמשים בעיקר לכלי אוכל (צלחות, כוסות וכדומה), לאגרטלים וליצירת בובות חרסינה.
שמה של החרסינה בעברית הושפע ממקורה ההיסטורי, והוא הלחם המילים חרס+סין. גם בשפות רבות אחרות חרסינה ("פורצלן" באנגלית) מכונה לעיתים כשם נרדף "סין" (china באנגלית, למשל). המילה "פורצלן" הגיעה ללשונות אירופה מאיטלקית, porcellana, שם היא מופיעה לראשונה במאה ה-13, ומציינת צדף מסוג "פי-הכושי" - הקשר לחרסינה הוא כנראה המראה המזכיר צדף. שמו של הצדף נגזר מהמילה "porcella", שפירושו "חזירה קטנה" או "פות", בגלל דמיונם של הצדפים לאיבר המין הנשי.

היסטוריה

הסינים היו הראשונים שייצרו כלי חרסינה. כלי חרסינה נעשו החל בתקופת שושלת האן במאה השנייה.  כבר במאה ה-7 כלי החרסינה הסיניים נודעו למרחוק ונחשבו לכלי יוקרה מבוקשים ביותר בקרב מעמדות האצולה האירופיים. אחד הסגנונות הפופולריים היה סגנון סנקאי שהשפיע על צורות החרסינה במזרח התיכון וגם באיטליה. הסינים שמרו בקפדנות על סוד ייצור החרסינה ורק במאה ה-18 הצליחו באירופה ליצור חרסינה בעיר מייסן שבגרמניה ב-1708. חלוצי עיבוד החרסינה באירופה היו הגרמנים אהרנפריד ולטר פון צ'ירנהאוס ויוהאן פרידריך בטגר שחיו בסקסוניה.

ייצור החרסינה

כדי לייצר חרסינה מערבבים יחד קאוליניט ופטונטס, שוחקים אותם לאבקה עדינה, ומוסיפים לה מים. מהתערובת שנוצרה מעצבים את הצורה הרצויה למוצר, מייבשים אותו ושורפים אותו בתנור בטמפרטורה גבוהה במיוחד -  כ-1160 מעלות צלזיוס. לאחר השריפה בא שלב העיטורים, בסופו מושחים זיגוג על המוצר, דבר הנותן לו את הברק הסופי. בסיום תהליך הזיגוג שורפים את המוצר פעם שנייה. כלי החרסינה הראשונים היו לרוב לבנים וחסרי עיטורים, אך עם הזמן נוספו להם עיטורים רבים מסוגים וטכניקות שונות.

סוגי חרסינה

קיימים סוגים שונים של חרסינה, השוני ביניהם נובע מהיחס בין שני מרכיבי החומר וטמפרטורת השריפה. ככל שהחרסינה עוברת שריפה בטמפרטורה גבוהה יותר, כך החומר שמתקבל חזק יותר, עמיד יותר, שקוף יותר, דק ואיכותי יותר. שינוי ריכוז המרכיבים קאולין ופטונטס ו/או הוספה של מרכיבים נוספים כמו גיר, קוורץ או אפר עצמות משפיעים על תכונות המוצר הסופי כגון שקיפות, הגוון והגמישות של החומר. לדוגמה תוספת של אבק עצמות מעניקה לחרסינה את הגוון הלבן הנקי.
צביעת החרסינה בתוספת העיטור המקשט אותה מעניק את המראה הייחודי לכל כלי ומהווה למעשה מעיין חותם אישי של בית מלאכה. הפורצלנים הסיניים עוטרו בהרבה ציורי עלים, פרחים או דמויות מיתולוגיות. כלי החרסינה הקדומים היו בצבע כחול על רקע לבן ורק בתקופות מאוחרות יותר החלו לייצר כלי חרסינה צבעוניים.

תכונות

חרסינה היא שבירה, אטומה לנוזלים, אינה סובלת משיתוך, עמידה לרוב הכימיקלים, רוב סוגי החרסינה לא מעבירים גם גזים.
חרסינה היא בעלת כושר בידוד חשמלי גבוה ומוליכות חשמלית נמוכה.
עיר נסיך ז'ינגז'יאנג

היסטוריה

האתר נבנה בתקופת שושלת מינג בין בשנים 1372 ו-1392, על ידי ז'ו שואוקיאן, שהוענק לו התואר "נסיך ז'ינגז'יאנג" מקרוב משפחתו חונגוו, קיסר סין - מייסד שושלת מינג.
בתחילה התגורר הנסיך בעיר ז'ינגז'יאנג (כיום נפה עירונית במחוז ג'יאנגסו). למעלה מ-20 שנים הוא בנה את עיר הבירה חדשה שלו החדשה, הממוקמת כיום במרכז העיר גווילין, לצד הנהר לי.
מאז בנייתו, באתר זה התגוררו 14 נסיכים מ-12 דורות בתקופת שושלת מינג. סון יאט-סן - הנשיא הראשון של הרפובליקה הסינית (1912–1949), התגורר במקום בשנת 1921.
המקום נשרף מספר פעמים, ובכל זאת נשמר עד היום, ומאז 1993 מוגן על ידי הרפובליקה העממית של סין כאתר שימור לאומי. מאז 1932 שוכנת במקום האוניברסיטה הרגילה של גואנגשי (广西师范大学).

מבנה המקום

אורך המתחם מצפון לדרום 556 מטר, ורוחבו ממזרח למערב 355 מטר. סה"כ שטח של כ-198 דונמים, והוא מוקף חומות באורך 1.5 ק"מ, בגובה של כ-8 מטר ובעובי של 5.5 מטר. ארבעה שערים מקיפים את העיר מארבעת צדדיה
במקום מעל 40 בניינים, העיקריים שבהם: ארמון צ'נגיון - הארמון המרכזי, ארמון הקבורה הקיסרי, שער צ'נגיון המלכותי, מקדש השמיים הקיסרי, המקדש הקדמון. כל המבנים מעוטרים בקירות אדומים ובאריחים צהובים, שהם הצבעים האופייניים לארומונות בסין.
בחלק הצפוני של המתחם מתרוממת גבעה תלולה בגובה 66 מטר מסוג מגדל קארסט, המכונה "פסגת היופי". ניתן להגיע לפסגה באמצעות 306 מדרגות אבן, ממנה נשקף נוף של העיר גווילין. בפסגה מבנה בן 2 קומות.
למרגלות הגבעה - "מערת השלום". זוהי מערה טבעית, שעל קירותיה נחרטו דמויות שונות של אלים ושל שליטים מן העבר, וכן סימנים אסטרולוגיים עתיקים.
שליט (קלפים)

שליט, במשחקי קלפים שמבוססים על לקיחות כמו למשל ברידג' וויסט (אך גם אחרים) הוא אחת מארבע צורות הקלפים שנבחרה כעדיפה על יתר הצורות באותו משחק .
אלה הם הקלפים (בדרך כלל כל הקלפים בסדרה מסוימת), שנחשבים לחזקים יותר מאשר קלפים שאינם מסדרת השליט, ושגוברים עליהם בלקיחה אלא אם כן שליט גבוה יותר מונח על השולחן כחלק מהלקיחה. ברוב המשחקים הללו, אי אפשר לשחק קלף שליט אם יש בידך קלף מהסדרה הנדרשת ללקיחה; בעוד שבמשחקים בודדים דווקא ניתן לעשות זאת. התוצאה היא שמי שהניח את קלף השליט ככל הנראה יזכה בלקיחה שהתחילה מקלף שאינו מסדרת השליט.
במשחקים מסוימים הנחת שליט נקראת חיתוך.
פולמון מאתונה (סכולארכיס)

חייו

פולמון היה בנו של פילוסטראטוס, איש אמיד ובעל שם בפוליטיקה. בנעוריו היה הולל באופן קיצוני, אולם יום אחד, בהיותו בן 30 בערך, בעת התפרצותו אל בית ספרו של קסנוקרטס בראש חבורת הוללים, תשומת לבו רותקה אל ההרצאה שהמנהל המשיך ברוגע למרות ההפרעה, ושבמקרה עסקה באיפוק, והוא קרע את הזר לראשו ונשאר כשומע מסור. מאותו היום הוא אימץ אורח חיים של הסתפקות במועט והמשיך לבקר בקביעות בבית הספר, שעם מותו של קסנוקרטס, הוא הפך למנהלו בשנת 315 לפנה"ס.
תלמידיו כללו את קראטס מאתונה, שהיה הארומנוס שלו, וקראנטור, כמו גם זנון מקיטיון וארקסילאוס. דיוגנס לארטיוס אומר כי הוא מת בגיל מבוגר ובמוות טבעי. יורשו בראש האקדמיה האפלטונית היה קראטס. על פי אוסביוס מקיסריה (כרוניקון) הוא מת בשנת 269/270 לפנה"ס (בחלק מכתבי היד: בשנת 275/276 לפנה"ס).

פילוסופיה

דיוגנס מדווח כי פולמון היה חסידו של קסנוקרטס בכל הדברים. הוא העריך את ייעודה של הפילוסופיה לאמן אנשים בדברים ומעשים, לא בספקולציות דיאלקטיות. אופיו היה חמור סבר ונוקשה והוא התגאה בהצגת השליטה שרכש ברגשות מכל סוג. בספרות הוא העריץ ביותר את הומרוס וסופוקלס, ונאמר שהוא היה מחברה של ההערה שהומרוס הוא סופוקלס אפי וסופוקלס הוא הומרוס טראגי.

כתביו

על פי דיוגנס, פולמון הותיר אחריו מספר מאמרים, שאף אחד מהם לא שרד כשלקסיקון סודא נתחבר במאה ה-10. ישנו ציטוט של קלמנס מאלכסנדריה, שמקורו הוא פולמון או פילוסוף אחר בשם זהה, בחיבור "על החיים לפי הטבע" (ביוונית: ἐν τοῖς περὶ τοῦ κατὰ φύσιν βίου), וקטע נוסף, על שמחה, שתואם לגמרי להצהרתו של קיקרו, שפולמון אמר ש"הטוב העליון" (בלטינית: summum bonum) הוא לחיות לפי חוקי הטבע.
גדליהו וילבושביץ

גדליהו וִילבּוּשֶביץ (א' באדר תרכ"ה, פברואר 1865 – ד' באלול תש"ג, 4 בספטמבר 1943) היה מהנדס ואדריכל, מחלוצי התעשייה והבנייה העברית בארץ ישראל, חבר בתנועת חובבי ציון. איש חיפה.

קורות חיים

נולד באחוזת לוסוסנה, בסמוך לעיר גרודנו שברוסיה הלבנה למשפחה יהודית בעלת אמצעים. אביו, זאב, היה בעל טחנת קמח. גדליהו הוכשר כמהנדס בניין בבית הספר הטכני הגבוה בברלין (כיום Technische Hochschule Berlin). אחותו הצעירה הייתה הפעילה הציונית מניה שוחט.
נישא לצילה (לבית בורדו) ועלה ארצה בשנת 1892, במסגרת העלייה הראשונה. בשנת 1895 חזר לרוסיה ורכש מפעל מכונות ליציקת ברזל ליד העיר מינסק. ב-1903 יסד את "החברה לפיתוח תעשיות בארץ ישראל", ובאמצעותה גייס כספים להקמת מפעלי תעשייה כבדה. עם חזרתו לארץ, בשנת 1912, הקים את בית החרושת הראשון ליציקת ברזל בארץ ישראל. בנוסף הקים יחד עם ליאון שטיין מפעל אשר ייצר ציוד לקידוח ומתקנים לשאיבת מים מבארות. כן סייע לאחיו נחום וילבוש בהקמת בית החרושת למלט "נשר", בבניינו גם עסק כאדריכל ומהנדס.
כמהנדס בניין עסק בבניית מבנה הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה לפי תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ברוולד. הוא גם תכנן ובנה את בית איתין, אשר נמצא בסמוך לטכניון הישן.
בשנת 1915 הוזמן על ידי השלטונות העות'מאנים לתכנן את הקמתה של "שדרות ירושלים" ביפו שנקראו אז בשם: "שדרות ג'מאל פשה" על שמו של המושל הטורקי של ארץ ישראל ושל סוריה באותה התקופה "ג'מאל פשה". בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס ושירת כמהנדס הראשי של מפקדת הצבא העות'מאני בדמשק. עקב קשריו ההדוקים עם אהרון אהרונסון ואבשלום פיינברג (שהיה אחי גיסתו) לא מן הנמנע שפעל שם גם כסוכן מחתרת ניל"י. לפי דוד סיטון, הוא פעל בתקופה זו אצל ידידו ג'מאל פשה והשפיע עליו לבטל פסקי דין מוות שהוצאו כנגד ראשי היישוב.
ב-1919 השתתף יחד עם אחיו נחום ומשה וילבושביץ ומשקיעים נוספים בהקמת בית החרושת "שמן" ואף בנה את המבנה הנאה בו שכן המפעל לחוף ימה של חיפה (כיום משמש המבנה את מוזיאון תעשיית השמן). הוא גם שימש כמנהל שותף ב"שמן" יחד עם אחיו.
בין מפעלי הבנייה של גדליהו וילבושביץ בחיפה ניתן לציין את מבני חברת החשמל, תחנת הרכבת חיפה מרכז, המבנה הישן בבית החולים בני ציון ועוד.
גדליהו וילבושביץ עסק גם בהדרכה ובהוראה במקצועות הבניין, בכלל זה בטכניון. הוא נפטר ב-4 בספטמבר 1943 ונטמן בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, לא הרחק משמואל יוסף פבזנר ואשתו ומבנו סשה-אלכסנדר. על שמו רחוב בחיפה.
מבחני אישיות

מבחני אישיות הם מבחנים בפסיכולוגיה קלינית המיועדים  להעריך את האישיות ולמדוד אותה.

גישות למבחני אישיות

ישנן מספר גישות למבחני אישיות:

מבחני השלכה

מבחני השלכה הם מבחנים בהם מוצג לאדם גירוי מעורפל ועליו להגיב על הגירוי. המבחנים מבוססים על הפסיכולוגיה הפסיכואנליטית. המבחן המוכר ביותר בגישת מבחנים זו הוא מבחן רורשאך, בו מוצגים לאדם כרטיסים עם כתמי דיו ועליו לומר מה הוא רואה בהם. מבחנים חשובים נוספים הם מבחן TAT, מבחן CAT לילדים או מבחן רוברטס, בהם מוצגות תמונות, וכן מבחן HTP, בו האדם מצייר ציורים.

מבחני דיווח עצמי להערכת תכונות ספציפיות

הדיפרנציאל הסמנטי היא טכניקה המאפשרת להעריך את האופן שבו הנבדק תופס את עצמו, בני אדם משמעותיים לו ולמעשה כל אובייקט/מושג. הוא בודק קונוטציות שמושג מסוים מעורר. 
בעוד הפסקה הקודמת מתארת מבחני דיווח עצמי להערכה כוללת של האישיות, הפסקה הנוכחית עוסקת במבחני דיווח עצמי להערכת תכונות ספציפיות.
טיומן

היסטוריה

במקום שבו נמצאת כיום טיומן שכנה העיר המונגולית-טטרית צ'ינגי-טורה, שהוקמה בתקופת כיבושי ג'ינג'יס חאן ונקראה על שמו. לאחר התפרקות האימפריה המונגולית היה האזור בשליטת חאנות סיביר. ב-1585 צורף המקום לרוסיה לאחר פשיטה לסיביר בראשות ירמק טימופייביץ - הכובש הרוסי של סיביר. ב-5 ביולי 1586 הקימו הקוזקים במקום מבצר מסוג אוסטרוג, לפי צו של הצאר פיודור איוונוביץ'. העיר התחילה להתפתח כתחנה חשובה בדרך מרוסיה לסין וכן תחנה חשובה לקוזקים ולחוקרים הרוסיים לכיבוש סיביר. ב-1763 גרו בטיומן 7,000 איש.
ב-1836 נבנתה בעיר האונייה הראשונה בסיביר. ב-1885 נבנתה דרך העיר מסילת רכבת ממוסקבה לסיביר. במלחמת האזרחים הרוסית ב-1918 שלט בעיר אלכסנדר קולצ'ק, מפקד הצבא הלבן, אך כבר באותה שנה היא נכבשה על ידי הצבא האדום. בזמן מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מאירופה, וחלקם נשארו בה אף אחרי המלחמה. גופתו החנוטה של לנין הועברה לעיר ב-7 ביולי 1941 מחשש שההפגזות הגרמניות על מוסקבה תפגענה בגופתו ולכן בעיר ניצב פסל לזכרו.
העיר היא בירת חבל טיומן המורחב מ-14 באפריל 1944. ב-1948 התגלה בחבל טיומן נפט והענף הנלווה נהפך לחלק משמעותי מאוד בכלכלת העיר. במשך זמן קצר בעיר נקבר מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של יוון, ניקוס זכריאדיס.

ספורט

בעיר 10 אצטדיונים כשהגדול מביניהם הוא אצטדיון גאולוג, המשמש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל טיומן, מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה. בחסותו פועל גם מועדון קטרגל המתמודד בליגת העל הרוסית בקטרגל. 
בעיר פועל גם מועדון ההוקי קרח רובין טיומן מליגת VHL ומועדון לגיון טיומן מליגת MHL. 
בענף הכדורעף העיר מיוצגת על ידי מועדון הכדורעף טיומן מליגת העל הרוסית בכדורעף. 
"אדרנלין טיומן" היא קבוצת רוגבי חובבנית שמתמודדת בליגה הפדרלית ובגביע הרוסי ברוגבי.
העיר אירחה את אליפות עולם בביאתלון בשנת 2018 ואירחה גם את אליפות אירופה בביאתלון.

ממשל

ראש העיר הוא האישיות הפוליטית הבכירה בעיר המתמנה בעקבות הצבעת הדומה העירונית של טיומן. מאז ה-31 במאי 2018 ממלא תפקיד זה רוסלן קוחארוק.
הרשות העירונית המחוקקת היא הדומה העירונית (Тюменская городская Дума) ובה 36 חברים.
העיר מהווה לבירת מחוז טיומן ולכן משמשת כמושב ממשלת מחוז טיומן ובה גם שוכן מעון המושל.
הארמייה החמישית (האימפריה הרוסית)

היסטוריה

הארמייה החמישית הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה פאבל פלווה. הארמייה לחמה בקרב גליציה ובכלל זה בקרב קרסניק, ובקרב קומרוב שבו ספגה אבדות כבדות, אולם לאחר מכן נחלה הצלחה גדולה בקרב רווה, והשתתפה בהדיפת הכוחות האוסטרים אל מעבר לנהר הסן. בהמשך השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה, ובקרב לודז', ולאחר מכן בקרבות הנסיגה הגדולה. לאחר מכן המשיכה להילחם עד סוף המלחמה.
שירי לב-ארי

ביוגרפיה

לב-ארי נולדה בתל אביב וגדלה בראשון לציון.
שירתה בצה"ל בעיתון "במחנה" ככתבת ועורכת.
לאחר שיחרורה מצה"ל עבדה בעיתון מעריב ולאחר מכן במקומון "העיר".
בשנת 1999 החלה לעבוד בעיתון "הארץ". לב-ארי הייתה כתבת הספרות של העיתון, סיקרה את הנעשה בעולם הספרות בישראל ובחו"ל, ראיינה סופרים ומשוררים בעלי שם, ותיעדה את תעשיית ההוצאה לאור בישראל ובעולם.
בסוף שנת 2008 החליטה לעזוב את העיתון על רקע שינויים שחלו בעיתון.
משנת 2009 כתבה לב-ארי בנושאי ספרות לכלי תקשורת שונים, ביניהם עיתון גלובס ו-ynet.
ב 2012 החלה לעבוד בקול ישראל כעורכת ומגישה תוכניות ספרות ותרבות, ברשת א' וברשת ב', בין השאר הגישה את התוכניות "המוסף לספרות", "מילים שמנסות לגעת" ו"בסימן קריאה".
ביוני 2015 החלה להגיש תוכנית תרבות בשם: "שישי בשש" ברשת ב' יחד עם ענת שרון בלייס. התוכנית שודרה עד אמצע שנת 2017, כללה 96 פרקים ועסקה במתרחש בעולם התרבות. התוכנית הציגה למאזינים נקודות מחשבה על העשייה התרבותית בארץ ובעולם. בתוכנית התארחו סופרים, מוזיקאים, אנשי קולנוע ותיאטרון, חוקרים מן האקדמיה ואמנים משאר תחומי היצירה והרוח.
מאז פתיחת תאגיד השידור "כאן" במאי 2017 לב-ארי היא מגישה ועורכת תוכניות תרבות וחברה. היא מגישה בכאן תרבות את תוכנית הספרות "מה שקורא", את מגזין חדשות החוץ בתרבות "שם תרבות", ופרויקטים ספרותיים תיעודיים בעלי חשיבות, בהם "שבעים שנה, שבעים ספרים - 70 שנות ספרות ישראלית". במסגרת הפרויקט נבחרו כ-70 ספרים חשובים מאז 1948 ועד היום, כל אחד מהם עומד במרכז פודקאסט תיעודי שמשודר ב”כאן תרבות” ועולה לאתר מיוחד לפרויקט.
במרץ 2018 התקיימה סדרת אירועים בבית אריאלה לכבוד הפרויקט, שבהם התארחו סופרים, עיתונאים ואנשי רוח ששוחחו על הספרים.
לב-ארי הגישה פינות ספרות בערוץ 2 ובערוץ 10. בשנים 2014-2013 הייתה שופטת בפרס ספיר לספרות מטעם מפעל הפיס. בתשע"ח הייתה שופטת בתחרות הסיפור הקצר של הארץ. לב-ארי מרצה על ספרות ומנחה אירועי תרבות במוסדות כמו בית אריאלה, נווה שכטר, משכנות שאננים, בית הנשיא, ופרויקט "עונג שבת" של עיריית תל אביב.
בשנת 2015 ראה אור הרומן בעריכתה: "האוצר וראש ממשלת איטליה", מאת אליהו חמוי.
בעלת תואר ראשון בספרות ופילוסופיה ותואר שני במדעי היהדות מאוניברסיטת תל אביב. מתגוררת עם משפחתה בתל אביב.
מנת קרינה של בננה

מנת קרינה של בננה (מק"ב או BED, banana equivalent dose) היא ביטוי של כמות חשיפה לקרינה מייננת. היא מהווה כלי חינוכי להדגמת ההסתברות לחשיפה לקרינה ממקור המכיל רדיונוקלידים הנמצאים בטבע. מק"ב היא כמות הקרינה שאדם יחשף לה עקב אכילת בננה בגודל ממוצע. מק"ב אחת שווה כ-0.1 מיקרוזיוורט. בניגוד למנת קרינה רגילה, מק"ב איננה מנת קרינה מצטברת, עקב תהליכי מטבוליזם הגורמים להפרשת האטומים הרדיואקטיביים מן הגוף. לכן, היחידה מכוונת רק להציג קיום איזוטופים רדיואקטיביים ואינה מקובלת כיחידת מידה בשימוש מדעי רגיל.
מנת קרינה של בננה אחת מהווה כאחוז אחד מן הקרינה המייננת הממוצעת שבן אדם נחשף לה מדי יום. רמת הדליפה המותרת מתחנות כוח גרעיניות היא כ-2,500 מק"ב (250 מיקרוזיוורט), בטומוגרפיה ממוחשבת של החזה הנבדק חשוף לכ-70,000 מק"ב (7 מיליזיוורט) והמנה הממיתה היא בערך 80,000,000 מק"ב (8 זיוורט).

ההיסטוריה של המונח

המונח הופיע לראשונה, כנראה, בדוא"ל בנושאי בטיחות קרינה של "רד סייף" ב-1995, שם הוצע כי בננה שמסתה 150 גרם פולטת ‎9.82×10⁻⁸‎ זיוורט.

מקור הקרינה

היסוד העיקרי האחראי לקרינה רדיואקטיבית מבננות הוא אשלגן. כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי הוא האיזוטופ ⁴⁰K
, שזמן מחצית החיים שלו הוא כ-1.248 מיליארד שנים. לפיכך, לאשלגן-40 רדיואקטיביות בעצמה של כ-265,000 בקרל/גרם, כלומר, כ-265,000 גרעינים בכל גרם של אשלגן-40 מתפרקים כל שנייה, בממוצע. מכיוון שאשלגן-40 מהווה כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי, רמת הרדיואקטיביות של אשלגן היא כ-31 בקרל/גרם. בבננה יש גם איזוטופים רדיואקטיביים אחרים, אבל השפעתם על הרדיואקטיביות הכללית נמוכה יחסית. אף שרמת קרינה של כ-31 בקרל/גרם היא נמוכה למדי, כמות גדולה של בננות יכולה ליצור אזעקת שווא בגלאי חומרים רדיואקטיביים המיועדים לבדיקת הברחות של חומרים כאלו.
גוף האדם מכיל כ-2.5 גרם אשלגן לכל קילוגרם מסת גוף, או כ-175 גרמים ב-70 קילוגרמים. לפיכך, הרדיואקטיביות של האשלגן בגוף אדם שמסתו 70 קילוגרם היא כ-5,425 בקרל.

פליטת קרינה מייננת מירקות ופירות אחרים

פרט לבננות, ישנם עוד כמה ירקות ופירות העשירים באשלגן. אלו כוללים, בין היתר, תפוחי אדמה, סוג אחד של שעועית מצויה, גרעיני חמניות ואגוזים. האגוז הברזילאי עשיר לא רק באשלגן אלא גם בכמויות גדולות של רדיום, שהפעילות שלו מגיעה לכ-444 בקרל/קילוגרם.
טוויגי

חייה

טוויגי פעלה בעולם הדוגמנות בשנות ה-60, ומוכרת בו בשל עיניה הגדולות, עפעפיה הארוכים ומבנה גופה הרזה. בהמשך הקריירה שלה כיכבה במספר סרטים, בהם הקומדיה המוזיקלית "חבר שלי" (The Boy Friend) ב-1971, עליו זכתה בשני פרסי גלובוס הזהב (עבור השחקנית הטובה ביותר ופריצת השנה). כן הופיעה כשופטת בתוכנית הריאליטי "הטופ מודל הבאה". בנוסף, יצרה בשיתוף עם פראן דרשר את סדרת הטלוויזיה "נני" (The Nanny). טוויגי החלה במקביל גם בקריירה מוזיקלית: היא הוציאה מספר סינגלים מ-1966, השתתפה ב-1971 בפסקול הסרט "חבר שלי", הוציאה מספר אלבומים בהם "Twiggy" ב-1976 שהגיע למקום ה-33 במצעד האלבומים הבריטי, והוציאה מספר אלבומים גם בשנות ה-2000.
טוויגי ממשיכה כיום לדגמן עבור חברת מרקס אנד ספנסר ולהופיע בקמפיינים פרסומיים שונים. היא גם מעצבת ליין אופנה משלה, וכותבת בלוג אופנה.
טוויגי נישאה לשחקן מייקל ויטני ב-1977, ובתם נולדה ב-1978. הוא מת בעקבות התקף לב ב-1983. ב-1984 הכירה את השחקן לי לוסון. שניהם השתתפו בסרט "מאדאם סוזאצקה" ב-1988, ונישאו בסוף אותה שנה. לוסון אימץ את בתה של טוויגי. בני הזוג מתגוררים כיום בלונדון.