הארי קובי

קורות חייו עד הגיעו לבריטניה במלחמת העולם הראשונה

ארתור הנרי קובי נולד בפרבר פראהרן (Prahran) של העיר מלבורן במדינת ויקטוריה, בנם של ארתור אדוארד סטנלי קובי (Arthur Edward Stanley Cobby), כרטיסן בטראם, ואשתו אליס. ארתור הנרי קובי, הידוע יותר בכינויו הארי, השלים את לימודיו בקולג' האוניברסיטה בארמאדייל (Armadale) הסמוכה למלבורן, בטרם גויס ליחידת המילואים האוסטרלים מס' 46 (רובאי ברייטון) ב-1912 והועבר אחר כך ליחידה מספר 47.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ניסה קובי להתגייס לחיל המשלוח של הצבא האוסטרלי (First Australian Imperial Force), אך מעבידו, בנק הקומונוולת (Commonwealth Bank), סירב לשחררו ממשרתו, פקיד בבנק, שנחשב מקצוע חיוני. בסופו של דבר הוא הצליח להצטרף לקורפוס האווירייה האוסטרלי (AFC - ראשי תיבות של Australian Flying Corps) בדצמבר 1916, אף שהביע חוסר עניין בהטסת מטוסים. הוא נמנה עם המייסדים של טייסת מספר 4 של ה-AFC, ועלה על סיפונה של הספינה אומרה (Omrah) ב-17 בינואר 1917.

בין מלחמות העולם

ב-25 באפריל 1919, כשעדיין עסק בהדרכת טייסים באנגליה מסוף המלחמה, נבחר קובי להוביל את מטס ה-AFC של יום האנזא"ק מעל לונדון, בנוכחות הנסיך מוויילס, בתיאום עם מצעד החיילים האוסטרלים. המטס כלל 50 מטוסים, והם ביצעו סדרה של תמרונים מסוכנים מעל לראשו של הנסיך המבוהל. קובי טען אחר כך שהוא טס כה נמוך לחיילים הצועדים, עד שכידוניהם חוררו כמעט את תחתית המטוס. היה זה, אמר קובי, "קרוב לוודאי הדבר המטופש ביותר שעשיתי בחיי". הוא חזר לאוסטרליה במאי 1919, ונשא לאישה את הילדה מוד אורבן (Hilda Maude Urban) בקולדפילד (Caulfield) שבמדינת ויקטוריה, ב-24 באפריל 1920. לזוג נולדו שני ילדים, בן ובת. בעקבות פירוק ה-AFC, הועבר קובי לקורפוס האוויר האוסטרלי (Australian Air Corps) לפני שהצטרף לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי (ה-RAAF), שהוקם ב-1921. דרגתו הייתה קצין טייס (Flying Officer - מקביל לסגן, קפטן (Flight Lieutenant) של כבוד). הוא היה אחד מ-21 הקצינים המקוריים של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בעת הקמתו במרץ 1921. ההצבה הראשונה שלו, יחד עם מרבית עמיתיו, הייתה בטייסת מעורבת, שצוידה בעיקר במטוסי קרב מדגם S.E.5 של ה-Royal Aircraft Factory ובמפציצים מדגם DH.9 של חברת Airco, בבית הספר לטיסה מספר 1 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בבסיס האווירי בפוינט קוק, הסמוכה למלבורן. קפטן קובי התמנה למפקד טייסת מספר 1 של ה-RAAF כאשר זו הוקמה בפוינט קוק ב-1 ביולי 1925. הוא שירת בתפקיד זה עד אוגוסט 1926.
ב-1927 קודם קובי לדרגת Squadron Leader (המקבילה לרב-סרן או למייג'ור בצבא אוסטרליה). ב-13 בינואר 1930 החליף את פרנק לוקיס (Frank Lukis‏; 1966-1896) כמפקד טייסת מספר 3 בבסיס ריצ'מונד שבניו סאות' ויילס. באותה תקופה היה מפקד הטייסת גם מפקד הבסיס. בדצמבר 1930 ערך השליש הראשי של חיל האוויר האוסטרלי, קומודור אווירייה ריצ'רד ויליאמס (Richard Williams‏; 1980-1890), ביקורת בבסיס ריצ'מונד. ויליאמס מצא את הבסיס במצב של הזנחה גדולה. הוא הורה לכל האנשים בבסיס לצעוד לפניו, ואז נשא בפניהם את מה שתואר אחר כך כ"נאום נזיפה אדיר" ("an almighty dressing down"), ואיים כי חופשת חג המולד תבוטל אם המקום לא יעבור ניקוי יסודי. ב-22 בנובמבר 1931 העביר קובי את הפיקוד על הטייסת לוויליאם בוסטוק (William Bostock‏; 1968-1892).
ב-1 במאי 1933 קודם קובי לדרגת Wing Commander (מקביל לאלוף-משנה), ושירת אחר כך כקצין המודיעין של חיל האוויר האוסטרלי. בתפקידו זה עמד קובי בראש ועדה בין-משרדית שהוקמה באוגוסט 1933, כדי לבחון את האפשרות של ביצוע סקרים מן האוויר וצילומי אוויר, במטרה לקדם את הפיתוח הלאומי. ממצאי הוועדה הוגשו באפריל 1934, וכללו המלצה שסוכנויות הממשל ישתמשו בשירותים מסוג זה. מסקנות הוועדה הובילו בסופו של דבר להקמת טייסת הסקר של צפון אוסטרליה, מאנשי הצוות והמטוסים של טייסת מספר 1, באפריל 1935. התוצאות מסקרים אלו של קווינסלנד והטריטוריה הצפונית היו מקור למידע רב ערך, כאשר הוקמו בהן שדות תעופה צבאיים ומתקנים אחרים לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה. עם זאת, קובי היה חסר מנוח בתקופה שבין מלחמות העולם והוא פרש מחיל האוויר כדי להצטרף לרשות התעופה האזרחית (Civil Aviation Board) של אוסטרליה, כמנהל התפעול, ב-1936. בנוסף, תרם קובי מאמרים לכתבי העת לתעופה, דוגמת Australian Airmen (אנשי צוות אוויר אוסטרלים) ו-Popular Flying (תעופה פופולרית). תפקידיו ברשות התעופה האזרחית כללו בדיקת מטוסים, הנפקת רישיונות ואישור על כשירות טיסה, תחזוקה של שירותי רדיו ומטאורולוגיה וקשר עם חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.

הקריירה של קובי לאחר מלחמת העולם השנייה ומורשתו

קובי השתחרר רשמית מחיל האוויר ב-19 באוגוסט 1946. ב-19 באפריל 1948 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית האמריקנית על שירותו בתקופת המלחמה. לאחר שעזב את חיל האוויר, הצטרף קובי מחדש לרשות התעופה האזרחית, בשמה "מחלקת התעופה האזרחית" (Department of Civil Aviation), ושירת כמנהל אזורי בניו סאות' ויילס מ-1947 עד 1954. הוא מונה למנהל הטיסות בתחילת השנה, אבל אז נפטר באופן פתאומי משבץ שמקורו ביתר לחץ דם, במהלך יום שביתת הנשק, 11 בנובמבר 1955, בבית חולים אוסטין בפרבר היידלברג של מלבורן, כשהוא מותיר אחריו אישה ושני ילדים. לקובי נערכה הלוויה צבאית, וגופתו נשרפה בכנסייה האנגליקנית סנט מארי בקאולפילד שבסמוך למלבורן.
אף שרוברט ליטל (Robert A. Little‏; 1918-1895) ורודריק דאלס (Roderic Dallas‏; 1918-1891) היו אלופי הפלות אוסטרלים שהשיגו מספר גבוה יותר של הפלות מאשר קובי, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מספר ההפלות שלו היה הגבוה ביותר מבין הטייסים של קורפוס התעופה האוסטרלי. ליטל ודאלס פעלו במסגרת השירות האווירי הימי המלכותי (Royal Naval Air Service), ומאפריל 1918 במסגרת חיל האוויר המלכותי שזה עתה הוקם. מרשל האווירייה סר ריצ'רד ויליאמס, המנכ"ל של התעופה האזרחית מ-1946 עד 1955, הנחשב בעיני רבים ל"אבי ה-RAAF", תיאר את קובי כ"אדם שסיפורו האישי שזור כחוט השני במהלך כל ההיסטוריה של התעופה הצבאית והאזרחית". אחד מגזירי האלומיניום של צ'רלי צ'פלין שקובי נהג להצמיד לגוף מטוס הסופווית קאמל שלו, במהלך מלחמת העולם הראשונה, מוצג במוזיאון ה-RAAF בפוינט קוק, ומגלש הזנב של אחד מקורבנותיו מוצג באנדרטת המלחמה של אוסטרליה בקנברה.