google/wiki40b huggingface dataset:
זויה צ'אושסקו

חייה

זויה הייתה האמצעית מבין שלושת ילדי משפחת צ'אושסקו, היא נולדה בבוקרשט, רומניה ונקראה על שמה של הפרטיזנית הסובייטית זויה קוסמודמיאנסקיה. לאחר סיום הלימודים התיכוניים החלה בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת בוקרשט והמשיכה בהם עד להשגת תואר דוקטור. היא עבדה כאסיסטנטית באוניברסיטת בוקרשט, אך רצתה להיות חוקרת, לכן עברה למכון למתמטיקה. המכון פורק והיא המשיכה ל-INCREST (ראשי התיבות של המכון ליצירה מדעית וטכנולוגית), שם התקדמה עד שעמדה בראש מחלקת המתמטיקה. היא פרסמה עשרות עבודות עד למהפכה הרומנית, אך אחרי המהפכה נעצרה בחשד ל"פגיעה בכלכלת רומניה" ושוחררה רק כעבור שבעה חודשים. ההאשמות בוטלו לבסוף, אך במכון סירבו לקבלה בחזרה לעבודה. היא פנתה לבתי משפט, אולם לאחר שחלתה ויתרה והסכימה לצאת לגמלאות.
חיי החברה של זויה סבלו מהתערבות הוריה, בעיקר אימה, שפיקחה עליה בעזרת סוכני סקוריטטה והתערבה, כדי להרחיק בני זוג שלא היו לטעמה. פטרה רומן, איתו פיתחה קשר טוב, נשלח ללמוד בצרפת, כי לדעת האם, אלנה צ'אושסקו, לא התאים להיות בן זוגה של זויה מסיבות מוצא (אב יהודי ואם ספרדיה). זויה יצרה קשר עם רופא גינקולוג, איתו נפגשה כל שבוע במשך שבע שנים, אך דן וינצה (Dan Vincze) היה ממוצא הונגרי, לכן הוריה לא הסכימו לזוגיות והם נפרדו. לאחר שנה וחצי יצרה קשר עם העיתונאי מיכאי מתיי, אך הוריה הזועמים שלחו אותו לגינאה, שם מת ממחלה. זויה שתתה משקאות כוהליים, בעיקר וודקה ועישנה הרבה.
זויה התחתנה עם מירצ'אה אופראן והזוג התגורר בווילה במתחם המגורים של הוריה. לאחר המהפכה הרומנית (1989) הם נעצרו באשמת חבלה בכלכלת רומניה משום שלא שילמו על כל מה שקיבלו. באוגוסט 1999 זוכו ושוחררו והבעל הגיש תביעה משפטית נגד המדינה על מעצר שווא והחרמת חלק מרכושו וזכה בה. זויה פרסמה ספר בשם "237 ימים בקבר" (מספר הימים ששהתה במעצר), שכלל את חליפת מכתביה בתקופת מעצרה.
ספרן

אופי המקצוע

מקצוע הספרנות נלמד ברוב האוניברסיטאות יחד עם מקצוע המידענות, שמטרתו להעניק לספרן-מידען את הכלים לנווט בין מקורות הידע הרבים, לאתר ולשלוף את המידע הנדרש תוך כדי שימוש במערכות מידע ושיטות חיפוש מתוחכמות במחשב. בשל מטרות אלה של המקצוע, הספרן-מידען נדרש למודעות חברתית והשכלה רחבה, בנוסף ליכולת תקשורתית וידע טכנולוגי.
בשל הגידול במרכזיותה של התקשורת בחברה המודרנית והדרישה הגוברת והולכת למידע איכותי, מקצוע הספרנות הופך במאה ה-21 לדינמי ומורכב יותר. עם השינוי בתפקיד הספרן לצד ההתקדמות הטכנולוגית, משתנה גם הדימוי שלו. אם בעבר היה דימוי של אדם רציני, הקבור בתוך כרכים עבי כרס ודורש שקט. כיום ספרנים הופכים להיות פעילים יותר ברמה ציבורית וחברתית. ספריות מרכזות פעילויות תרבותיות, ויוצרות קהילה סביבם. הספרן אינו רק "שומר הסף של מתחם הספרים" אלא גם פעיל בקהילה.
לימודי המקצוע מעניקים לספרן-מידען את העקרונות העיוניים של המקצוע, תוך הבלטת תפקידי הספרייה כגורם חברתי, ומפתחים את הכושר לניתוח מערכות מידע לסוגיהן.
בשנות האלפיים, במרכזי מידע וספריות רבות, ספרנים עוסקים גם בתחום המידענות, וכך, עבודתם כוללת מיון ואיתור מידע באמצעים ממוחשבים.
קרית ספר (מפעל ביבליוגרפי)

קרית ספר הוא מפעל ביבליוגרפי שנוסד על ידי הספרייה הלאומית, ושמטרתו ליצור את "הביבליוגרפיה הלאומית של מדינת ישראל והעם היהודי". וזאת על ידי קטלוג שיטתי של כל החומר המודפס במדינת ישראל, ושל כל החומר המודפס בעולם העוסק במדינת ישראל או בעם היהודי.
במסגרת פעילות זו הוציא המפעל לאור את כתב העת "קרית ספר". כתב העת יצא 4 פעמים בשנה (רבעון), ובו תועדו כל הפרסומים הביבליוגרפיים שנוספו למאגר. כתב העת פורסם החל מייסוד המאגר בשנת 1925 ועד לשנת 2003. נכתבו בו גם מאמרים ביבליוגרפיים רבים. 
הפרסום בכתב העת חולק לפי מדורים (מדור כתבי עת, מדור אנציקלופדיות, מדור מקרא, מדור ספרות המדרש, וכו'), בכל מדור הופיעו הספרים שיצאו לאור בנושא זה, כאשר לכל ספר נלווה תיאור וסקירה ממצה.
החל מ-2003 המאגר זמין בקטלוג ציבורי מקוון וחינמי, המתעדכן מדי יום. והוא משולב בממשק הקטלוגים של הספרייה הלאומית. אולם במאגר המקוון, להבדיל מבכתב העת, אין תיאור ממצה לכל פריט אלא רק ציון של המדור (מכונה "מדור קרית ספר") אליו הוא משתייך.
ב-2018 המאמרים נסרקו וצורפו לרמב"י.
מלטה במשחקים האולימפיים לנוער

משחקי הקיץ

המשלחת הראשונה של מלטה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. המשלחת השתתפה בתחרויות בענפים אתלטיקה, ג'ודו ושחייה אך לא הגיעה להישגים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. המשלחת השתתפה בענפים ג'ודו, הרמת משקולות ושחייה אולם לא הגיעה להישגים משמעותיים.
טופולוגיה חלשה

טופולוגיה חלשה היא טופולוגיה שבה ה"מרחק" או ה"סביבות" מוגדרות באמצעות קבוצה של פונקציות רציפות על המרחב. נהוג להשתמש במונח זה כאשר מגדירים טופולוגיה שכזו על מרחב מטרי (ובפרט, מרחב בנך) שעליו קיימת כבר הטופולוגיה המטרית/הנורמית - שהיא טופולוגיה חזקה יותר.

הגדרה פורמלית

יהי  מרחב נורמי ותהי  משפחה של פונקציות רציפות על . הטופולוגיה החלשה המתאימה ל- היא הטופולוגיה הגסה ביותר (כלומר: עם אוסף הקבוצות הפתוחות הקטן ביותר האפשרי) שביחס אליה כל הפונקציות של  הן רציפות. תת בסיס טבעי לטופולוגיה חלשה הוא הבא:

כאשר עוברים על כל הנקודות , על כל  ועל כל . כלומר, האוסף  הוא תת-בסיס לטופולוגיה החלשה המתאימה ל-.
חגי מטר

פעילות פוליטית

חגי מטר נולד ברמת השרון לדורון וענת מטר, מרצה בכירה באוניברסיטת תל אביב, ופעילת שמאל המזוהה עם חד"ש. כבר כנער היה מעורב בפעילויות פוליטיות רבות של ארגוני שמאל כדוגמת גוש שלום ותעיוש. ב-2002 נמנה עם חותמי מכתב השמיניסטים בו הצהירו על התנגדות מצפונית לשירות בצה"ל ולכיבוש השטחים. בשל הסירוב להתגייס נדונו מטר וארבעה מחבריו לשנת מאסר בפועל וזאת לאחר ששהו למעלה משנה במחבוש ובמעצר. ב-7 בינואר 2004 נכנסו החמישה לכלא שש לשם ריצוי עונשם. עד מהרה ביקשה הנהלת הכלא להעבירם לכלא אזרחי, בנימוק שנוכחותם בכלא הצבאי מפרה את הסדר ושהם מסיתים חיילים לסירוב. אחרי היסוס ממושך החליטו החמישה שלא להתנגד להעברה, וב-22 בינואר 2004 הועבר מטר לכלא מעשיהו יחד עם נעם בהט ומתן קמינר. ועדת קיצור העונשים הצבאית (שנותרה אחראית על קיצור עונשם) החליטה באוגוסט 2004 לקצץ רבע מעונשם, והחמישה השתחררו ב-15 בספטמבר 2004.
לאחר שחרורו המשיך מטר להיות פעיל בתנועת פרופיל חדש, היה חבר ב"ועד נגד פשעי מלחמה", חבר בתנועת אנרכיסטים נגד גדרות ואף השתתף באופן קבוע בהפגנות נגד גדר ההפרדה שהתקיימו בכל יום שישי בכפר בילעין.
במהלך מבצע עופרת יצוקה ביקשו ארגוני שמאל לקיים הפגנת מחאה כנגד המבצע בתל אביב. המשטרה ביקשה להתנות את קיום אירוע בהימנעות מהנפת דגלים פלסטיניים. בעקבות עתירה שהגיש מטר לבג"ץ בוטל האיסור וההפגנה התקיימה.

פעילות עיתונאית

במשך חמש שנים עבד במקומונים בתל אביב ("העיר" ו"זמן תל אביב"), כמו כן, כתב ב"מעריב" והיה ממייסדי ופעיל בוועד העיתונאים שלו במשך שנתיים. פרסם גם בעיתון "הארץ" ובכלי תקשורת נוספים בישראל ובעולם. כותב במגזינים האינטרנטיים 972+ ו"שיחה מקומית", שאותו אף ערך במשך מספר שנים. סדרת כתבות שפרסם באתר 972+ במלאת עשור לגדר ההפרדה זיכתה אותו בפרס אנה לינד לעיתונאים מאגן הים התיכון לשנת 2012.

הפיטורים מ"מעריב"

ביוני 2011 רכשה חברת "דיסקונט השקעות" מקבוצת IDB שבשליטת איש העסקים נוחי דנקנר כ-61% ממניות "מעריב החזקות". ביולי 2012 הודיע העיתון על קיצוצים חדים נוספים, לרבות צמצום מסיבי של המהדורה המודפסת והתרכזות במהדורה הדיגיטלית של העיתון. ב-20 בספטמבר 2012 נחתם הסכם למכירת "מעריב" למו"ל שלמה בן-צבי. בד בבד עם פרוץ המשבר, התאגדו עיתונאי "מעריב" תחת ארגון העיתונאים בישראל והקימו את ועד עיתונאי מעריב, בראשו עמד חגי מטר. כראש ועד היה פעיל במאבק נגד נוחי דנקנר ולאחר מכן נגד בן צבי. עם העברת העיתון לשליטתו חתם בן-צבי על הסכם קיבוצי עם העובדים, אך בין הצדדים התגלע סכסוך על מימוש ההסכם. הסכסוך שהוביל לשביתה בת יום, שבה העיתון לא יצא לאור. יום לאחר ששבו לעבוד, פוטרו כ-100 מעובדי "מעריב" בהם מטר. לבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב הוגשה בקשה להוצאת צו מניעה כנגד הפיטורים, בטענה שמטר פוטר בשל פעילותו בוועד העובדים. בית הדין דחה את התביעה, אך בערעור שהוגש לבית הדין הארצי לעבודה הפך בית הדין את ההחלטה וקבע כי הפיטורים נעשו בצורה לא חוקית ונועדו לפגוע בהתארגנות העובדים.
ימים ספורים לאחר החלטת בית הדין זומן מטר על ידי הנהלת העיתון לשימוע לפני פיטורים. בית הדין האזורי לעבודה ביטל את הפיטורים ואף חייב את העיתון לשלם למטר פיצויים על סך מאה אלף שקלים. במאי ובאוגוסט 2014 הגיש מטר תביעה נוספת כנגד בן צבי בטענה שהאחרון טרם שילם את סכום הפיצויים שנפסק לזכותו. באפריל 2016, קבע בית הדין לעבודה שבן צבי, שכבר מכר את אחזקותיו במעריב, לא מחויב להעסיק את מטר ולשלם לו את הפיצויים שנקבעו.

חיים אישיים

ביוני 2016, נישא מטר לפעילה החברתית אורטל בן דיין. מנהל אורח חיים טבעוני.
טוברנו פינאס

קריירה

פינאס שיחק במחלקת הנוער של א.ז. אלקמאר ואת הקריירה המקצוענית שלו החל בקבוצת ר.ק.ס ואלבייק. לאחר מכן שיחק גם בטלסטאר ובאלמרה סיטי, ובקיץ 2011 הגיע לישראל וחתם במכבי נתניה. ב-27 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 3–1 נגד עירוני קריית שמונה. את עונת 2011/2012 סיים עם שני בישולים ב-36 משחקים ועזר לקבוצתו לסיים במקום הרביעי שהוביל למוקדמות הליגה האירופית. ב-19 ביולי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו באירופה, בהפסד 1–2 לקופס הפינית.
ב-16 בינואר 2013 הושאל פינאס להפועל חיפה. לאחר שבוע זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו, ובסיום עונת 2012/2013 סייע לה להישאר בליגת העל. בקיץ 2013 חזר למכבי נתניה, לאחר שירדה לליגה לאומית. ב-28 באפריל 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בתיקו 2–2 נגד מכבי אחי נצרת. בעונה זו סייע לקבוצה לעלות בחזרה לליגת העל, והעפיל עמה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה 0–1 לעירוני קריית שמונה.
בקיץ 2014 חתם בעירוני קריית שמונה. כבר במשחק הראשון של העונה הורחק כרבע שעה לאחר שנכנס כמחליף, ובסך הכל בעונת 2014/2015 ערך 19 הופעות בליגה. לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, ב-21 בינואר 2016 חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש שער אחד ב-11 הופעות עד תום העונה.
בינואר 2018 חתם באוסטזאן מהליגה השלישית בהולנד.
דוד פטר

ביוגרפיה

נולד בפראג, שימש כעובד סוציאלי בקהילה היהודית בעירו.
בגיל 22 (1998) נסע לישראל. למד שנה במכון מאיר ואחר כך בישיבת הכותל. ב-2005 עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד לימודי הלכה ועבר את בחינות ההסמכה של הרבנות הראשית לישראל. נסמך לרבנות בידי רבותיו הרב יעקב שפירא והרב יהושע מגנס, וכן בידי הרב זלמן נחמיה גולדברג. עבר הכשרה מקצועית לרבנות בתפוצות במכון "שטראוס-עמיאל" וקיבל הסמכה מהרב שלמה ריסקין, מראשי המכון.
בספטמבר 2011 שב לפראג עם אשתו ושימש סגן הרב הראשי לפראג. הוא עודד את הפעילות המתחדשת בבית הכנסת ירוזלמסקה (ירושלים) בעיר.
בקיץ 2014 נבחר לכהן כרבה הראשי של קהילת פראג.
מארק נתנסון

קורות חיים

מארק נתנסון נולד במשפחת סוחרים יהודית בעיירה שוויינציאן שבסביבת וילנה. לאחר סיום לימודיו בבית הספר המקומי עבר ללמוד רפואה בסנקט פטרבורג. כבר בסוף שנות ה-60 של המאה ה-19 החל להשתתף בפעילות נגד השלטון וסולק מהלימודים עקב פעילות מהפכנית. יחד עם אשתו היה נתנסון בין מארגני החוג של ניקולאי צ'איקובסקי. במהלך השנים 1869–1871 הוא נעצר מספר פעמים, ובסופו של דבר נשלח לגלות בגוברניית ארכנגלסק.
בשנת 1876 חזר לסנקט פטרבורג. היה בין מארגני בריחת פיוטר קרופוטקין ממעצר במבצר פטרופבלובסקיה. פעל נמרצות לאיחוד כל ארגוני הנרודניקים. פעילות זו הביאה להקמת ארגון "זמליה אי ווליה". הוא היה בין מארגני ההפגנה בכיכר מול קתדרלת קאזאן בסנקט פטרבורג. בשנת 1877 נתנסון נעצר שוב ונשלח למזרח סיביר. בהיותו בסיביר התחיל לעבוד כרואה חשבון במשרד מסילת הרכבת המקומית.
בשנת 1878 נעצרה גם אשתו, היא נשלחה לסיביר ונפטרה בשנת 1881.
בשנת 1889 חזר נתנסון לסרטוב, והמשיך לעבוד במשרדי מסילות ברזל. הוא פעל לאיחוד כל הארגונים המהפכניים, ובשנת 1893 הצליח להביא להקמת ארגון-גג חדש. בשנת 1894 נעצר שוב ונשלח למזרח סיביר ל-5 שנים.
עם סיום תקופת הגלות שב נתנסון לבקו, ועבד בעירייה. בשנת 1904 הוא עזב את רוסיה, ועבר לשווייץ. לאחר התלבטויות הצטרף למפלגה הסוציאל-רבולוציונית, והפך לאחד ממנהיגיה. לאחר מספר התנקשויות בפקידים בכירים, התחיל לתמוך במדיניות טרור אישי של המפלגה.
בשנת 1904 הציג נתנסון את המפלגה בוועידת פריז, שבה היה ניסיון לאחד את כל המפלגות המהפכניות ברוסיה. לאחר תחילת מהפכת 1905 הוא חזר לתחומי האימפריה הרוסית והתיישב בפינלנד (שהייתה אז בתחומי האימפריה). בוועידת המפלגה נבחר לחבר בוועד המרכזי (המוסד העליון של המפלגה). נתנסון הסתייג מפעילויות טרור, ולא תמך בהריגת גאורגי גפון (מעשה שבו היה מעורב פנחס רוטנברג). כאשר בשנת 1908 החלו שמועות על כך שיונה אזף הוא סוכן השלטונות, הוא לא האמין בכך והיה בין מגיניו.
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה גיבש נתנסון דעה שרק הפסד האימפריה הרוסית במלחמה יוכל להביא למהפכה. לאחר מהפכת פברואר שב לרוסיה. הוא התנגד למדיניות המפלגה באשר להמשך השתתפות רוסיה במלחמה, והיה בין מנהיגי הזרם השמאלי במפלגה. נתנסון תמך בהעמקת המהפכה, חלוקת האדמה לאיכרים ושלטון מלא לסובייטים. תמך באופן גלוי בוולדימיר איליץ' לנין ובמדיניותו.
לאחר מהפכת אוקטובר תמך נתנסון במהלך, ובכך גרם לפילוג במפלגה. בנובמבר 1917 היה נתנסון ביו מקימי מפלגה חדשה – "המפלגה הסוציאל-רבולוציונית (שמאל)" (Партия левых социалистов-революционеров), ונבחר לוועד המרכזי של המפלגה. הוא תמך בפיזור הוועדה המכוננת על ידי הבולשביקים. גם לאחר התקוממות של יולי 1918 נגד השלטון הבולשביקי, שאורגנה על ידי מפלגתו, המשיך נתנסון לתמוך בלנין. הוא הקים מפלגה חדשה, שהתפלגה מ"הסוציאל-רבולוציונרים השמאליים" – "מפלגת הקומוניזם המהפכני".
בתחילת שנת 1919 ציין נתנסון שיחסיו עם לנין התערערו. הוא נסע לשווייץ, ונפטר במהלך ניתוח.
הר דוסון (קולומביה הבריטית)

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1888 על ידי הכומר וו. ס. גרין (W.S. Green). השם אומץ רשמית ב-29 במאי 1901.
ההר נקרא על שם הגאולוג ג'ורג' מרסר דוסון, חבר בוועדת הגבולות הבינלאומית של צפון אמריקה הבריטית בשנת 1873, ומנהל הסקר הגאולוגי של קנדה בין השנים 1895–1901.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו צ'ארלס אי. פיי (Charles E Fay), הרשל סי. פארקר (Herschel C Parker), אדוארד פאוז האב (Edward Feuz Sr.) וכריסטיאן האסלר האב (Christian Hasler Sr.), ב-13 באוגוסט 1899. פיי נתן לפסגות ההר את שמות חבריו למשלחת הטיפוס.
ישי שריד

ביוגרפיה

ישי שריד נולד בשנת 1965 בתל אביב לדורית ויוסי שריד. בשנים 1974–1977 התגורר עם משפחתו בקריית שמונה.
את שירותו בצה"ל עשה כקצין מודיעין והגיע לדרגת רב-סרן במילואים. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1994 התקבל כחבר בלשכת עורכי הדין בישראל. בשנת 1999 קיבל תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד.
עבד כתובע בפרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורכי דין ד"ר י. וינרוט ושות'. משנת 2002 הפך לעורך-דין עצמאי, ועוסק בליטיגציה מסחרית, בדיני חברות, במשפט מנהלי ובתביעות יצוגיות. כמו כן משמש כבורר. 
שריד כתב עד כה 5 ספרים - "טרף קל" (2000), "לימסול" (2009), "גן נעמי" (2013), "השלישי" (2015) ו"מפלצת הזיכרון" (2017). ספריו תורגמו לשפות שונות וזכו בפרסים.
הנחה תוכניות טלוויזיה ששודרו בערוץ 1 ("כאן") במסגרת הסדרה "נקודת מפנה".
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצב במקום 102 ברשימת מרצ.
נשוי לד"ר רחלי שיאון-שריד, בתם של יעל דיין ודב שיאון, רופאת ילדים העובדת בבית החולים וולפסון. לזוג שלושה ילדים.

עבודתו המשפטית

שריד סיים לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, והתמחה אצל עו"ד אביגדור פלדמן ובפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי).
בין השנים 1994–1997 עבד כתובע בפרקליטות מחוז תל אביב (פלילי). בשנים 1997–2001 עבד במשרדו של עו"ד יעקב וינרוט.
החל משנת 2002 עובד כעו"ד עצמאי. במסגרת זו ייצג לקוחות, יחידים ותאגידים, בהליכים משפטיים רבים בערכאות המשפטיות השונות, בעיקר בתחום המשפט האזרחי.
בין השנים 2006–2011 שימש כתובע חיצוני בשירות המשרד להגנת הסביבה, בהליכים פליליים נגד חברות ויחידים שזיהמו את הסביבה.
יצג את פרופ' שמואל קניאל בתביעה יצוגית בעניין ריביות הבנקים, בסיומה שולם לציבור סך של 47 מיליון ש"ח.
יצג את משפחת החייל יהודה כץ, הנעדר מקרב סולטן יעקוב, בעתירה לבג"ץ לביטול ההכרזה עליו כחלל שמקום קבורתו לא נודע, ולאחר ביטול ההכרזה בתביעת נזיקין שהסתיימה בפיצוי כספי תקדימי למשפחה.
יצג משקיעים שהולכו שולל על ידי חברת טי.ג'י. איי בתביעה שהסתיימה בהשבת כספם.
יצג בהליכים בבית המשפט העליון בהם נקבעו הלכות תקדימיות, בין היתר בעניין מאבקי שליטה בחברות (רע"א 1896/12) ובעניין "פורום לא נאות" (רע"א 10250/08).
הגן על תושבות בשכונת הארגזים בתביעת פינוי שהוגשה נגדן, בהליך בו נקבעו עקרונות הזכאות לפיצוי כתנאי לפינוי (ע"א 17401-01-17). 
מייצג את משפחת החייל אורון שאול, הנעדר ממבצע "צוק איתן", בהליכים משפטיים לצורך קבלת מידע על גורלו.
משמש כבורר במסגרת המוסד הישראלי לבוררות עסקית.
חנופה

התרפסות (גם: חנופה או בעגה: לקקנות) היא הפעולה של מתן מחמאות, או התנהגות המיטיבה בצורה מוגזמת, בדרך כלל על מנת להיטיב למתרפס עצמו בעזרת זה שמתחנפים אליו.

שימושי החנופה

מבחינה היסטורית, חנופה שימשה מאז ומתמיד כצורת הפניה המקובלת של נתין אל בן אצולה.
בתקופת הרנסאנס, היה זה מנהג נפוץ בקרב סופרים להחניף למלך המכהן בספריהם ושיריהם. ניתן לראות, לדוגמה, את המחמאות שמחלק המשורר אדמונד ספנסר למלכה אליזבת הראשונה בשירו "המלכה הנאווה", את המחמאות שמחלק ויליאם שייקספיר למלך ג'יימס הראשון במחזה מקבת' ואת המחמאות שמרעיף ניקולו מקיאוולי על לורנזו די פיירה דה מדיצ'י השני, שליט פירנצה ודוכס אורבינו, ב"הנסיך".
חנופה גם משמשת במשפטי חיזור, כחלק מניסיון ליזום חיזור רומנטי.
המושג חנופה, נתפס על פי רוב, במובן שלילי. תיאורים שליליים ומגוונים של חנופה ניתן למצוא לאורך ההיסטוריה, לפחות מאז כתיבת התנ"ך.
בפואמה "הקומדיה האלוהית", דנטה אליגיירי מתאר חנפנים מדשדשים בצואת אדם, ומביע בעזרת תיאור זה את דעתו כי דבריהם של החנפנים שווי ערך לצואה בחוג השמיני של הגהנום.
החנפן חסר הכנות, הוא דמות נלעגת המופיעה ביצירות ספרותיות רבות. דוגמאות לכך ניתן למצוא בדמות גרימא אלקין (לשון-תולעת) ב"שר הטבעות" של ג.ר.ר. טולקין, גונריל ורגן מ"המלך ליר" ויאגו מאותלו של שייקספיר.
מילת התואר "מחמיא", לעומת זאת, היא בדרך כלל חיובית. היא משמשת בהתייחסות ליצירת אמנות או בגד, למשל, שגורמים לנושא או ללובש להיראות מושכים יותר.
דוגמאות לשימוש במילת תואר זו: "המלך היה מרוצה מהדיוקן, מכיוון שהוא הציג את היקפו באופן מחמיא" או "נראה לי שאלבש את השמלה הירוקה כי היא מחמיאה לעיניי".
לודזה

תולדות העיר

לודזה נזכרת מהמאה ה-12, ובסוף המאה ה-14 נבנה בה מבצר אבן, אשר עומד על תילו עד ימינו. בשנת 1561 נכללה העיר באיחוד הפולני-ליטאי, ובחלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 נכללה בשטחי האימפריה הרוסית.
בשנת 1777 הוענקו ללודזה זכויות עיר.

יהודי לודזה

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימו בה חיים ציבוריים יהודיים ושבעה בתי כנסת. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר עברי ואגודה להפצת השפה העברית. ברבנות הקהילה כיהנו, בין היתר, הרב נפתלי ציוני, הרב אליעזר דון יחיא, שאצלו למד הרב קוק, והרב בן-ציון דון-יחיא (נספה בשואה). בתקופת הכיבוש הסובייטי נסגרו המוסדות הציבוריים היהודיים בעיר.
ב-3 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, תוך שהגיעו אליה מאות פליטים יהודים מליטא ומלטביה. כעבור כשבועיים נורו בידי הלטבים חלק מהפליטים היהודים שהגיעו לעיר. בהמשך החודש רוכזו כ-1,000 היהודים שנותרו בעיר בגטו קטן שהוקם באזור עני בה, בצפיפות רבה, אשר נשמר בידי המשטרה הלטבית. על יהודי הגטו הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי, איסור הליכה על מדרכות וחובת ביצוע עבודות כפייה קשות ומשפילות. מעת לעת אנסו ורצחו השוטרים הלטבים נערות יהודיות מהגטו, ורצחו בו עשרות יהודים נוספים, ובהם רב הקהילה.
בסוף יולי 1941 לאור מדורות של ספרי קודש בוערים ברחוב רז'יצקי בוצעה אקציה של ירי בקבוצות של 5-6 יהודים  בכל פעם בירי אקדח בעורף . באקציה זו נרצח גם הרב אליעזר דון יחיא .
ב-17 באוגוסט 1941 נרצחו בידי שוטרים לטבים כ-800 מיהודי הגטו שבעיר בבורות ירי על גדת אגם צירמה, כשבעה ק"מ מהעיר. רצח היהודים העירומים באתר זה צולם בידי קצינים גרמנים. לאחר ששבו השוטרים לעיר, רצחו בה עוד כ-30 עד 40 נשים וילדים יהודים, תוך אונס הנשים. ב-27 באוקטובר 1941 שולחו כ-120 היהודים האחרונים שנותרו בגטו שבעיר לגטו דאוגבפילס, ונרצחו חלקם בדרך לעיר וחלקם לאחר הגעתם אליה.
כ-25 יהודים בעלי מקצוע שהושארו בעיר נרצחו ב-2 באפריל 1942 ביער סמוך. מקהילת לודזה שרדו את השואה חמישה אנשים.
חיים נפתלי ויסבלום

תולדותיו

נולד בסטניסלב שבגליציה לרב יעקב יצחק ויסבלום, רבה של שכונת הדר הכרמל, ולחנה שושנה. בצעירותו למד בבית הספר "יבנה - נצח ישראל" בחיפה ואחר כך בישיבת פוניבז'. 
בשנת תשט"ו נשא לאשה את גיטל טובה בת המקובל ר' יהודה צבי ברנדויין שמשושלת חסידות סטרטין. לאחר נישואיו כיהן כרבו של מושב שדה יעקב במשך 11 שנים ובו ייסד את הישיבה התיכונית  "תקות יעקב" ועמד בראשה. בתשכ"ד מונה לרבה של שכונת נוה שאנן בחיפה ושימש במשרה זו במשך למעלה מ-51 שנים עד פטירתו. 
במקביל לרבנותו היה ממונה על תחום העירוב מטעם המועצה הדתית בחיפה כולה, ועסק גם בתיקונים שונים במקווה בשכונת נווה שאנן. תקופה מסוימת שימש כמורה לתורה שבעל פה באולפנת סגולה, ובמכללת שאנן.
נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.

משפחתו

למשפחה שורשים בחסידות זידיטשוב. מצד אביו היה דור שביעי לרבי אלימלך מליז'נסק. אחיו, הרב אורי וייסבלום מכהן כמשגיח בישיבת נחלת הלויים בחיפה.
הרב ויסבלום היה גיסו של ר' יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנא.
בנו הרב משה פינחס הוא רב קהילה במרילנד ארצות הברית זכה בפרסים רבים ומחבר ספרים תורנים רבים כגון: ״ביאורי ה״כלומר״ ברש״י על הש״ס 2 חלקים בהסכמות גדולי התורה ועוד
בנו הרב אורי הוא ראש ישיבת 'נתיבות שלום' בביתר של חסידות סלונים וחתנו של רבי שמואל ברזובסקי האדמו"ר מסלונים.
ג'סטין רוילנד

ביוגרפיה

ג'סטין רוילנד גדל בסמוך למטע שקדים במנטקה, קליפורניה. הוא למד בתיכון סיירה ובבית הספר התיכון מנטקה, וסיים את לימודיו בשנת 1998. בסופו של דבר הוא עבר ללוס אנג'לס, ובתחילת 2004, החל לשתף פעולה עם Channel 101, מיזם מקומי שהחלו דן הרמון ורוב שראב, שבמסגרתו הוא יצר מספר סרטוני אנימציה קצרים (בין השאר: פרודיות על ביל קוסבי ושתי בנות כוס אחת) וכן תוכנית הטלוויזיה Acceptable.TV של רשת VH1‏. הוא הופיע באופן קבוע בסיטקום "התוכנית של שרה סילברמן" בערוץ קומדי סנטרל בתפקיד קרייג.
בשנת 2018 יצר קטע אנימציה קצר בשביל הספיישל hilarity for charity בהנחייתו של סת' רוגן, ספיישל זה נועד לעורר מודעות ולגייס תרומות למאבק במחלת האלציימר.
כיום, רוילנד עובד בעיקר כמדבב, בעיקר את הדמויות ריק סנצ'ז ומורטי סמית' מהסדרה "ריק ומורטי", אותה הוא יצר והפיק יחד עם דן הרמון.
סמיון אלישביץ' שילינגר

ביוגרפיה

התגייס מעיר טרנופול ב-6 במאי 1941. נפצע מספר פעמים במהלך המלחמה ב-9 בספטמבר 1941, ב-10 במאי, 27 באוקטובר ו11 באוקטובר 1944.
ב-16 באוקטובר 1944 במהלך מבצע ריגה ליד עיירת באלדונה חיסל 2 מקלענים ובניהול אש עזר להשתלט על העיירה ללא נפגעים. על כך הועמד להענקת עיטור הכוכב האדום אך אושר לקבל עיטור התהילה מן הדרגה השלישית.
ב-1 בינואר 1945 במהלך הלוחמה עם כוחות ורמאכט באזור סמיגליה (כעת בשטח לטביה) חדר עם יחידתו דרך שדה מוקשים חדר ראשון ליחידת אויב, השתלט על שומר במקום והשיב את הכוח ללא פגע. על כך הוענק לו עיטור התהילה מן הדרגה הראשונה.
מקום קבורתו לא נודע אך יש מסמך ממפקדו לאביו על התאריך בו נהרג: 30 בינואר.
מסילות לשלום אזורי

רקע

במחצית הראשונה של המאה ה-20, הוקמה על ידי האימפריה העות'מאנית מסילת הרכבת החיג'אזית שחיברה בין אזורים שלעתיד יהיו ישראל, סוריה, ירדן וערב הסעודית, בין היתר על מנת לחזק את השפעתם הפוליטית והכלכלית באזור. התמוטטות האימפריה במלחמת העולם הראשונה אמנם גרמה לניתוק הקווים בערב הסעודית, אך חיברה את המערכת תחת הרכבת המנדטורית למצרים ולבנון. עם הקמת מדינת ישראל הופסקה כל תנועת הרכבות.
עם התחממות היחסים בין ישראל ומדינות ערב ב שנות ה-90 הוצעו כמה מיזמים לחיבור יהודה ושומרון למערך הרכבות הישראלי, וחיבור ישראל למערך רכבות תחילה עם מצרים וירדן, ובשלבים מאוחרים יותר סעודיה ולבנון. מטרת התוכנית הייתה שבסופה מסילת רכבת תחבר בין אירופה ואפריקה. התוכניות עלו מחדש ב-2005, אך לא מומשה מעולם.
המונופול שהחזיקה מצרים על הסחר הערבי-אירופי בתעלת סואץ הוביל את ירדן ליצירת נתיב סחר חדש במעבר טורקיה - סוריה - ירדן - מדינות ערב, אך פרוץ מלחמת האזרחים הסורית הובילה לחסימת נתיב זה. כמוצא חלק מהסוחרים עברו לעגינה בנמל חיפה, והעברת הסחורות לגבול ירדן דרך עמק יזרעאל. במסגרת חידוש מסילת העמק, הועברה תנועת המשאיות לירדן ומירדן לרכבת העמק, ותוכנן לחבר את המשך המסילה אל ירדן. נתיב סחר זה מהווה הבסיס לתוכנית.

גורמים מעכבים

הסכסוך הישראלי-פלסטיני מהווה גורם חוסם לכל הסכם עתידי עם מדינות ערב, אשר מתנות יחסים דיפלומטיים עם ישראל בהסדר מדיני לסכסוך.
התערבות איראנית בעיראק, ביש"ע ובסוריה עלולה למנוע את הרחבת המסילות לאזורים אלו עקב העוינות השוררת בין ישראל וסעודיה למשטר האיראני.

התקדמות

היוזמה הוצגה לראשונה באפריל 2017.
באוגוסט 2017 הציג ישראל כ"ץ את היוזמה לג'ייסון גרינבלט, שליח ארצות הברית למזרח התיכון
באוקטובר 2018 הציג ישראל כ"ץ את היוזמה לאנגלה מרקל במהלך ישיבת ממשלה משותפת ומאוחר יותר באותו החודש גם לשגריר סין בישראל.
בנובמבר 2018 ג'ייסון גרינבלט הביע בפומבי תמיכה ביוזמה, לקראת ביקורו של כ"ץ בעומאן בו הציג את היוזמה בפני באי הכנס הבינלאומי IRU במסקט
קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו

ביוגרפיה

קרלו אמנואלה נולד ב-24 באוקטובר 1770 בטורינו, לויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו ולז'וזפין, נסיכת לורן, בתם של לואי, נסיך בריון ולואיז דה רואן.
בשנת 1780 מת אביו ויטוריו אמדאו השני, נסיך קריניאנו, וקרלו אמנואלה ירש את תאריו. במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה נלחם קרלו נגד אמנואלה נגד צרפת, ובשנת 1796 נכנע לצרפתים. אולם בשנת 1797 הוא נכלא בטורינו, משם הוא הועבר לדיז'ון ומשם לפריז, שם הוא מת ב-16 באוגוסט 1800. לאחר מותו ירש בנו קרלו אלברטו, נסיך קריניאנו את תאריו, ובשנת 1831 הוא הוכתר כקרלו אלברטו, מלך סרדיניה.
ביסק

בִּיסְק (בצרפתית: Bisque) הוא סוג של מרק חלק, קטיפתי ומתובל מאוד. מוצאו במטבח הצרפתי, ולרוב הוא מבוסס על רוטב מסונן ומתומצת מסרטנים. הוא יכול להיות עשוי ממגוון פירות ים: לובסטר, סרטן, שרימפס או סרטני נהרות (Crayfish).
לעיתים, מרקים מוקרמים העשויים מירקות קלויים שעובדו למחית נקראים ביסק, הנפוצים שבהם הם קישואים, פטריות ועגבניות. אולם השימוש אינו מדויק, ומרקים אלה אמורים להיקרא "מרקים מוקרמים". 
הביסק הוצג לראשונה למטבח הצרפתי על ידי השף פרנסואה פייר לה וארן.
הכנת הביסק מאפשרת מיצוי של כל הטעמים מהסרטנים. יש ביסקים המעובים באמצעות אורז אשר ניתן לסננו החוצה, כך נותר בביסק רק העמילן. אפשרות אחרת היא להפוך את האורז למחית בשלב הסופי של ההכנה.
ביסק פירות ים מוגש באופן מסורתי בקערית או ספל נמוכים בעלי שתי ידיות.

אטימולוגיה

הסברה טוענת כי השם ביסק הוא נגזרת של ביסקאיה (Biscay), כדוגמת מפרץ ביסקאיה. אולם אפשרות אחרת היא בהתייחסות לסרטנים כ"מבושלים פעמיים", נגזרת מהמילים בלטינית "bis" - פעמיים, ו"coquere" - לבשל (באנלוגיה לביסקוויט), היות שהסרטנים מבושלים תחילה במעטפת שלהם, ולאחר מכן הם מבושלים ביין ובמרכיבים ארומטיים אחרים, ולאחר מכן הם עוברים סינון ותוספת של שמנת.