הפארק הלאומי הדיונות הגדולות

ילידים

האנשים הראשונים שהגיעו לעמק סן לואיס ולדיונות החול הגדולות היו ככל הנראה ציידים-לקטים נודדים שצדו ממותות וביזונים שרעו בסמוך. הציידים השתמשו בחניתות שראשיהם העשויים אבן מעובדת משויכים לתרבויות פולסם או קלוביס.
כשהאירופאים הגיעו לאזור לפני כ-400 שנים הם פגשו בכמה שבטי אינדיאנים שהכירו היטב את המקום. בני שבט היוט כינו את הדיונות "Saa waap maa nache" ("חול שזז"), בני האפאצ'י חיקרייה קראו לדיונות "Sei-anyedi" ("הוא עולה ויורד"). פסגת בלנקה (Blanca Peak), דרומית-מזרחית לדיונות, היא אחד מארבעת ההרים הקדושים לנאוואחו. לתושבי הפואבלו לאורך הריו גרנדה היה האגם בסן לואיס שכונה בפיהם "Sip'ophe" ("אגם מקום החולות") מקום קדוש שממנו על פי האגדה הגיחו אנשיהם לאוויר העולם.

חוקרים ספרדים

הספרדי הראשון שידוע כי הגיע לעמק סן לואיס היה דון דייגו דה וארגס (Diego de Vargas) בשנת 1694, אם כי קרוב לוודאי שרועים וציידים מהמושבות הספרדיות בצפון ניו מקסיקו של ימינו נכנסו לעמק ככל הנראה החל משנת 1598. דה וארגס ואנשיו צדו ביזונים מתוך עדר גדול שרעה בעמק ושבו לסנטה פה. ב-1776 עברה בסמוך לדיונות המשלחת הגדולה של חואן באוטיסטה דה אנסה (Juan Bautista de Anza) ששבה ממסע עונשין כנגד הקומאנצ'י. בתקופה זו היה עמק סן לואיס חלק מהדרך שקישרה בין הרמות וסנטה פה והשתמשו בה הקומאנצ'י היוט וחיילים ספרדים.

חוקרים אמריקניים

ב-1806 נשלח לוטננט זבולון פייק (Zebulon Montgomery Pike) מצבא ארצות הברית לחקור מערבה עד הנהרות ארקנסו ורד. משלחתו חצתה את רכס סנגרה דה קריסטו מעל לדיונת החול והרישום ביומנו מ-28 בינואר 1807 מתאר את המפגש עם דיונות החול. פייק העריך שאורכן כ-15 מייל (24 קילומטרים) ורוחבן כ-5 מיילים (כ-8 קילומטרים).
ב-1848 נשכר ג'ון פרימונט לאתר נתיב למסילת ברזל מסנט לואיס לקליפורניה. פרימונט חצה את רכס סנגרה דה קריסטו לתוך עמק סן לואיס והוכיח בכך שהרכס עביר גם בחורף. ב-1853 חצתה משלחתו של קפטן ג'ון גניסון (John Gunnison) מהסקר הטופוגרפי של ארצות הברית את הדיונות ברכיבה איטית על סוסים.

דרכים אל העמק

בשנים אחר-כך התפתחה רשת של דרכים אל עמק סן לואיס. אף שרבים הגיעו מסנטה פה או דרך מעבר לה וטה (La Veta Pass), היו דרכים אחרות שחצו את רכס סנגרה דה קריסטו שהיו מוכרות לאינדיאנים ומתיישבים לבנים למדו להכיר ולהשתמש בשלהי המאה ה-19. עבור תושבי הערים המתפתחות במהירות ממזרח לרכס פרונט היו השבילים שעברו דרך מעבר מדאנו (Medano Pass) או מעבר מוסקה (Mosca Pass) קצרות יותר והם הסתיימו בעמק סן לואיס מזרחית לדיונות החול הגדולות. השבילים הפכו לדרכים שבהם יכלו לנוע עגלות ואחר-כך לכבישים. כביש האגרה מעבר מוסקה התפתח בשנות ה-70 של המאה ה-19 וכרכרות נוסעים ודואר עשו בו שימוש תדיר עד 1911. בשנה זו נהרס החלק המערבי של הדרך בשיטפון. ניסיונות לחדש את הדרך נעשו בין שנות ה-30 לשנות ה-50 של המאה ה-19 והוא נסגר שוב ושוב בשל שיטפונות וכיום משמש מטיילים בלבד.

מתיישבים

ב-1875 התיישבה משפחת הררד (Herard) לאורך ערוץ נחל מדאנו (Medano Creek) וגידלה בקר, סוסים ותרנגולות. בהדרגה התיישבו משפחות נוספות באזור וגידלו כבשים, בנו תעלות השקיה והתפתחו יישובים קטנים כדוגמת זפטה (Zapata‏; 1879), אוריאן (Orean‏; 1881) ומוסקו (Mosco‏; 1880) ששינתה שמה למונטוויל (Montville; 1887).

הבהלה לזהב

סביב 1853 החלה הבהלה לזהב בהרי הרוקי. אלפי כורים הגיעו למדינת קולורדו והקימו מחנות שחלקם הפכו לעיירות דוגמת טליורייד ויוראי. בהרים סביב עמק סן לואיס התגלו כמויות קטנות של זהב, ולעיתים קרובות הועלו השערות שזהב חבוי במעמקי דיונות החול הגדולות. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפרסמו בעיתונים המקומיים מאמרים ששוויו של הזהב בדיונות נע בין 17 סנט ל-3 דולר לטון. לאורך ערוץ נחל מדאנו פעלו כורים תוך שימוש בכריית פלייסר. ב-1932 הקימה חברת וולקניק מיינינג (Volcanic Mining Company) מפעל שנועד למצות זהב מהחולות. אף שהתגלו כמויות קטנות של זהב התהליך התברר כלא כלכלי ופעולות הכרייה הופסקו.

הקמת הפארק

עבור תושבי העיירות הסמוכות, אלאמוסה (Alamosa) ומונטה ויסטה (Monte Vista) היו דיונות החול הגדולות מקור לגאווה והחל משנות ה-20 של המאה ה-20 גם מקור להכנסות מתיירים. החשש מפגיעה באוצר טבע זה על ידי כריית החול לחיפוש זהב או לשימוש כחומר גלם במפעלי בטון הוביל חברות בארגון P.E.O. Sisterhood ליזום חקיקה בקונגרס להגדרת דיונות החול הגדולות מונומנט לאומי. הקהילה המקומית תמכה בחוק שעליו חתם נשיא ארצות הברית הרברט הובר ב-1932.
האזור סביב המונומנט הלאומי דיונות החול הגדולות הפך עם השנים למקבץ של אזורים מוגנים שעליהם פיקחו שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy)  וארגונים אחרים. התהליך היה הדרגתי והתוצאה בסופו של דבר קרויה פסיפס של אזור מוגן (protected area mosaic) והיא שילבה שימור ושימוש בר קיימא במערכת האקולוגית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ביקשו התושבים לחזק את מעמד המונומנט הלאומי באמצעות הפיכתו לפארק לאומי. ב-22 בנובמבר 2000 חתם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על "חוק הפארק הלאומי והשמורה של דיונות החול הגדולות משנת 2000", כשהמטרה הסופית היא להגדיר מעמד של פארק לאומי לכל האזור. האתר קיבל מעמד של פארק לאומי בחוק של הקונגרס של ארצות הברית ב-13 בספטמבר 2004. בעזרת הארגון "החברה לשימור הטבע" רכש הממשל הפדרלי כ-3,900 קילומטרים רבועים של חוות בקה (Baca Ranch), פעולה ששילשה את שטח הפארק. הרכישה כללה את החלקים של החווה שבעבר גבלו בפארק מצפון וממערב, כולל הר קיט קארסון (Kit Carson Mountain), ובו הפסגות "קיט קרסון" (Kit Carson Peak) בגובה 4,319 מטרים, ונקודת צ'לנג'ר (Challenger Point) בגובה 4,292 מטרים. הקרקע שנרכשה חולקה לשלושה חלקים. החלק ברכס סנגרה דה קריסטו הועבר ליער הלאומי ריו גרנדה (Rio Grande National Forest), החלק המערבי מוקצה לחיות הבר, כולל עדר של ביזונים חופשיים, והחלק המזרחי נלקח מהיער הלאומי ריו גרנדה והוא פתוח לציד מוגבל.

צמחייה

יש מאות מינים של צמחים בפארק הלאומי ושמורת הדיונות החול הגדולות המותאמים לסביבות מגוונות ושונות מטונדרה אלפינית ועד ביצות מים חמימים.
עצים כוללים צפצפה רעדנית, אשוח דאגלס, אורן פיניון (כמה מינים המייצרים צנוברים אכילים), אורן הזפת, מין האורן Pinus aristata (באנגלית Rocky Mountain bristlecone pine) וערער המצוקים (Juniperus scopulorum).
צמחים בעלי פרחים כוללים אוג משולש (Rhus trilobata)‏, Cornus sericea (באנגלית red osier dogwood), מין השלהב phlox condensate (באנגלית alpine phlox), תלתן ננסי (trifolium nanum), זכריני אלפיני (Myosotis alpestris), בכור אביב, גיאון הררי (Geum montanum), קסטייחה, הסוג Pedicularis (באנגלית lousewort)‏, פנסטמון כחול (Penstemon cyaneus)‏, Erigeron speciosu (באנגלית aspen daisy), קסטייחה מערבית (Castilleja occidentalis)‏, Pedicularis groenlandica (באנגלית elephant's head), נורית שלג (Ranunculus nivalis)‏, Draba smithii (באנגלית Smith's draba)‏, Oryzopsis hymenoides (באנגלית Indian ricegrass)‏, Redfieldia flexuosa (באנגלית blowout grass)‏, Helianthus petiolaris (באנגלית prairie sunflower), מין הבאשן cleome serrulata (באנגלית rocky mountain beeplant)‏, ericameria nauseosa (באנגלית rubber rabbitbush)‏, Tripterocalyx micranthus (באנגלית small-flowered sand verbena)‏, Yucca angustissima (באנגלית narrowleaf yucca), מין הצבר opuntia polyacantha (באנגלית prickly pear) ו-muhlenbergia torreyi (באנגלית ring muhly).

בעלי חיים

בתחומי הפארק יש לפחות שבעה מינים אנדמיים של חרקים: Cicindela theatina (באנגלית Great Sand Dunes tiger beetle)‏, Eleodes hirtipennis‏ (circus beetle)‏, Amblyderus werneri‏ (Werner's ant-like flower beetle)‏, Amblyderus triplehorni‏ (Amblyderus triplehorni), מין שטרם תועד של הסוג Hypocaccus‏ (clown beetle), מין שטרם תועד של תנשמית ומין שטרם תועד של טרפן (Asilidae).
דגים השוכנים בנחלים בפארק כוללים: תת-מין של טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki virginalis)‏, Catostomus plebeius (באנגלית Rio Grande sucker) ו-Pimephales promelas‏ (fathead minnow).
דו-חיים השוכנים בפארק כוללים: סלמנדרה מנומרת (Ambystoma tigrinum), סוג הצפרדע Pseudacris (באנגלית chorus frog), צפרדע האחו (Lithobates pipiens), חפרית אמריקנית, קרפדת המישורים הגדולים (Anaxyrus cognatus) וקרפדת וודהאוז (Anaxyrus woodhousii).
זוחלים השוכנים בפארק כוללים: איגואנית קצרת-קוצים (Phrynosoma hernandesi), לטאה דוקרנית מערבית (Sceloporus occidentalis), מין החומט Plestiodon multivirgatus, תת-מין של נחש גופר Pituophis catenifer sayi‏ (bullsnake) ונחש בירית.
מעל ל-200 מינים של עופות השוכנים בפארק ובהם: מין הפרוש Leucosticte australis (באנגלית brown-capped rosy finch)‏, Sitta Canadensis (מין סיטה הקרוי באנגלית Red-breasted nuthatch), קיכלי הרים כחול (Sialia currucoides), שכווי לבן, בז נודד, כוס המחילות, מין של ינשוף ננסי Glaucidium californicum, עיטם לבן-ראש, עיט זהוב, קוליברים ואנפה כחולה גדולה.
יונקים השוכנים בפארק כוללים: פיקה אמריקאית, כבש גדול-קרניים, דוב שחור אמריקני, פומה צפון-אמריקאית, בונה קנדי, גירית אמריקאית, ביזון אמריקאי, ואנטילוקפרה אמריקנית.

גישה לפארק ואתריו

העיר הקרובה ביותר לפארק היא אלאמוסה (Alamosa), אם כי קנון סיטי (Canon City), פואבלו, קולורדו ספרינגס ודנוור בקולורדו ואלבקרקי בניו מקסיקו נמצאות במרחק של כמה שעות נהיגה. הגישה אל הפארק היא מדרום מכביש 150 של קולורדו המסתעף מכביש 160 של ארצות הברית מזרחית לאלאמוסה או ממערב דרך כביש מחוזי 6 (County Road 6) המסתעף מכביש 17 של קולורדו צפונית לאלאמוסה.
הגישה לדיונות ממגרש החניה דורשת חצייה של ערוץ נחל מדאנו (Medano Creek) הרחב והרדוד, הזורם רק מתחילת האביב ועד תחילת הקיץ. מותר לטפס על הדיונות, אבל מבקרים המגיעים מתחילת האביב ועד שלהי הסתיו מוזהרים שלא לעלות על הדיונות יחפים או נעולים בסנדלים. אף שהחול נראה מפתה גוון השוקולד של החול סופג חום. הטמפרטורה של החול ביום עלולה להגיע עד ל-60°C ודריכה על החול תגרום לכוויות. בחורף יורד לעיתים שלג על הדיונות.
מרכז המבקרים משאיל בחינם כיסאות גלגלים בעלי צמיגים רחבים במיוחד המותאמים לחול.