google/wiki40b huggingface dataset:
גופאלאסמודרם ראמצ'נדרן

נקודות ציון עיקריות

ראמצ'נדרן נולד בעיר ארנקולום (קוצ'ין) אשר נמצאת בדרום הודו. בשנת 1942 הצטרף למחלקת הפיתוח של הנדסת החשמל במכון למדעים של הודו, אך בעקבות התעניינותו בפיזיקה עבר למחלקה לפיזיקה והשלים כתיבת עבודות מאסטר ודוקטורט תחת פיקוחו של חתן פרס נובל צ'נדרסקהרה ראמן. 
בשנת 1947 חקר בעיקר את התכונות הפיזיקליות והאופטיות של גבישים. במהלך מחקרו השתמש בקרני רנטגן על מנת למצוא את טופוגרפית הגביש, דבר אשר תרם רבות למחקר בתחום התפתחות הגבישים. באוניברסיטת קיימברידג' חקר את השימושים של שימוש בפיזור קרני רנטגן והשלים דוקטורט בשנת 1949. לאחר קבלת התואר, חזר למכון למדעים של הודו ועבד כעוזר פרופסור לפיזיקה. בשנת 1952 עבר לאוניברסיטת מדראס כפרופסור וראש המחלקה לפיזיקה והמשיך את עבודתו בתחום פיזיקת גבישים.
בשנת 1954, קבע ביחד עם הקריסטלוגרף גופינאט קארט את המבנה הלולייני המשולש של הקולגן. בשנת 1970 ייסד את היחידה לביופיזיקה מולקולרית במכון למדעים של הודו, לימים הפכה למרכז ללימודים מתקדמים לביופיזיקה וקריסטלוגרפיה.
ראמצ'נדרן וא. לקשמינריאנה פיתחו אלגוריתם לתיקון העווית הנגרמת בטומוגרפיה באמצעות קרני רנטגן ששיפר את איכות התוצאות לאין שעור. בעקבות התיקון החל ייצור המוני של סורקים בקרני רנטגן, אשר מסוגלים ליצור תמונות טומוגרפיות ברזולוציה גבוהה.
בשנת 1999 האגודה הבינלאומית לקריסטלוגרפיה נתנה לראמצ'נדרן את פרס הוולד על "תרומתו היוצאת דופן לתחום הקריסטלוגרפיה". בשנותיו האחרונות לקה ראמצ'נדרן בשבץ ובמחלת פרקינסון, ונפטר בשנת 2001, והוא בן 78.
אלכסנדר ברדה

ביוגרפיה

נולד במוסקבה ולמד בניית תחבורה במכללה. שירת בחיל התעופה של הצי הסובייטי הימי. למד הנדסת מכרות במכון הפוליטכני במוסקבה, ונטל חלק עיקרי בבניית ותכנון שלוש תחנות ברכבת התחתית של מוסקבה, ב-2008 קיבל על כך מראש העיר יורי לוז'קוב את התואר "בונה הכבוד של מוסקבה".
ב-1989 חזר בתשובה והתקרב לחב"ד, ואז החל לערוך את המגזין "לחיים", וב-1996 מונה לנשיא "הקרן הציבורית האזורית לפיתוח התרבות היהודית". ב-1996 החל בייסוד הבניין הענק של המרכז הקהילתי היהודי במוסקבה בשכונת מרינה רושצ'ה, הגדול ביותר במזרח אירופה, שבנייתו הושלמה בשנת 2000. החל משנת 2000 שימש כסגן נשיא פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה, הארגון היהודי המוביל ברוסיה, הכולל 200 קהילות ב-180 ערים, וב-19 בפברואר 2008 נבחר לנשיא הארגון. הקים מוסך גדול במוסקבה.
ב-2016 זכה באות כבוד מולדימיר פוטין לאחר שזכה באות זהה הרב ברל לאזאר, וכן השתתף יחד עם הרב לאזאר בפגישות רבות עם הנשיא. הרב ברדה נשוי ואב לחמישה.
סם ג'אפה

ביוגרפיה

נולד בשם שלום ג'אפה למשפחה יהודייה רוסייה בניו יורק.
אמו איידה הייתה שחקנית יידיש מאודסה, ג'אפה עצמו בתור ילד הופיע עמה בהפקות תיאטרון בשפה היידיש.
את השכלתו בארצות הברית רכש ג'אפה במכללת "הסיטי קולג' של ניו יורק" וב"אוניברסיטת קולומביה".
לפני שפנה לתחום המשחק עסק ג'אפה בהוראה ולימד מתמטיקה.
בתחילת דרכו התחבר לג'ון יוסטון שהיה חבר קרוב שלו עד למותו.

קריירת משחק

ג'אפה התגלה לראשונה על ידי יוזף פון שטרנברג בשנת 1934 בדרמה ההיסטורית שלו "הקיסרית האדומה" בתפקיד קיסר רוסיה פיוטר השלישי. ב-1937 הופיע ביצירת המופת הקלאסית "האופק האבוד" בתפקיד הלאמה הגבוה מנהיג תושבי עמק שאנגרי – לה. בהיותו בן 47 זכה ג'אפה לתפקיד אייקוני באותה תקופה, הפועל ההודי גונגה דין בסרט ההרפתקאות של ג'ורג' סטיבנס "גונגה דין". ב-1947 השתתף בדרמה של איליה קזאן "הסכם ג'נטלמני" בתור פרופסור פרד ליברמן. בשל דעותיו האישיות נכנס ג'אפה בשנות ה-50 לרשימה השחורה של הוליווד והוחרם על ידי חברות הפקה מרכזיות, צעד שלא גרע מן הקריירה המסגסגת של ג'אפה.
בשנת 1950 שיחק ג'אפה בסרט הפשע הקלאסי של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בתפקיד הפושע המתוחכם ארווין "דוק" ריידנשניידר, בעבורו זכה ג'אפה בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל ונציה והועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה שלאחר מכן שיחק ג'אפה בסרטו הבדיוני המפורסם של רוברט ווייז "היום בו עמדה האדמה" בתפקיד המדען פרופסור ג'ייקוב בארנהארדט. ב-1959 השתתף באפוס ההיסטורי "בן חור" בתפקיד סימוניידס עבדו הנאמן של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון).
בשנות ה-60 נודע ג'אפה בזכות סדרת הדרמה הרפואית "בן קייסי" בה שיחק בתפקיד ד"ר דייוויד זורבה, המנטור של המנתח הצעיר בן קייסי (וינס אדוארדס). על תפקידו ב-5 עונות בסדרה הועמד ג'אפה לפרס אמי אחד בשנת 1962. ב-1968 שיחק ג'אפה במערבון הספגטי "אקדחים לסן סבסטיאן" לצידו של אנתוני קווין בתור הכומר האב ג'וזף. ב-1971 זכה ג'אפה לפרסום רב בקרב קהל ילדים בזכות הופעתו כבוקמן סוחר הספרים בפנטזיה המוזיקלית של רוברט סטיבנסון "המיטה המעופפת". את הופעתו המשמעותית האחרונה ערך ג'אפה בשנת 1980 בסרט הפעולה המדע בדיוני "הקרב מעבר לכוכבים" בתפקיד ד"ר הפטסטוס.

חיים אישיים

ג'אפה היה נשוי במשך 15 לשחקנית ליליאן הייץ עד למותה.
אשתו השנייה הייתה השחקנית בטי אקרמן איתה הופיע בסדרה "בן קייסי", אקרמן וג'אפה נשארו נשואים במשך 28 שנה עד לפטירתו של ג'אפה בגיל 93 ממחלת הסרטן.
לג'אפה לא נולדו ילדים מנישואיו.
נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון עדן" שבמיסיון הילס, לוס אנג'לס.
יעקב מאליק

ביוגרפיה

מאליק, יליד הכפר אוסטרוברחובקה, בגוברניית חרקובסקייה, למד במכון חרקוב לכלכלה לאומית וסיים את לימודיו בשנת 1930. לאחר מכן הוא עבד עבור המפלגה הקומוניסטית בחרקוב, ומאז 1937 עבד בשירות החוץ הסובייטי במוסקבה. היה הקונסול הסובייטי בטוקיו במהלך מלחמת העולם השנייה (בשנים 1939–1942), ולאחר מכן שגריר ביפן (בשנים 1942–1945). בשנים 1946 עד 1953 היה סגן שר החוץ של ברית המועצות. במקביל, היה השגריר הסובייטי באו"ם ובמועצת הביטחון של הארגון מ-1948 עד 1952. באוגוסט 1948, באוגוסט 1950, ביוני 1951 וביוני 1952 היה נשיא מועצת הביטחון.
ב-25 ביוני 1950, מאליק נעדר ממועצת הביטחון של האו"ם במחאה על נוכחותו של נציג מסין הלאומנית (טאיוויאן). היעדרותו איפשרה להחלטה 82 לעבור פה אחד, 9-0, בקריאה לצפון קוריאה להסיג את כוחותיה מהדרום.
בין 1953 ו-1960 היה שגריר בממלכה המאוחדת. מ-1960 עד 1980 היה שנית סגן שר החוץ. משנת 1968 עד 1976 כיהן פעם נוספת כשגריר ברית המועצות באו"ם ובמועצת הביטחון. באפריל 1968, בספטמבר 1969, בדצמבר 1970, מרץ 1972, ביוני 1973, באוגוסט 1974, בנובמבר 1975, היה גם נשיא מועצת הביטחון של האו"ם למשך חודש בכל פעם.
מאליק היה אחד מחשובי הדיפלומטים של זמנו, ושמו נקשר במספר פרשות ידועות מאותה תקופה, כמו מלחמת קוריאה, קונפליקט סהרה המערבית, היחסים בין סין העממית וסין הלאומנית (טאיוויאן) והפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. בגללו הוסר לבסוף הסגר על ברלין בשנת 1949.
מאליק נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה. זכה בשלושה עיטורי לנין.
לב יודע מרת נפשו

לב יודע מרת נפשו הוא פסוק במשלי (פרק יד, פסוק י), המשמש ככלל הלכתי, לפיו אדם הוא סמכות רפואית מכריעה לגבי מצבו הבריאותי. על פי כלל זה הותר לעיתים לאדם לעבור על איסור מהתורה במצבי חולי, כאשר האדם חש כי נשקפת סכנה לחייו, אף כאשר רופא חולק על אבחנה עצמית זו.

הכלל

כלל זה נשנה בתלמוד בבלי, לגבי אופן היתר לחולה לאכול ביום הכיפורים, מעיקר הדין אין היתר לחולה לאכול, אלא אם כן קבעו הרופאים שהצום יסכן את בריאותו או את חייו, על פי הכלל פיקוח נפש דוחה את כל המצוות שבתורה, חוץ משלוש עברות. כאשר החולה עצמו מבקש לאכול, משום שהוא חש שזה חיוני לחייו, מותר לו לאכול, על אף שהרופאים המומחים סבורים שמצבו של החולה מאפשר לו לצום ללא חשש, דעתם אינה שקולה כנגד תחושתו של החולה, שכן "לב יודע מרת נפשו".
האחרונים חלוקים בדעתם, האם כלל זה, תקף לגבי שאר מצוות, כגון: חולה שסבור על פי תחושתו שאכילת מצה תסכן את חייו, או שמא דווקא לגבי תחושת רעבון, 
הרב יחיאל יעקב וינברג כתב בספרו שו"ת "שרידי אש", שההיתר נאמר רק לגבי תחושת רעבון, ולא לגבי שאר דברים, אולם הרב אליעזר יהודה ולדנברג בשו"ת ציץ אליעזר חלק עליו, וסבר שהכלל תקף בכל המצוות, ואלו דבריו: "ועניין לב יודע מרת נפשו הוא לא מכח מבינות אלא מכח רגשים עמוקים שהאדם חונן בהם לשם שמירת גופו, ... דהך (=שהכלל), "לב יודע" איננו מטעם מבינות, כי אם רק מכח דלבו אומר לו שצריך, עיין שם, ואם כן שייך זה בכל עניין שהוא, בין אם יאמר שאם יאכל דבר זה יועיל לו וגם לרבות אם יאמר להפך שאם יאכל דבר זה יזיק לו".
שמואל חרל"פ

ביוגרפיה

שמואל חרל"פ נולד בשנת 1945 למתילדה ועמיחי חרל"פ. אביו נישא בשנית, לתמרה, בתו של יוסף מילר, בעליה של סוכנות משאיות סקאניה בישראל. בשנת 1962 רכש עמיחי חרל"פ מחמיו את חלקו בחברה, וכשקיבל את הזיכיון למכירת כלי רכב מתוצרת מרצדס בנץ בישראל, הקים לשם כך את חברת "כלמוביל". עמיחי חרל"פ נפטר בשנת 1975. שמואל חרל"פ, השלים תואר דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת הרווארד, ומונה למרצה למדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. ובשנת 1982 מונה שמואל חרל"פ ליו"ר חברת "כלמוביל". הוא רכש את חלקם של אחיו דן ונחום בחברה, והפך לבעל השליטה בה, יחד עם אמו החורגת תמרה ואחיו יואב, שהם בעלי מניות מיעוט בחברה. 
ב-1988 החלה "כלמוביל" לייבא לישראל גם את מותג הרכב היפני מיצובישי, וב-1994 החלה לייבא גם את כלי הרכב של חברת יונדאי הקוריאנית. קבוצת "כלמוביל" הגיעה בהובלתו לשליטה ב-20% משוק הרכב בישראל. פעילות זו הפכה את חרל"פ לאחד מעשירי ישראל - בדירוג עשירי ישראל של מגזין TheMarker מ–2016 הוא דורג במקום ה-21, עם הון של כ–1.5 מיליארד דולר. 
בנוסף לפעילותו בתחום הרכב השקיע חרל"פ, ישירות ובאמצעות "כלמוביל", בחברות הזנק. בין השאר נכללה בהשקעות אלה חברת "מובילאיי", שמכירתה לחברת אינטל בשנת 2017 הביאה את חלקו וחלקה של "כלמוביל" לשווי של יותר ממיליארד דולר. השקעות נוספות שלו הן בחברת המכשור הרפואי "אורקם טכנולוגיות", שגם אותה הקימו מייסדי "מובילאיי", אמנון שעשוע וזיו אבירם, ובחברת הסייבר "ניוטרון אבטחת מידע".
חרל"פ הוא רץ מרתון חובב, ונבחר לשאת את הלפיד בפתיחת המכביה בשנת 2005.
הנוקם (ספר)

העלילה

במהלך מלחמת בוסניה נרצח ריקי קולנסו, מתנדב אמריקני בידי אנשי המיליציה הסרבית של גוראן זיליץ'. סבו, המיליארדר הקנדי סטיבן אדמונדס, טייס קרב בחיל האוויר אשר לחם במלחמת העולם השנייה, שואף נקם. אדמונדס מפעיל את כל קשריו על מנת להביא לדין את רוצחו, אולם מגלה כי פושע המלחמה הסרבי נחשב ל"נכס מוגן" בידי ה-CIA. 
בייאושו פונה אדמונדס לקלווין "קאל" דקסטר, אשר שירת בצבא ארצות הברית  שירת בצבא ארצות הברית באוגדת חיל הרגלים הראשונה. הוא שירת כלוחם ביחידה מובחרת של "עכברושי מנהרות" ולחם במלחמת וייטנאם. שם התמחה בפריצה לבונקרים התת-קרקעיים של הווייטקונג, בלחימה מטווחים קרובים ובלוחמה זעירה. לאחר שחרורו מן הצבא למד דקסטר משפטים והיה לעורך דין. כאשר נרצחה בתו בידי כנופיית סוחרי סמים הפך לנוקם והפנה את הכישורים שרכש בצבא לתחום זה. דקסטר המתמחה בחדירה למקומות מבוצרים, באיתור רוצחים נמלטים אשר החוק אינו יכול להגיע עדיהם ובהבאתם לדין.
מנגד, ה-CIA מגן על פושע המלחמה הסרבי משום שהלה הוא חלק מהותי ממבצע עוקץ מורכב ללכידת מנהיג ארגון טרור הפועל מאפגניסטן, ואחראי למתקפת הטרור על שגרירויות ארצות הברית בשנת 1998. שם האיש אוסאמה בן-לאדן.
דינה פרוניצ'בה

דינה פרוניצ'בה (7 בינואר 1911–1977) הייתה שחקנית בתיאטרון הבובות של קייב ואחת מהניצולים היחידים מהטבח בבאבי יאר.
נולדה בצ'רניהיב, אוקראינה. פרוניצ'בה נמנתה עם קבוצת היהודים שהובלו אל באבי יאר, גיא הנמצא צפונית-מערבית לקייב בירת אוקראינה, שבו רצחו הנאצים כ-100,000 איש, כמחציתם יהודים, החל מ-29 בספטמבר 1941.
עדותה של פרוניצ'בה מופיעה בספרו התיעודי של אנטולי קוזניצוב על הטבח, ומהווה אחת העדויות המצוטטות ביותר. בעוד הגרמנים הורו להם להתפשט וירו בהם, פרוניצ'בה קפצה לפני שנורתה והסתתרה בין הגופות האחרות. היא קפאה על מקומה בזמן שהגרמנים המשיכו לירות בפצועים ובגוססים. רק בערב יצאה ממחבואה ונמלטה אל בית אחיה, תוך התחמקות מפנסי הגרמנים שסרקו אחר ניצולים כדי לרצחם.
ליליאן גיש

קריירה

גיש נולדה באוהיו שבארצות הברית לאם נוצרית-אפיסקופלית ולאב נוצרי-לותרני. לה אחות קטנה בשם דורותי גיש שגם הייתה לכוכבת קולנוע.
גיש הייתה ידועה בעשור הראשון ובעשור השני של המאה העשרים, במיוחד על עבודתה עם הבמאי ד.וו גריפית', ובשל סרטו הידוע "לידתה של אומה" בו שיחקה גיש בתפקיד הראשי. בשנים שלאחר מכן המשיכה לעבוד עם גריפית' ושיחקה בסרטים נוספים שלו כגון יתומות הסערה. בשנת 1920 ביימה סרט הנקרא "לשפץ את בעלה". הסרט לא הצליח מסחרית ואין עותקים של הסרט אשר שרדו עד היום.
לאחר סיום עידן הראינוע ותחילת עידן הקולנוע דעך כוכבה של גיש, אך היא המשיכה לשחק ברציפות בסרטים ובטלוויזיה עד לשנות ה-80. החל משנות ה-50 הופיעה בעיקר בטלוויזיה, אך זכורות הופעותיה בקולנוע בסרטים חשובים כמערבון יוצא הדופן של קינג וידור, דו-קרב בשמש (1946), או סרטו האפל של צ'ארלס לוטון, ליל הצייד (1955). כמו כן הופיעה בסרט פקודה להרוג משנת 1958.
בשנת 1971 קיבלה פרס אוסקר על מפעל החיים שלה ובשנת 1984 קיבלה את פרס על מפעל חיים ממכון הסרטים האמריקאי. היא האישה השנייה שזכתה בפרס זה לאחר בטי דייוויס, והאדם הראשון שקיבל את הפרס אשר היה דמות מרכזית בעולם הראינוע.
ספר השיאים של גינס הכתיר את גיש כשחקנית בעלת קריירת המשחק הארוכה ביותר בתולדות הקולנוע: מהשתתפות בסרטים קצרים אילמים בשנת 1912 ועד לתפקידה האחרון, לצד בטי דייוויס בסרט "לווייתני אוגוסט" בשנת 1987. 
כיום, יש כוכב עם שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד

חיים פרטיים ומותה

גיש מעולם לא התחתנה ולא הביאה ילדים לעולם. היא ניהלה רומנים עם גברים ועם נשים בתעשיית הקולנוע וכשעבדה עם ד.וו גריפית' בעשור השני של המאה ה-20, נטען כי יש ביניהם קשר רומנטי, אך טיעון זה לא הוכח מעולם. בתקופה זו אף הייתה חולה בשפעת הספרדית, אך שרדה את מגפה זו. בשנות ה-30, כמו רבים אחרים מאנשי הקולנוע, נחשדה גיש בנטייה לקומוניזם ולברית המועצות, אך חשד זה לא הוכח מעולם. גיש מתה מאי ספיקת לב בשנת 1993 בגיל 99, ונקברה בניו יורק. השאירה אחריה הון של עשרות מיליוני דולרים, שנתרם ליצירת פרס על שמה.
מכון השפה הרוסית

האקדמיה הרוסית

האקדמיה הרוסית שנודעה גם בשם האקדמיה הרוסית הקיסרית ( Императорская Российская академия, Российская академия) הוקמה ב-30 בספטמבר 1783 ביוזמתה של יקתרינה דשקובה ויקתרינה הגדולה כמוסד ללימוד מדעים הומניטאריים ופילולוגיים. כהשראה לאקדמיה הייתה האקדמיה הצרפתית.
יקתרינה דשקובה הייתה לנשיאת האקדמיה כאשר למזכיר מונה איוואן לפיוחין. האקדמיה הורכבה מ-60 חברים שישיבותיה הראשונות נערכו בביתה של דשקובה. כחצי שנה לאחר הקמת האקדמיה נערכה ישיבה שבמסגרתה הוכנסה אל השפה הרוסית אות חדשה - האות Ë. באותה עת האקדמיה עבדה גם על מילון האקדמיה הרוסית (Словарь Академии Российской) שהעבודה עליו החלה ב-1783 ונמשכה 11 שנים.
האקדמיה פעלה לשחזור ושימור מסמכים היסטוריים ברוסית, האקדמיה אף הוציאה את מילון הרוסית הכנסייתית והאקדמיה פרחה מאוד בתקופתו של אלכסנדר שישקוב שהנהיג את האקדמיה מ-1813 ועד מותו ב-1841.
לאחר מותו של שישקוב, הצאר ניקולאי הראשון חתם ב-19 באוקטובר 1841 על צו למיזוג האקדמיה הרוסית עם האקדמיה הקיסרית למדעים של סנקט פטרבורג והאקדמיה הפכה למחלקה 2 - המחלקה ללשון הרוסית. מספר האקדמאים הורד ל-16 ושאר 35 החברים הפכו לחברי כבוד באקדמיה למדעים עצמה.

מכון השפה הרוסית

לאחר מיזוג האקדמיה עם האקדמיה הרוסית למדעים, לא היה ברוסיה גוף נפרד לפיקוח על הלשון וכך היה המצב גם לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הוחלט להקים את מכון השפה הרוסית כחלק מהאקדמיה הסובייטית למדעים וב-1944 הוקם מכון השפה הרוסית שהוכפף לאקדמיה הסובייטית למדעים.
ב-1991 האקדמיה הסובייטית הפכה לאקדמיה הרוסית למדעים כשמכון השפה הרוסית ממשיך להתקיים גם היום כגוף עיקרי לפיקוח על השפה הרוסית.
סוללת גרינס לודג'

סוללת גרינס לודג (Green's Lodge Battery) היא סוללת ארטילריה בגיברלטר. היא נמצאת בצד הצפוני של צוק גיברלטר בקצה הצפוני של שמורת הטבע הצוק העליון, מעל לסוללת פרינגדונס. ידועה גם בשם הסוללה העליונה. סוללת גרינס לודג' נקראת על שמו של הגנרל סר ויליאם גרין, ששירת בגיברלטר במשך 22 שנים, רובם כמהנדס הראשי של גיברלטר. בשנת 1776 הוצבו לראשונה תותחים בסוללה. הסוללה היא רכוש של משרד ההגנה הבריטי.

היסטוריה

הסוללה נבנתה בשנת 1776 ומוקמו בה חמישה תותחים שירו קליעים במשקל 24 פאונד. מספר התותחים ירד לאחר מכן לשניים. הסוללה הייתה בשימוש פעיל בעת המצור הגדול על גיברלטר (1779 – 1783). ההצלחה הניכרת של התקיפות מסוללת גרינס לודג' בעת המצור הגדול גרמו למהנדסים הבריטים לבנות סוללה נוספת במידל היל - סוללת רוק גאן, שכיום היא רכוש של משרד ההגנה הבריטי. 
בתחילת המאה ה-20 נבנתה עמדת תצפית במקום; מאוחר יותר במהלך מלחמת העולם השנייה נבנתה עמדת תצפית נוספת.
הסוללה כיום היא ברובה במצב עלוב, והסוללה עצמה וכן המבנים שמסביבה נטושים ומוזנחים. כל המקום מכוסה בחצץ, ועיזים משוטטים בו. ניתן לצפות מהסוללה על בית הקברות של גיברלטר, על נמל התעופה גיברלטר ועל העיירה לה לינאה דה לה קונספסיון שבספרד.

ויליאם גרין

סוללת גרינס לודג' נקראת על שמו של הגנרל ויליאם גרין. גרין היה קצין בצבא הבריטי ששירת באירופה ובקנדה עד לשנת 1761, אז מונה למהנדס בכיר בגיברלטר. בשנה לאחר מכן הוא מונה לדרגת לויטננט קולונל. 
גרין תיכנן והוציא לפועל מספר תוכניות צבאיות בצוק, ובשנת 1770 הוא מונה למהנדס הראשי של גיברלטר. הרעיון שלו להקמת יחידת טכנאים צבאיים שתחליף את הטכנאים האזרחים שעד כה בנו את המבנים הצבאיים, נשאה פרי והיחידה הוקמה בשנת 1772. גרין קיבל דרגת קולונל בשנת 1777, ועלה לדרגת מייג'ור גנרל לפני שעזב את גיברלטר.
הוא שירת כמהנדס הראשי בזמן המצור הגדול על גיברלטר, כאשר הוא תיכנן, הוציא לפועל ותיקן ביצורים במהלך המצור. גרין שירת בגיברלטר למשך 22 שנים, מ-1761 ועד ל-1783. לאחר מכן מונה גרין למהנדס הראשי של בריטניה הגדולה. בשנת 1798 הוא מונה לדרגת גנרל.
מרחק גנטי

מרחק גנטי מודד את הדמיון של החומר הגנטי בין מינים שונים ובין פרטים בתוך אותו מין.
הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה

ביוגרפיה

הוברט סלבטור נולד בטירת פרזנבורג, פרזנבורג-גוטסדורף ב-30 באפריל 1894 לפרנץ סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ולמריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף הוברט סלבטור לרגימנט הדרגונים ה-4 (פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה), ומאוחר יותר הועבר למפקדת החטיבה ה-9, ובסוף 1914 הוא קיבל את עיטור מסדר גיזת הזהב. מספטמבר עד נובמבר 1917 הוא פעל בשליחות קרל הראשון, קיסר אוסטריה, יחד עם המזרחן אלואיס מוסיל, וביחד הם נשלחו למזרח התיכון במטרה לסכל את ניסיונות הבריטים לעורר מרידה כנגד השלטון העות'מאני אותה ניסה לעורר לורנס איש ערב.
לאחר נפילת האימפריה האוסטרו-הונגרית  הוברט סלבטור ויתר על זכויותיו בשנת 1919, ומשום כך הורשה להישאר באוסטריה. בשנת 1920 הוא קיבל את הדוקטורט באוניברסיטת אינסברוק, ובשנת 1922 הוחזרו לו ולאביו תאריהם. ב-25 בנובמבר 1926 התחתן הוברט סלבטור באנהולט עם רוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם, בתם של עמנואל אלפרד, נסיך הכתר של זאלם-זאלם ומריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, ממנה נולדו לו 13 ילדים.
הוברט סלבטור ירש מהוריו נכסים רבים, אותם ניהל בהצלחה, אולם לאחר האנשלוס של אוסטריה לגרמניה הנאצית, הוא נרדף פוליטית על ידי המפלגה הנאצית. במהלך הכיבוש הרוסי לאחר מלחמת העולם השנייה, היה הוברט סלבטור ראש עיריית פרזנבורג, וב-24 במרץ 1971 הוא מת בביתו.
סיידי קאלבנו

ביוגרפיה

קאלבנו החלה להופיע בתיאטרון מוזיקלי כאשר הייתה רק בת שבע, שם השתתפה בתפקידים ובניהם, אליס בארץ "אליס בארץ הפלאות" (2008) באל הפורטל, בל ב"היפה והחיה" (2008) בברנסלנד התיאטרון, שארפיי ב"היי סקול מיוזיקל" (2009) וטלול ב"באגסי מאלון"(2011) הן בתיאטרון מדריד וכריסטינה בארבע ריצת השבוע של קראון תיאטרון העיר של"מחזמר חג המולד של שיקגו"(2010).
קאלבנו עשתה את הופעת הבכורה המסך הגדולה שלה כאחייניתו של לאונרדו דיקפריו ביו-אפי קלינט איסטווד "ג'יי אדגר". זיכויים אחרים כוללים כמה טייסים, הופעות כוכב אורח ב" זה Kickin "ו-" קראש וברנשטיין "ותפקיד אורח בסדרה "מליסה & ג'ואי".
קאלבנו ידועה בעיקר מתפקידה בסדרה הקומית של צ'אק לורי, "ממי" שעלתה בשנת 2013, שם משחקת את ויולט פלאנקט, נערה בת 18, ובת לאמא אלכוהוליסטית (אנה פאריס) שהיא גם הדמות הראשית.
בשנת 2019 שיחקה בסדרה "למה נשים הורגות", לצידן של לוסי לו וג'יניפר גודווין. הסדרה עתידה לעלות באוגוסט של שנה זו ברשת CBS.

חיים אישיים

כיום קאלבנו מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה עם משפחתה.
אוניברסיטת מונש

היסטוריה

אוניברסיטת מונש היא אוניברסיטה ויקטוריאנית. נוסדה על ידי הפרלמנט של מדינת ויקטוריה בשנת 1958 על ידי ראש הממשלה דאז סיר רוברט מנזיס כדי לייסד אוניברסיטה שנייה במדינה. הקמפוס המקורי היה בפרבר קלייטון דרומית מזרחית למלבורן.
ב-1990, סידרה של מיזוגים התבצעו בין אוניברסיטת מונש, המכון לטכנולוגיה צ'ישולם, מכון גיפסלנד להשכלה מתקדמת והמכללה הוויקטוריאנית לרוקחות, הפכו את האוניברסיטה לגדולה ביותר והמגוונת ביותר באוסטרליה. מתנהלים קורסים מדיפלומה ועד דוקטורט בפקולטות לאמנות ועיצוב, עסקים וכלכלה, חינוך, הנדסה, טכנולוגיות מידע, משפטים, רפואה, רוקחות ומדע.
האוניברסיטה קרויה על שמו של הגנרל האוסטרלי ג'ון מונש וקיבלה סטודנטים ראשונים ב-1961. רבים מהבניינים באוניברסיטת מונש נקראים גם על שם אוסטרלים ידועים בתחומים שונים.
סגן הנשיא הנוכחי הוא פרופ' ריצ'רד לארקינס.

קמפוס קלייטון

קמפוס קלייטון מכסה שטח של 1.1 ק"מ רבוע והוא הגדול ביותר באוניברסיטה. ב-2001, ממשלת מדינת ויקטוריה החליטה לבנות את מאיץ החלקיקים האוסטרלי הראשון בצמוד לקמפוס קלייטון. כשמאיץ החלקיקים האוסטרלי יפתח ב-2007, הוא יהיה מסוגל לצפות בחומר ברמה המולקולרית תוך שימוש בתאורת מאיץ חלקיקים.
הקמפוס נמצא בפרבר משלו, קידומת טלפון 990 ומיקוד 3800.

קמפוס קולפילד

טבעו רב הפנים של קמפוס קולפילד משתקף בטווח התוכניות שהוא מציע בפקולטות לאמנות, עיצוב, עסקים וכלכלה, טכנולוגיות מידע, רפואה, אחיות, מדעי הבריאות והנדסה. הקמפוס בנה מוניטין מצוין כמפתח להכשרה ופיתוח של אנשי עסקים בכירים. הקמפוס מאופיין במגוון של אמנות חזותית, אירועים ומתקני חינוך וספורט, ובעל קשרים טובים עם התעשייה, הממשלה והקהילה המקומית.

קמפוס ברוויק

אחד מהקמפוסים החדשים באוניברסיטה, ברוויק נבנה על שדה התעופה קסי הישן בפינה הדרום מזרחית של ויקטוריה. העיר ברוויק חוותה זרם של אנשים ופיתוח בזמן האחרון, אשר כללו את הקמפוס החדש של אוניברסיטת מונש. בניין הקמפוס הראשון נבנה ב-1996 והשלישי במרץ 2004.
הקמפוס ממוקם על שטח של 550 דונם בעיר קסי, אחת משלוש העיירות בעלות הצמיחה המהירה ביותר באוסטרליה.

קמפוס גיפסלנד

קמפוס גיפסלנד מהווה בית ל-2000 סטודנטים בקמפוס ו-5000 סטודנטים מחוץ לקמפוס ו-400 אנשי צוות. הקמפוס נמצא בעיירה עמק לטרוב של צ'ירצ'יל, 142 ק"מ מזרחית למלבורן בשטח של 630 דונם. זהו הקמפוס הלא עירוני היחיד של אוניברסיטת מונש.

קמפוס פארקויל

קמפוס פארויל ידוע גם כמכללה הוויקטוריאנית לרוקחות. נמצאת בפרבר של מלבורן בשם פארקויל, כ-2 ק"מ צפונית לאזור העסקים המרכזי.
המכללה הוויקטוריאנית לרוקחות בעלת מוניטין של חדשנות, במיוחד בתחום מדעי הנוסחאות וכימיה תרופתית. קמפוס פארקויל מציע תואר ברוקחות, כימיה תרופתית ומדעי הרוקחות, אשר מחליפים את התואר במדעי הנוסחאות ב-2007. הוא גם מציע תארים מתקדמים.

קמפוס פנינסולה

קמפוס פנינסולה הוא קמפוס חצי אי של אוניברסיטת מונש מתמקד בלימודי בריאות ורווחה. הקמפוס ממוקם בפרבר המפרץ פרנקסטון בקצה מלבורן.
הקמפוס מציע מגוון קורסים כולל חינוך יסודי ותיכוני. הקמפוס מהווה בית גם לבית הספר לטכנולוגיות המידע, אשר ב-2006 נפגע בעקבות העברת יחידות טכנולוגיות מידע לקמפוס קולפילד.

קמפוס יוהנסבורג

הקמפוס הדרום אפריקאי נמצא בצד המערבי החיצוני של יוהנסבורג, ונפתח ב-2001. עד כה נכשל לעמוד בתחזיות התקציב והסטודנטים. בית לבערך 800 סטודנטים, מציע מגוון מוגבל של תארים עם תוכנית להתרחבות.

קמפוס מלזיה

הקמפוס במלזיה מיוחס לעיתים כקמפוס סאנווי, בגלל מיקומו בעיירה בנדר סאנווי במלזיה. הקמפוס משתף אשכול בניינים עם מכללת אוניברסיטת סאנווי; בכל אופן, נעשית כעת עבודה לקמפוס עצמאי, גם כן באזור בנדר סאנווי.
מוחמד הרביעי, סולטאן גרנדה

חייו

מוחמד היה הבכור מבין ארבעת ילדיו של אסמאעיל הראשון, ובנערותו נודע כפרש מעולה. בגלל צעירותו היה נתון מוחמד הרביעי להשפעתם של שרי הממלכה וכן להשפעתה של סבתו, פאטמה. ב-1325 נרצח אביו, אסמאעיל הראשון, ומוחמד הרביעי ירש את המלוכה. בין השנים 1325-1329 מלך מוחמד תחת עוצרותו של החג'יב איבן אל-מחרוק (ابن المحروق).
בשנת 1325 הכריז אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה מלחמה על ממלכת גרנדה (כחלק מהרקונקיסטה), וקרא למלכים נוצרים נוספים להצטרף אליו. אמנם לא הייתה היענות לקריאה, אך למרות זאת פתח אלפונסו מערכה נגד גרנדה בגבולה המערבי. ב-1327 הצליח אלפונסו לכבוש את המבצרים של אולוורה, פרונה וטורה אלחכים. ב-25 באוגוסט 1330 התרחש קרב טבה ליד העיירה טבה, שהסתיים בניצחון קסטיליאני ובכיבוש העיר.
מוחמד הרביעי כרת ברית עם השליט המריני אבו אל-חסן עלי איבן עות'מאן, מלך מרוקו, ושניהם הטילו מצור משותף על גיברלטר (בין פברואר-יוני 1333), שהייתה נתונה ב-24 השנים הקודמות תחת שליטה קסטיליאנית. ב-17 ביוני נכנע חיל המצב וגיברלטר עברה לידיים מוסלמיות. אלפונסו האחד עשר לא אבה לוותר על השליטה במקום, ובסוף יוני שלח צבא קסטיליאני להטיל מצור על גיברלטר. בתום חודשיים של לוחמה, כאשר שני הצדדים לא הצליחו להגיע לידי הכרעה, חתמו מוחמד הרביעי ואלפונסו האחד עשר על הסכם הפסקת אש ל-4 שנים תוך כדי שהם מסבים לארוחה דשנה ומחליפים ביניהם מתנות. על פי המסופר העניק מוחמד הרביעי לאלפונסו חרב עם נדן זהב, משובצת באיזמרגדים, באבני אודם ובאבני ספיר וכן קסדה משובצת בשני איזמרגדים, כל אחד מהם "בגודל של ערמון", ואילו אלפונסו העניק למוחמד דאובלט (סוג של בגד מימי הביניים שנלבש על ידי גברים).
בלילה שלאחר החתימה על הפסקת האש נרצח מוחמד הרביעי על ידי שניים מאציליו שכעסו על כך שהסולטאן אכל עם נוצרים וחששו שמא התנצר. הוא נקבר במלאגה ב-25 באוגוסט 1333.
יום הלשון הרומנית

ב-19 בפברואר 2013 אושרה ברומניה הצעת חוק שקבעה את היום 31 באוגוסט כיום הלשון הרומנית (ברומנית: Ziua Limbii Române), אותו יום המשמש לחגיגת הלשון שלנו (ברומנית: Limba Noastră), חג מקביל הנחוג ברפובליקת מולדובה. החוק אושר על ידי נשיא רומניה, טראיאן בססקו, ביום 13 במרץ ופורסם רשמית כעבור שישה ימים.
הצעת החוק הוגשה כבר ב-2011, כש-166 חברי פרלמנט של רומניה, מסיעות שונות, חתמו על ההצעה.
על פי החוק יום הלשון הרומנית יצויין על ידי הרשויות והמוסדות הציבוריים, כולל נציגויות דיפלומטיות ומוסדות תרבותיים של רומניה, הנמצאים מחוץ לרומניה, על ידי ארגון תוכניות ומופעים תרבותיים-חינוכיים.
שפעול

שִׁפְעוּל או אַקְטִיבַצְיָה הם היכולת ליצור פעולה חדשה או להגביר פעולה קיימת. השפעול מאפשר להגביר את רמת העוררות. להבדיל מהשפעול, אינהיביציה או עכבה מתייחסת ליכולת הדיכוי של תגובות או פעולות מסוימות, על ידי הפסקתן או מניעתן.
אנרגיית שפעול היא האנרגיה המינימלית הדרושה להפעלת תגובה כימית ספונטנית.

היבטים נוירולוגיים

בנוירולוגיה השפעול מתייחס לעוררות של תגובות במערכת העצבים. מקורה של הפעילות העיקרית במערכת העצבים הוא בגירויים המעוררים דחפים עצביים. דחפים אלה מפיקים אותות העוברים מתא עצב אחד לתאים הסמוכים לו. תא עצב יכול להישאר במצב מנוחה במשך זמן רב. ניתן להפעיל אותו רק בעקבות גירוי מתאים. לצורך שפעול של תא עצב מסוים על הגירוי לגרום לשינויים במתח החשמלי של קרום התא, כך שיעבור את מתח המנוחה שלו.
האזור המוטורי העיקרי ממוקם באונה המצחית, בקדמת החריץ המרכזי. הוא מעורב באופן הישיר ביותר בשליטה על התנועה. לצורך כך הוא יכול לשפעל חלקים שונים של מערכת השרירים.

היבטים קוגניטיביים

לקשב יש תפקיד חשוב בתהליך עיבוד המידע החושי בכך שהוא גורם לשפעול כללי המכוון לקליטת גירויים מהסביבה ומאפשר ברירה של חלקי הקלט הרלוונטיים מתוך שלל הגירויים המתחרים. זהו השלב הראשון בתהליך התפיסה.