google/wiki40b huggingface dataset:
מיכאיל יורייביץ' ביריוקוב

ביוגרפיה

הוא בוגר בית הספר לכדורגל של מועדון "זנאמיה טרודה", מהעיר אורחובו זוייבו. לאחר מכן עבר לזניט לנינגרד ובשורותיה שיחק באליפות ברית המועצות 252 משחקים. בעונת 1984 זכה בפרס שוער השנה.
הוא שיחק גם בנבחרת ברית המועצות 2 משחקים (נגד מקסיקו ב-19 באוגוסט 1984 כשעלה להחליף בדקה ה-84 וב-25 בינואר 1985 נגד יוגוסלביה כששיחק את כל תשעים הדקות, כשהוא סופג 2 שערים).
בשנים 1992–1993 שיחק בפינלנד במועדון ליגת העל מייפה-47. הוא סייע לקבוצה לקחת הגביע הפיני בשנת 1992 ולסיים כסגנית אלופת פינלנד ב-1993. המועדון היה מוכן להמשיך לשתף פעולה עם השחקן, אך סירב להעלות את המשכורת שלו, אז ביריוקוב חזר לסנקט פטרבורג.
הוא שיחק זמן קצר באסטוניה לפני שסיים את קריירת המשחק בגיל 42. הוא קיבל את הזמנת מועדון "רוטור" מוולגוגרד לכהן כמאמן שוערים, אבל אחרי שישה חודשים הוזמן לסנקט פטרבורג על ידי מאמן זניט, יורי מורוזוב. במשך שנתיים ביריוקוב היה לעוזרו הראשי של מורוזוב ומ-5 ביולי ועד ל-26 באוגוסט 2002, כיהן כממלא מקום המאמן של הקבוצה. בפברואר 2003, הוא הוביל, יחד עם מורוזוב את קבוצת "פטרוטרסט". בשנת 2006 — מונה למאמן שוערים ב"זניט".
הוא איש הקבוצה היחיד מכל צוות המועדון שהיה מעורב בדרך כלשהי בכל חמשת תוארי האליפות של הקבוצה — כשחקן ב-1984 וכמאמן השוערים בשנים 2007, 2010, 2012 ו-2015.
נאום מצב האומה (רוסיה)

נאום מצב האומה הוא הכינוי לנאומו של נשיא רוסיה אל האספה הפדרלית (ברוסית: Послание Президента России Федеральному собранию) שהוא נאום שנתי שנושא נשיא הפדרציה הרוסית מול ההרכב המלא של האספה הפדרלית של רוסיה (הדומה הממלכתית ומועצת הפדרציה של רוסיה), במטרה לדווח על מצב המדינה ועל כוונות החקיקה. הנאום נערך בדרך כלל בחודש נובמבר, אך ב-2011 נערך באופן חד-פעמי בדצמבר, בשל הבחירות לבית התחתון בפרלמנט, כאשר הנשיא ביקש לשאת את הנאום בפני פרלמנט הנבחר. הדרישה לעריכת הנאום נקבעה בחוקה הרוסית, ומקורה בנאום מן הכס (נאום הצאר מול הסנאט הרוסי ומועצת המדינה של רוסיה).
הנשיא הראשון של הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין, נשא את נאום מצב האומה הראשון ב-24 בפברואר 1994, שהיה נאום מצב האומה הראשון מאז כניסת החוקה לתוקף ואישרורה שנה קודם, ב-1993. הנשיא השני, ולדימיר פוטין, הנהיג נוהל לערוך את נאום מצב האומה באולם גיאורגי הקדוש בקרמלין, המקום שנערכת בו ההשבעה לנשיאות רוסיה. הנאום הראשון ששודר באינטרנט היה נאום מצב האומה בנובמבר 2009, כאשר הנשיא דמיטרי מדבדב נאם בפני שני בתי הפרלמנט הרוסי. 
פעמים רבות נאום מצב האומה משמש כבימה להשמעת מסרים פוליטיים מטעם הנשיא המכהן, המכריז על תוכניותיו לקראת השנה החדשה, מאחר שנאום מצב האומה מתקיים תמיד בחודשיים האחרונים של השנה האזרחית, בנובמבר או דצמבר.
בשנת 2017 כלל לא נערך נאום והחל משנת 2018 נערך נאום מצב האומה בחודש פברואר ומחוץ לכותלי הקרמלין: ב-2018 הוא נערך בארמון המאנז' וב-2019 התקיים בגוסטיני דבור שבמוסקבה.
מוני חורב

שירותו הצבאי

חורב התגייס לצה"ל בשנת 1976 ובחר לשרת בחטיבת גולני ועבר במסגרתה מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבת גולני ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה בגדוד 12. במלחמת לבנון הראשונה לחם חורב כסגן מפקד גדוד 12. לאחר שסיים את לימודיו בפו"ם בהצטיינות מונה למפקד גדוד צבר בחטיבת גבעתי והיה מעורב בהקמתו. לאחר שהועלה לדרגת אל"ם מונה למפקד חטיבת בנימין בין השנים 1990–1991, ובהמשך שימש כמפקד חטיבת גבעתי.
מינויו של חורב למפקד בה"ד 1 לווה בסערה תקשורתית עקב מעורבתו בפרשת מותו של החייל סמ"ר ינאי שושן בתאונה מבצעית. סמ"ר שושן נהרג בזמן הכנה לפעילות מבצעית ברצועת הביטחון בדרום לבנון כשרימון יד שנשא כחלק מציוד הלחימה שלו התפוצץ. בעקבות תחקור הפרשה הוחלט להגיש כתב אישום בגין גרימת מוות ברשלנות נגד חמישה מקציני חטיבת גבעתי, ביניהם חורב, שהיה מפקד החטיבה בזמן התאונה. בזמן הגשת כתב האישום שהה חורב בהשתלמות בחו"ל וב-1996 שב לישראל והחליף את אלעזר שטרן בתפקיד מפקד בית הספר לקצינים. הוריו של סמ"ר שושן עתרו לבג"ץ כנגד החלטת הרמטכ"ל למנות את חורב למפקד בה"ד 1 בזמן שתלויה ועומדת כנגדו האשמה חמורה. בג"ץ בראשותו של השופט אהרן ברק קבע כי החלטתו של הרמטכ"ל דאז, אמנון ליפקין-שחק, למנותו מצויה במתחם הסבירות. קידומו לא נעצר ובהמשך הקריירה הצבאית שלו מונה חורב למפקד אוגדה 560 בדרגת תא"ל. הוא פרש מצה"ל בשנת 2001.
באוקטובר 2010 העיד חורב כעד מטעם ההגנה במשפטם של שני לוחמי גבעתי שהואשמו בביצוע "נוהל ילד" בזמן מבצע עופרת יצוקה. בעדותו אמר חורב: "קשה לי לתפוס שחבר'ה שנשלחו להילחם בעזה מקבלים רישום פלילי. קשה לי המסע המאשים הזה של חקירות במצ"ח, מתן עדויות שהם כבר יותר מהעונש עצמו. צריך לעצור את זה".
סטניסלב קוט

סטניסלב קוט (בפולנית: Stanisław Kot;‏ 22 באוקטובר 1885 - 26 בדצמבר 1975) היה היסטוריון פולני ושר בממשלה הפולנית הגולה בלונדון בעת מלחמת העולם השנייה.
סטניסלב קוט נולד בשנת 1885. סיים לימודי פילוסופיה באוניברסיטה של לבוב בשנת 1909 וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1911. בצעירותו היה פעיל בארגוני נוער. במלחמת העולם הראשונה עבד במחיצתו של ולדיסלב שיקורסקי (מי שהיה לימים ראש הממשלה הפולנית הגולה בעת מלחמת העולם השנייה). בין השנים 1914–1919 הוציא קוט לאור עיתון בשם "חדשות פולין".
כשפולין זכתה בעצמאותה יסד קוט הוצאה לאור של ספרים, פרסם כתב עת להיסטוריה, שימש כפרופסור באוניברסיטה בקרקוב וחיבר 54 ספרי היסטוריה.
עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 נמלט קוט לצרפת, והשתתף בייסוד הממשלה הפולנית בגולה, בה שירת כשר לענייני פנים. לאחר פלישת הנאצים לברית המועצות וכינונם מחדש של היחסים הדיפלומטיים בין הממשלה הפולנית הגולה לבין ברית המועצות (שנותקו ב-1939 עם תפיסת חלקים ממזרח פולין על ידי הסובייטים, לאחר הפלישה הנאצית, שנעשתה בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולוטוב), נתמנה קוט לשגריר פולין בברית המועצות. בין השנים 1942–1943 כיהן קוט כשר המדינה לענייני המזרח התיכון, אזור שבו הוצבו כוחות צבא פולניים בפיקודו של הגנרל ולדיסלב אנדרס (בין היתר גם בארץ ישראל).
בסוף שנת 1942 ביקר קוט בארץ ישראל, ונפגש עם דוד בן-גוריון, שהציע לממשלת פולין הגולה באמצעות קוט כי לוחמים מן היישוב יאומנו בלונדון, ומשם ייצאו לפולין כשליחי המחתרת הפולנית. קוט הזהיר את בן-גוריון כי שליחי ממשלת פולין בגולה לשטחי הכיבוש אינם חוזרים. קוט אמר כי עם ההערכה לנכונותם של אנשי היישוב לסכן את חייהם ולהכרתם את פולין ושפתה, הוא מסופק אם יוכלו להתקיים שם. לאחר לחץ מצד בן-גוריון הביע קוט הסכמה להצעה, אך בסופו של דבר שיתוף הפעולה שהציע בן-גוריון לממשלת פולין לא נתממש. בעת ביקורו בארץ הזמין קוט לפגישה את יעקב קורץ, מאנשי היישוב שנקלעו לפולין בעת הפלישה הנאצית והוחזרו לארץ בסוף שנת 1942, במסגרת חילופים של נתינים ארץ ישראליים עם טמפלרים גרמניים, ומי שחיבר את הספר הראשון שנתפרסם בארץ ישראל אודות השואה ספר עדות. קורץ מסר לקוט דו"ח מפורט על ההשמדה לה היה עד.
בשנת 1943 נתמנה קוט לשר העיתונות והתעמולה בממשלת פולין בגולה ונטל חלק חשוב במשבר שפרץ בין ממשלת פולין בגולה לבין ברית המועצות, עם הגילוי אודות טבח יער קאטין.
משנת 1945 ועד 1947 פעל קוט במסגרת ממשלת האחדות הלאומית הזמנית, שניסתה ליישב את ההדורים בין ממשלת פולין בגולה לבין הממשלה הפולנית הקומוניסטית שבחסות הסובייטים. באותה עת שימש קוט כשגריר פולין ברומא. כשהחלו הסובייטים לרדוף את אוהדי הממשלה הפולנית בלונדון בשנת 1947, פרש קוט מתפקידו כשגריר ונשאר בגלות, מחשש לחזור לפולין ולהישפט כבוגד על ידי הקומוניסטים. קוט היה פעיל בחוגים פולניים לאומיים בגלות עד למותו באנגליה בשנת 1975.
נקרון

מקור

נקרון הוא התגלמות בדיונית של המוות ושולט בתחום הסמוך לגיהנום אך גם גובל בכור המצרף והלימבו של יקום DC. זהו המקום שבו נשמות המתים מחכות בזמן מעברן לעיר הכסופה או לגיהנום. נקרון שואב את כוחו מנשמות ורוחות אלה שמתו. לאחר שקרונה, המדען מאואה, הומר לאנרגיה טהורה, אנרגיה זו הגיעה לממלכתו של נקרון מסיבה כלשהי, וקרע נפתח בין הממדים בשל הפרדוקס שבקיומו של אלמותי בממלכת המתים. או אז, קרונה חושק בעולם החיים שנמצא מול עיניו, אך הוא אינו יכול לעבור דרך הקרע, ונקרון יוצר אותו מחדש כאלמת בעל כוח בל יתואר. הוא מקבל מנקרון צבא אלמתים לרשותו ונשלח להרוג את שומרי היקום כדי להרחיב את הקרע. קרונה משתף עמו פעולה משום שתוכניתו כוללת למוטט את היקום וליצור אותו מחדש כרצונו. תוכניתו זו גם תיתן לקרונה הזדמנות לראות את היקום ברגע לידתו.
למרות שמתקפה זו היא חזקה דיה לרסק את המורל של חיל הפקחים הירוקים, הגרין לנטרן האל ג'ורדן מצליח לאסוף את חבריו לחיל ולהתקיף את קרונה באנרגיה שנותרה בטבעות הכוח שלהם. נקרון מובס כאשר ג'ורדן נכנס לממלכת המוות ומזמן את נשמות חברי החיל המתים למרוד נגדו. המעשה נותן לשומרי היקום מספיק זמן כדי להגלות את קרונה לעולם המתים ולסגור את הקרע מאחוריו, כשג'ורדן נותר לכוד בפנים. אבין סור, קודמו של ג'ורדן בתפקיד הגרין לנטרן של סקטור הארץ, עוזר בסופו של דבר לג'ורדן להימלט מהממלכה.

הופעותיו המאוחרות

קפטן אטום נתקל בנקרון, אותו הוא מתאר כ"המוות כיריב אולטימטיבי". בלאק רייסר, אל והאווטאר של המוות, מתואר כ"המוות כבלתי נמנע". דמות המוות עצמה מתוארת כ"המוות כשיחרור, כחסד וחמלה". קפטן אטום שואב כוח מהשדה הפיזיקלי, מביס את נקרון, ומבקר את אשתו המנוחה.
מאוחר יותר, נקרון נלחם בשד נבירוס בעקבות השמדת מגדל הגורלות של גיבור-העל מתור הזהב דוקטור פיית, חבר חברת הצדק של אמריקה.
קייל ריינר נתקל בנקרון כאשר זה כמעט ונכנס לעולם החיים עם עלייתה של הפעילות העל-טבעית. פעילות זו העניקה לנקרון הזדמנות להשתלט על כל חברי החיל המתים, ששימשו כצבאו וכעוגן שלו ליקום. ריינר גרם בסופו של דבר לנסיגתו של נקרון חזרה למימד שלו לאחר ששיחרר את הפקחים המתים מאחיזתו. הקרע נאטם לאחר הבסתו.

כוחות ויכולות

גבולות כוחותיו של נקרון אינם ידועים. ג'ף ג'ונס תיאר אותו ככוח האפל העוצמתי ביותר ביקום DC. יש לו את היכולת להקים לתחייה את המתים, להרוג יצורים חיים (אפילו את שומרי היקום) בעזרת מגע בלבד, לירות פרצי ברקים שחורים ולגדול ללא מגבלה. יש לו את האפשרות להילחם בישויות אוניברסליות כישות החיים.
מאגר מים

היסטוריה

אגירת מים לתקופות בהם המים יחסרו היא פעולה קדומה ביותר. מחקרים ארכאולוגים גילו כי בחצי האי ערב שימשו לכך לועות של הרי געש כבויים כבר באלף השלישית לפנה"ס ובהודו מאגרי מים שנבנו בראשית אותו האלף. ביוון העתיקה התגלו מאגרי מים שנבנו במאה החמישית לפנה"ס. מאגרים נבנו בעיקר באזורים יבשים, בהם נעשה ניסיון לנצל ולשמור מימי שטפונות ומימי מעיינות לחודשי הקיץ או עיתות בהם המעיינות מתייבשים. 
דוגמאות למאגרים מהעת העתיקה התגלו בארץ ישראל, ובהם מפעלי מים לאגירת מים בתוך עיר מחשש למצור (בריכת השילוח האוגרת את מימי מעיין הגיחון המובלים אליה באמצעות נקבת חזקיהו) ומאגרי מים שנועדו לאסוף מימי שטפונות במדבר יהודה ובנגב. סכרים האוגרים מימי שטפונות נבנו על ידי המלך הורדוס בסמוך למצדה וליריחו ובסמוך לערי הבשמים הנבטיות.
בסוף המאה ה-19 נפח כלל מאגרי המים שנעשו באופן מלאכותי כלל 15 קילומטרים מעוקבים. כעת, בתחילת המאה ה-21, נפחם הוא מעל 6,600 קילומטרים מעוקבים.

עמק סכור

הקמת מאגרי מים על ידי סכירת מהלך נחל או נהר החלה כבר בתקופות קדומות ביותר. בשיטה זו נבנה סכר במרכז נחל או נהר, במקום שבו הנחל או הנהר צרים, וכאשר במעלה הזרם ממקום זה עמק הנחל או הנהר רחב יותר, מתאפשרת היווצרות המאגר מאחורי הסכר הנבנה. מיקום מעין זה מאפשר שימוש בקירות העמק הצר על מנת לחסוך בבניית הסכר, והעמק הרחב במעלה הנהר מאפשר יצירת מאגר גדול מבלי שנדרשת חפירה רבה.
במקרים אלה בניית האגם לרוב דורשת פינוי אוכלוסיית העמק המוצף, ואף פינוי אתרים בעמק. דוגמה ידועה לכך היא פינוי מקדשי אבו סימבל בעקבות בניית סכר אסוואן אשר הביא ליצירת אגם נאצר במצרים.
בעת בניית סכר על נהר, נדרשת לרוב הסטת הנהר על מנת לאפשר את הבנייה.

מאגר לצד נהר

מאגר זה נבנה לצד נהר קיים, ובו נאגרים מי נהר אשר נשאבים מהנהר. מאגרים מסוג זה נבנים לרוב בעת שנבנים גדות הנהר המסדירים את מהלכו במטרה למנוע שיטפונות. לצורך בניית גדות לנהר נחפרים אזורים בסמוך לנהר, ואלה משמשים למאגרי מים. דוגמה למאגר מסוג זה הוא המאגרים הבנויים בסמוך לנהרות תמזה ולי באנגליה המשמשים כאספקת המים של העיר לונדון.

בריכות אגירה ומתקני אגירה

מאגרי מים קטנים נבנים באמצעות חפירת בריכות אגירה ודיפונם בחומרים אוטמים, או באמצעות בניית מבנים מותאמים. בריכות אלה משמשות לאגירה לצורך אספקת המים של יישובים קטנים או אזורים מסוימים ביישוב.

הפעלה

על מנת שמאגר מים יוכל לאגור מי שתייה יש לכלול בו אמצעים המונעים את לכלוך המים והצטברות חיידקים. כמו כן יש לשמור על ניקיון המאגר ולמנוע הצטברות משקעים אשר יביאו לסתימתו, לצורך כך יש לשמור על תנועת המים במאגר. לכן נוהגים לדאוג לשימוש תכוף במי המאגר, כאשר המאגר עצמו מתמלא מחדש באותה כמות של המים המוצאים ממנו. לרוב נעשה שימוש בכוח המשיכה על מנת לשמור על תנועת מי המאגר, ובהתאם נבנים המאגרים במיקומים המצויים מעל האזורים אותם המאגרים מספקים.

יצירת חשמל

בניית סכר יכולה לאפשר הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית המפיקה חשמל באמצעות כוח הזרימה של המים מן המאגר אל נקודה נמוכה ממנו דרך סכר. זרימת המים מניעה גנרטור המייצר את החשמל. לצורך הפעלת התחנה יש לשמור על גובה פני המים במאגר, שכן התרוקנותו תביא להפסקת פעולת התחנה. מאידך, זרימה עזה מידי יכולה להזיק לגנרטורים, ולכן נדרשת בקרה של גובה מימי המאגר והיקף הזרימה בו, ונבנים מנגנוני שחרור מים במקרה של זרימה עזה מידי.

מניעת הצפות

הקמת מאגרי מים מאפשרת שליטה בנהרות ובנחלים ובכך מאפשרת שימוש יעיל במי השתייה מחד, ומניעת הצפות בלתי מבוקרות מאידך.

נופש

ישנם מאגרי מים הנבנים לצורכי נופש ופנאי. מאגרים אלה נבנים בצורה המדמה אגמים טבעיים, ומשמשים לדיג, פעילות שחיה ושיט.
איסנילון הפילון

חזית השחרור הלאומית של המורו

הפילון הצטרף לחזית השחרור הלאומית של המורו (MNLF) ב-1985 ונסע מסולו ולבסילן. בעודו חבר בקבוצת המורדים, למד ערבית ומדרסה והיה לדובר של המפקדה בהראמה סאלי בשנת 1992. פעילות צבאית אינטנסיבית ב-1994, ומותו של סאלי הכריחו אותם לברוח כדי מתחם סמפיניט בסומיסיפ, שם פגש את מקים אבו סיאף ומנהיגו, עבדורג'ק אבובכר ג'נג'לאני.

המדינה האסלאמית בפיליפינים

ב-23 ביולי 2014, סרטון של הפילון יחד עם רעולי פנים אחרים, הועלה ליוטיוב, ובו נשבעו אמונים למנהיג המדינה האסלאמית, אבו בכר אל-בגדאדי.
הפילון חוסל ב-16 באוקטובר 2017 במבצע צבאי מורכב בעיר מרוואי. יחד איתו חוסל עומר מאוט, מנהיג מיליצית מאוט ושוחררו 17 בני ערובה.
אריק אריקסון (מרגל)

אריק אריקסון המכונה "האדום". (1889 - 24 בינואר 1983). איש עסקים שוודי-אמריקאי אשר בעת מלחמת העולם השנייה שהה בגרמניה בכיסוי של קשירת קשרים עסקיים עם הנאצים, בעוד שלמעשה ריגל לטובת בעלות הברית. נחשב לבוגד עד שלאחר המלחמה נתגלתה שליחותו האמיתית.
אריק אריקסון היה תעשיין שוודי, נולד בשנת 1889 בארצות הברית. חניך אוניברסיטת קורנל, ממנה קיבל תואר מהנדס.
בשנות העשרים של המאה ה-20 עבד במספר חברות נפט במזרח הרחוק, כשבסיסו הקבוע הוא בשנחאי.
בשנת 1936 הגיע אריקסון לסטוקהולם במסגרת עסקיו. בהיותו בשוודיה ויתר על אזרחותו האמריקנית וקיבל את האזרחות השוודית.
מבסיסו בשוודיה  קיים אריקסון קשרי עסקים עם חברות גרמניות וקשר קשרים עם תעשיינים גרמניים, שחלקם היו חברי המפלגה הנאצית. הדבר הגיע לידיעת המודיעין האמריקאי, וזה קשר בשנת 1939 קשר עם אריקסון בשוודיה והציע לו לפעול בשירותו ולדווח על תעשיית הדלק הגרמנית. אריקסון נתן את הסכמתו והופגש עם אנשי "המשרד לשירותים אסטרטגיים", ארגון הביון שקדם ל־CIA. אריקסון עבר אימון מקוצר בצילום והצפנה, ויצא לגרמניה, בכיסוי של אוהד הנאצים, במטרה לאסוף מודיעין על תעשיית הדלק, ובעיקר הדלק הסינתטי, בגרמניה. הצגתו כאוהד הנאצים הייתה כה משכנעת עד שידידו ומכריו ראו בו משתף פעולה.
חשיבות שליחותו של אריקסון הייתה בכך שאחת מנקודות התורפה של גרמניה במלחמה הייתה המחסור בדלק. התעשייה הגרמנית תחת ניהולו של אלברט שפר בנתה מפעלים לייצור דלק סינתטי וכוחות בעלות הברית נזקקו למידע על אתרי הייצור, במטרה להפציצם מן האוויר.
בין השנים 1941 ל-1944 נסע אריקסון מספר פעמים לגרמניה. המידע שאריקסון אסף, בעזרת סייענים  שגייס מבין אנשי עסקים גרמניים, היה בעל חשיבות רבה לבעלות הברית. כמו כן, נטל אריקסון חלק בתוכנית "Project Safehaven" של ה־O.S.S שנועדה לאתר העברות של זהב על ידי הנאצים לשווייץ ולמדינות נייטרליות אחרות, על מנת שיעמוד לרשותם בארצות מקלט בתום המלחמה. בנוסף למידע הרב שהעביר אריקסון על תעשיית הדלק הסינתטי בגרמניה, הוא הצליח לספק במסגרת תוכנית זו גם מידע רב על הזהב הגרמני.
במסגרת סיפור הכיסוי שלו, יצר אריקסון קשרים עם אישים גרמניים בעלי מעמד ואף קשר קשרים רומנטיים עם נשות חברה גרמניות. הוא נכלל ברשימה השחורה האמריקאית כאוהד הנאצים. רק לאחר המלחמה נתגלתה האמת כאשר הניו יורק טיימס יצא ב-3 ביוני 1945 בכותרת "שוודי פרו־נאצי, אשר במשך 3 שנים הופיע ברשימה השחורה של ארצות הברית, העביר נתונים סודיים על מפעלי הדלק הגרמניים".
בשנת 1958 פרסם סופר יהודי בשם אלכסנדר קליין את סיפורו האמיתי של אריקסון בספר בשם The Counterfeit Traitor. הספר הוסרט לסרט בעל שם זה בשנת 1962 (בגרסה העברית: "הבוגד שלא בגד" ), בהשתתפותם של ויליאם הולדן ולילי פלמר.
אריק אריקסון נפטר ב־24 בינואר 1983 בשוודיה.
אחמד קטאמש

ביוגרפיה

נולד ב-1950 באזור בית לחם למשפחת פליטים פלסטינית שמקורה באזור ירושלים.
נעצר על ידי ישראל ב-1 בספטמבר 1992 ובנובמבר הוגש נגדו כתב אישום על סיוע לארגון לא חוקי. לאחר ששופט הורה לשחררו באוקטובר 1993, קטאמש הוחזק במעצר מנהלי במשך 5 שנים ו-7 חודשים, עד 15 באפריל 1998, בלא שהוגש כנגדו כתב אישום. לאחר שחרורו השלים דוקטורט במדע המדינה.
קטאמש הוא ממובילי הזרם הנוקשה בחזית העממית. הוא התנגד לדיאלוג עם יאסר ערפאת ואף נעצר ב-1999 על ידי הרשות הפלסטינית. ב-2001 הוזכר שמו כמועמד להחליף את מנהיג החזית אבו עלי מוסטפא לאחר שזה חוסל בידי ישראל.
ב-2010 לימד באוניברסיטת אל-קודס בירושלים.
ב-21 באפריל 2011 נעצר שוב בידי צה"ל. ב-3 במאי 2011 עמד להשתחרר ואז הוצא נגדו צו מעצר מנהלי לשישה חודשים על ידי אל"ם יאיר קולס, קצין המודיעין של פיקוד מרכז. הצו הוארך שוב ושוב. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בקטאמש כאסיר מצפון וקרא לשחרורו המיידי בלא-תנאי. ב-26 בדצמבר 2013 שוחרר קטאמש לאחר שנתיים וחצי במעצר מנהלי.
ב-14 במאי 2017 נעצר שוב והושם במעצר מנהלי ל-3 חודשים.
קטאמש הוא תושב אל-בירה, נשוי לסוהא ברגותי ואב לבת.
ארבע אחרי הצהריים

ארבע אחרי הצהריים היא תוכנית רדיו המשודרת מדי יום בגלי צה"ל וכוללת שירים עבריים רגועים.

היסטוריה

התוכנית שעלתה לאוויר ב-1980, משודרת בימים ראשון-חמישי ובשבת בין השעות 16:00 – 16:45, ולכל אורכה משודרים שירים עבריים בעלי אופי מינורי מאוצר הזמר העברי, באווירה נוסטלגית, ברצף אחד ארוך וכמעט ללא מילות קישור של קריינים. אות התוכנית היה לסמלה המסחרי – הקטע "תמונה" בלחן של יצחק קלפטר, המבוצע על ידי יעל לוי, שבוצע במקור בתוכניתו של יהונתן גפן "שיחות סלון". הוגי התוכנית ועורכיה מאז היווסדה הם דלית עופר ויורם רותם, עורכי תוכניות ותיקים בתחנת גלי צה"ל.
בשנת 2005, במלאת 25 שנים לשידור התוכנית, הפיקה התחנה אלבום אוסף משולש הנושא את שם התוכנית. האלבום, שנערך על ידי עופר ורותם, כלל 66 שירים המייצגים את רוח התוכנית, בהם "פגישה לאין קץ" בביצוע אריק איינשטיין, "החיטה צומחת שוב" בביצוע חוה אלברשטיין, "גן השקמים" בביצוע אריק סיני, וזכה ב"אלבום פלטינה".
בשנת 2009, לקראת ראש השנה תש"ע ובמלאת 30 שנה לתוכנית הופק אלבום משולש נוסף, שנקרא "ארבע אחר הצהריים ב'", גם הוא בעריכתם של דלית עופר ויורם רותם.
בשנת 2011, לרגל חגיגות 60 שנה לקיומה של גלי צה"ל, ראה אור האוסף המשולש השלישי של התוכנית, שנקרא "ארבע אחרי הצהריים ג'", המלקט אף הוא את שיריה האהובים של התוכנית, שלא נכנסו לשני האוספים הקודמים.
בשנת 2012, לקראת ראש השנה תשע"ג יצא "ארבע אחרי הצהריים ד'", אוסף משולש רביעי משירי התוכנית.
בשנת 2014, לקראת חג השבועות, יצא לאור "ארבע אחר הצהריים 5" האוסף המשולש החמישי הנושא את הכותרות: "עוד לא אהבתי די", "יש לי אהבה" ו"איזה יום יפה". באותה שנה ולרגל 35 שנה לתוכנית נערך בפסטיבל ראשון לציון מופע מחווה לתוכנית, בו השתתפו זמרים ששיריהם מושמעים בתוכנית באופן תדיר כחוה אלברשטיין ומתי כספי וכן זמרים צעירים.
Phoenix (אלבום)

רקע והפקה

האלבום הופק על ידי אלסו, סר נולן, פין קין, פרד גיבסון, אביצ'י, קשמיר קאט, בני בלנקו, סטיב מאק, עלי פיאמי, פטר קארלסון, ג'וני קאפר, אנדרו וואט וכולי. האלבום הוקלט בין שנת 2016 לשנת 2018, ותאריך צאתו נדחה כמה פעמים בעקבות סיבות שונות.
בנוסף לכך, עתיד לצאת האלבום על גבי תקליטור ותקליט ובפורמט של הורדה דיגיטלית.

סיבוב הופעות

על מנת לקדם את האלבום, אורה יצאה לסיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Phoenix World Tour". סיבוב ההופעות החל ב-1 במרץ 2019, במלבורן, אוסטרליה ויסתיים ב-5 באפריל 2020, בבוגוטה, קולומביה. בסך הכל המופע יכיל כ-54 מופעים. 9 הופעות יתקיימו באסיה, 35 באירופה, בצפון אמריקה ו-דרום אמריקה וגם באוקיאניה.
גבריאל תאמאש

קריירה

תאמאש התחיל את הקריירה שלו בבראשוב וטרקטורול בראשוב מהליגות הנמוכות ברומניה. בקיץ 2002 חתם בדינמו בוקרשט מהליגה הבכירה, וכעבר שנה חתם בגלאטסראיי מהליגה הטורקית. בינואר 2004 עבר לספרטק מוסקבה מהליגה הרוסית, אך מיעט לקבל הזדמנויות ולכן הושאל בחזרה לדינמו בוקרשט למשך עונה וחצי ובינואר 2006 חזר לספרטק. בקיץ 2006 הושאל לסלטה ויגו מהליגה הספרדית עד לסיום העונה.
לקראת עונת 2007/2008 חתם באוסר, ששיחקה אז בליגה הבכירה בצרפת, וכעבור שנה הושאל שוב לדינמו בוקרשט עד לסיום העונה. ב-12 ביולי 2009 האריכה דינמו את תקופת ההשאלה שלו בחצי עונה נוספת, והוא אף נבחר לקפטן הקבוצה. ב-1 בינואר 2010 חתם בווסט ברומיץ' האנגלית עד לסיום העונה. לאחר שעזר למועדון במאבקו לעלייה לפרמייר ליג, חתם לשלוש שנים נוספות במועדון. בספטמבר 2011 הורחק ל-3 משחקים לאחר שהכה במרפקו את שחקנה של נוריץ' סיטי ג'יימס ואהוגן במהלך המשחק בין שתי הקבוצות.
ב-9 באוקטובר 2013 חזר תאמאש לרומניה וחתם בקלוז' עד לסיום העונה, אך כעבור שבוע הופסק חוזהו כתוצאה מריב בפאב מקומי. ב-17 בינואר 2014 חתם בדונקסטר רוברס, ששיחקה אז בליגת המשנה באנגליה, ובתום העונה ירד עמה לליגה השלישית. ב-1 ביולי 2014 חתם בווטפורד, אך בעקבות פציעה ברצועה הצולבת עזב את המועדון בינואר 2015. ב-15 בינואר 2015 חתם לשנתיים בסטיאווה בוקרשט, אך כעבור כמה חודשים הופסק חוזהו בשל התמכרותו לאלכוהול.
ב-26 באוגוסט 2015 חתם בקארדיף סיטי מליגת המשנה האנגלית עד לסיום העונה עם אופציה לעונה נוספת, אך בפברואר 2016 חזר לסטיוואה בוקרשט ושיחק עוד עונה וחצי במדיה.
ב-12 ביוני 2017 הגיע תאמאש לישראל וחתם בקבוצת הפועל חיפה. ב-6 בפברואר 2018 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 בדרבי מול מכבי חיפה ברבע גמר גביע המדינה. גם את שערו היחיד בליגת העל בעונת 2017/2018 כבש מול מכבי חיפה, בניצחון 3-0 ב-5 במרץ 2018. תאמאש היה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון, עת סיימה במקום הרביעי בטבלה, ובתום העונה זכה עמה בגביע המדינה לאחר ששיחק 120 דקות בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים. ב-18 ביולי 2019 האריך את חוזהו עד לסוף עונת 2019/2020.
ב-3 באוגוסט 2019 פורסם כי תאמאש חתם עם אסטרה ג'יורג'יו מליגת העל הרומנית.

קריירה נבחרות

ב-12 בפברואר 2003 ערך תאמאש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, במשחק ידידות נגד סלובקיה. תאמאש שימש כקפטן הנבחרת הצעירה באליפות אירופה שנערכה ב-2006, וסיים עמה במקום השלישי בטורניר. ב-2 ביוני 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בניצחון 1-2 נגד סלובקיה. תאמאש נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2008. את הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-13 במאי 2015, במשחק מול צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016, ובסך הכל לזכותו 65 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שלושה שערים.

מחוץ למגרש

תאמאש היה מעורב במספר פרשיות הקשורות להתמכרותו לאלכוהול: ב-14 בפברואר 2009, עת ששיחק בדינמו בוקרשט, הוא נשלח לקבוצת המילואים בשל תקרית שתיית אלכוהול באימונים. ב-10 באוגוסט 2011 בילה בפאב עם חברו לנבחרת אדריאן מוטו יום לפני המשחק של הנבחרת נגד סן מרינו, והשניים לא נכללו בסגל הנבחרת לקראת המשחק. ב-31 במאי 2013, כששיחק באנגליה, פרץ לבניין לאחר שהשתכר. בעונת 2014/2015 שוחרר מסטיאווה בוקרשט לאחר שאיחר לאימון מכיוון ששתה אלכוהול.
ב-25 במרץ 2019 נעצר על ידי משטרת ישראל על נהיגה בשכרות במהירות 205 קמ"ש בכביש 2.
ריי להוד

ביוגרפיה

להוד נולד בעיר פאוריה שבאילינוי, נכד לסב שהיגר לארצות הברית מלבנון. הוא סיים תואר ראשון בחינוך ובסוציולוגיה באוניברסיטת ברדלי המקומית, עבד במשך כשנה כמורה בתיכון, ולאחר מכן בתפקידים שונים במערכת החינוך הציבורית. בין 1977 ל-1982 שימש כעוזר לתומס ריילסבק, חבר בית הנבחרים מהמפלגה הרפובליקנית באילינוי, לפני שהתמודד על תפקיד ציבורי בעצמו. ב-1982 נבחר לבית הנבחרים של מדינת אילינוי, תפקיד בו כיהן במשך שנה עד שהפסיד בבחירות. בין 1983 ל-1994 שימש כעוזר בכיר וראש המטה של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית רוברט מישל, ולאחר פרישתו של מישל נבחר במקומו כנציג המחוז ה-18 של מדינת אילינוי בבית הנבחרים. מאז נבחר להוד עוד שש פעמים לתפקיד, עד שהחליט שלא להתמודד שוב בבחירות 2008.
בבית הנבחרים נחשב לאחד החברים המתונים ביותר במפלגה הרפובליקנית, הוא היה אחד היחידים שלא חתם על "החוזה עם אמריקה" שיזם מצליף המפלגה ניוט גינגריץ' לקראת הבחירות של 1994. היה אחד משלושת הרפובליקנים היחידים שהצביעו בהצבעה הראשונה נגד חוק הפטריוט נגד טרור, חוק שתמך בו כשהובא להצבעה נוספת.
להוד כיהן בוועדת החקלאות ופעל למען תעשיית האתנול, כמו כן שימש כחבר בשדולה הערבית-אמריקאית בקונגרס, פעל למען הסרת החרם על הטיסות ללבנון, ומתח ביקורת על מדיניות משטרת הגבולות בנושא בדיקות בשדות התעופה.
בדצמבר 2008 הודיע ברק אובמה כי בחר בלהוד לשמש מזכיר מחלקת התחבורה בממשל שיקים, לפי המסורת שבכל קבינט יש לפחות מזכיר אחד מהמפלגה היריבה. להוד סיים את כהונתו ביולי 2013.
כשר התחבורה הפעיל את מבצע "מזומן תמורת טרנטה" ("Cash for Clunkers") שבמסגרתו העניק הממשל תמריצים כספיים לאזרחים ששלחו כלי רכב ישנים ומזהמים לגריטה וקנו במקומם כלי רכב חדשים ויעילים אנרגטית.
להוד הוא מארוני קתולי, נשוי לקתי, אב ל-4 ילדים. בנו דרין להוד מכהן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
Fire Meet Gasoline

רקע וכתיבה

את השיר כתבה סיה עם סם דיקסון וגרג קורסטין, שהפיק אותו גם כן. לפני שהחליטה סיה כי היא תסגור את אלבומה השמיני 1000 Forms of Fear, הוחלט להוציא את השיר כסינגל רביעי ממנו בגרמניה בלבד.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סיה ב-23 באפריל 2015. הקליפ צולם עבור קו הלבשה תחתונה של היידי קלום. כוכבי הקליפ הם קלום בתפקיד עצמה, וכוכב סדרת הטלוויזיה האמריקאית משחקי הכס, פדרו פסקל, כששינהם לאורכו של הקליפ מתנהגים כזוג בעיצומה של מערכת יחסים דרמטית. באמצע הקליפ, קלום מעלה את ביתם באש ויחד הם רואים אותו נשרף עד היסוד. סיה לא השתתפה בקליפ, אך לאורכו של הקליפ קלום חובשת את הפאה הבלונדינית שמייצגת את סיה. סיה לא הייתה מעורבת בהפקתו של הקליפ, והוא הופק וצולם על ידי פרנצ'סקו קארוציני. למרות שסיה האמינה כי היא תוציא סינגל חדש מהאלבום שהוא לא השיר הזה, היא אמרה כי: "הקליפ שיצא הוא לא ווידאו קליפ רשמי, והשיר עצמו הוא לא סינגל חדש. זה בסך הכל פרסומת להלבשה תחתונה."
קלום אמרה שהיא "נרגשת" עקב השתתפותה בקליפ, וטענה כי: "סיה היא אחד מאותם האמנים המדהימים האלה שמכניסים תשוקה בשירים שלהם, ואני נרגשת להיות חלק מהקליפ."