google/wiki40b huggingface dataset:
אוהד נהרין

ביוגרפיה

נהרין נולד בקיבוץ מזרע לאליאב נהרין (שחקן בתיאטרון הבימה בשנות הארבעים של המאה ה-20) ולצופיה, שהייתה רקדנית שנאלצה לנטוש את הריקוד בשל בעיות בריאותיות ועסקה בהוראת תנועה והלחנה. כשהיה בן חמש וחצי עקרה המשפחה לקריית עמל.
נהרין ניגן בגיטרה ושירת בלהקת פיקוד צפון כזמר ורקדן. לאחר שירותו הצבאי למד בלט בניו יורק והיה חבר בלהקה של מרתה גרהאם. אחר כך הצטרף ללהקתו של מוריס בז'אר בבריסל. כשחזר ארצה החל לעבוד עם להקת בת דור, ונישא למארי קאג'יוורה, רקדנית אמריקאית ממוצא יפני, שרקדה איתו בלהקתו של אלווין איילי, והשניים שבו לניו יורק. בשנת 1982 שב ארצה וחיבר כוריאוגרפיות ללהקות ישראליות שונות.
בשנת 1990 התמנה למנהל האמנותי של להקת בת שבע, ויצר יצירות רבות, בהן "ממותות", "וירוס", "אנאפזה", "קיר" ועוד. נהרין נקלע ללב הוויכוח בין דתיים לחילונים במופע "פעמוני היובל", שנערך בשנת 1998. אנשי ציבור דתיים מחו על השימוש בשיר "אחד מי יודע" במקביל להסרת בגדי הרקדנים, והיו אף שהציעו להלביש את הרקדנים ב"גאטקעס" - בגדים תחתונים ארוכים. בסופו של דבר בוטלה הופעת הלהקה במופע לאחר סערה ציבורית גדולה.
נהרין נחשב לאחד מיוצרי המחול המוערכים בעולם ובשנת 1995 כתב הניו יורק טיימס כי הוא "אחד מחמשת הכוריאוגרפים המובילים בעולם".
ב-1998 זכה לתואר אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם ממשלת צרפת, בשנת 2003 קיבל תואר עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. בשנת 2004 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע. בשנת 2005 קיבל נהרין את פרס ישראל. ביוני 2008 הוענק לנהרין תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. באפריל 2009 קיבל את פרס המחול האמריקני ע"ש סמואל ה. סקריפס לשנת 2009. באותה שנה זכה לפרס על מפעל חיים מ"דאנס מגזין".
במאי 2013 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מג'וליארד.
בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות והספורט למחול אמנותי לשנת 2016, על מפעל חיים. מנימוקי השופטים: "נהרין הוא הכוריאוגרף המוביל והחדשני ביותר בישראל הוא החדיר איכויות של מחול עכשווי שמתחדש כל הזמן אל לב ממסד המחול".
במקביל לעבודתו עם רקדנים, ובעקבות פציעה שחווה, פיתח נהרין את "גאגא – דרך עבודה גופנית המתאימה לכל אחד". לטענת נהרין, השיטה מציעה דרך לחזק את הגוף, לשכלל את הגמישות, הזריזות והיעילות ולהעיר את החושים והדמיון.
לאחר שהתאלמן ממארי, אשתו הראשונה, נישא לארי נקמורה, רקדנית ממוצא יפני, ולהם בת.
יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל

יום הזיכרון לנספי עליית יהודי אתיופיה (נקרא גם יום נספי סודאן) מצוין ביום ירושלים (כ"ח באייר) לזכר כ-4,000 מיהודי ביתא ישראל שמתו במהלך המסע וההמתנה לעלייה במחנות הפליטים בסודאן בזמן מבצע אחים.

המאבק להכרה ביום הזיכרון

קביעת תאריך רשמי ליום הזיכרון ליהודים שנספו בדרכם לישראל והקמת אתר ההנצחה בהר הרצל היה תהליך ממושך שהובילו עמותות ונציגי הקהילה. התאריך נבחר, יום ירושלים, מסמל את החיבור העמוק בין יהודי אתיופיה לירושלים והכמיהה לזכות ולהגיע אליה. אולם, בחירת תאריך זה, מייצרת, לטענת פעילים יוצאי אתיופיה, את ההפרדה בין החגיגות של הרוב היהודי לבין יום הזיכרון של יהודים יוצאי אתיופיה.
אתר ההנצחה תוכנן בתחילה בסמוך לקיבוץ רמת רחל, מקום כינוס של יהודי אתיופיה בכל שנה ביום ירושלים. הקרן הקיימת לישראל הייתה אמורה להכשיר שטח להקמת אנדרטה ופיתוח המקום ומשרד הקליטה היה אמור לממן את הפרויקט. אולם, הקמת אתר הזיכרון לא התקדמה והמקום בו התקיימו טקסי הזיכרון לא היו התנאים לניהול אירועי זיכרון. כן, קיבוץ רמת רחל התנגד לבניית אנדרטה קבועה בשטחו וטען שסיכום היה שהאנדרטה בקיבוץ תשתמש את הקהילה עד אשר שיבנה אתר זיכרון קבוע. בנובמבר 2003, קבלה ועדת השרים לענייני עליה וקליטה את המלצת שרת הקליטה, ציפי לבני, להקים אנדרטה בהר הרצל לזכר הניספים. האנדרטה נחנכה ב־2007.
העמותה לזכר יהודי אתיופיה שנפטרו בסודן בדרך לציון, פנתה לבג"ץ בשנת 2013 ודרשה להכיר במשפחות הניספים כאסירי ציון או הרוגי מלכות או כמי אשר נפלו בדרכם לארץ ישראל; לתמוך במשפחות הנספים בסיוע כלכלי, רפואי וסיוע אחר וכן להורות לממשלה על אכיפת ההחלטה שקבלה בנושא הנצחת הניספים. בג"ץ דחה את העתירה.
החברה הגאוגרפית הרוסית

החברה הגאוגרפית הרוסית (ברוסית: Русское географическое общество) היא אגודה מדעית רוסית, שנוסדה ב-18 באוגוסט 1845 למטרת קידומם של מדעי הגאוגרפיה. כיום, זהו מרכז מוביל לגאוגרפיה, התומך במחקר, חינוך, משלחות גילוי ומחקר ועבודת שדה ומקדם עניין ציבורי והבנה מיודעת של העולם - אוכלוסיות, מקומות וסביבות. 
זוהי אחת האגודות המדעיות הוותיקות בתחום, אחרי זו הצרפתית (1821), הגרמנית (1828) והבריטית (1830). משנת 1956 החברה היא חברה באיגוד הבינלאומי לגאוגרפיה.

היסטוריה

החברה הגאוגרפית הרוסית נוסדה בשנת 1845 כמכון שמטרתו לקדם את מדע הגאוגרפיה, בחסות הקיסר ניקולאי הראשון, שהעניק לה כתב הרשאה קיסרי ונודעה בהמשך בשם "החברה הגאוגרפית הקיסרית הרוסית" עד שנת 1917.
17 חבריה המייסדים של החברה הגאוגרפית היו: קונסטנטין ארסנייב, פרידריך וילהלם רמברט פון ברג, קרל ארנסט פון בייר, פרדיננד וראנגל, פלטון צ'יחאצ'וב, ולדימיר דאל, פטר קופן, אלכסיי לבשין, ויליאם הרברט הובס, גרגור פון הלמרסן, אדם יוהאן פון קרוזנשטרן, מיכאיל מוראביוב-וילנסקי, פיודור ליטקה, ולדימיר אודייבסקי, פיוטר ריקורד, מיכאיל ורונצ'נקו, וסילי פרובסקי ופרידריך פון שטרובה
נשיאי החברה הגאוגרפית הקיסרית הנסיך הגדול קונסטנטין מיכאילוביץ' (1845 - 1892) והנסיך הגדול ניקולאי מיכאילוביץ' (1892 - 1917), אך למעשה נוהלה על ידי סגני נשיא החברה: פיודור ליטקה (1845 - 1850), הרוזן מיכאיל מוראביוב-וילנסקי (1850 - 1857), פיוטר סמיונוב טיין-שאנסקי (1873 - 1914) ויולי שוקאלסקי (1914 - 1931).
סניפים שונים של החברה הגאוגרפית הוקמו בקווקז (1850), אירקוטסק (1851), וילנה (1867), אורנבורג (1868), קייב (1873), אומסק (1877) וערים אחרות.
החברה העניקה חסות וארגנה את משלחות המסע של ריצ'רד מאק, פיוטר קרופוטקין, סמיון טיין-שאנסקי, ניקולאי מיקלוחו-מיקלאי, ניקולאי פרז'בלסקי, פיוטר קוזלוב, ולדימיר אוברוצ'ב ולב ברג. החברה סייעה גם להקים את תחנות המחקר הראשונות בקוטב הצפוני של רוסיה והייתה הראשונה לחקור בפרוטרוט את הפולקלור הרוסי ואגדות העם האוקראיניות.
החברה הייתה הראשונה לארגן משלחות חקר להרי אורל בשנים 1847-1850 ולנהר אמור בשנים 1854-1863 ולאזורים המרוחקים של המזרח הרחוק הרוסי ומונגוליה בשנות 1870. עד 1917 הורכבה החברה הגאוגרפית מ-11 סניפים ואלף חברים.
לאחר הקמת ברית המועצות החברה הפכה לחברה הגאוגרפית הסובייטית, או לחברה הגאוגרפית של ברית המועצות ולנשיאיה מונו אישים כניקולאי ואווילוב (1931 - 1940), לב ברג (1940 - 1950), יבגני פאבלובסקי (1952 - 1964), סטניסלב קלסניק (1964 - 1977) וחוקר הקוטב אלכסיי טרשניקוב (1977 - 1991)
החברה ערכה מספר הכנסים והעניקה פרסים תלת שנתיים כמו מדליית הזהב הגדולה ופרסים דו-שנתיים על שמם של פרז'בלסקי, ליטקה וסמיונוב והעניקה גם את הפרס הדו שנתי על שם סמיון דז'נייב. עד שנת 1970 החברה הוציאה לאור למעלה מ-2,000 כרכים של ספרות גאוגרפית, לרבות מגזין "הרשומות" (Записки, שיוצא לאור מאז 1846) ומגזין "הידיעות" (Известия, יוצא לאור מאז 1865).
החברה הגאוגרפית שינתה את שמה חזרה לשמה ההיסטורי בשנת 1991 והעתיקה את משרדיה הראשיים חזרה לסנקט פטרבורג.
בספטמבר 2010 אלבר השני, נסיך מונקו הפך לחבר כבוד בחברה הגאוגרפית הרוסית.
מאז 2002 החברה מתחזקת ותומכת במחנה הקרח ברנאו שבקוטב הצפוני המשמש בעיקר למטרות תיירות ומחקר. מאז התפרקות ברית המועצות עמדו בראש החברה אישים שונים כדוגמת החוקרים יורי סליבורסטוב וסרגיי לברוב ואנשי צבא כאנטולי קומאריצין וסרגיי שויגו.
וורן ג'י

קריירה מוזיקלית

וורן ג'י, יליד לונג ביץ', קליפורניה, התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בהרכב 213 (קידומת טלפון של אזור מזרח לוס אנג'לס) יחד עם נייט דוג וסנופ דוג.
הלהקה הצליחה בזכות הקשר של וורן ג'י שהכיר אותה לאחיו החורג ד"ר דרה שגרם להחתמתם בחברת התקליטים Death Row Records של שוג נייט.
בשנת 1992 וורן ג'י תרם רבות להפקת אלבום הבכורה של ד"ר דרה The Chronic שאירח בין היתר את כל הרכב 213 יחד עם חבריהם מהרכב דה דוג פאונד .
בשנת 1993 וורן ג'י הפיק לעצמו את סינגל הבכורה שלו בהשתתפות נייט דוג ומיסטה גרים שנקרא Indo Smoke (עשן הגראס).
שנה לאחר מכן ב-1994 יצא אלבום הבכורה בחברת התקליטים Def Jam Records שנקרא Regulate... G Funk Era והלהיט הגדול מהאלבום ובכלל של וורן ג'י היה "Regulate".
בשנת 1997 יצא אלבומו השני שנקרא Take A Look Over Your Shoulder. האלבום זכה להצלחה ומכר יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית.
בשנת 1998 הופיעו וורן ג'י והזמרת הנורווגית סיסל יחד בדואט שהתבסס על הקטע "מחולות פוליבצים" מתוך האופרה "הנסיך איגור" והפך ללהיט באירופה. ג'י ביצע קטעי ראפ בעוד סיסל ביצעה קטעי מקהלה.
ב-1999 יצא אלבומו השלישי I Want It All. באלבום השתתפו ראפרים בולטים דוגמת מאק 10, סנופ דוג, קורופט ואיב. באותה שנה שיחק בדרמת הפשע "כביש מהיר" לצד דריל האנה.
בשנת 2001 וורן ג'י חתם ביוניברסל רקורדס והוציא את אלבומו הרביעי The Return of the Regulator שאיכזב מאוד ולא הצליח במכירות. באלבום הזה שאפילו עטיפתו הייתה בדיוק כמו באלבום הראשון שלו, וורן ג'י ניסה לשחזר את אלבום הבכורה שלו משנת 1994 ללא הצלחה.
בשנת 2003 וורן ג'י חבר לחבריו להרכב 213 סנופ דוג ונייט דוג והחליטו להקליט את האלבום שלא יצא וזה שוחרר 2004 בשם The Hard Way. הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום היה "Grupie Luv" והאלבום נכנס למקום הרביעי במצעד המכירות של מגזין בילבורד הנחשב.
בשנת 2005 הוציא וורן ג'י את אלבומו החמישי In the Mid-Nite Hour תחת לייבל עצמאי.
סיני (כתב עת)

סיני הוא "ירחון דתי לאומי לתורה למדע ולספרות", כתב עת מדעי-הלכתי למאמרים בנושאים תורניים, ספרותיים, נושאים הקשורים בארץ ישראל ומצוות יישובה, ארכאולוגיה, חקר תפילה, פיוטים ומנהגים, (רבים מהם על סמך מחקרי גניזת קהיר) ועוד. כתב העת יוצא לאור ברציפות, שש פעמים בשנה (למרות השם "ירחון") מאז 1937 בהוצאת מוסד הרב קוק.

תולדות כתב העת

כתב העת היה יוזמתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצא בעריכתו מ-1937 ועד 1962. מטרתו הראשונית הייתה "ליצור בימה ספרותית קבועה, תורנית ומדעית, ליהדות הדתית לאומית." בתחילה יצא כתב העת בתמיכה ומימון של מוסד ביאליק והסוכנות היהודית וכלל גם מדור פובליציסטי, למאמרים בענייני השעה ומדור לספרות יפה, אשר בוטלו עם השנים ותרמו לביסוסו ככתב עת ייחודי למחקר תורני ולמדעי היהדות.
בשנת 1962 החליף ד"ר יצחק רפאל את הרב מימון בעריכת כתב העת. עד שנת 1966 לא התנוסס שמו על שער החוברת אלא נרשם כ"עורך אחראי" בשער האחורי בעוד על הכריכה נרשם: "המייסד העורך הרב יהודה ליב הכהן מימון זצ"ל." רפאל הוציא מכתב העת את מדורי "חידושי תורה" ואת המדור הביבליוגרפי עבורם התקין קובצי-לוואי ל"סיני": בית התלמוד, תורה שבעל-פה וארשת. 
בשנת 1999 החליף את רפאל הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ.

אופי כתב העת והמאמרים

במאמר הפתיחה של הגיליון הראשון הציג יהודה לייב פישמן מימון את ה"אני מאמין" של "סיני":
סיני בא לפענח את מצפוני האור הגנוז בספרות הישראלית לכל ענפיה ופארותיה; לחדור אל העומק, אל התהומות ואל רזיה הכמוסים של היהדות המעשית ולגלות על ידי הסברה והארה את המאור הגדול שבתורת סיני לכל משפטיה והלכותיה.
סיני יציע מקום למאמרים בכל מקצועות התורה הישראלית והמדע העברי; לחקר השפה העברית ולחקירת הספרות הישראלית, התלמודית והמדרשית, ההלכתית והאגדית, הגאונית והרבנית; ויחד עם חקירת העבר לרחבו ולעומקו יבוצר מקום בתוך סיני גם לחקירת ההווה של ישראל החי והיוצר. 
 
סיני יקדיש מקום רחב לחקירה תורנית-מדעית של ארץ-ישראל: קדושתה, מצוות התלויות בה, כתיבת הארץ וקדמוניותיה, תולדותיה והתפתחותה למן הזמן היותר עתיק ועד הדור האחרון.
סיני יעודד ויעורר את הכוחות הצעירים שבתוך היהדות הדתית-הלאומית כדי לשתף אותם בעבודה ספרותית, תורנית ומדעית; ויחד עם זה ישתדל להדריך את הנוער העברי ולחנכו ברוח של אהבה עמוקה לישראל ולתורתו וארצו, באופן שיהיה מוכן ומוכשר למלאות את תפקידו האחראי בבנין המולדת על יסודות תורת האומה ומסורתה
— הגיליון הראשון (סיון, תרצ"ז – 1937)
הכותבים באו מתוך שורות המלומדים הדתיים ומעט חוקרים לא-דתיים בתחום מדעי היהדות. בכרך החמישים כתב הרב מימון הסתייגות שלא הייתה חלק מהגדרת המטרות הרשמית, אך התקיימה תמיד באופן סמוי, "סיני פתח שעריו לבעלי גישות שונות ובלבד שהדברים לא יחרגו מתחום המותר מבחינת מסורת ישראל המקודשת".
צבי הירש הלברשטאם

צבי הירש הלברשטאם (ה'תר"י, 1850, רודניק - ט"ו באב, ה'תרע"ח, 24 ביולי 1918, קליינווארדיין) היה רב ואחר כך אדמו"ר בעיר רודניק.

ביוגרפיה

נולד ברודניק לרבי ברוך הלברשטאם אב"ד גורליץ, בנו של רבי חיים הלברשטאם אב"ד צאנז בעל ה"דברי חיים" וחתן רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים אב"ד סיגעט בעל ייטב לב. בגיל 14 התחתן עם בת רבי ישראל הורוביץ מבארנוב. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לחיה מינדל בת רבי מאיר משולם שפירא מלנצהוט (נכדת רבי שמואל שפירא ונינת רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב בעל בני יששכר; נהרגה בשואה).
למד אצל שני סביו, הרב חיים הלברשטאם והרב יקותיאל יהודה טייטלבוים. בהמשך, אף על פי שרבה של סיגעט דאג לו למשרת רבנות בעיר קרעשוב בגליל סיגעט, הוא העדיף לשבת ליד אביו שהיה אז רב ברודניק ולכן התמנה לרב העיר ניסקא. לאחר רבנות בת 10 שנים בניסקא התמנה אביו לרב בגורליץ והוא מילא את מקום אביו ברבנות רודניק. לאחר פטירת אביו החל לנהוג באדמו"רות.

תורתו

דברי תורתו כונסו בספר צבי תפארה, הכולל גם שאלות ותשובות, מנהגים ונוסחאות תפילה שלו, נתניה תשס"ג. חלק ב' של הספר, שיצא בשנת תשס"ו, כולל את תולדותיו.
אנה קלדר-מרשל

ביוגרפיה

קלדר-מרשל נולדה בשכונת קנזינגטון שבמערב לונדון. אביה היה הסופר והמסאי ארתור קלדר-מרשל.
ב-1970 שיחקה קלדר-מרשל בסרט "Pussycat, Pussycat, I Love You" בתפקיד מילי דובס. עוד באותה שנה כיכבה בסרט הקולנוע "אנקת גבהים" המבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה בתפקיד קאתי לצדו של טימותי דלטון שגילם את היתקליף. ב-1983 שיחקה בתפקיד קורדיליה בעיבוד טלוויזיוני של המחזה "המלך ליר" בכיכובו של לורנס אוליבייה.

חיים אישיים

קלדר-מרשל נשואה לשחקן דייוויד בורק, ובנם הוא השחקן טום בורק.
ארנון בן עמי

ביוגרפיה

בן עמי הוא בוגר בית הספר הריאלי מחזור מ"ז והפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה מחזור י"ב 1966. בצה"ל שירת בחיל התותחנים. במלחמת ששת הימים סופח כמשנה טכני לגדוד מילואים 344 ולחם עמו בקרבות באזור ירושלים בהן סיפק הגדוד סיוע ארטילרי לחטיבת הראל. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שב לישראל מחו"ל, הצטרף כקצין קישור ארטילרי לגדוד 74 של חטיבה 188 שלחמה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן, במהלך המלחמה נפצע אך המשיך למלא את תפקידו, הוא עוטר לאחר המלחמה בצל"ש הרמטכ"ל. במלחמת לבנון הראשונה שימש מפקד האיכון של אוגדה 91 ושל אוגדה 96, אוגדת צנחנים בפיקודו של עמוס ירון ובמהלך המלחמה מונה למפקד הסיוע האוגדתי. ביולי 1983 מונה למפקד עוצבת כידון ושירת בתפקיד עד יציאת האגד מלבנון ביולי 1985. בשנת 1987 מונה למפקד שבטה עד שנת 1989. בשנים 1989 עד 1992 שימש מפקד עורף פיקוד המרכז. 
לאחר שחרורו כיהן במשך כ-10 שנים, עד תחילת 2008, כראש אגף משק לשעת חירום במשרד הביטחון. במהלך 2003 שימש כממלא מקום של נציב קבילות החיילים במשך כחודשיים.
קנזס סיטי (קנזס)

היסטוריה

העיר הוקמה באוקטובר 1872, ובאותה השנה כבר נערכו בחירות מוניציפליות ראשונות. בשנת 1886 סופחו לעיר עוד כארבעה יישובים, ובכך נוצרה ישות מוניציפלית חדשה שעדיין נשאה את השם קנזס סיטי. בשנות ה-90 של המאה ה-19 העיר חוותה צמיחה דמוגרפית אדירה אשר נמשכה עד שנות ה-30 של המאה ה-20. בשנים 1890–1960 העיר נחשבה לאחת ממאה הערים הגדולות בארצות הברית כולה ובשנת 1920 אוכלוסייתה חצתה לראשונה את קו מאה אלף התושבים.
וים יונק

קריירה

יונק שיחק במסגרת המועדון החובבני RKAV מוולנדם, בטרם הצטרף למועדון הכדורגל וולנדם המקצועני ב-1986. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה סייע לה להעפיל לליגת העל ההולנדית, תוך שהבקיע שערים רבים ביחס לשחקן בתפקידו. יכולתו המרשימה משכה את עיני קבוצת הצמרת אייאקס אמסטרדם, שצירפה אותו לשורותיה ב-1988.
במשך שנותיו באייאקס הפך יונק לשחקן קבע בהרכב הקבוצה, ונודע בשל עבודתו הקשה במרכז המגרש וקריאת המשחק הטובה שלו. הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות הולנד ב-1990 ובגביע אופ"א ב-1992, לאחר שהבקיע בבעיטה חזקה ממרחק בגמר מול טורינו. על אף הצטיינותו הרבה במדי אייאקס הוא זכה להתעלמות ממאמני נבחרת הולנד בסוף שנות השמונים ובתחילת התשעים, והופיע לראשונה במדי הנבחרת רק במהלך משחקי ההכנה ליורו 1992. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר זה בתור מחליף.
ב-1993, לאחר עונה בה סייע לאייאקס לזכות בגביע ההולנדי, עבר יונק לאינטר מילאנו האיטלקית יחד עם דניס ברגקאמפ. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא סייע לה לזכות בגביע אופ"א, ובגמר מול קזינו זלצבורג הבקיע שער זכור נוסף בהקפצה מעל שוער היריבה. יונק פתח בקביעות בהרכב נבחרת הולנד של דיק אדבוקאט במונדיאל 1994 והיה שותף בכיר להעפלתה לרבע הגמר, כשהבקיע שני שערים במהלך הטורניר - הראשון, ממרחק של 35 מטרים במשחק נגד ערב הסעודית בשלב הבתים, והשני בשמינית הגמר נגד אירלנד.
לאחר עונת 1994/1995, כשהוא מתקרב לגיל 30, חש יונק כי מעמדו באינטר נמצא בירידה והחליט לעבור בחזרה להולנד, לקבוצת פ.ס.וו. איינדהובן. במדי איינדהובן הפגין יכולת טובה שסייעה לקבוצה לזכות באליפות הליגה ב-1997, ועקב כך, אף שנותר מחוץ לסגל ליורו 1996, נכלל על ידי חוס הידינק בסגל נבחרת הולנד למונדיאל 1998. הוא סייע לנבחרת להעפיל לחצי הגמר לאחר ששותף בחמישה משחקים, כולל משחקי רבע הגמר נגד ארגנטינה וחצי הגמר נגד ברזיל שבהם פתח בהרכב. לאחר מינויו של פרנק רייקארד למאמן הולנד הוא מיעט לשתף את יונק, והקריירה שלו בנבחרת הגיעה לסיומה ב-1999.
בעונת 1998/1999 עבר יונק לשפילד ונסדיי האנגלית, ששילמה תמורתו 2.5 מיליון לירות שטרלינג. בתחילת דרכו בקבוצה הוא פתח בקביעות בהרכב, אך בהמשך סבל מפציעות רבות והקבוצה ירדה לליגת המשנה בשנת 2000. זמן קצר לפני תחילת עונת 2000/2001 הודיע יונק על פרישתו ממשחק.
אמיר פרלמן

אמיר פרלמן (נולד ב-1967) הוא מוזיקאי ומלחין ישראלי.
אמיר פרלמן נולד בישראל והחל לנגן בגיטרה בגיל 15, בחלק מילדותו גדל אמיר בארצות הברית ובשנות העשרים לחייו בהולנד ובצרפת דבר שחשף אותו לסגנונות מגוונים ואף ניכר בלחניו.
עיקר עבודתו כיוצר בתחום מוזיקת העולם,
ביצירתו הוא משלב בין סגנונות מגוונים ממזרח ומערב ובין השפעותיו ניתן למנות סגנונות מוזיקליים כגון: מוזיקה הודית, ים תיכונית, כליזמר, ג'אז ומוזיקה קלאסית מערבית.
כלי הנגינה העיקריים עליהם הוא מנגן הם: גיטרה, בוזוקי ועוד.
בשנת 2007 הקים את ההרכב "אנסמבל שירה חדשה לירושלים".
ארבעת אלבומיו האחרונים יצאו בחברת התקליטים הישראלית "מגדה" מקבוצת האוזן השלישית.
כיוצר דוקומנטרי סרטו העוסק בניגון המקודש מעבר למילים זכה בפסטיבל עין יהודית בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2013.
מאיר שמעון גשורי

מאיר שמעון גְשוּרי (בּרוּקנֶר) (על פי רוב: מ. ש. גשורי; י"ז בניסן תרנ"ז, 19 באפריל 1897 – כ"ט בכסלו תשל"ח 9 בדצמבר 1977) היה ממייסדי תנועת "הפועל המזרחי" וממנהיגיה, מבקר מוזיקה ישראלי וחוקר מוזיקה יהודית ומוזיקה חסידית.

ביוגרפיה

גשורי נולד בשנת תרנ"ז (1897) במיסלוביץ (Myslowitz) שבשלזיה עילית, בקיסרות הגרמנית (כיום מיסלוביצה, Mysłowice, בדרום פולין) בנם של פרומה לבית לאנגר ואליעזר ברוקנר. אביו וסבו אברהם מרדכי ברוקנר היו בעלי תפילה ידועים, והיו קשורים במיוחד לאדמו"ר מחנצ'ין (נכדו של החוזה מלובלין). גשורי למד ב"חדר" ובישיבת בריסק בליטא. כבר בילדותו החל ללמוד מוזיקה והיה מסייע לאביו בעת שהיה עובר לפני התיבה. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בברלין למד באוניברסיטת ברלין ובקונסרבטוריון למוזיקה בברלין, באקדמיה לאמנות בדרזדן ובטכניון בווינה.
במקביל ללימודיו היה חבר ההנהלה המחוזית של צעירי מזרחי באזור שלזיה וזגלמביה, והיה שותף להקמת אגודות ציוניות ולפעילות חינוכית בקרב הנוער המקומי. ב-1921 עלה לארץ ישראל. לפרנסתו עבד כפועל בכביש טבחה-ראש פינה. מאוחר יותר עבר לירושלים ועבד כסדר בדפוס "הסולל". במקביל פרסם רשימות ומאמרים בעיתוני התקופה: "דאר היום", "העם", "התור", בשבועון "המזרחי" שהופיע בוורשה, בהארץ ובהצופה.
ב-1922 היה ממייסדי תנועת הפועל המזרחי, אשר יצאה מתוך תנועת המזרחי. שימש כחבר ומזכיר כללי של התנועה והיה עורכם של ביטאוני התנועה: הירחון "הפועל המזרחי", הדו-שבועון "נתיבה" והמאסף "תורה ועבודה". כנציג הפועל במזרחי נטל חלק בשלושה קונגרסים ציוניים והיה מזכיר הכבוד בוועידה העולמית של המזרחי שהתכנסה באנטוורפן בשנת 1929. היה מראשי המתנגדים להצטרפות להסתדרות הכללית. בעקבות זאת הוא הורחק בשנת 1935 מהפועל המזרחי, יחד עם יעקב רימון ויחיאל דונקלרוט, והשתתף בניסיון להקים את תנועת "הפועל המזרחי המקורי". 
גשורי נטל חלק פעיל בחיים הציבורים בארץ ישראל. בין השאר היה חבר "איגוד סופרים דתיים" וגזברו, מזכיר אגודת פועלי הדפוס, חבר באספת הנבחרים השנייה, ממייסדי שכונת מקור חיים, וחבר ועד שכונת בית וגן. עבד כמזכיר מחלקת המסחר והתעשייה בסוכנות היהודית ומאוחר יותר של משרד המסחר והתעשייה וניהל את הגנזך לציונות דתית שבמוסד הרב קוק.
משנת תרפ"ז היה נשוי לשושנה לבית יקימובסקי, ובני הזוג היו הורים לבת, רנה.
מאיר שמעון גשורי נפטר בשנת 1977, בגיל 80. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
ארכיונו, הכולל אוסף שירים וניגונים (כתבי יד), ספרים ומאמרים, התכתבויות ומסמכים, שמור בספרייה הלאומית.

מוזיקה יהודית

גשורי, שהיה בעל חוש מוזיקלי מפותח, הרבה לחקור את תולדות המוזיקה היהודית, ובייחוד את ניגוני החסידים. הוא פרסם מאמרים רבים בנושאים אלו בעיתונות העברית והלועזית, והיה עורך הירחון המוזיקלי "הלל" והירחון "צלילי חסידים". נהג לאסוף ניגונים מקוריים מפי זקני העדות השונות, אדמו"רים וחסידים ותיקים ולהעלותם על הכתב. אוסף הניגונים שלו הכיל אלפי ניגונים של עדות ישראל, אשר נרשמו בלמעלה מעשרה כרכים של תווים. 
גשורי הקים את המקהלה לנגינת חסידים בירושלים ואת התזמורת הראשונה לניגוני עם. היה ממייסדי איגוד החזנים וחובבי השירה הדתית בארץ ישראל, חבר המרכז העולמי לנגינה עברית שליד הסוכנות היהודית, וחבר הנהלת המכון לנגינה מזרחית בירושלים.
בשנת 1955 זכה בפרס אנגל על מחקר מוזיקלי, על ספרו "הניגון והריקוד בחסידות". ספר זה חורג בהרבה ממה שמציינת כותרתו, ויש בו מידע רב על החסידויות השונות, תולדותיהן ומאפייניהן.
עבד אל-עזיז א-רנתיסי

ביוגרפיה

רנתיסי נולד בכפר יבנא. ב-1948 ברחה משפחתו לרצועת עזה. הוא למד רפואת ילדים במצרים במשך 9 שנים והיה לרופא מוסמך. ב-1976 חזר לעזה והיה חבר בתנועת האחים המוסלמים. היה פעיל  בארגון "הסהר האדום הפלסטיני" והצטרף למועצת המנהלים של ה"קומפלקס האסלאמי", חברה רפואית מעזה. ב-1978 השתתף בפתיחת הפקולטה למדעים של  האוניברסיטה האיסלאמית בעזה. בהמשך לימד באוניברסיטה זאת קורסים לגנטיקה  ולפרזיטולוגיה ומונה לרופא ילדים ראשי של  בית החולים הממשלתי בחאן יונס. רנתיסי היה נשוי ואב לשישה ילדים.
רנתיסי היה בין 415 פעילי חמאס והג'יהאד האסלאמי שגורשו למרג' א-זוהור בדרום לבנון על ידי ממשלת רבין בשנת 1992. עם שובו לישראל שנה לאחר מכן, הוא נעצר, אך לאחר מכן שוחרר. הוא נאסר מספר פעמים על ידי הרשות הפלסטינית, בשל פעילות הטרור בה עסק והביקורת שמתח על תפקוד מפלגת השלטון פת"ח והעומד בראשה, יאסר ערפאת.

מותו

ב-17 באפריל 2004, חודש לאחר הסיכול הממוקד של אחמד יאסין, חוסל עבד אל-עזיז א-רנתיסי באמצעות ירי טילים לעבר המכונית שבה נסע. עמו נהרגו שניים ממלוויו.
חיסול רנתיסי עורר תגובות מדיניות בעולם. דובר הבית הלבן הביע את דאגת ארצות הברית מהשפעת ההתנקשות על השלום והיציבות במזרח התיכון. מזכ"ל האו"ם קופי אנאן גינה את הפעולה אותה כינה "הפרה של החוק הבינלאומי". גם שרי החוץ של בריטניה וצרפת גינו את הפעולה. דובר משרד החוץ הרוסי הביע דאגה מתוצאות המהלך.
ב-31 באוגוסט 2004 בוצע פיגוע בבאר שבע בו חמאס פוצץ שני אוטובוסים. בפיגוע נהרגו 15 אנשים ו-80 נפצעו. בהודעה מטעם חמאס נמסר שהפיגוע בוצע כנקמה על ההתנקשויות באחמד יאסין וברנתיסי.
לאחר חיסול רנתיסי יצאה הוראה מראש הלשכה המדינית של חמאס, ח'אלד משעל, למנות מנהיג למפקדת הפנים אך לא לפרסם את שמו מחשש שישראל תחסל גם אותו. לאחר זמן מה, פורסם כי איסמעיל הנייה נבחר לעמוד כמנהיג מפקדת הפנים.
אטריות

אטריות הן מוצר יסוד במטבחים שונים, העשוי מבצק שלא הותפח ועבר תהליך של מתיחה או רידוד וחיתוך לצורות שונות. יש אטריות שמהלך ייצורן כולל יבוש, ויש אטריות שמבושלות טריות. ברוב המקרים האטריות עוברות בישול לצורך הכנתן למאכל.
את האטריות נהוג לאכול במרק (כמו קרוטונים ושקדי מרק), עם חלב וסוכר ובמגוון דרכים נוספות. כך למשל, קוגל היא פשטידה מתוקה מהמטבח האשכנזי המבוססת על אטריות רחבות.
מאכלים רבים מהמזרח הרחוק מבוססים על אטריות עם מגוון רחב של תוספות, כגון בשר, ירקות, מאכלי ים ועוד. במערב מכנים את האטריות הללו "נודלס" (מאנגלית: Noodles), והמסעדות המתמחות בהן הם נמכרים נקראות "נודלס בר".
הביטוי "לחמם אטריות קרות" מתאר מצב חסר תוחלת, שלא ניתן להחזירו לקדמותו, באנלוגיה לטעמן התפל של אטריות שחוממו מחדש.
בתשעת הימים בתחילת חודש אב נהגו בקהילות האשכנזים לאכול אטריות בחלב, שנחשב מאכל עניים, שכן בימים אלו נהגו שלא לאכול בשר. לקינוח נהגו לאכול אטריות רחבות בגבינה אבל בלא חמאה או שמנת.
בעברית המודרנית משמשת המילה לעיתים קרובות כמילה נרדפת לפסטה או ליחידות הבודדות שלה.
מבחן אינטליגנציה וכסלר למבוגרים

מבחן האינטליגנציה וכסלר למבוגרים (באנגלית: Wechsler Adult Intelligence Scale‏, ראשי תיבות: WAIS) הוא מבחן שנועד לבדוק אינטליגנציה (מנת משכל) של מבוגרים, החל מסוף גיל ההתבגרות. הוא אחד מתוך סדרת מבחני אינטליגנציה שפותחו בידי הפסיכולוג היהודי-אמריקאי דייוויד וכסלר, עבור גילאים שונים (המבחנים האחרים הם מבחן האינטליגנציה וכסלר לילדים ומבחן וכסלר לילדי הגן). וכסלר פרסם את הגרסה הראשונה של המבחן ב-1955, ומאז עבר המבחן מספר שיפורים, שנמשכו גם לאחר מותו של וכסלר. כיום משמשת הגרסה הרביעית של המבחן, WAIS-IV, שפורסמה ב-2008 (על ידי חברת "פירסון").

פיתוח המבחן

דייוויד וכסלר פיתח תחילה ב-1938 במסגרת עבודתו בבית החולים בלוויו, סוללת מבחני משכל בשם "סולם האינטליגציה וכסלר-בלוויו" (Wechsler-Bellevue Intelligence Scale,‏ WBIS). במקור היו מבחנים אלו מיועדים למדוד אינטליגנציה אצל מבוגרים מתוך פרספקטיבה קלינית. WBIS היה מבחן האינטליגנציה המתוקנן הראשון, והוא הפך למבחן נפוץ, במיוחד לאחר ששימש במסגרת צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
וכסלר הגדיר את האינטליגנציה כיכולת גלובלית שאינה תכונה יחידה, אלא מכלול של תכונות אנושיות. הוא טען כי אינטליגנציה נורמטיבית היא ערך ממוצע המתייחס לקבוצת אנשים, ערך שנקבע כ-100, וסטיית התקן נקבעה כ-15.
ב-1949 פרסם וכסלר את סולם האינטליגנציה וכסלר לילדים (WISC), ולאחריו פרסם בשנת 1955 גרסה למבוגרים: סולם האינטליגנציה וכסלר למבוגרים (WAIS). למבחן היה מבנה זהה למבחן הילדים, אשר עבר שינוי כדי להתאימו לקבוצות האוכלוסייה השונות. 
במהדורה הראשונה של המבחן עלו מספר בעיות, הקשורות בעיקר לגודל המדגם הנורמטיבי שלפיו תוכננו ההתפלגות הנורמלית והנורמות של המבחן (על פיהן הושוו תוצאות ביצועיו של כל נבדק), למידת הייצוגיות שלו עבור מגוון קבוצות באוכלוסייה, ולמהימנות תת-המבחנים שלו. רוב הבעיות טופלו בגרסה המתוקנת של המבחן, WAIS-R, שפורסמה ב-1981. גרסאות חדשות של המבחן פורסמו גם בהמשך, האחרונה בהן היא WAIS-IV מ-2008.
מתנניים

סוגים, מינים ושימושיהם

במשפחת המתנניים נמנים צמחי-רעל וצמחים סיביים שלהם שימושים בתעשיות הרפואה והנייר.
בסוג דפנה (Daphne) קיימים כ-50 מינים המצויים באירופה ובאסיה, שהם צמחי-רעל ששימשו בעבר לרפואה ומשמשים כיום כצמחי-נוי. ממינים מסוימים נהוג להכין נייר.
בארץ-ישראל נפוץ המתנן השעיר, והוא מאפיין את נוף הארץ. הגבעול והענפים הם סיביים וניתן להפיק מהם סיבים חזקים המשמשים לייצור חבלים.