google/wiki40b huggingface dataset:
אות (תקשורת)

אות (סיגנל אנגלית: Signal) הוא תנודה, גודל כלשהו התלוי בזמן או במרחב, או הפרעה, בעלי משמעות כלשהי.
השיטות להעברתם ועיבודם של אותות נחקרות בענפי התקשורת, תורת האינפורמציה, הנדסת חשמל ואלקטרוניקה.

סוגי אותות

קיימים סוגים שונים של אותות.
בעולם הפיזיקלי כל גודל כמותי שניתן למדידה לאורך זמן ומרחב יכול להיקרא אות.
ישנם אותות מסוגים שונים: אותות חשמליים, אותות חזותיים, ודומה.
התנועה של חלקיק במרחב מסוים יכולה להיות אות כפונקציה של הזמן או המרחב או שילוב של שניהם.
כמו כן, מאחר שקול הוא תנודה של תווך מסוים, כגון אוויר, אות קול הוא ערך הלחץ כפונקציה של הזמן והמרחב. מיקרופון מתמיר את אות הקול לאות חשמלי כפונקציה של הזמן בלבד.
בעולם החי, ישנם סוגים שונים של אותות המועברים בגופם של אורגניזמים. אותות אלו יכולים להיות חומרים כימיים שונים, חומצות אמיניות, הורמונים ועוד.
הקולטנים השונים מאפשרים לתאים לזהות אותות מסוגים ספציפיים.

אותות זמן-בדיד וזמן-רציף

אם ערכי אות מסוים מוגדרים רק בנקודות זמן בדידות, אזי הוא קרוי "אות זמן בדיד" או "אות דיסקרטי", ונחשב כפונקציה ממספרים שלמים (נקודות זמן) למספרים טבעיים או מרוכבים.
"אות זמן רציף" מוגדר לכל ערך של הזמן והוא פונקציה ממספרים טבעיים אל ערך טבעי או מרוכב.

העברת אותות

ניתן לשדר אותות ממקום למקום, וכך ליצור תקשורת. בהתאם לכך, מערכת תקשורת עושה שימוש באותות לצורך העברת מידע.
רעש הוא כל הפרעה בערוץ התקשורת, הגורמת לשינוי באות המועבר דרכו, כך שנוצרת שגיאה בפלט הסופי.
קליטה נחשבת מוצלחת רק אם יחס אות לרעש של האות שהתקבל במקלט היה גדול יותר מסף רגישות הקליטה של המקלט.
רעש רקע הוא תנודות אקראיות בסביבה. הוא נחשב לגורם הפוגע ביכולת איתור האותות, בכך שהוא יוצר אפקט ממסך המפריע ליכולת העיבוד של מידע רלוונטי אודות האות.
עם זאת, במערכות לא ליניאריות מסוימות כמו מעגלים חשמליים ומערכות חישה ביולוגיות הנוכחות של רעש יכולה להעצים את היכולת לאתר אותות חלשים. תופעה זו מכונה תהודה אקראית.

עיבוד אותות

עיבוד אותות הוא ניתוח, הצגה, קידוד ופענוח של אותות.
ניתן להמיר אות מסוג מסוים לאות מסוג אחר באמצעות מתמר. למשל, הפיכה של אות חשמלי לאות קולי, באמצעות רמקול.
תהליך הדיגיטציה חיוני לצורך עיבוד אותות ספרתי.
מיכלישקי

תולדות היישוב

מיכלישקי נזכרת לראשונה בשנת 1518, ובמשך שנים רבות הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1922 נכללה בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי מיכלישקי

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-140 משפחות יהודיות, רוב תושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-24 ביוני 1941, תחילת מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וגיוס לעבודות כפייה.
בסוף אוקטובר 1941 ריכזו הליטאים את כ-1,500 יהודי העיירה וסביבתה בגטו מגודר וסגור שהוקם בה, בו נצטוו היהודים להעביר לשלטונות סכומי כופר גבוהים. כתוצאה מרעב ומגיפות ששררו בגטו, מתו רבים מיושביו.
במרץ ובאפריל 1943 חוסל גטו מיכלשקי. חלק מיושביו שולחו לגטו וילנה, חלקם למחנות עבודה ליד קובנה, וחלקם הועברו ישירות לפונאר. מספר מיושבי הגטו שהצליחו להימלט ליערות הצטרפו לפרטיזנים.
כרם בן זמרה

היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1949 על ידי קבוצת עולים מטורקיה. בראש הקבוצה עמד בנימין אשכנזי, שקיבץ מטעם הפועל המזרחי 7 משפחות נוספות (מש' רודיטי, מש' קזס, מש' רוזיו, מש' אשכנזי, מש' בן עזרא, מש' מילס ומש' בגא). במאי 1950 התגוררו במושב עולים מטורקיה, מצרים, טריפוליטניה וגרי סן ניקנדרו. אל אנשי סן ניקנדרו נלווה הרב מאיר יהודה גץ שהתנדב להגיע למושב ושימש בו כרב, מוהל, שוחט ומורה. אל המשפחות המייסדות הצטרפו בשנת 1951 עולים מרומניה, ביניהם ניצולי שואה. בשנת 1952 הצטרפו למושב עולים ממרוקו. בתחילה נקרא המושב "הר אדום" על שם הכפר הערבי "ראס אל אחמר" שעל אדמותיו הוקם. 
המושב נקרא על שם התנא רבי יוסי בן זמרה הכהן, שקברו מצוי בתחום המושב.

כיום

המושב הוא מושב חקלאי ובו תיירות מפותחת, צימרים ויקבים.
המפעל הלאומי לאוריינות בקובה

המפעל הלאומי לאוריינות בקובה (בספרדית: La Campaña Nacional de Alfabetización en Cuba) היה מפעל לאומי קובני לביעור הבערות ולקידום האוריינות שהתקיים בשנת 1961 ביוזמת השלטון המהפכני החדש. ההכנות למפעל החלו בשנת 1960 והוא בא על סיומו הרשמי ב-22 בדצמבר 1961 עם הכרזת הממשלה ברחבת כיכר המהפכה חוסה מארטי על קובה כטריטוריה בה אין אנאלפביתים. במהלך המפעל ירד שיעור האנלפאבתים בקובה מכ-20% בשנת 1959 לכ- 3.9% בשנת 1961 בלבד. שנת סיום המבצע הוכרזה בקובה כ"שנת החינוך".

הסיבות לכינון המפעל

על אף שחוקת קובה משנת 1940 כללה סעיף שהבטיח את החלתו של חוק חינוך חובה לילדים התאפיינה המערכת החינוכית בפערים גדולים בנגישות למשאבים ולהשכלה. אי השיווין בא לידי ביטוי במיוחד בהבדלים החריפים בין האזורים העירוניים, בהם עמד שיעור האנאלפביתיות על כ-11%, לעומת האזורים הכפריים בהם כ-47% מהאוכלוסייה לא ידעו קרוא וכתוב. בשנת 1958, ערב המהפכה הקובנית, לכמליון קובנים לא היו כל כישורי אוריינות (ידיעת קרוא וכתוב) כלל, ולרבים עוד יותר היו כישורים חלקיים. נוסף על נתונים אלו כ-600,000 ילדים לא פקדו כלל את בתי הספר. למעשה, בשנת 1950 זכו פחות ילדים בגיל חינוך חובה ללכת לבית ספר מאשר בשנת 1920.
המהפכנים הקובאנים הכירו בבעיה ובין דצמבר 1956 וינואר 1959, בעודם מנהלים מלחמת גרילה כנגד שלטונו של פולחנסיו בטיסטה, העבירו מספר קורסים במטרה לתרום לביעור הבערות במקומות שונים שהיו תחת שליטתם.
אצטאלדהיד

היסטוריה

הצעה ראשונה לייצור אצטאלדהיד מאצטילן מיוחסת לפרסום של קושצרוף (Kuscheroff) משנת 1884. בשנת 1898 הציע הוגו ארדמן שיטה לייצור תעשייתי של אצטאלדהיד מאצטילן על ידי העברת האצטילן דרך חומצה גופרתית רותחת בריכוז של כ-45% מעורבב בחומצת כספית. לשיטה זאת הייתה נצילות נמוכה של כ-5%.  נתן גרינשטיין זיהה שיש קשר הפוך בין הטמפרטורה הרצויה בתהליך לבין ריכוז החומצה, כאשר ככל שהריכוז יותר גבוה יש להשתמש בטמפרטורה נמוכה יותר. בתחילת 1910 הוא הגיש פטנט בו הציע להעביר את האצטילן דרך חומצה גופרתית בריכוז של כ-45%, אך בטמפרטורה נמוכה של 15-25 מעלות צלזיוס ובלחץ גבוה מהלחץ האטמוספירי, או דרך חומצה זרחתית בריכוז של כ-25%, בו מעורב זרז של מלח כספית, במקום החומצה הגפרתית. חברת Chemische Fabrik Griesheim-Elektron קיבלה את הבעלות על הפטנט וניסתה לייצר אצטאלדהיד בהתאם, אך נתקלה בקשיים רבים וייצור המוני על פי השיטה של גרינשטיין החלה בשנת 1916 ונמשכה כ-50 שנה.

כימיה

אצטאלדהיד עובר תגובת טאוטמריזציה לתת ויניל אלכוהול

קבוע שיווי המשקל לתגובה הוא 6x10⁻⁷ ושינוי האנתלפיה H = 42.7Kj/mol∆ ב-298K כך שבתנאים אלו רק אחוז קטן מאוד מהחומר נמצא בצורת האנול (ויניל אלכוהול). לתגובה יש אנרגיית שפעול גבוהה כך שאינה מתרחשת בטמפרטורת החדר, ניתן לבצע אותה בקטליזה פוטוכימית או בנוכחות חומצות כ HClO₄ או H₂SO₄. 
 
בשל גודלה הקטן של המולקולה וזמינותה כמונומר יבש (בניגוד לפורמלין) משמש החומר כאלקטרופיל בתגובות סינתיזה אורגנית.
אצטאלדהיד מגיב עם ציאניד ואמוניה לקבלת חומצת האמינו אלאנין

3 מולקולות אצטאלדהיד יכולות להדחס לקבלת פראלדהיד (Paraldehyde) - מולקולה טבעתית המכילה קשרי פחמן-חמצן יחידים

שימושים

בעבר שימש אצטאלדהיד בעיקר כחומר גלם לייצור חומצה אצטית. יישום זה נמצא בירידה כי ניתן להפיק את החומצה ביעילות גבוהה יותר ממתנול.
אצטאלדהיד הוא חומר מוצא חשוב לנגזרות של פירידין.
משתנן ואצטאלדהיד מייצרים שרפים שימושיים.
מאנהידריד אצטי ואמטאלדהיד מייצרים אתילדיאן דיאצטט ממנו מפיקים ויניל אצטט - המונומר לייצור פוליויניל אצטט.

בטיחות

אצטאלדהיד רעיל בריכוזים גבוהים, חשוד כמסרטן וגורם לגרוי בעיניים ובריריות דרכי הנשימה. רמת החשיפה המרבית המותרת לעובדים היא 25ppm.
חשיפה לריכוזים שמעל 1,000ppm מתבטאת בבחילה, הקאה וכאבי ראש.
ניקולאיה בלצ'סקו

ניקולאיה בלצ'סקו (ברומנית: Nicolae Bălcescu, תעתיק פונטי: nikoˈla.e bəlˈt͡ʃesku; להאזנה כאן; ‏ 29 ביוני 1819 - 29 בנובמבר 1852) היה סופר, היסטוריון ומהפכן רומני.

ביוגרפיה

ניקולאיה בלצ'סקו נולד בבוקרשט, בירת נסיכות ולאכיה במשפחה של בויארים ממעמד אצולה נמוך יחסית. בלימודי בית הספר התאהב במקצוע ההיסטוריה. הוא למד יחד עם יון גיקה ובין מוריו היה גם יון הליאדה רדולסקו. בגיל 19 התגייס לצבא הוולאכי וב-1840 לקח חלק בקשר פיליפסקו (קשר לאיחוד רומניה) ועם גילוי הקשר נכלא לשנתיים במנזר מרג'ינאני והשתחרר עם התחלפות השליט. לאחר שחרורו ייסד בלצ'סקו, יחד עם יון גיקה וקריסטיאן טל, אגודה סודית בשם "האחווה" (Frăția), אגודה שסיסמתה הייתה "צדק, אחווה" (Dreptate, Frăţie). הוא סייר בחבלים המיושבים ברומנים, נסיכות מולדובה, ולאכיה, טרנסילבניה, בוקובינה וגם בצרפת ובאיטליה. למד היסטוריה והשתתף, לצד אאוגוסט טרבוניו לאוריניאן בעריכת כתב העת להיסטוריה Magazin istoric pentru Dacia (מגזין היסטורי למען דאקיה).
ב-1844, ב-Propăşirea (הקידום), כתב העת של קוגלניצ'אנו ושל אלכסנדרי, הודפסה עבודתו של בלצ'סקו, Puterea armată şi arta militară de la întemeierea Prinţipatului Valahiei şi până acum (הכוח הצבאי ואמנות המלחמה מייסוד נסיכות ולאכיה ועד עתה). בהמשך פורסם באותו כתב עת המאמר Comentarii asupra bătăliei de la Câmpia Rigăi sau Cosovo (ביאורים לקרב בשדה השַחרור או קוסובו).
בלצ'סקו לקח חלק במהפכת 1848, שהתרחשה בפברואר, בצרפת. עם ההשראה הזאת נסע לבוקרשט, שם לקח חלק במהפכה של 11 ביוני ואפילו מונה, ליומיים, להיות שר חוץ בממשלה הזמנית שהקימו המהפכנים. הוא היה בצד הליברלי ותמך בזכות הצבעה לכל ובמתן קרקע לאיכרים. לאחר דיכוי המהפכה נעצר על ידי הרשויות, אך הצליח לברוח ועבר לטרנסילבניה. מטרנסילבניה גורש על ידי השלטונות המקומיים.
לאחר כישלון מהפכת 1848 בנסיכויות הרומניות, ניקולאיה בלצ'סקו, יחד עם וסילה אלכסנדרי ואלקו רוסו, הוציאו לאור בפריז את כתב העת România viitoare (רומניה העתידית). הוא עבר לאיי דרום צרפת, שם התגורר עם מריה קנטקוזינו - שניהם היו חולי שחפת וקיוו שהאקלים של דרום צרפת ישפיע לטובה על מצב בריאותם. ב-1850, בפריז, השיג דרכון עות'מאני ובאמצעותו ניסה להיכנס לנסיכות ולאכיה, כדי לבקר את אימו הזקנה והחולה (גם הוא היה חולה מאוד), אך הרשויות מנעו את כניסתו. בעצת רופאיו יצא אל דרום איטליה. הוא התיישב בפלרמו, סיציליה ושם מת לבסוף ממחלתו, שחפת.
היצירה ההיסטורית החשובה ביותר של בלצ'סקו, Românii supt Mihai-Voievod Viteazul (הרומנים תחת מיכאי הוויווד האמיץ) נשארה בכתב יד ופורסמה לאחר מותו. המשטר הקומוניסטי ברומניה, על בסיס הערה כלשהי של קרל מרקס, ראה בבלצ'סקו חלוץ של הקומוניזם, לכן פיאר את שמו, תחריט של פניו הודפס על שטרות כסף ושמו ניתן ליישובים ולרחובות בערים הגדולות.
בן אלטיט

קריירה כשחקן

אלטיט נולד, גדל והתחנך בהרצליה. בנעוריו למד בבית הספר רוטברג שברמת השרון. כנער שיחק בקבוצות הנוער של  רמת השרון ומכבי תל אביב והיה לאחד המצטיינים בקבוצה. לאחר מכן שיחק שנה במכללת בריאנט שברוד איילנד, ארצות הברית. בגיל 18 הושאל אלטיט לעונת התחשלות לקבוצת הבוגרים של בני הרצליה.
בשנת 2013 זומן למועדון הבוגרים של קבוצת מכבי תל אביב. לאלטיט הייתה אפשרות לשחק גם במכבי תל אביב וגם באליצור רמלה כמו חברו לקבוצה ארד הררי במסגרת הכרטיס הכפול.
אלטיט זכה עם מכבי תל אביב ביורוליג בעונת 2013/14.
בעונת 2014/15 התחיל את העונה עם מכבי תל אביב, ביקש להשתחרר מספר פעמים כיוון שלא שותף במשחקים לטענתו ולבסוף הושאל לעירוני רמת גן. השתתף במשחק האולסטאר של הליגה הלאומית וזכה בתואר ה-MVP של המשחק. בשלב מאוחר יותר של העונה חזר לשורות מכבי תל אביב והפעם קיבל יותר דקות משחק.
בעונת 2015/16 חתם בן אלטיט לעונה אחת במדי מכבי קריית גת שעלתה באותה עונה לליגת העל.
בעונת 2016/17, חזר לליגת העל, וחתם במדי מכבי אשדוד באר טוביה.
בעונת 2017/18, חתם בהפועל גלבוע גליל לעונה אחת.
בינואר 2019, חתם בעירוני נהריה לחצי עונה. בספטמבר 2019 חתם בהפועל באר שבע לעונה אחת.
הדג שלי שטן

תקציר העלילה

הסדרה עוקבת אחריו הרפתקאותיו של בני בן ה-11 ודג הזהב שלו, אדמירל בבלס, אשר קיבל מתנה מאמו. אדמירל בבלס הוא דג זהב אינטליגנטי אשר מעוניין להשתלט על העולם, דבר שגורם לו לעיתים קרובות לברוח מהאקווריום שלו בניסיון לעשות את זה. מפני שאמא של בני לא מאמינה לו, בני חייב להציל את העולם בעצמו.

הפקה

הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2002 בפסטיבל MIPCOM על ידי Sardine Productions. ביוני 2003, CBC Television ו-VRAK.TV רכשו את הסדרה לפיתוח. בפברואר 2004, Super Écran ו-VRAK רשמו על הסדרה באופן רשמי כאשר ממתנים ל-CBC. באותה עת נקבעה הסדרה להפקה באביב 2004, כשהעונה הראשונה תעלה בספטמבר 2005. מאוחר יותר באותו חודש, CBC הפיצו את הסדרה באופן רשמי. במהלך קיץ 2005, דיווחה Sardine שהסדרה תתחיל להיות משודרת באוקטובר, כאשר CBC ו-Ici Radio-Canada Télé יהיו המשדרים.
זכויות ההפצה לסדרה הוענקו בהתחלה ל-S.K.A ביולי 2004. ההפצה הביתית של הסדרה, ניתנה ל-PorchLight Entertainment באפריל 2006. בשנת 2012, Cyber Group Studios רכשה את זכויות הסדרה, וכעת היא המפיצה שלה.
תומאס שאף

קריירה כשחקן

שאף הגיע לאקדמיית הנוער של ברמן בשנת 1972, ו-6 שנים לאחר מכאן עלה לשחק בקבוצת הבוגרים. במהלך 4 השנים הראשונות שלו בקבוצה הופיע רק ב-20 משחקים, אולם לאחר מכאן הפך לשחקן הרכב קבוע ומשמעותי. במהלך הקריירה זכה עם ברמן בשתי אליפויות ושני גביעים מקומיים, והשתתף כמחליף בניצחון על קבוצת הכדורגל הצרפתית א.ס. מונקו בגביע אירופה למחזיקות גביע של שנת 1991/2.

קריירת אימון

שאף החל את קריירת האימון שלו בעודו שחקן פעיל, עת בשנת 1987 החל לאמן קבוצות נערים של המועדון. בשנת 1996 החל לאמן את קבוצת המילואים של המועדון עד שב-9 במאי 1999 החליף את פליקס מאגאת בתור מאמן הקבוצה הבוגרת. באותה עונה לא רק שהציל את הקבוצה מירידה אלא גם זכה בגביע הגרמני.
שאף הוביל את ורדר ברמן להישגים הן בזירה המקומית והן בזירה הבינלאומית במשך כהונתו. עונת השיא של המועדון הייתה 2003/04 בה זכתה הקבוצה בדאבל - אליפות וגביע יחדיו. בנוסף לכך העפילה הקבוצה 5 פעמים רצופות (ו-6 בסך הכל) אל ליגת האלופות משנת 2004, כאשר בעונת 2008/09 הפסידה הקבוצה בגמר גביע אופ"א לקבוצה האוקראינית שחטאר דונייצק.
בשנת 2013 סיים את תפקידו כמאמן הקבוצה לאחר שאימן אותה 14 שנים. בשנת 2014 מונה למאמן קבוצת איינטרכט פרנקפורט. בינואר 2016 מונה למאמן האנובר 96 במקום מיכאל פרונטצק שפוטר מהתפקיד. במרץ 2016 פוטר מתפקידו.
רקטות ארטילריות קלות של תעש מערכות

LAR

LAR-160 (ראשי תיבות של Light Artillery Rocket) היא רקטות ארטילריות בקוטר 160 מ"מ לטווח בינוני-רחוק פרי פיתוחה של תע"ש הישראלית. במקור, ה-LAR-160 נועדה לירי ממשגר רקטות LYNX על גבי משאית, אך ניתן להתקינו גם על פלטפורמות אחרות לפי דרישות הלקוח.
את משגר ה-LAR-160 ניתן להתקין על תובת טנק, רכב קרבי משוריין אחר או משאית, או לגרור אותו ולהשתמש בו באופן עצמאי. מורכב משני מארזים על גבי צריח. הצריח פותח במקור עבור מערכת הנשק "אשל הירדן" בעלת ארבעה זבילים קבועים לרקטות "חביב" בקוטר 290 מ"מ, אשר הוצע לצה"ל אך לא נרכש. כל מארז מכיל בין 13 ל־18 זבילים בהם מוחזקות הרקטות. עד לירי עצמו, כל זביל אטום ושומר על הרקטה מפני פגעי הסביבה. הרקטה עצמה היא רקטת 160 מ"מ בעל ראש קרב (רש"ק) רגיל או פצצת מצרר. לרקטה הבסיסית (סימן 2) טווח מזערי של 12 ק"מ ומרבי של 35 ק"מ, ולרקטה המתקדמת (סימן 4) טווח של עד 45 ק"מ.
מלבד לישראל, הרקטות משווקות למדינות זרות; בין היתר ארגנטינה, צ'ילה וונצואלה.
המערכת הייתה בשימוש מבצעי רחב במלחמת אוסטיה ב-2008 נגד טורי טנקים רוסיים.

AccuLAR-160

כידון קסום (באנגלית: AccuLAR-160) היא רקטה ארטילרית מונחית מתוצרת התעשייה הצבאית,
הרקטה בעלת פולסרים (מערכת ניהוג ותיקון סטייה), ומונחית באמצעות מערכת GPS. לרקטה יש טווח מקסימלי של כ-40 קילומטר, ודיוק פגיעה גבוה במיוחד (הסטייה מהמטרה היא עד 10 מטר). קוטרה החיצוני החיצוני של הרקטה עומד על 160 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה). כידון קסום היא למעשה מונחית, אך למרות זאת היא נחשבת רקטה ולא טיל מפאת היותה והמבנה שלה, לצורכי ארטילריה.

AccuLAR-122

גרסה של "כידון קסום" בקוטר 122 מ"מ. הרקטה בעלת פולסרים (מערכת ניהוג ותיקון סטייה), ומונחית באמצעות מערכת GPS. לרקטה יש טווח מקסימלי של כ-40 קילומטר, ודיוק פגיעה גבוה במיוחד (הסטייה מהמטרה היא עד 10 מטר). קוטרה החיצוני החיצוני של הרקטה עומד על 160 מ"מ (זהו קוטר המנוע, שהוא החלק הגדול ביותר של הרקטה). כידון קסום היא למעשה מונחית, אך למרות זאת היא נחשבת רקטה ולא טיל מפאת היותה והמבנה שלה, לצורכי ארטילריה.
תעש מערכות פתחה עבור צה"ל דגם של רקטת של AccuLAR-122 ומארז שיגור תואם, המאפשר את שיגורה ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים. בצה"ל נקראת רקטה זו בשם "רומח".

ניסויים ושימוש מבצעי

בשנים 2010 ו-2011 התקיימו ניסויים מוצלחים של המערכת, ובהם פגעו הרקטות במטרות בדיוק של מטרים ספורים. בשנת 2012 פורסם כי צה"ל מקים גדוד בחיל התותחנים, שיצויד בנשק זה ויתן מענה ארטילרי לכוחות היבשה בטווחים ארוכים כמו גם סיוע בפגיעה במטרות טרור נקודתיות, משימה שנפלה עד כה בעיקר על כתפי חיל האויר.
במהלך השנים 2014–2016 נקלטה בצה"ל ה"רומח", גרסה של "כידון קסום" המותאמת לירי ממשגר רקטות M-270 MLRS "המנתץ" שנמצא בשירות חיל התותחנים.
ביסלמה

בִּיסלַמָה‏‎ ‎‏(Bislama באנגלית, Bichelamar בצרפתית) היא שפה קריאולית, אחת משלוש השפות הרשמיות של ונואטו, בצד האנגלית והצרפתית, והיא שפת ההמנון של ונואטו. השפה החלה להיווצר בסוף המאה ה-19. הכתב נעשה בסימני האלפבית הלטיני. רוב רובן של המילים בשפה זו מקורן באנגלית, ומקצתן – בשפות של בני האיים; מילים ספורות הגיעו מצרפתית. ביסלמה מצויה בשימוש נרחב במרכזים העירוניים של המדינה. באיי מדינת ונואטו נמנו למעלה ממאה שפות שונות, וצפיפות השפות בה היא הגבוהה בעולם – כ-2,000 נפש לשפה בממוצע. בהיותה לינגואה פרנקה ביסלמה מגשרת בין דוברי השפות השונות במדינה, אך השימוש הגובר בשפה המשותפת דוחק בהדרגה את השפות האחרות. חלקן מצויות על סף הכחדה ודובריהן סְפורים. השפעתן של השפות המקומיות על אוצר המילים קטנה, ומילותיהן משמשות בעיקר בשמות החי והצומח. הדקדוק והתחביר של ביסלמה מושתתים על אלה של משפחת השפות האוסטרונזיות. רק ב-1995 ראה אור מילון לשפה זו, והוא תורם להאחדה בכתיב שלה.
עוגת שרוסברי

עוגת שרוסברי או עוגיית שרוסברי (באנגלית: shrewsbury cake או shrewsbury biscuit) היא עוגייה במטבח האנגלי המוגשת כקינוח והנקראת על שם העיר שרוסברי שבשרופשייר. העוגייה עשויה סוכר, קמח, ביצה, חמאה ואגוז מוסקט. לעיתים מוסיפים לעוגה מי ורדים וזרעי קימל.

היסטוריה

מקורן של עוגיות אלה בראשית המאה ה-16. העוגה מוזכרת במחזהו של ויליאם קונגריב משנת 1700 "דרכו של העולם". המתכון הקדום ביותר של העוגיה מופיע בספר הבישול של אנה וולי "The Queen-like Closet or Rich Cabinet" משנת 1672 (מתכון הכולל מי ורדים) ולאחר מכן בספר הבישול של אליזה סמית', "The Compleat Housewife", משנת 1728. שיר משנת 1840 מציין כי העוגה הומצאה על ידי אופה בשם פאלין, בשנת 1760, אולם אין בסיס לאגדה אורבנית זו. העוגה יוצרה תחת השם המסחרי "עוגיות פאלין" עד מלחמת העולם השנייה עת שהמחסור במזון הביא להפסקת הייצור התעשייתי.
סמדר קילצ'ינסקי

קריירה

קילצ'ינסקי התפרסמה לראשונה בהיותה בת 14 כשהופיעה כ"נערת שער" בשבועון העולם הזה. בשנות השמונים והתשעים כיכבה בסרטי קולנוע המובילים של אותה תקופה - "הפנימייה" (1983) לצד אלון אבוטבול, "בר 51" (1985) של עמוס גוטמן, סרטיו של אסי דיין - "פוטו רומן" (1987) ו"החיים על פי אגפא" (1992) לצד שמיל בן-ארי וגילה אלמגור, "דשאים סגולים" (1998) של דינה צבי-ריקליס ו"כרוניקה של אהבה" (1999).
בשנים האחרונות השתתפה מלבד הסרט "שקרים לבנים" (2000), בסרטיו של חיים בוזגלו – "פגישה עיוורת" (2003) ו"דיסטורשן" (2005), לצד עמוס לביא. במקביל, ביססה קריירה טלוויזיונית בדרמות הטלוויזיוניות "בן-גוריון" לצד רונית אלקבץ, "לילה ללא לולה" (2001) של שי כנות, לצד איילת זורר, "1000 קלוריות" (2001) ו"ביי ביי לאהבה" (2006), לצד אביטל דיקר, ובסדרות הטלוויזיה "האישה האחרת" (2000) של שמי זרחין, לצד יונה אליאן, "צימרים" (2003), לצד גלית גוטמן, "אהבה מעבר לפינה" (2004), לצד יהודה לוי ו"כתב פלילי" (2005) של חיים בוזגלו, לצד אורי גבריאל. ב-2007 כיכבה ב"כבוד" של חיים בוזגלו.
בנוסף, לאורך השנים פיתחה קריירת דוגמנות מצליחה, הובילה את מסעות הפרסום של "סופט טאץ'" ו"דופלו", כיכבה על שערי מגזינים בארץ ובעולם ובשנים האחרונות הרצתה בנושאי קוסמטיקה, ניתוחים קוסמטיים ואופנה. כמו כן היא עוסקת ביצור, ובשנת 2005 ערכה תערוכה מציוריה, ב-2008 הופיעה בתוכנית הדוקו של קשת "למה כולם מתגרדים" העוסקת בתופעת הגירושים.
בסוף 2012 הגישה בקשה לבית המשפט להכריז עליה כפושטת רגל, לאחר ששקעה בחובות. בשנת 2016 שיחקה בסרטו של דורון ערן "סנאפשוט". ב-2018 כיכבה בסרט הקצר "מז'ינקע", בבימויה של רחל אליצור, בתפקיד האם יחד עם דניאל גל ומלך זילברשלג.

חיים אישיים

קילצ'ינסקי היא בתו של הצייר יליד פולין אנדריי קילצ'ינסקי, שנודע בדעותיו הלאומיות. בגיל צעיר נפרדו הוריה, ואביה קיבל עליה את האפוטרופוסות. בהיותה בת 15 עברה לגור למשך שנתיים עם יעקב אלפרון, שהיה באותה עת אסיר משוחרר בן 24. היא נישאה לאסי דיין, והתגרשה ממנו. כמו כן הייתה נשואה לשחקן שרון אלכסנדר, עמו הביאה לעולם בת וזוג תאומים. בתקופת נישואיהם ניהלו השניים בית ספר למשחק. לאחר גירושיה מאלכסנדר ניהלה מערכת יחסים עם הסופר גדי טאוב.
כריסטיאן מורטנסן

תומאס פטר ת'רובלד כריסטיאן פרדיננד מורטנסן (בדנית: Thomas Peter Thorvald Kristian Ferdinand Mortensen; ‏ 16 באוגוסט 1882 –  25 באפריל 1998), היה דני שהיגר בצעירותו לארצות הברית וחייו התפרסו על פני יותר ממאה אחת. במותו, בגיל של 115 שנים ו-252 ימים, הוא נחשב לגבר הזקן ביותר בהיסטוריה המתועדת ומוכחת, עד ל-28 בדצמבר 2012, אז שבר ג'ירואמון קימורה מיפן  את השיא.

שיאי אריכות ימים

בנוסף להיותו הגבר הזקן ביותר בעולם בשעתו, היה מורטנסן גם האדם הזקן ביותר שנולד בדנמרק, האדם הזקן ביותר בכל המדינות הנורדיות, המהגר הזקן ביותר בעולם והאדם השלישי הזקן ביותר מאירופה. 
אף שהיה הגבר הזקן ביותר בעולם, במותו, מורטנסן מעולם לא היה האדם החי הזקן ביותר בעולם, שכן שרה קנהאוס שנולדה ב-1880 נפטרה כשנה וחצי אחריו.

קורות חיים

כריסטיאן מורטנסן נולד לאב חייט בכפר סקארופ (Skårup), ליד העיר סקנדרבורג (Skanderborg) שבדנמרק, ב-16 באוגוסט 1882. החל לעבוד כשוליית חייט בגיל 16 בסקנדרבורג בשנת 1898, ולאחר מכן היה לפועל חקלאי. 
היגר לארצות הברית בשנת 1903, כשהיה בן 21. עבד כחייט, תוך כדי נדודים בדרכים והשתקע לבסוף בשיקגו, שם היו לו קרובי משפחה. בשנותיו הראשונות בשיקגו ואחר כך בטקסס עבד במספר משרות: חלבן, מסעדן, ופועל במפעל פחיות. ב-1913 נישא, אך נשאר נשוי לפרק זמן של פחות מעשר שנים בלבד, התגרש, לא הוליד ילדים ומעולם לא נישא בשנית.
בשנת 1950 יצא לגמלאות במדינת טקסס. 28 שנים לאחר מכן, ב-1978, כשהוא בן 96, עבר להתגורר בבית אבות בסן רפאל שבקליפורניה. 
מורטנסן נהג לעשן סיגר מדי פעם, והתעקש שעישון במתינות אינו בלתי בריא. כמו כן, העדיף דיאטה צמחונית ונהג לשתות מים רותחים. הוא היה עיוור באחרית חייו והעביר את רוב זמנו על כיסא גלגלים בהקשבה לרדיו. כמו כן, באחרית ימיו נפגע הזיכרון שלו לטווח קצר.
ביום הולדתו ה-115 הוא טען כי "חברים, סיגר טוב, שתייה מרובה של מים טובים, אי שתייה של אלכוהול, שמירה על אופטימיות והרבה שירה תשאיר אותך בחיים לזמן רב".
ג'ון גארנר

ביוגרפיה

גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון גארנר השלישי ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "קקטוס ג'ק", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס.
בשנת 1902 נבחר גארנר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מגוריו בטקסס. הוא נבחר לתפקידו זה 14 פעמים רצופות וכיהן בו עד 1933, עת נבחר לסגן נשיא ארצות הברית. משנת 1929 כיהן כיו"ר האופוזיציה מטעם המפלגה הדמוקרטית ובשנת 1931 נבחר לשמש יו"ר בית הנבחרים. לאורך שנות כהונתו בבית הנבחרים שימשה רעייתו כמזכירתו האישית.
בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה.
במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס.
גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים.
השאם אבן עבד אל-מלכ

השאם אבן עבד אל-מלכ (נכתב גם הישאם; בערבית: هشام بن عبد الملك) (6 בפברואר 691–743), היה הח'ליפה העשירי בשושלת בית אומיה. השאם, שירש את הח'ליפות מאחיו יזיד השני, עלה לשלטון בשנת 724 ומלך עד מותו בשנת 743.
השאם קיבל מאחיו ממלכה עתירת בעיות, אך הוא היטיב לטפל בהן, ובכך איפשר את הגעתה של הממלכה האסלאמית המאוחדת לשיאה. בימיו התפשטה הממלכה עד לחופי האוקיינוס האטלנטי והרי הפירינאים במערב, ונהר אינדוס וגבולה של סין במזרח. יחד עם זאת, בימי השאם הסתיימה תקופת השגשוג של שושלת בית אומיה.
השאם היה הרביעי מבניו של עבד אל-מלכ שעלה לשלטון, וזכה מצד ההיסטוריונים הערבים להכרה כאחד מהמדינאים הגדולים בשושלת האומיית.
סיפור קצר

סיפור קצר הוא ז'אנר ספרותי, שבו היצירות הספרותיות הן בעלות היקף מצומצם - סיפור כזה ניתן לקרוא, לרוב, במשך פחות משעה. מאפיינים מובהקים של הסיפור הקצר הם אחדות הזמן, אחדות המקום ואחדות העלילה. סיפור קצר הוא בין 2,000 ל-7,500 מילים (בין 5 ל-25 עמודים). 
סוגת הסיפור הקצר התחילה בימי הביניים, אולם רוב הסיפורים היו אנונימיים. הם גם נחשבו לחסרי חן אלא אם כן רבים מהם אוגדו בספר אחד בעל סיפור מסגרת (כגון אלף לילה ולילה). רק במאה ה-14 באיטליה, ניתן למצוא סיפורים קצרים עם שם היוצר. ג'ובאני בוקאצ'ו, מחברו של "דקאמרון", קובץ המכיל 100 סיפורים קצרים, נחשב בעיני רבים לאבי הסיפור הקצר. סיפורו "הבז", מתוך דקאמרון, הוא סיפור קצר קלאסי המשלב את המאפיינים של הז'אנר בתמציתיות ובענייניות רבה.

תחרויות סיפור קצר בישראל

בישראל מספר גופים מקיימים תחרויות של סיפורים קצרים, במטרה לעודד כתיבה ספרותית ולגלות כישרונות חדשים, בהם העיתון "הארץ", העורך את תחרות הסיפור הקצר של "הארץ", מפעל הפיס, העיתון "מקור ראשון" ו- "עברית ספרים דיגיטליים" מבית ynet. 
בשנת 2015 ייסדה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את תחרות הסיפור הקצר ע"ש עפרה אליגון, במסגרתה יצאו לאור שתי אסופות בשם "עשרים סיפורים קצרים".