google/wiki40b huggingface dataset:
צ'ארו

תאריך לידה

שנת הלידה של צ'ארו נמצא במחלוקת במשך שנים רבות. מסמכים רשמיים ממקום הולדתה במורסיה, דרכונה הספרדי המקורי, ומסמכי התאזרחות שלה מעידים כי תאריך הלידה שלה הוא ה-13 במרץ 1951. לאחר שהיגרה לארצות הברית, צ'ארו טענה כי היא נולדה ב-1947, לאחר מכן שינתה את גרסתה ל-1949. ב-1977 במהלך שימוע משפטי היא טענה בתוקף שהדרכון שלה ומסמכי ההתאזרחות שלה היו שגויים וכי שנת הלידה האמיתית שלה היא 1951.
השחקנית אמרה בראיונות שהוריה הרשו לה לזייף את גילה על מנת שתראה מבוגרת יותר כאשר התחתנה עם המנצח אקסבייר קוגאט בן ה-66 ב-1966, שהיה מבוגר ממנה ב-41 שנים. מספר רב של מאמרים וראיונות שפורסמו זמן קצר לפני ובזמן החתונה שלה שיערו כי שנת הלידה שלה בין 1945 ו-1946. ב-1964, צ'ארו כונתה "בת החסות בת ה-18" של קוגאט. באפריל 1966 טור אודות התוכניות לחתונה דיווח שהיא בת 20 ושקוגאט בן 60. מקורות רבים זיהו אותה כבת 21 ביום חתונתה.
באוקטובר 1977 - אותה השנה בה צ'ארו התגרשה מקוגאט וגם השנה בה קיבלה אזרחות אמריקנית - שופט מחוזי בלאס וגאס, רוג'ר פולי, עיגן את 1951 כשנה הלידה הרשמית שלה. האמנית סיפקה שלל עדויות מהוריה לתמיכה בטענתה.
פסקטריאניזם

פסקטריאניזם (באנגלית: Pescetarianism; מכונה בעברית גם צמחודג) הוא אורח חיים תזונתי הכולל מאכלי ים אך לא בעלי חיים אחרים. בנוסף לדגים או רכיכות, התזונה הפסקטריאנית כוללת בדרך כלל ירקות, פירות, כל סוגי האגוזים, כל סוגי הפיצוחים, דגנים, קטניות, ביצים ומוצרי חלב. עם זאת, יש פסקטריאנים שנמנעים מאכילת ביצים ומוצרי חלב, בהיותם תוצרים של בעלי-חיים.

אטימולוגיה

פסקטריאניזם הוא כנראה תחדיש שנוצר מהלחם של המילה האיטלקית "Pesce" (דג), ושל המילה האנגלית "Vegetarian" (צמחוני).
המילה העברית "צמחודג", גם היא הלחם של המילים צמחוני ודג.
ג'ני לבל

ג'ני לבל (במקור: ז'ני לבל, Ženi Lebl ,Жени Лебл; ‏20 ביוני 1927 - 20 באוקטובר 2009) הייתה עיתונאית, סופרת, מתרגמת והיסטוריונית, חוקרת יהדות יוגוסלביה ישראלית ילידת סרביה. רנטגנאית במקצועה.

ביוגרפיה

ג'ני נולדה בעיירה אלכסינאץ (Aleksinac) שבמחוז נישאבה (Nišava) בסרביה לאנה ולאון, מהנדס ולויטננט קולונל במילואים. אמה נשלחה למחנה הריכוז סיימישטה ושם מצאה את מותה במשאית גז. אביה נשבה על ידי הגרמנים. אחיה הצטרף לכוחות הפרטיזנים לאחר שהות במחנה הריכוז ראב.
היא מצאה מקלט תחת שם בדוי בעיר ניש, שם הוסתרה אצל ילנה גלבשקי והשתיים עמלו על הדפסת פמפלטים פרטיזנים עד שנעצרו בפברואר 1943. גלבשקי הוצאה להורג ולבל נשלחה לגרמניה ונכלאה בבתי כלא ובמחנות ריכוז בעוד שאף אחד לא ידע על זהותה האמיתית. ב-1945 היא שוחררה מכלא הגסטפו בברלין וחזרה לבלגרד.
עם שובה לבלגרד סיימה לבל בית ספר תיכון ובהמשך למדה משפטים, דיפלומטיה ועיתונאות באוניברסיטת בלגרד. במקביל עבדה בעיתון "פוליטיקה", אך אחד מעמיתיה לעבודה, שחשק במשרתה, הפליל אותה כשסיפרה בדיחה תמימה על המרשל טיטו. בשל כך נכלאה במשך שנתיים וחצי בגולאג היוגוסלבי גולי אוטוק (Goli Otok). בעקבות תקופה זו, הסופר היוגוסלבי דנילו קיש ערך ב-1989 בישראל ראיון (בשם "Goli Život") עמה ועם אסירה-לשעבר יהודיה נוספת, אווה פאניץ'.
בספטמבר 1954, לאחר שלוש שנים שבהן סירבו השלטונות לאפשר לה לצאת מן המדינה, עלתה לבל לישראל. היא למדה בבית הספר להכשרת טכנאי רנטגן בחיפה, ולאחר מכן עבדה שנים אחדות בבית החולים פוריה. מאוחר יותר עבדה כמרצה וניהלה את בית הספר לרדיוגרפיה בבית החולים איכילוב.
לצד זאת, חקרה לבל את תולדות יהודי יוגוסלביה וכתבה עשרות ספרים ומאמרים בעברית ובסרבו-קרואטית. על מחקרה ההיסטורי זכתה ב-26 פרסים בתחרויות אנונימיות של איגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה. חלק ממחקרה נעשה במסגרת פעילות התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר והיא שימשה כעורכת בטאון ההתאחדות. לבל גם עסקה בתרגום ספרות עברית לסרבו-קרואטית, תרגומיה פורסמו בכתבי-עת ספרותיים בארצות יוגוסלביה לשעבר.
דן בוקשה

קריירה

בוקשה התחיל את הקריירה שלו באוניראה דז' ולוצאפארול דז'. בשנת 2006 חתם בדינמו בוקרשט, בה שיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון בה גם שימש כקפטן.
ביולי 2009 הושאל לאוניברסיטאטה קלוז' מהליגה הרומנית השנייה עד לסיום העונה. בקיץ 2010 סיכם באריסול טורדה, אבל ברגע האחרון החליט לחזור לדינמו ולהילחם על מקומו בהרכב. ב-21 במרץ 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה במשחק בליגה נגד אוצלול גאלאץ.
בקיץ 2012 חתם בברגיש גלדבך מהליגה הרביעית בגרמניה. אחרי ארבעה חודשים בלבד, חזר לרומניה לקדנציה שנייה באוניברסיטאטה קלוז'.
בדצמבר 2014 חתם בגיור מליגת העל ההונגרית עד לסיום העונה. ביולי 2015 חתם בטרגו מורש, אך כעבור זמן קצר שוחרר וחתם בפטרולול פלוישט עד לסיום העונה.
בקיץ 2016 חתם בהפועל בני לוד מהליגה הלאומית.
ביולי 2017 חזר לרומניה וחתם ביובנטוס בוקרשט, העולה החדשה לליגת העל הרומנית, אך כעבור זמן קצר חתם בקונקורדיה קיאז'נה.
ב-13 בפברואר 2019 בוקשה חתם בפטרולול פלוישט.
משה ורדי (רב טפסר)

ביוגרפיה

ורדי שירת כארבעה עשורים בשירותי הכבאות וההצלה והשתלם בנושאים שונים, בין היתר בתקופות השתלמות באקדמיה הלאומית לכבאות בארצות הברית. בשירותו בחיל האוויר הופקד על שירותי הכיבוי, ההצלה והאב"כ בחיל. במהלך שנות שירותו בשירותי הכבאות וההצלה לקח חלק בהקמת המערך לטיפול בתקריות חומרים מסוכנים והיה מפקד קורס קציני כבאות של בית הספר הארצי לכבאות ולהצלה. במסגרת מכון התקנים הישראלי היה חבר בוועדות מקצועיות ויו"ר ועדת המומחים לתקן הישראלי 1596 - מערכות מתזי מים אוטומטיים (ספרינקלרים) .
בשנים 1975–1998 שימש מפקד שירותי הכבאות באיגוד חיפה. עם כניסתו לתפקיד הביא לאישור תוכנית חומש מקיפה בנושאי רכש וכוח אדם ובשנת 1977 עבר מרכז הפעילות של כבאות מרחב חיפה לתחנה חדשה במערב העיר. בעקבות השריפה בכרמל בשנת 1989, הוקמה בשנת 1990 תחנת כיבוי חדשה באזור יערות הכרמל, ובשנת 1997 הורחב מערך הכיבוי באזור ונחנכו תחנות חדשות בטירת כרמל, קריית ביאליק וקריית טבעון .
בשנת 1998 קודם ורדי לדרגת רב טפסר ומונה על ידי שר הפנים אליהו סויסה לנציב כבאות והצלה ולמפקח כבאות ראשי, תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות בשנת 2001. ורדי הוא חבר כבוד בארגון הבינלאומי למפקדי כיבוי אש וזכה באות הוקרה מהאקדמיה הלאומית לכבאות בארצות הברית.
לאחר סיום שירותו הקים את "מכון ורדי לכבאות ובטיחות".
יחזקאל ניסנוב

חייו

נולד בשנת 1886 לשושנה ושמעון, יהודים הרריים בעיר טמיר-חאן-שורה בדאגסטן שבצפון הקווקז. הוא גדל במשפחה דלת אמצעים. ולכן, הוא נאלץ לצאת לעבודה בילדותו. האווירה שבה הוא התחנך הייתה במקובל אצל בני העדה: דגש על מידות היושר והנהגות פשטות. בקווקז נהוג היה שגבריה נשאו נשק והשתמשו בו כדי להגן על כבודם ועל חרותם.
בגיל שלוש-עשרה יצא לבאקו בירת אזרבייג'ן במטרה ללמוד את מקצוע התפירה אצל חייט יהודי. בהשפעת חבריו, פועלים במקצועם, הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקראטית הרוסית. מאוחר יותר, כשאר עמד על כך שאין עתיד ליהודים בגולה, עבר לאגודת פועלים יהודית - "פועלי ציון" והיה ער לאירועים שהתרחשו בארץ ישראל.
לאחר מסע אחרי מסע-תלאות של שנה, בשנת 1906, עלה לארץ ישראל יחד עם חברו צבי בקר. הוא הגיע לחיפה ומשם צעד ברגל לזכרון יעקב. השתתף באספת הייסוד של הארגון "בר גיורא" ושל "השומר" - והיה פעיל מרכזי בארגון. 
ב-1908 נשא לאישה את רבקה ולאחר הנישואין עבר הזוג לגליל ושם עסקו בעבודת אדמה, בשמירה וגם ברכישת קרקעות. כשנקנתה אדמת פולה (הקואופרציה מרחביה) נשלחו לשם לסייע בעבודה ובשמירה.
ביום 23 בפברואר 1911 יצאו יחזקאל וצבי נדב ממרחביה בעגלה ליבנאל לחלק נשק במושבות הגליל. בדרך בין מרחביה לבית-גן נרצח יחזקאל בקרב-אקדחים עם כנופיה ערבית שהתקיפה אותם ממארב. הוא הובא לקבורה ביבנאל ומשם הועברו עצמותיו לבית הקברות של חללי "השומר" בכפר גלעדי. ביום שנרצח נולדה ביתו ואלמנתו רבקה קראה לה על שמו יחזקאלה. רעייתו רבקה (1889 - 1940) נקברה אף היא באותו בית קברות.
בדברים לזכרו נאמר בין השאר: "שתקן מטבעו היה, ממעט בדיבורים ומצניע לכת. בשמירה העברית ראה חזות הכול ובפשטותו וצניעותו השיג את אשר אחרים לא השיגו בחריפות מוח ובוויכוחי סרק. הנשק וזקיפות הקומה היו בשבילו, בן קווקז, דברים מובנים מאליהם. כמה כוחות נפש שכנו באדם זה, כמה עדינות ושקט. כה חביב היה על כולנו". 
שני אחיו של יחזקאל הצטרפו אף הם לארגון השומר: צבי ניסנוב ויהודה ניסנוב
יעקב מאיר זלקינד

יעקב מאיר זַלקינד (זאַלקינד) (1875, קוברין, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 25 בדצמבר 1937, כ"א בטבת תרצ"ח, חיפה) היה רב, סופר יידיש, פובליציסט, מתרגם, סופר ילדים, כתב גם עברית.

חייו

יעקב מאיר זלקינד נולד בשנת 1875 בקוברין שבפולין הרוסית להוריו חשה וליב. זכה לחינוך מסורתי מלא, 'חדר' מסורתי והשלמת לימודיו בישיבת וולוז'ין הידועה. במקביל למד גם לימודים כלליים, ועמד בהצלחה בבחינות החיצוניות לתעודת בגרות. כשהיה כבן עשרים, יצא להשלים לימודי בלשנות ופילוסופיה באוניברסיטאות בגרמניה, צרפת ושווייץ.
עם תום לימודיו יצא זלקינד לבריטניה, ושימש כרבהּ של קהילת קארדיף, בוויילס שבבריטניה. מראשית דרכו היה פעיל בארגונים ציוניים, תמך בהתיישבות בארץ ישראל, והשתדל לשלב בין עבודתו הספרותית מדעית, לבין פעילותו הציבורית.
בשנת 1913 הגיע יעקב מאיר זלקינד לראשונה לארץ ישראל, והיה בין רוכשי אדמות במושבה כרכור מטעם פועלי אנגליה היהודים ולמענם, כדי לאפשר התיישבותם כחקלאים זעירים בארץ. ב-15 במרץ 1913 הקים למטרה זו את חברת "אחוזת לונדון א'", שנרשמה באפריל 1914 בלונדון כחברה בע"מ, ואשר רכשה כמחצית מאדמות כרכור.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר מהפך רוחני, הצטרף לתנועה האנרכיסטית באנגליה, ואף ערך את בטאונה. לקראת סוף חייו, בשנת 1933, עלה שנית לארץ ישראל, השתקע בחיפה, ובהּ נפטר בשנת 1937. נקבר בבית הקברות בחיפה בשורת הרבנים וגדולי התורה.
יעקב מאיר זלקינד פרסם מאמרים ומסות בענייני השעה, ובעניינים תורניים. מאמריו נדפסו בכמה לשונות, יידיש עברית ואנגלית. הוא היה ממתרגמי התלמוד ליידיש, מפעל ענק שלא השלימו. בצד פעילותו למבוגרים היה זלקינד גם ממחדשי ספרות הילדים העברית. הוא השתתף בקביעות, במשך שנים, בשבועון הילדים העברי בוורשה "עולם קטן". בין תרומותיו לכתב העת הזה היו עיבודים ותרגומים משל סופר הילדים הצרפתי ארנו ברקן. ספריו, ביידיש ובעברית, נדפסו בכמה יבשות: בלונדון ובחיפה, בוורשה ובבואנוס איירס.
בצלאל יעקב דבליצקי

בצלאל יעקב דבליצקי (Dwelaitzky; כ"ז בכסלו תרל"ג, דצמבר 1872 – ה' בשבט תשכ"ג, 30 בינואר 1963) היה תעשיין ישראלי, מייסד ובעל מפעל השוקולד צ. ד..

ביוגרפיה

נולד בזאגר שבליטא, בנם של מנחם מנדל ודבורה דבליצקי. קיבל חינוך דתי. בצעירותו התגורר בבויסק שבלטביה, והיה מקורב לבן העיר הרב אברהם יצחק קוק. בעיר ניהל בית מרקחת ובית מסחר לתרופות. לאחר מכן עבר להתגורר במוסקבה והתעשר מעסקיו. לבסוף התיישב בריגה וניהל מפעל לצבעים שסניפיו הסתעפו בליטא ואסטוניה.
ביקר בארץ ישראל כמה פעמים. בביקוריו רכש קרקעות ופרדסים בתל אביב, רמת גן, חדרה וחיפה. בשנת 1933 עלה עם בנו לישיבת קבע בארץ והתיישב בתל אביב. אשתו ובתו עלו כעבור שלוש שנים. בארץ היה ממייסדי וראשי בית הכנסת הגר"א בתל אביב, היה ממקורבי הרב יוסף צבי הלוי ותמך כלכלית בישיבת "כנסת הרבנים" בעיר בראשות הרב שמעון אמוראי. בנה מתחם בתים בהדר הכרמל בחיפה.
יסד וניהל את מפעל "פלאניל" לצבעים. בשנת 1954 ייסד את המפעל לשוקולד "צ.ד." ברמת-גן (ראשי תיבות של שמו: צלאל דבליצקי). 
נודע כבעל צדקה. בארץ התיידד עם הסופר חיים נחמן ביאליק, ובעקבות המלצתו תמך כספית במשך שנים בלימודיו התורניים של הנער שלמה גורן.
נפטר בשנת 1963 ונקבר בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.
בנו הרב שריה דבליצקי פרסם לזכרו את הספר "זיכרון בצלאל", הכולל חידושים ופסקים בהלכות אבלות.
וילהלמינה מפרוסיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית

חייה

וילהלמינה נולדה בברלין, וחוותה ילדות עשוקה עם אחיה פרידריך הגדול, שעמו נותרה ביחסי קרבה כל ימיה.
בהגיעה לפרקה רצו הוריה לחתן את וילהלמינה עם בן דודה, פרדריק, נסיך ויילס, אך הצד הבריטי דרש בתמורה לנישואין ויתורים נרחבים. לאחר דיונים רבים בשידוכים אפשריים אחרים נישאה בסופו של דבר וילהלמינה לשאר בשר של בית הוהנצולרן – פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית. הנישואים היו מאושרים בתחילה, אך עד מהרה העכירו אותם משאבים כספיים מוגבלים, ומאוחר יותר גם רומן שניהל המרקיז לעתיד מחוץ לנישואין.
ב-1735 ירש בעלה של וילהלמינה את תואר המרקיז, והשניים החלו לנסות ולהפוך את ביירוית לגרסה מקומית של ורסאי. מיזמי הבנייה שלהם כללו בנייה מחדש של ארמון הקיץ ושל בית האופרה, הקמת בניין תיאטרון, שיפוץ של ארמון ביירוית, בנייתו של בית אופרה חדש ובניית האוניברסיטה של ארלנגן. סגנון הבנייה שלהם, שזכה לכינוי "רוקוקו ביירויתי" מפורסם עד היום, אך הותיר אותם כמעט חסרי כל. מבני הבארוק והגנים שנבנו במהלך שלטונה מהווים עד היום את מרביתה של העיר ביירוית בגרמניה.
המרקיזה הפכה את ביירוית לאחד המרכזים האינטלקטואליים החשובים של האימפריה הרומית הקדושה, והקיפה עצמה בחצר של משכילים ואומנים שהוסיפו יוקרה לביקורים המזדמנים של וולטייר ופרידריך הגדול. 
עם פרוץ מלחמת שבע השנים החליפה וילהלמינה את תחביביה השטחיים בשאיפות דיפלומטיות. היא שימשה כמקור מודיעיני של אחיה עד למותה בביירוית ב-14 באוקטובר 1758 – היום שבו הובסו כוחותיו של פרידריך בידי צבא אוסטריה.
ביום השנה העשירי למותה בנה לזכרה אחיה את מקדש הידידות בארמון סנסוסי.
לוילהלמינה נולדה רק בת אחת ב-1732 – אליזבת פרידריקה סופיה, מרקיזת ברנדנבורג-ביירוית, שאותה תיאר קזנובה כ"אישה היפה ביותר בגרמניה". היא נישאה לקרל אויגן, דוכס וירטמברג, ב-1748.

יצירתה

וילהלמינה הייתה גם מלחינה ופטרונית של המוזיקה. היא ניגנה בקתרוס, למדה אצל סיבליוס ליאופולד וייס והעסיקה את ברנהרד יואכים הייגן. היא הלחינה את האופרה ארגנור, שהועלתה ב-1740 לציון יום ההולדת של בעלה, וכמה יצירות קאמריות ששרדו עד היום.
זכרונותיה של המרקיזה, "Memoires de ma vie", שקיים ספק בדבר מהימנותם, נכתבו בצרפתית בין שנת 1748 ל-1758, ושמורים בספרייה המלכותית בברלין. הם הודפסו לראשונה ב-1810 בגרסה גרמנית שתיעדה את חייה עד 1733, ובגרסה צרפתית שהמשיכה בתיאור עד 1742. מהדורה נוספת בגרמנית התפרסמה בלייפציג ב-1908, והמהדורה האנגלית הראשונה של ספר הזכרונות יצאה לאור בברלין ב-1904.
בשנת 1909 שימשה דמותה השראה לרומן היסטורי בשם "האביר העדין מברנדנבורג העתיקה" (A Gentle Knight of Old Brandenburg) מאת צ'ארלס מייג'ור.
משפט פוהל

משפט פוהל, ובשמו הרשמי: ארצות הברית נגד אוסוולד פוהל ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Oswald Pohl, et al.), היה הרביעי מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים אשר התנהלו בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. משפטים אלה נערכו בפני בית דין צבאי אמריקאי.
במשפט זה הועמדו לדין, בנוסף לאוסוולד פוהל, 17 נאשמים אשר היו קציני אס אס שהועסקו במחלקת הכלכלה והמינהלה הראשית של האס אס (בגרמנית: SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt; ר"ת: WVHA), ומכאן גם כינויו הנוסף של ההליך: "משפט ה-WVHA". האישומים כללו פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות אשר בוצעו בתקופת המשטר הנאצי. האישום העיקרי עסק במעורבותם הפעילה של הנאשמים ובעבודת המינהלה של הפתרון הסופי. ה-WVHA היה המשרד הממשלתי המופקד על ניהול מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. המשרד היה מופקד גם על הרכש עבור הוואפן אס אס, והחל משנת 1942, על המינהלה של יחידות גולגולת המת.
חברי הרכב בית הדין הצבאי היו השופטים רוברט מ. תומאס ממישיגן (אב בית הדין), פיטצרוי דונלד פיליפס מקרולינה הצפונית מייקל א. מוסמנו מפנסילבניה וג'ון ג'. ספייט מאלבמה כשופט מחליף. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוגש לבית הדין ב-13 בינואר 1947. המשפט נפתח ב-8 באפריל וגזרי הדין ניתנו ב-3 בנובמבר 1947. ארבעה מן הנאשמים, בהם אוסוולד פוהל, נידונו למוות בתליה. שלושה נאשמים זוכו. יתרת הנאשמים נידונו לתקופות מאסר אשר נעו בין 10 שנים למאסר עולם.
לבקשת שופטי בית הדין התכנס בית הדין פעם נוספת ב-14 ביולי 1948, כדי לשקול קבלת ראיות נוספות מטעם ההגנה. ב-11 באוגוסט 1948 נתן בית הדין את החלטתו ובה אישר את רוב גזרי הדין המקוריים, אולם הפחית במעט את תקופות המאסר לחלק מן הנאשמים וכן שינה את גזר דינו של הנאשם גאורג לורנר מגזר דין מוות למאסר עולם.
איזבל מאנטיוכיה

קורות חייה

איזבל דה ליזיניאן הייתה בתם של הוגו הראשון, מלך קפריסין ואליס משמפאן. תאריך לידתה המדויק איננו ידוע אך היא נולדה ככל הנראה במהלך שנת 1216. היא נישאה בשנת 1223 לאנרי מאנטיוכיה (אנרי מפואטרי). בעלה מת בטביעה במהלך 1276. בנם הוגו השלישי, מלך קפריסין ובתם מרגרט מקפריסין נטלו את שם נעוריה - דה ליזיניאן.
איזבל הייתה אחת משורה של נסיכות צלבניות שקרבתן לכס המלוכה של ממלכת ירושלים שימשה עילה למפלגת האצילים של הממלכה להחזיק במושכות השלטון. כך אירע עם פלזאנס מקפריסין, קודמתה של איזבל שהחזיקה בתואר עוצרת של ממלכת ירושלים, על מנת להעביר את השלטון באופן מסודר לז'אן ד'איבלין-ארסוף. עם מותה של פלזאנס בשנת 1261 עבר התואר לאיזבל והיא התהדרה בו משנת 1263–1264. אז עבר התואר לבנה הוגו השלישי.
פרנץ קרל אכרד

ייצור סוכר מסלק סוכר

אנדריאס זיגיסמונד מרגרף חיפש דרכים לייצור סוכר בגרמניה. ב-1747 פרסם את תגליתו על תכולת הסוכר הגבוהה בסלק והציג תהליך למיצוי הסוכר, אולם באותו זמן לא נעשה כל שימוש בתגלית זו.
פרנץ קרל אכרד, שהיה דוקטורנט של מרגרף, חזר לעסוק בנושא כעבור כמעט שלושה עשורים. ב-1784 החל בניסויי ברירה מלאכותית לשיפור תכולת הסוכר בסלק בהמות, כעבור שנים הצליח להגיע לתכולת סוכר של 5-6 אחוז. במקביל עסק בפיתוח תהליך מיצוי שיאפשר ייצור תעשייתי. ב-1799 הגיש סוכר שנוצר מסלק סוכר למלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי, ובהמשך קיבל תמיכה מלכותית להקמת מפעל לייצור סוכר. המפעל שהוקם בקונרן שבשלזיה (כיום וינשקו (Wińsko) פולין נחנך ב-1801. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, כאשר נוצר מחסור בסוכר באירופה, נודע לנפוליאון בונפרטה על מפעלו של אכרד, והוא הורה לשתול סלק סוכר בהיקף רחב בצרפת ולהקים מאות מפעלים לייצור סוכר מסלק סוכר. כיום מייצרים כ-20% מהסוכר הלבן בעולם מסלק סוכר.
קסאטה

קסאטה, או קסטה, הוא חטיף/קינוח המבוסס על גלידה בין שני ביסקוויטים, ובכך יוצר מעין "סנדוויץ' גלידה", אשר הוא שמו באנגלית.

מקור החטיף

הקסאטה הורכבה לראשונה בדרום איטליה ובסיציליה, וקרויה על שם "קסאטה סיצ'יליאנה" - עוגת גבינה בעלת צורה דומה. מקור השם קסאטה באיטלקית ("עשוי גבינה") נובע מערבית במקור, ככל הנראה תוצאה של השפעה תרבותית מוקדמת. במקור הקסאטה עשויה שלוש שכבות: עוגיה עגולה (לעיתים בישקוטי) פריכה ומתוקה, עליה שכבה של גלידה איטלקית (ג'לאטו), ועליה עוגיה נוספת. בניגוד לעוגיית סנדוויץ', שבה המילוי מדביק את העוגיות זו לזו והוא לרוב דק, עיקרה של הקסאטה הוא הגלידה, והעוגיות נועדו להקל על האחיזה בה.

התפתחות הקסאטה במדינות שונות

כמו מאכלים איטלקיים רבים, גם הקסאטה נדדה מחוץ לאיטליה והשתנתה רבות בהתאם למטבח שבו התאקלמה. במקומות רבים החטיף פיתח גרסה עצמאית, השונה במספר מרכיבים מהקסאטה המקורית. קסאטות כיום מגיעות בצורות רבות (מלבן, ריבוע וכו'), עם סוגים שונים של עוגיות, כגון עוגיות שוקולד, ביסקוויטים ועוד. טעמי הקסאטה משתנים בהתאם לטעם השוק המקומי, כאשר הטעמים הנפוצים ביותר מבוססי וניל. השם קסאטה לא תמיד נדד עם המתכון: הגרסה של ארצות הברית, ש"הומצאה" ב-1900 בעיר ניו יורק, מכונה בפשטות סנדוויץ' גלידה.

הקסאטה בישראל

הקסאטה שווקה בהצלחה בישראל תחת שמות ומותגים רבים, כולל קסטה, ושם זה הפך לשם גנרי של המוצר. קסאטות בארץ נמכרות בגלידריות מקומיות כקינוח המיוצר במקום מגלידה בבחירת הלקוח, אך רובן נמכרות במרכולים כחטיף חלבי או פרווה. חטיף מסחרי זה אינו דומה לקסאטה המקורית: הוא לרוב מלבני וקטן יותר, ומכיל שילוב של גלידה אמריקאית בטעמי שוקולד ווניל. קיימות מספר גרסאות מועתקות ברשתות השיווק, הכוללות עוגיות עגולות עם צימוקים ואגוזים (למשל המותגים קוקילידה, גרנולידה).
קורפוס הפאנצר אס אס הרביעי

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-8 ביוני 1943, וכמפקדו הראשון מונה אלפרד ויננברג. הקורפוס הוקם בפואטייה שבצרפת על בסיס יחידות פיקוח שהוסבו ליחידות פאנצר. הקורפוס הועבר לחזית המזרחית, וב-30 ביוני 1944 אוחד לתוכו קורפוס הפאנצר אס אס השביעי, שכלל את דיוויזיית האס אס השלישית "טוטנקופף", ואת דיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג". הרברט גילה, מפקד דיוויזיית הפאנצר החמישית, מונה למפקד הקורפוס.
הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה התשיעית, ובתחילת יולי נשלח להגנה על אזור ורשה בפולין. הקורפוס השתתף בקרבות כנגד קורפוס הטנקים ה-3 של הצבא האדום, וחיסל אותו כמעט לחלוטין. עקשנותן של יחידות האס אס, אפשרה לוורמאכט לייצב את החזית לאורך הוויסלה. באוגוסט פרץ מרד ורשה, אשר עצר את התקדמות הצבא האדום ובמקומו נאלצו הגרמנים להתמודד עם לוחמה כנגד כוחות המורדים הפולנים. הלחימה במזרח פולין נמשכה עד דצמבר.
בדצמבר כותר באזור בודפשט שבהונגריה קורפוס אס אס הררי התשיעי בפיקודו של קרל פפר-וילדנברוך, והוחלט על פתיחת מבצע קונרד במטרה לשחררו. קורפוס הפאנצר הרביעי הועבר דרומה ונכלל במסגרת הארמייה השישית שהייתה חוד החנית של המבצע. הקורפוס נכנס ללחימה בקרבת בודפשט ב-1 בינואר 1945 כנגד ארמיית הטנקים הרביעית, כשהוא זוכה להצלחות ומתקדם באופן מוצלח לשבירת האויב. התקדמות הכוח נבלמה לבסוף רק 28 ק"מ מהעיר, בהמשך החודש נעשו עוד שני ניסיונות לשבירת הצבא האדום וכיבוש בודפשט, אך למרות הצלחות נקודתיות נכשלו הכוחות הגרמנים. 
אחרי כישלון מבצע קונרד הארמייה השישית נסוגה לאזור אגם בלטון והקורפוס השתתף ונתן חיפוי למתקפת אגם בלטון. אחרי כישלון המתקפה יחידות הארמייה השישית החזיקו בקווים עד המתקפה הסובייטית במבצע וינה ב-15 במרץ 1945. הקורפוס ניצל אך בקושי מכיתור תודות להתגוננות האמיצה של דיוויזיית פאנצר אס אס התשיעית "הוהנשטאופן". בסוף החודש נסוג הקורפוס לכיוון וינה, ונכנע לכוחות צבא ארצות הברית ב-9 במאי.
התפלגות אחידה רציפה

סטטיסטיקה תאורטית

בסטטיסטיקה, כשמשתמשים במבחן ערך-p לבדיקת השערת אפס פשוטה, וההתפלגות של המבחן הסטטיסטי רציפה, אז ערך ה-p מתפלג אחיד בין 0 ל-1 כאשר השערת האפס נכונה.

תכנות

לשפות תכנות רבות יש את היכולת לייצר מספרים פסבדו-אקראיים שמתפלגים אחיד לפי התפלגות אחידה סטנדרטית, וזאת תוך שימוש במחולל מספרים פסבדו-אקראיים. שימוש בעקרון דגימת ההעתקה ההופכית מאפשר כך למתכנת לקבל ערך אקראי המתפלג כרצונו. כך למשל יכול מתכנת לסמלץ פעולות כמו הטלת מטבע או קובייה.

שגיאות קוונטיזציה

בעיבוד אותות שגיאת קוונטיזציה היא שגיאה הנובעת מקירוב של אות אנלוגי על ידי אות דיגיטלי. עקב מספר הביטים הסופי באות הדיגיטלי, חייבת להיות שגיאה בקירוב זה - שגיאה הנובעת מעיגול או השמטה של הספרות האחרונות. כאשר עוצמת האות המקורי גדולה הרבה יותר מהביט הזניח ביותר, הקורלציה בין השגיאה לגודל האות המקורי קטנה מאוד, וכתוצאה מכך השגיאה מתפלגת, בקירוב, בצורה אחידה.

התפלגות אחידה סטנדרטית

המקרה הפרטי המתקבל מהגבלת הפרמטרים   , נקראת התפלגות אחידה סטנדרטית, המסומנת על ידי  . 
עקרון דגימת ההעתקה ההופכית גורס כי מתוך התפלגות אחידה סטנדרטית ניתן להגיע לכל התפלגות שהיא, בהנחה ופונקציית ההתפלגות המצטברת ידועה.
טאורנגה

כבישים

כביש 2 (ניו זילנד)
יעל קינן

יעל קינן היא מאמנת ושחקנית אס"א חיפה, וקפטן נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי לשעבר.
קינן הייתה הקפטן הראשונה של נבחרת ישראל, בשנים 2006-2005, ובלטה כשחקנית מוכשרת, אתלטית ונידת. 
ב-2008 הייתה שותפה להעפלתה של הנבחרת לטורניר הגמר של אליפות אירופה. מאז אותה האליפות קינן כמעט לא שיחקה במשך שנתיים, עד סוף עונת 2010/2009, ובחרה להתמקד באימון ופיתוח רוגבי הנשים בארץ, לאחר לידת בתה הבכורה. למרות זאת, היא נמנתה על סגל הנבחרת לאליפות אירופה לנבחרות דרג א' ב-2009. זמן קצר לאחר חזרתה למגרשים הניחה טריי בגמר טורניר גביע איל"ת, בו הפסידה בסופו של דבר לאס"א תל אביב. 
שימשה גם כאחראית פיתוח תחום הנשים באיגוד הרוגבי הישראלי.
נשואה לישי, מנהל נבחרת הנשים וחבר הנהלה.
קלרנס תומאס

חייו

תומאס נולד בעיירה פין פוינט שבג'ורג'יה. אביו נטש את המשפחה בגיל צעיר, והוא חי עם אמו ועם אביה. לסב הייתה השפעה רבה על קלרנס הצעיר ולימים הוא קרא לסיפרו האוטוביוגרפי "בנו של סבי - זכרונות" ("My Grandfather's Son A Memoir").
בנעוריו נמשך לתנועות המחאה השחורות, אולם בהדרגה פיתח השקפה ליברטריאנית שמרנית, שאינה רווחת בקרב השחורים בארצות הברית. הוא הושפע רבות מהגותה של איין ראנד.
תומאס הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת ייל. בשנות השמונים שימש בתפקידים שונים הקשורים לזכויות האזרח בממשל רייגן. ב-1990 מונה לשופט בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה.
ב-1991, עם פרישתו של ת'ורגוד מרשל, חיפש הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש מחליף שישתייך למיעוט השחור. הוא בחר בתומאס, בעל ההשקפות השמרניות המובהקות, שנתמנה רק מעט קודם לכן לשופט פדרלי. החלפתו של מרשל הליברלי בתומאס עוררה זעם רב בשמאל האמריקני. לשכת עורכי הדין האמריקנית הביעה הסתייגות מסוימת ממינויו של תומאס, שלא נחשב לעילוי משפטי. ארגוני זכויות אדם בארצות הברית הביעו מחאה חריפה על רקע התנגדותו של תומאס להפלות ולהעדפה מתקנת (שממנה, על פי הודאתו, גם הוא נהנה). המאבק על המינוי לווה בסערה חסרת תקדים, כאשר אניטה היל, פרופסור למשפטים, העידה כי תומאס הטריד אותה מינית. אף על פי כן, אושר בסופו של דבר המינוי בסנאט ברוב דחוק ביותר. תומאס טען שהוא קורבן ל"לינץ' לשחורים ששוכחים את מקומם".

תומאס כשופט

כמעט בכל פסק דין מצדד תומאס בעמדה השמרנית. עד למותו של השופט אנטונין סקאליה, שמרן מובהק, בדרך כלל שררה ביניהם תמימות דעים מלאה.
תומאס הוא טקסטואליסט, כלומר רואה בלשון החוק (או החוקה) במשמעותה הרגילה, את המקור העיקרי (או הבלעדי) לפרשנות. כאוריגינליסט הוא מפרש את לשון החוקה  (והתיקונים לחוקה, וכן כל חקיקה של הקונגרס) על פי המשמעות המקורית (original Meaning)  שהייתה לטקסט בעת החקיקה. שותפו הבולט לגישה זו היה השופט אנטונין סקאליה. גישתם ביחס לאוריגינליזם שונה במקצת מאסכולה אוריגינליסטית אחרת המבכרת היצמדות לכוונתם של יוצרי החוקה 
(original intent).
בניגוד לעמיתיו הוא אינו נזהר מלתמוך בביטול החלטות עבר כאשר הוא חולק עליהן.
גישתו לזכויות מורשעים ואסירים היא גישה נוקשה. הוא תמך בהוצאתם להורג של עבריינים הסובלים מפיגור שכלי ותהה האם יש זכות לאסיר לבקש פיצוי על אונס שחווה בכלא, בהתחשב בכך שחוויית הכלא מטבעה מחייבת הימצאות עם בני אדם אלימים ומסוכנים.
תומאס הצטרף להחלטה שהפסיקה את ספירת הקולות החוזרת בפלורידה בבחירות לנשיאות בשנת 2000 ובכך קבעה כי המנצח במדינה וממילא בבחירות הוא ג'ורג' ווקר בוש אשר ניצח על פי הספירה הראשונה.
בניגוד לשופטים האחרים בבית המשפט העליון, תומאס ממעיט להתבטא בדיונים. יוצאת דופן הייתה התפרצות נזעמת שלו בעת דיון על הבערת צלבים בידי הקו קלוקס קלאן. הוא ביטא התנגדות חריפה להתרת מעשה זה, על אף שבדרך כלל, ברוחה של התפיסה המסורתית של החוקה, הוא תומך נלהב בחופש ביטוי פוליטי.

בתרבות הפופולרית

פרשת השימוע שהתקיים בסנאט האמריקאי לאור האשמותיה של אניטה היל כלפי תומאס, עובדה לסרט הטלוויזיה "באישור" שהפיקה חברת HBO בשנת 2016. את דמותו של קלרנס תומאס גילם ונדל פירס, קרי וושינגטון גילמה את אניטה היל, וגרג קיניר שיחק בתפקיד הסנאטור ג'ו ביידן שניהל את השימוע. בסרט שולבו קטעי טלוויזיה אותנטיים מתקופת סיקור הפרשה.
Viasat Film Action

הפצה

הערוץ הושק לראשונה בשוודיה, ולאחר מכן בדנמרק, נורווגיה ופינלנד. בתחילת 2004 הוא הושק גם בליטא, לטביה, אסטוניה, רוסיה, אוקראינה, קזחסטן, מולדובה ובלארוס.

היסטוריה וערוצים מקבילים

במקור כללה הרשת ערוץ אחד, TV1000. באמצע 1990 היא הורחבה עם עוד אחד, TV1000 Cinema. הערוץ הזה נסגר ב-2004 והוחלף בידי ארבעה ערוצי ז'אנר שונים, לצד הערוץ הכללי: TV1000 Nordic, TV1000 Action, TV1000 Family TV1000 Classic.
ערוץ Viasat Nordic הפסיק את שידוריו בשנת 2014 בגלל אחוזי צפייה נמוכים והוחלף בידי Viasat Comedy.