google/wiki40b huggingface dataset:
קריבי ריה

גאוגרפיה

העיר נמצאת במפגש הנהרות סקסהאן (Саксагань) ואינהולץ (Ингулец). פירוש שם העיר ברוסית ובאוקראינית הוא "קרן עקומה"; ייתכן שהדבר מבוסס על עיקולי הנהרות באזור.
העיר של היום ארוכה בצורה יוצאת דופן: כ-126 ק"מ לאורך ו-14 ק"מ לרוחב.

היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-17 על ידי הקוזאקים של זפורוז'יה.
כבר מתחילה מתיישביה גילו בה מחצבים חשובים, ביניהם שיסט. בשנת 1781 נמצאו באזור מחצבים נוספים: כסף, שיש ובעיקר ברזל. הדבר דווח פעמים רבות לשלטונות האימפריה הרוסית, אך רק בשנת 1881 החלה חציבה תעשייתית. בשנים שאחרי זה הוקמו בעיר מחצבות ומפעלי פלדה רבים, חלקם בהשקעה של תעשיינים מצרפת והעיר צמחה מאד.
למרות זאת, בשנת 1990 ההתלהבות מהפיתוח פחתה. הדבר אף כונה "הבהלה לברזל" על משקל הבהלה לזהב של קליפורניה. רק מעט מהמחצבות שהוקמו באמת נתנו תפוקה תעשייתית משתלמת. למרות זאת באזור נחנכת מסילת ברזל מקומית, שמחוברת לאחר מכן לרשת מסילות הברזל של רוסיה.
באוקטובר של שנת 1905 בעיר התקיים פוגרום. חיילים רוסים התקשו להרגיע את הפורעים ונאלצו לפתוח באש. כתוצאה מהפוגרום נהרגו 20 יהודים ו-27 פורעים.
במרץ של שנת 1917 הוקם בעיר הסובייט הראשון ובספטמבר 1918 מוכרז בעיר באופן רשמי השלטון הסובייטי. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה השליטה בעיר עברה בין כוחות שונים, ביניהם צבא אוסטריה אשר סייע לצבא הלבן והכוחות של אנטון דניקין ונסטור מכנו. בתחילת 1920 בעיר התקבע סופית השלטון הסובייטי.
בעקבות כך בוצע ארגון מחדש של כל תעשיית הפלדה וכל החברות הפרטיות והזרות הולאמו ושמותיהן שונו לשמות ברוח הקומוניזם הסובייטי.
משנת 1991 קריבי ריה היא עיר באוקראינה העצמאית.

תחבורה

בדומה לערים אחרות בברית המועצות לשעבר בעיר פועלים אוטובוסים, אוטובוסים חשמליים (троллейбус) ומוניות שירות. בנוסף אליהם פועלת בעיר מערכת תחבורה ייחודית - רכבת קלה (טראמוואי) משולבת ברכבת תחתית (מטרו); המערכת המשולבת נקראת מטרו-טראם. הקרונות של מטרו-טראם הם קרונות חשמלית, אך 7 מתוך 18 הקילומטרים של המסילה נסללו מתחת לאדמה ונבנו 4 תחנות בסגנון של רכבות תחתיות.

יהודי העיר

בשנת 1860, כאשר היישוב קיבל מעמד של עיירה, רוב תושביה היו יהודים. לפי המשוער לפני מלחמת העולם השנייה כ-10% מתושבי העיר היו יהודים. עם הכיבוש הנאצי נספו רובם ובעיר הוקמה מצבה לזכרם. היום יש בעיר 12,000 יהודים. קיים בית חב"ד. באוגוסט 2010 עומדים לחנוך את בית הכנסת החדש של העיר. רבה של העיר ומנהל בית חב"ד בה הוא הרב לירון אדרי.
אניזוקוריה

תמותה/תחלואה

שיעורי התמותה והתחלואה הקשורים באינזוקוריה תלויים לחלוטין בפתופיזיולוגיה הספציפית.
ישנם כמה סיבות של אניזוקוריה שעלולות להיות מסכנות חיים, לדוגמה: תסמונת הורנר, הופעת אניזוקוריה אחרי נתיחה של הראש או שיתוק עצבי בשל מפרצת.
גורמים אחרים לאניזוקוריה הם שפירים לחלוטין, אם כי הערכה מוטעית עלולה להוביל לעלייה בתחלואה.

אניזוקוריה בילדים

בקרב ילדים, אניזוקוריה יכולה להופיע כתסמונת הורנר. תסמונת הורנר ניתנת לחלוקה מולדת (מלידה) וממקרים שנרכשו. תסמונת זו יכולה להיווצר כתוצאה מטראומה בצוואר במהלך הלידה, וניתן לראות אותה יחד עם פציעת רגליים באותו צד (שיתוק בדרך כלל). מקרים נרכשים יכולים להיות בשל טראומה בצוואר, או ניתוח צוואר. אצל ילדים, תסמונת הורנר עלולה להיגרם על ידי נוירובלסטומה – גידול שמופיע אצל ילדים בדרך כלל מתחת לגיל שנתיים.
ריוונדל

ריוונדל (המכונה גם ימלדריס) הוא מקום משכנו של שר האלפים אלרונד בספריו של טולקין דוגמת שר הטבעות. 
המקום נבנה באמצע העידן השני והיה אחד מהמעוזים העיקריים של המלחמה בסאורון בסוף העידן השני. ממקום זה יצאה בנוסף אחוות הטבעת במסע להשמדת הטבעת.

היסטוריה של ריוונדל

מייסדה של ריוונדל היה אלרונד שבנה אותה בתחילת העידן השני לאחר נסיגתו מארגיון.
ריוונדל הייתה אחד מארבעת המעוזות הראשיים של האלפים נגד סאורון.
שלושת המעוזות האחרים היו לינדון, שהייתה ממלכה של עלפים.
ארנור, שהייתה בברית עם הממלכה השלישית גונדור. שתי האחרונות היו ממלכות של בני אדם שהיגרו מנומנור.
במהלך הקרבות הוטל על ריוונדל מצור על ידי צבאות מורדור שתקפו מדרום ארידור, אך ריוונדל הצליחה לשבור אותו ולתקוף חזרה את צבא מורדור.
בקרב הברית האחרונה שהיה הקרב האחרון נגד מורדור ריוונדל שלחה כוחות גדולים שהיו חיוניים לצבא הברית האחרונה, מה שגרם לסאורון להפסיד בקרב ובמלחמה.
אחרי מות איסילדור בקרב בשדות הסיפנים עבדו הביא את שברי החרב של איסילידור ששמה היה נארסיל אל ריוונדל, ושם היא נשארה עד
שאראגורן לקחה אחר יותר מאלפיים שנה אחר כך.
בספר אחוות הטבעת ריוונדל שמשה את פרודו בגינס וחבריו למסתור בעת שברחו מהנזגול, ואחרי כן התכנסה שם המועצה שהחליטה לשלוח את פרודו כדי להשמיד את הטבעת בארץ מורדור, וכדי ללוותו לשלוח אחווה שהורכבה מנציגי העמים החופשיים של הארץ התיכונה.
כמה שנים לאחר סיום מלחמת הטבעת עזב אלרונד את ריוונדל והפליג אל ולינור. ובזה הסתיים העידן השלישי.
בעידן הרביעי הלכה ונעזבה ריוונדל וכלתה כיוון שהאלפים עזבו בקצב הולך וגובר לולינור.
מבוך העצמות

עלילה

דן ואיימי קהיל הם שני יתומים עניים שחיים בבית קטן עם סדרה של אומנות, רחוק מהאפוטרופוסית שלהם, דודתם של אמם, ביאטריס. הדבר הטוב בחייהם הייתה סבתם, גרייס, שמתה בתחילת הספר. בהלוויתה, הוזמנו דן, איימי וביאטריס לקריאת צוואתה האחרונה של גרייס, ושם הוענקה להם, על ידי עורך דינה של סבתם, ויליאם מקינטייר, ולכלל הנוכחים זכות הבחירה - לקבל במתנה מיליון דולרים אמריקאים או לצאת למירוץ מסוכן ואכזרי מול שאר מקבלי האתגר, שהמטמון שבסופו יהפוך אותם לאנשים החזקים ביותר בעולם. כמו כן, מתגלה להם בהלוויה שבני משפחתם, לאורך דורות, עיצבו את ההיסטוריה האנושית. איימי ודן החליטו לקבל עליהם את האתגר, וקיבלו את הרמז הראשון שזה תוכנו:
"החלטה:
האותיות הקטנות שיש לנחש,
חפשו את ריצ'רד ס'______."
רז: סבל יתמות
דן ואיימי החליטו להגיע לאחוזת קהיל, ולחפש מידע על ריצ'רד ס'. הם מוצאים ספרייה סודית ושם הם מגלים אלמנך של ריצ'ד המיסכן, שניכתב על ידי פרנקלין ומגלים שריצ'ד הוא בעצם פסבדונים (שם עט) של בנג'מין פרנקלין. באלמנך היה כתוב, בכתב ידה של אמה המנוחה של איימי ודן:
"עקבו אחרי פרנקלין רמז ראשון, מבוך העצמות".
 
הם מחליטים לנסוע לקטקומבות בפריז שבצרפת, עקב היותן אתר קבורה מפורסם, ועקב היות בנג'מין פרנקלין שגריר בצרפת. בצרפת נפלו דן ואיימי למלכודת שהיה בה גם יתרון - ההולטים גילו להם, במחשבה שהשניים יודעים זאת, שהיה כתוב באלמנך גם "מבוך העצמות, נקודת ציון בריבוע...". גם הקבוצות האחרות, בשל העובדה שכולם גנבו את האלמנך מכולם, הבינו שיש לחפש דבר-מה בקטקומבות. 
בקטקומבות, גילו איימי, דן, נלי ואליסטר הו, ששיתף עמם פעולה, ריבוע קסם חרוט בגולגולות ששלושה מספרים החסרים בו (14,12,5) הם נקודות ציון שהובילו למקום. שם הם גילו מדרגות סודיות שבהן מצאו בקבוקון עם מילים חרוטות עליו ודף תווים. איימי שמרה את הדף בכיס, ואילו המילים שהיו כתובות על הבקבוקון הייתה אנגרמה שדן פתר וכתב על פתק ששמר בכיסו:
"טען את זה הבקבוקון, וכך אוכל לטעון אותך.
האמת תראה אור יום אם תיעזר בכישרונך"
איימי הלכה לטעון את הבקבוק וכשחזרה איאן קברה פיתה אותה לתת לו את אותו בתמורה לתרופת נגד לדן, ולא, דן ימות מרעל קטלני. איימי נכנעה ונתנה לו את הבקבוקון והתירה את הכתלים מדן, שאמר לה שאיאן לא הזריק לו כלום וכניראה זה הרעל, אבל כבר היה מאוחר מידי . בהמשך גילו שדף התווים הוא המשמעותי מבין השניים. על דף התווים היה רשום ו' ו' א' מ'. איימי מסיקה כי ו.ו.א.מ הוא וולפגנג אמדאוס מוצרט והם עושים את דרכם לאוסטריה. בסוף הספר, הם מגלים את הרמז הראשון מתוך ה-39 שהוא תמיסות ברזל.
ספר רזיאל המלאך

קדמות הספר

לפי ספר הזוהר, לאדם הראשון נמסר ספר סודות על ידי "רזיאל" המלאך, ולפי הנאמר בהקדמת ספר "רזיאל המלאך" מדובר באותו ספר. חלקים מהספר ודאי נכתבו בתקופה מאוחרת, שכן מוזכרים בו תנאים ומושגים אחרים מאוחרים. ספר בשם "רזיאל" הוזכר כבר בימי הביניים, על ידי האבן עזרא, ובעקבותיו, בספר תולדות יצחק מרבי יצחק קארו. למרות הנאמר בהקדמת הספר, על פי דעתם של רוב חכמי ישראל] הוא נכתב על ידי רבי אלעזר מוורמייזא, בשם "סודי רזייא" בסביבות המאה ה-12. שמו "רזיאל המלאך" ניתן לו על ידי המדפיס האמסטרדמי.
על פי דעה זו, כנוטריקון לשמו של המחבר: "רזי אלעזר".
 על פי דעה אחרת, אותה מביא רבי יעקב עמדין, נכתב הספר על ידי הרב אברהם אבולעפיה המכונה בשם 'רזיאל' (כיוון ש'אברהם' בגימטריה 'רזיאל'). רבי נחמן מברסלב, קובע גם הוא כי מקור הספר איננו אדם הראשון: "ספר רזיאל אינו מאדם הראשון, ולא זהו הספר שנתן המלאך לאדם הראשון". גם הרבי מחב"ד, הזכיר כי הספר נכתב "לפני מאות שנים". עם זאת, גם הוא התייחס אליו כאל סגולה].

מאגיה

בספר ישנם רעיונות חריגים רבים, שאף גובלים בדברי מינות ועבודה זרה, כגון השבעת ה' על ידי מעשים מסוימים, הקרבת קרבנות ותפילה אל מלאכים, וכן צורות צלב המופיעות בו (בפרט צלב אנדראס הקדוש), יש שהסיקו מכך כי אין בספר כל קדושה. אך יש שסברו שהספר במקורו לא כלל דברים אלו, וכי הם סופחו אליו בהמשך.
הספר עשיר בקבלה מעשית, ובסופו רשומים מספר קמעות. יש שכתבו שהשתרבבו לספר הרבה טעויות, ואין לסמוך על הקמעות שבו. הספר הוא מהמוקדמים במקורות היהודיים המציירים צורת כוכב משושה (הקסגרמה, המכונה מגן דוד). צורה זו מופיעה רבות בספר בשילוב מונחים קבליים.
יש המחזיקים את הספר בביתם כסגולה מפני סכנות שונות, כמו מניעת שריפה, אך יש המפקפקים בסגולה, כגון רבי נחמן מברסלב סגולה נוספת המיוחסת לספר, היא הנחתו תחת ראש החולה או היולדת, על מנת להגן עליהם.
תריסול

תריסול הוא שמו של פטנט ישראלי ייחודי ושמה של חברה שהוקמה בשנת 1957 על ידי מהנדס הבניין רם בן טל לייצור תריסים שנועדו לסגור מרפסות בדירות מגורים.
התריסול נוצר כדי לענות על צורך שהתעורר בישראל להרחבת שטח המגורים על ידי סגירת מרפסות, וזאת בשל מצוקת הדיור שהתקיימה באותה העת. שמו של הפטנט משלב שתי מילים שבהשראתם הומצא ועוצב: תריס+בריסולי. התריסול יוצר בשנות ה-50, בראשית דרכו, מאזבסט. היה זה בתקופה בה לא נודעו השפעותיו המסרטנות של האזבסט ומחירו הזול הפך אותו לחומר שמיש במיוחד בשוק הבנייה הישראלי. בשל כובד האזבסט על המנגנונים שהחזיקו אותו, הוחלף התריס לפלסטיק במסגרת אלומניום, דבר שהעלה את מחירו אך הקל באופן משמעותי את השימוש במערכת.
כבר מיציאת הפטנט אל השוק המקומי, זכה התריסול להצלחה אדירה, ולביקוש גובר והולך הן מצד דיירים במבנים קיימים, והן מצד קבלנים למבנים חדשים. עם זאת, הועתק הפטנט על ידי חברות מתחרות, דבר שפגע בבלעדיותה של חברת תריסול. בראשית הדרך, העלימו הרשויות עין מתהליך אשר הביא, לדעת רבים, לכיעורן של חזיתות הבניינים, ובעיקר פגע הדבר בחזיתות בתי העיר תל אביב שהתאפיינו במרפסותיהן.
במהלך השנים הוחלף התריסול שלא היה אטום לחלוטין באמצעי סגירה אחרים. בעיקר תריסי גלילה.
החל מסוף שנות ה-80 החלו הרשויות לאכוף את נושא סגירת המרפסות, וכחלק ממסע זה שונה נוסח חוק התכנון והבנייה בצורה שתמנע את הקמתן של מרפסות אחת מעל השנייה (מרפסות חופפות) במטרה למנוע את סגירתן בתריסול.
חברת תריסול נמכרה על ידי רם בן טל לקבוצת יזמים, שבחרה לסגור את המפעל בסוף שנות ה-80, זמן קצר לאחר הרכישה.
ג'וליאן שגרן

ביוגרפיה

שגרן נולד וגדל בלונדון שבבריטניה. אביו פרנסיס היה מלחין ומנצח יהודי-רומני ואמו אלין הייתה מורה מאירלנד. ב-1944 בהיותו בן 4 התפנתה משפחתו יחד עמו לקרבת העיר ראגבי עקב ההפצצות הגרמניות על בריטניה. ב-1946 בגיל 6 נשלח שגרן לפנימיה ממנה ברח לאחר כשנה. כבר בילדותו שאף להיות בדרן. 
שגרן החל את הקריירה שלו כשחקן וכקומיקאי ב-1957, בגיל 17 וחצי, כאשר הצטרף לקומיקאי ויק אוליבר (Vic Oliver) ויחד הופיע הצמד באנגליה, באירלנד ובדרום אפריקה. בשנת 1959 יצא לפריז ולמד שם פנטומימה במשך שלוש שנים אצל ז'אק לקוק (Jacques Lecoq). הוא נישא בצרפת לקלוד ונולדו לו שלושה ילדים. לאחר מכן הוא שב ללונדון להופיע בהצגה הסאטירית צ'אגאנוג (Chaganog) שהייתה הצלחה גדולה בפסטיבל אדינבורו בשנת 1964. ההצגה רצה בכל רחבי אנגליה וגם במשך שתי עונות בוסט אנד. לאחר מכן השתתף בסדרות טלוויזיה רבות, בפרסומות ובמספר סרטי קולנוע, ביניהם: "יצרים" בשנת 1966 בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני, "Danger Route" (במאי - סת הולט) ב-1967, "The Bliss of Mrs. Blossom" בשנת 1968 לצד שירלי מקליין וג'ון קליז, "עליסה בארץ הפלאות" ב-1972 והפקות נוספות. במקביל הופיע כפנטומימאי בהופעת יחיד שלו בשני תיאטראות בווסט אנד. שגרן היה מועמד פעמיים לפרס האוסקר כמפיק סרטים קצרים - הסרט "The Concert" בשנת 1974 והסרט "The Morning Spider" בשנת 1976.
עם עלייתו לישראל בשנת 1977 השתלב בתיאטרון ובטלוויזיה בארץ. בשנת 1985 כתב, הפיק, ביים ושיחק בסדרת קומדיה "התזמורת", סדרה בת עשרה פרקים ששודרה בערוץ הראשון. שגרן גילם בסדרה את דמותו של מנצח בתזמורת. על הסדרה זכה שגרן בפרסי ורד הזהב במונטרה ודוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בהמשך שיחק בסרטי קולנוע ישראליים ובהפקות בינלאומיות, בין היתר: "היפהפייה הנרדמת", "כיפה אדומה", "שלגייה", לצד איזבלה רוסליני, דיאנה ריג וסיד סיזר. ב"זמן הגמל" שהופק ב-1991 בו הוא הופיע בתפקיד הנושא את שמו, ובסרט הוא יוצא לחפש את שני ילדיו, שאבדו במדבר יהודה, ובדרכו הוא פוגש את הבדואים תושבי האזור ולומד על אורח חייהם. בשנת 1996 השתתף בסרט "מי האבא?" לצד אשתו רולנדה ובהפקות נוספות.
את עיקר פרסומו בארץ צבר שגרן בעיסוקו כמגיש וכמשתתף בתוכניות ילדים ונוער. הוא החל לעסוק בתחום זה ב-1981, כאשר התחיל להופיע עם אשתו רולנדה במופע לילדים ולנוער "אלף פרצופים", בו הוא מופיע עמה עד היום. פריצת-הדרך שלו בתחום זה הייתה ב-1989, כדמות בתוכנית הילדים "מסיבת גן", בהנחיית ירון לונדון ורבקה מיכאלי. התוכנית שודרה עד סוף שנת 1994, ובזמן זה קנה לו שגרן את מעמדו כדמות אהובה על ילדי ישראל, המאופיינת, בין השאר, בחולצות עם הדפס של פו הדוב שנהג ללבוש במהלך פרקי התוכנית. 
שגרן הופיע כשחקן אורח גם במספר תוכניות ילדים נוספות: הוא התארח בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה המצליחה לילדים "הופה היי" בשנת 1987 ביחד עם אשתו רולנדה, וב-1991. ב-1998 השתתף בתוכנית "פרפר נחמד" כפנטומימאי. כמו כן התארח באחד הפרקים של רחוב סומסום בשנה זו.
נשוי בשנית לשחקנית רולנדה שגרן. מתגורר בעין הוד.
חטיבה מרחבית

חטיבה מרחבית (חטמ"ר), היא הגדרה לסוג חטיבה במבנה צה"ל.
על פי ההיררכיה היחידתית בצה"ל, לצד החטיבות הלוחמות, קיימות גם החטיבות המרחביות שתפקידן הוא לספק תשתית לוגיסטית לאזור או למרחב שבו מתבצעות פעולות בט"ש, לחימה או שמירה.
החטיבות המרחביות כפופות לאוגדות (לעיתים אוגדות מרחביות כגון אוגדת איו"ש) או ישירות לפיקוד מרחבי.

תפקיד החטיבה המרחבית

בזמן שחטיבה לוחמת תכלול בין שניים לחמישה גדודים, שמחולקים לפלוגות לוחמות ומשמשים כמוצבים ביחס לבסיסיים, חטיבה מרחבית תכלול מספר רב יחסית של גדודים "מקצועיים", כגון גדוד קשר, גדוד חימוש וגדוד רפואה והאחריות של החטיבה המרחבית תהיה לכל הצרכים הלוגיסטיים של הגזרה לה היא שייכת.
לדוגמה: גדוד הקשר, יספק מענה לחוסרי ציוד קשר וטיפול במכשירי הקשר לאורך מוצבי הגזרה, וכלי הרכב המשרתים בה.
לעיתים, תיווצר חפיפה בין התמיכה הלוגיסטית של החטיבה הלוחמת המבצעת קו בט"ש בגזרה, לבין החטיבה המרחבית אשר אחראית לאותה גזרה.
בשעת מלחמה, תהיה החטיבה המרחבית אחראית גם על התשתיות האזרחיות ועבודה מול היחידות הלוחמות שמנהלות לחימה בגזרה שלה.
אחיו של מוגלי (סרט קצר)

תקציר העלילה

הסרט מספר את סיפורו של מוגלי, בן אנוש החיי עם זאבים שכדי להביס את שירחן ולהציל את משפחתו הוא חייב לשמר את אנושיותו.
למרות שהסרט נאמן לסיפור המקורי, ישנם כמה שינויים בולטים. השינויים כוללים תפקידים מורחבים עבור באלו וטבקי, ובנוסף שירחן הוא נמר לבן ללא רגל צולעת. הדמויות שלא מופיעות בסרט זה הן קא, קולונל האטי, הקופים וצ'יל.

מדבבים באנגלית

בגרסה האנגלית והמקורית של הסרט, רודי מקדואל דיבב את כל הדמויות הגבריות של הסרט, ואילו ג'ון פוראי דיבבה את אמא זאבה.
לוק קנארד

קריירת תיכונים מכללות

קנארד נולד בעיר מידלטאון שבאוהיו, ולמד ב"תיכון פרנקלין" שעל יד דייטון. בשתי עונותיו האחרונות בתיכון זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין באוהיו ("Ohio Mr. Basketball"), לאחר שרשם ממוצעים של כ-40 נקודות, 10 ריבאונדים ו-5 אסיסטים למשחק. בקיץ 2015 נבחר להשתתף הן במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן והן במשחק נייקי הופ סאמיט, בו הוביל את קלעי "נבחרת ארצות הברית" עם 22 נקודות.
בשנת 2015 החל קנארד ללמוד ולשחק באוניברסיטת דיוק, אלופת טורניר המכללות בעונה הקודמת. בעונתו הראשונה בקבוצת האוניברסיטה קלע 11.8 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל, וסייע לדיוק להעפיל לשלב שמינית גמר טורניר המכללות (NCAA Sweet Sixteen). בעונת 2016/2017, עם דעיכתו של גרייסון אלן ועזיבתו של ברנדון אינגרם ל-NBA, הפך קנארד לקלעי המוביל של הקבוצה (19.5 נקודות למשחק), אך היא הודחה כבר בסיבוב השני כשהפסידה במפתיע מול אוניברסיטת קרוליינה הדרומית. בסיום אותה עונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American), והודיע על עזיבת האוניברסיטה לאחר שנתיים בלבד.

קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2017 נלקח קנארד על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה ה-12, לצד שלושה מחבריו בדיוק – ג'ייסון טייטום (בחירה שלישית), הארי ג'יילס (בחירה 20) ופרנק ג'קסון (בחירה 31). ב-10 בדצמבר 2018 קלע קנארד שיא קריירה של 28 נקודות במשחק מול פילדלפיה 76'. בפלייאוף 2019 הודחו הפיסטונס בסיבוב הראשון מול מילווקי באקס (0–4), אך קנארד עצמו הציג יכולת מצוינת עם 15.0 נקודות בממוצע למשחק, ואף הוביל את כל שחקני הפלייאוף עם 60% קליעה לשלוש.
מחנה ישראל (דברת)

מחנה ישראל (דברת) היה קומונה שהתארגנה לקראת חיי קיבוץ. אנשי הקבוצה התיישבו על אדמה שנרכשה על ידי אגודת ישראל בשנת 1925 בעמק יזרעאל, ליד קיבוץ דברת של היום. שריד מ"מחנה ישראל" נותר עד היום: מבנה מסויד לבן בן שתי קומות, מערבית לפונדק דברת. כעבור שנים אחדות תכננו פעילים באגודת ישראל להקים במקום ישוב חרדי שבו תתגוררנה 300 משפחות אשר תעסוקנה בחקלאות ובתעשייה זעירה. הניסיון לא צלח, האדמות הועברו לחזקת הקרן הקיימת לישראל. במוזיאון של קיבוץ דברת ישנם מסמכים ותמונות העוסקים במחנה ישראל.
המבנה נקרא על ידי תושבי המקום (אחוזת ברק ודברת) ״הבית הלבן״

תולדות המקום

השטח נרכש מערביי הסביבה. האדמה חולקה ל-300 חלקות. אלו נמכרו ליהודים במזרח אירופה, רובם מהעיר לודז'. בשנת 1925 עלו ארצה 18 משפחות אשר ניסו להקים במקום משק חקלאי. קבוצה זו עזבה את המקום עקב בעיות פרנסה וביטחון. אז הוחלט ליישב במקום גרעיני התיישבות חרדיים ולמקום עלו כשלוש קבוצות של חלוצים. האחרונה שבהן עזבה את המקום בשנת 1938. המתיישבים התפזרו, חלק קטן מהם הצטרף לקיבוצים החילוניים בסביבה, עקב אכזבתם מטיפול מוסדות אגודת ישראל בארץ בהם.
המבנה נמסר לנוטרים ממשטרת היישובים העבריים אשר שמרו על קו צינור הנפט כירכוכ-חיפה, שהוצת פעמים במאורעות 1939-1936. כן שימש הבניין בסיס ליציאה של פלוגות הלילה של אורד וינגייט שפעלו נגד הכנופיות באותה תקופה. בתום מלחמת העולם השנייה הוחרם הבניין על ידי הממשלה הבריטית ונמסר ללגיון הערבי שהיה אז בתפקידי שיטור בארץ ישראל. עם יציאת הבריטיים את הארץ המבנה נעזב.
ב-6 באפריל 1948 הגיעו אליו חברי קיבוץ דברת, שהקימו את הקיבוץ החדש על גבעה קרובה. במוזיאון הקיבוץ נשמרים מסמכים רבים על התקופה החרדית של "מחנה ישראל". 
בסוף שנות ה-90 הוקם במקום יישוב קהילתי בשם אחוזת ברק. משרד המכירות לבתי היישוב שוכן במבנה של מחנה ישראל.
המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות נטלה את המבנה תחת חסותה, אולם עד לשנת 2009 לא נעשו במקום פעולות תחזוקה.
אנרי דה מונטרלאן

ביוגרפיה

אנרי דה מונטרלאן נולד בפריז למשפחה בורגנית ממוצא פיקרדי. הוא קיבל את חינוכו בבית הספר התיכון ז'נסון דה סיי שבעיר, ואחרי כן בפנימייה האקדמית סן קרואה בניי-סיר-סן (פרוור של פריז). אביו, שהיה ריאקציונר, סירב להכניס לביתו חשמל וטלפון, וטען כי הצבא הצרפתי שבוי בידיה של הרפובליקה השלישית. ב-1912 גורש דה מונטרלאן מן האקדמיה של ניי-סיר-סן בגלל קיום יחסי מין עם אחד הסטודנטים. מאורע זה סיפק לו נושא לשתים מיצירותיו: המחזה "העיר שנסיכהּ הוא ילד" (כותרת שנלקחה מקהלת, י', ט"ז) ורומן בשם "הנערים".
כבר בימי נעוריו החליט להיות סופר. הוא נהג לכתוב יומן, והמשיך בכתיבתו כל ימי חייו. אביו מת ב-1914 ואמו מתה שנה אחרי כן, אך לא לפני שהספיקה לעודד את בנה להקדיש את עצמו לספרות. היא נתנה לו את הספר "קוו ואדיס" של הנריק סנקביץ', שממנו לקח את הנושאים שהעסיקו אותו ביצירתו הספרותית, כמו ידידות, מלחמת שוורים רומא והתאבדות. הוא קרא את ניטשה ואת מוריס בארס, ובעקבות זאת אימץ לעצמו את אידיאל הגבורה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה סייר בספרד ולא התגייס לצבא. אך ב-1916 גויס לכוחות העזר, נפצע מרסיס של פגז וקיבל עיטור צבאי. בעקבות התנסותו זו כתב נובלה ביוגרפית בשם "החלום" (1922) ו "שיר אבל על המתים של ורדן" שבהם שיבח את גבורתם של חיילי צרפת שנפלו למענה.
בשנות העשרים של המאה העשרים פנה לספורט ובאופן מיוחד לאתלטיקה ולכדורגל. הוא הרבה לבקר באצטדיונים והתלהב ממבנה גופם של האתלטים - מה שבא לידי ביטוי במסתו "האולימפים" (1924). הוא העריץ את הציוויליזציות של אגן הים התיכון ובעיקר את רומא העתיקה, את ספרד ואת הערבים. בשנות השלושים הוא ערך שם מסעות רבים, התגורר באלג'יר, ובאחת הפעמים עם אנדרה ז'יד. כמו כן החל לכתוב את הרומן "ורד החולות" שבו גינה את מדיניותה הקולוניאלית של צרפת.
ב-1936 ושוב ב-1938 קרא להתערבות נגד גרמניה הנאצית, אולם בספרו "ההיפוך של יוני" (1941), שבו עסק בנפילת צרפת בידי הנאצים ב-1940, הביע את דעתו כי צרפת הוכנעה בצדק. אחרי המלחמה הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. כמו רבים מאנשי האריסטוקרטיה הישנה, שנא את הרפובליקה השלישית, ובפרט בגלל טיהור שמו של אלפרד דרייפוס.
אנרי דה מונטרלאן ניתח את הפסיכולוגיה של האישה בסדרה בת ארבעה רומנים בשם "הנערות" (1936 - 1939), שנמכרה במליוני עותקים. ברומנים אלה ניתח את היחסים שבין גבר ואישה בפתיחות רבה. יש כאלה הרואים בגישתו לנושא האישה אגואיזם ושנאת נשים. 
אחרי מלחמת העולם השנייה הקדיש את זמנו לכתיבת מחזות שבהם הצביע על אומללותם של גברים ונשים הנקרעים על ידי תשוקותיהם ולעיתים קרובות הופכים לנבגדים ולאבודים. במחזה "המלכה מתה" (1942) העמיד את האהבה נגד הכבוד. ב-1960 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית.
ב-1968 הותקף והוכה ברחובות פריז, נפצע קשה ואיבד את הראיה באחת מעיניו. פייר ספיריו - עיתונאי צרפתי שהיה ביוגרף של אנרי דה מונטרלאן, כתב כי מונטרלאן ניהל חיים כפולים, הסתיר את חייו הפרטיים ואת הסיבות האמיתיות לפציעתו. פייר ספיריו הוסיף כי בחודשים האחרונים לחייו מונטרלאן נהג לקיים יחסי מין עם נערים בני 9 עד 14 שנה. ב-1972, אנרי דה מונטרלאן, שאיבד את הראיה גם בעינו השנייה, התאבד באמצעות יריית אקדח בפיו, אחרי שבלע גלולה של ציאניד. הסופר ז'וליאן גרין כתב על אודותיו: "הוא המציא את הטיפוס של הגיבור הזוהר וסיים את חייו ככזה." ידידיו פיזרו את אפרו במקדש פורטונוס ברומא, בפורום של רומא ועל פני הנהר טיבר.
להבה (נוזקה)

להבה (פליים, מאנגלית: Flame ובחלק מהפרסומים גם Flamer) היא נוזקה שדבר קיומה פורסם לראשונה על ידי מעבדות קספרסקי ב-28 במאי 2012.
הנוזקה פעלה בסביבת מערכות ההפעלה "חלונות" של מיקרוסופט, והיא כוללת מאפיינים של סוס טרויאני, תולעת ווירוס. הנוזקה מתמקדת באיסוף מידע בדרכים מגוונות, ובהן: מעקב על תעבורת הרשת, צילום צילומי מסך, הקלטת אודיו ללא ידיעת המשתמש, גישה להתקני בלוטות' ויירוט פעולות מקלדת, העתקת שיחות בתוכנות מסרים מידיים, ועוד. מערך הלהבה נשלט על ידי שרתי ניהול, אשר הורו למחשבים הנגועים אילו פעולות לבצע. ב-7 ביוני 2012, הווירוס החל להשמיד את עצמו, לפי הוראת מפעיליו.
חברת קספרסקי וכן מומחי אבטחת מידע נוספים, אשר בחנו את הקוד של להבה, תיארו את פעילותו הבסיסית, אולם אלו טענו כי את תפקודו המלא יהיה אפשר להבין רק לאחר ניתוח הקוד הרב והמסובך, אשר עמד מאחורי הכלי, פעולה אשר עשויה לקחת שנים ארוכות.

תפוצה

רוב המדינות שבהן התגלתה הנוזקה הן במזרח התיכון. שיאנית ההידבקוּת היא איראן - שם אבדו נתונים ממערכות מחשבים רבות, ונגרמו שיבושים לייצוא הנפט של המדינה. מדינות נוספות שנדבקו הן: מצרים, סודאן, סוריה, לבנון וערב הסעודית. על פי חברת קספרסקי, מחשבים בישראל וברשות הפלסטינית נדבקו אף הם, אך באתר האינטרנט של חברת סימנטק צוין כי ההדבקות היו בתחומי הרשות הפלסטינית בלבד.
הוושינגטון פוסט דיווח כי הנוזקה הייתה חלק ממבצע משחקים אולימפיים.

יצירה

גודלה של הנוזקה הוא כ-20 MB, והיא נחשבת לגדולה ביחס לנוזקות אחרות. הסיבה לגודלה הרב הוא מגוון המודולים והספריות שהיא מכילה. חלק קטן מהתוכנה נכתב בשפת התכנות לואה, היכולה להתממשק בקלות עם שפות התכנות C ו-C++‎, שבהן נכתבו רכיבים נוספים. בין התכונות הקיימות בתוכנה ישנם אלגוריתמי הצפנה שונים, אלגוריתמי דחיסה, וכלים נוספים. הדבקת המחשבים התבצעה באמצעות התחזות לתוכנה של מיקרוסופט. הנוזקה נקראה "להבה" (Flame) בשל מודול מרכזי בה הנקרא בשם זה ואחראי על הדבקות מחשבים נוספים.
אין מידע אודות יוצרי הנוזקה, אך ככל הנראה, זו לא נוצרה בידי אדם פרטי או ארגון קטן, אלא בידי גוף בעל יכולת כלכלית ואנושית רבה. לפי דיווח בדיילי טלגרף, פרשנים רבים הצביעו על ישראל כ"חשודה העיקרית" בפיתוח הנוזקה. באיראן רואים בישראל כאחראית לנוזקה. לפי מקור אחר, הנוזקה פותחה בארצות הברית. מנגנוני התוכנה הכילו בין השאר יכולות מתמטיות פורצות דרך, ועל פי הערכות הן פותחו על ידי מומחים לצופן המובילים בעולם. עד לגילוי התוכנה, נחשבו יכולות אלו לתאורטיות בלבד - וזהו היישום הראשון, אשר מצליח לבצע מניפולציה על MD5 בסביבה אמיתית.
דידיוס יוליאנוס

ילדות

יוליאנוס נולד לקוינטוס פטרוניוס דידיוס יוליאנוס ואמיליה קלרה בעיר מדיולאנום, תאריך לידתו המדויק אינו ידוע; דיו קסיוס מציין אותו ב-30 בינואר 133, ומחבר היסטוריה אוגוסטה מציין את יום לידתו ב-27 בפברואר 137. סביר להניח, עקב האמינות הירודה של ההיסטוריה אוגוסטה, כי התאריך הראשון הוא המדויק מבין השניים.

קריירה מוקדמת

יוליאנוס חונך בידי דומיטיה לוקילה, עם מרקוס אורליוס. הוא שירת במספר תפקידים אופייניים לבני המעמד הגבוה בדרכם לתואר הסנטורי. בגיל 20 היה לטריבון בלגיון הרומי, ואף זכה להיות קווסטור בשנת 157.
בימי שלטון מרקוס אורליוס, זכה יוליאנוס לשרת כאחראי על המקדשים והמשחקים, היה לפראיטור, וכמו כן שירת כמשנה למושל אסיה ואפריקה, ועמד בראש אחד הלגיונות שהגנו על נהר הריין.
כעבור זמן מה, מונה למושל גאליה בלגיקה והדף את פלישת שבטי הצ'אוצ'י, ניצחון שזיכה אותו במשרת הקונסול בשנת 175 (בגיל 42), יחד עם הקיסר העתידי פרטינקס.
בתום ימיו כקונסול מונה למושל דלמטיה, ומאוחר יותר למושל של אזור בגרמניה.
עם מות מרקוס אורליוס, ועליית בנו, קומודוס, לשלטון הוכרח יוליאנוס לפרוש מתפקידו ומונה לפרפקט ומאוחר יותר למושל אפריקה.

יוליאנוס קיסר

הקיסר קומודוס נרצח בשנת 193, ואותו ירש פרטינקס. ברם, גם האחרון לא הצליח לשמור על משרתו לזמן ארוך לפני שנרצח אף הוא.
יש הטוענים כי פרטינקס התבטא בעד ירשתו על ידי יוליאנוס, אך אין זו עובדה ברורה בשל המקור המפוקפק שמביא אותה. מכל מקום, לאחר רצח פרטינקס ערך המשמר הפרטוריאני מכירה פומבית לתפקיד הקיסר. טיטוס פלאביוס סולפיקיאנוס, שתפקידו הפוליטי אפשר לו לדרוש את הכתר, פנה למשמר הפריטוריאני עם הצעה של 20,000 מטבעות לכל חייל, אם יהפוך לקיסר.
יוליאנוס מצידו הציג בפני המשמר הצעה של 25,000 מטבעות, והוכרז בידי המשמר כקיסר. פסקניוס ניגר, מושל סוריה, קלודיוס אלבניוס, מושל בריטניה וספטמיוס סוורוס, מפקד הצבא בפאנוניה התמרדו כנגד יוליאנוס.
סוורוס צעד לרומא עם צבאו, בעוד שיוליאנוס ננטש על ידי חייליו. באחד ביוני הסנאט הכריז על סוורוס כקיסר, ויוליאנוס הוצא להורג.
אוניית מטען כללי

אוניית מטען כללי (general cargo ship) היא אונייה שמובילה מטענים יבשים, בעלי נפח שאינו אחיד ושלא ניתן לאחסנו במכולות, כגון: קורות ברזל, מכונות חקלאיות ומטענים הארוזים בתיבות או על גבי משטחים.
משך הפריקה והטעינה של אניית מטען כללי גדול לאין שיעור מזה של אוניית מכולות. האנייה מחולקת למחסנים לאורכה ולרוחבה. פריקת וטעינת המטענים נעשית על ידי מנופי האנייה, שהם גם סימן ההיכר שלה.
בעבר אוניות המטען הכללי הובילו כמעט את כל סוגי המטען, כולל מכוניות, פחם ותבואות.