google/wiki40b huggingface dataset:
הסרת בדי ארון הברית

מקור האיסור

כתוב בתורה, שיש ליצור לארון טבעות זהב בארבע הפינות, ולהשחיל בתוכם ארבעה מוטות עצי שיטים מצופים בזהב. לאחר מכן מופיע הפסוק: "בְּטַבְּעֹת הָאָרֹן יִהְיוּ הַבַּדִּים, לֹא יָסֻרוּ מִמֶּנּוּ." (ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק ט"ו)
לא מוכח מהפסוק שזהו איסור ממש, וניתן לומר שזוהי הוראה שיש לבנות את הארון כך שהבדים לא יצאו מהמוטות. אך הגמרא דייקה מכך שלא כתוב "שלא יסורו", שמדובר באיסור של ממש. המשך חכמה מדייק איסור זה מכך שבמוטות השולחן והמזבח מודגש שמטרתם היא לנשיאת הכלים, ואילו בארון לא מופיע עניין זה.

מדיני המצווה

חיוב המלקות הוא על כל אחד מהבדים בנפרד, ואם הוציא את שני הבדים, לוקה 78 מלקות. לפי דעת ר' משה מקוצי (הסמ"ג), האיסור חל רק אם הבדים יצאו תוך כדי מסע, כאשר הארון נישא על הכתף.
דין נוסף המופיע בגמרא הקשור למצווה זאת, הוא בנייתם של הבדים כך שבאמצעם הם דקים יותר מאשר בצדדיהם, כך שהבדים יוכלו לזוז בטבעות אך לא לצאת ממנו.

פסוקים שעולה מהם שהבדים הוסרו

תוספות שם מקשים מהפסוק "וּבָא אַהֲרֹן וּבָנָיו בִּנְסֹעַ הַמַּחֲנֶה וְהוֹרִדוּ אֵת פָּרֹכֶת הַמָּסָךְ וְכִסּוּ בָהּ אֵת אֲרֹן הָעֵדֻת... וְשָׂמוּ בַּדָּיו." (במדבר, ד', ה'-ו'), המוכיח שבטרם המסע היו מכניסים את בדי הארון לטבעות, ועל כן מציעים (באחד ההסברים) שהיו לארון שמונה טבעות ובהן ארבעה בדים. שני בדים היו קבועים ועליהם נאמר איסור זה, ושני בדים נוספים היו מיועדים לנשיאה והונחו בטבעות רק בשעת המסע. אחרים מסבירי כפי שתואר לעיל, שהבדים היו יכולים לזוז מעט בתוך הטבעות, וקודם המשא היה צורך לסדרם במקומם, אך הם לא יצאו באופן מוחלט.

טעם האיסור

נאמרו לאיסור זה מספר טעמים. בעל ספר החינוך מביא שני טעמים למצווה: האחד, כדי שאם נזדקק להוציא את הארון בדחיפות נוכל לעשות זאת מבלי לחשוש שהבדים אינם במקומם, והשני, מפני שלצורת כלי המקדש יש משמעויות נסתרות שאסור לפגום בהן.
החזקוני ומפרשים נוספים כותבים כי בשל קדושת הארון התורה לא מעוניינת שיצטרכו לגעת בו, ולו בזמן הכנסת הבדים לנשיאה.
בעל המשך חכמה מסביר על פי המדרש ש"הארון נושא את נושאיו" - הארון אינו זקוק לאנשים שיישאו אותו אלא הוא נושא אותם - שכדי להדגיש עניין זה נאמר האיסור להוציא את הבדים, כדי להראות שכשם שבזמן שהארון מונח בקדש הקדשים הוא אינו זקוק לבדים, כך גם בזמן המסעות. הסבר נוסף שהוא מביא מפרש את הארון כסמל לתורה ולומדיה ואת הימצאותם התמידית של הבדים כחשיבות התמיכה הכספית בלומדי התורה.
קרל פון הבסבורג

ביוגרפיה

קרל נולד ב-11 בינואר 1961 בשטארנברג, לאוטו, נסיך הכתר של אוסטריה, בנו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה ולרגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של גאורג, נסיך סקסוניה-מיינינגן וקלרה מריה רוזנת קרוף, רוזנת שמיסינג-קרסנברוק. בעת לידתו היה אביו חסר אזרחות, והחזיק רק בדרכון ספרדי, אולם מאוחר יותר קיבלו בני המשפחה אזרחות אוסטרית, לאחר שאביו ויתר על תביעתו לכתר האוסטרי.
בשנת 1986 מונה קרל לראש הסניף האוסטרי של האיחוד הפאן-אירופי, ובשנת 1993 לאחר שסיים 12 שנות לימודי משפטים, מונה למגיש תוכנית טלוויזיה. באוקטובר 1996 נבחר קרל לחבר הפרלמנט האירופי מטעם מפלגת העם האוסטרית, ובשנת 1998 התברר כי חלק ממסע הבחירות מומן על ידי וורלד ויז'ן אינטרנשיונל דרך ארגון האיחוד הפאן-אירופי שקרל עמד בראשו, ללא ידיעתו של קרל. בשנת 1999 לא נבחר קרל שוב, ובשנת 2004 שילם 37,000 לוורלד ויז'ן אינטרנשיונל.
ב-31 בינואר 1993 התחתן קרל עם פרנצ'סקה תיסן-בורנמיסה דה קאסון, בתם של הברון הנס היינריך תיסן-בורנמיסה דה קאסון ופיונה פרנסס איליין קמפבל-וולטר. למרות התנגדותם של כמה מבני המשפחה שטענו כי פרנצ'סקה אינה מבית אצולה ראוי, אישר אביו אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה את הנישואים. לזוג נולדו 3 ילדים, ובשנת 2003 נפרדו השניים ברוח טובה.
בשנת 2000 מונה קרל לריבון מסדר גיזת הזהב, ובשנת 2007 הפך קרל לראש בית הבסבורג, לאחר שאביו פרש מתפקידו. בשנת 2005 הגיש קרל תביעה לבית המשפט האוסטרי, בניסיון להחזיר לידיו את נכסי בית הבסבורג באוסטריה, שהוחרמו על ידי הרפובליקה האוסטרית הראשונה, ולאחר מכן על ידי הנאצים, אולם נכשל בתביעתו, מפני שחוק ההפקעה עדיין בתוקף באוסטריה.
קרל פון הבסבורג הוא אחד משלושת המייסדים של BG Privatinvest, חברת השקעות שבסיסה בווינה. בדצמבר 2010 רכשה החברה את שני העיתונים היומיים הבולגרים החשובים ביותר, דנייב טרוד ו-24 צ'אסה. לאחר עימותים מתמשכים עם שותפים בולגרים, BG Privatinvest מכרה את העיתונים באפריל 2011. מאז 2009, קרל פון הבסבורג הוא בעל מניות בקבוצת מדיה בהולנד, המורכבת מתחנות רדיו, מגזין וערוץ טלוויזיה.
קרל מתגורר בווילה בעיר אניף, על יד זלצבורג באוסטריה, שאותה קנה בשנת 1981.
שה האלוהים

שֶׂה הָאֱלוֹהִים (בלטינית: Agnus Dei, נהגה: אַניוּס דֶיי) הוא כינוי לישו המופיע בברית החדשה. זהו גם שמו של החלק האחרון בתפילת המיסה הקתולית, אשר הולחן פעמים רבות.

בברית החדשה

בבשורה על פי יוחנן, פרק א', ישו חוזר למקום שבו יוחנן המטביל הטביל אותו. יחד עם יוחנן המטביל היו שני תלמידים. כשיוחנן רואה את ישו הוא אומר: "הנה שה האלוהים!". מאוחר יותר הוא אף מוסיף את המילים: "...הנושא חטאת העולם". בעקבות אמירתו שני התלמידים הולכים בעקבות ישו.
ישנן פרשנויות רבות לקטע זה ומשמעותו. על פי אחת מהן, יוחנן המטביל רואה את ישו דרך ספר ישעיהו נ"ג - שם מתואר המשיח כשה כפרת חטאי בני האדם, והוא מכיר בקרבנו בעבור האנושות. פרשנות זו מקשרת את עקדת יצחק לצליבת ישו.

באמנות

באיקונוגרפיה "שה האלוהים" הוא מוטיב בולט החל מתחילת ימי הביניים. בדרך כלל מוצב ליד השה צלב אשר גם יכול להופיע במספר צבעים. לעיתים השה שוכב בפני ספר כאשר מסביבו שבעת החותמות (דוגמה לכך אף ניתן לראות כיום בסמל פוארטו ריקו בו מונח הספר בעל שבעת החותמים ועליו יושב השה). לעיתים השה מדמם מאזור הלב. 
"שה האלוהים" מופיע גם באמנות הישראלית. הצייר יגאל תומרקין, במסגרת טיפולו במיתוסים ובאייקונים בעלי משמעות דתית תרבותית קדומה, השתמש רבות בדימוי השה.
יוסף שלמון

יוסף שַׂלְמוֹן (Salmon; נולד ב-1939) הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בן-גוריון וכיהן כראש המחלקה להיסטוריה של עם ישראל בבן-גוריון. תחומי מחקריו העיקריים הם יהדות מזרח אירופה, אורתודוקסיה יהודית עד למלחמת העולם הראשונה, התפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל ותנועת הציונות הדתית. חיבר ספרים ומאמרים רבים.

ביוגרפיה

יוסף שלמון נולד בשנת 1939 בכפר יעבץ להורים אנשי העלייה החמישית וגדל בכפר פינס. את לימודיו התיכוניים עשה שנתיים ראשונות בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה ולאחר מכן במדרשיית נעם בפרדס חנה. במהלך שירותו הצבאי שימש כהיסטוריון צבאי במחלקת היסטוריה במטכ"ל.
לשלמון 3 ילדים; אשר, נירית ואביעד. בשנת 2006 נישא בשנית לציפי סמט.
אוניסון

אוּניסוֹן (באנגלית unison; באיטלקית unisono), מרווח בן "אפס טונים" בין שני צלילים (כלומר - צליל זהה). נקרא לפעמים גם פרימה זכה. כאשר שני כלים (או יותר) "מנגנים באוניסון" הם מנגנים את אותה המנגינה בו-זמנית.
השימוש באוניסון במוזיקה נרחב מאוד, ונעשה בו שימוש בכל התקופות ובכל התרבויות. לא ידועה תרבות שלא נהוגה בה שירה או נגינה באוניסון.
בתזמורות סימפוניות מנגנים בדרך כלל כל כלי-הקשת מאותה הקבוצה (כלומר, כל הכינורות הראשונים, כל הכינורות השניים, כל הוויולות וכו') באוניסון. בכתיבה תזמורתית מקובל לכתוב באוניסון לצירופים שונים של כלים ובכך להרחיב את הרפרטואר הצלילי של התזמורת.

מלחינים רבים עשו שימוש בנגינה או שירה באוניסון, והצליל הגדול והפתוח של האוניסון משמש לעיתים קרובות כ"אפקט מיוחד" במוזיקה קלאסית, במיוחד במוזיקה להרכבים גדולים. דוגמה אופיינית היא ארבע תיבות הפתיחה של היצירה "מוזיקת לילה זעירה" מאת מוצרט, בהן מנגנת רביעיית המיתרים כולה באוניסון, בשלוש אוקטבות, והאוניסון בה יוצר תחושה "מלכותית". כאשר סקציה אחת (כלומר כלי קשת, כלי נשיפה) מנגנת אוניסון, היא לא מנגנת באותו גובה של צליל בדיוק, אלא במרווחים של אוקטבות.
דראנסי

מקור השם

השם "דראנסי" מגיע מהמילה הלטינית של ימי הביניים Derenciacum, ולפני זה Terentiacum, ומשמעותה "אחוזת טרנטיוס", בעל אדמות גאלי-רומי.

היסטוריה

במאה ה-17 הייתה דראנסי מפוצלת לשני כפרים נפרדים: דראנסי לה גראנד, ולה פטי דראנסי. המחוז של הכפר הפריזאי שוכן במיקומו העתיק של הכפר הקטן גְרוֹלֶה (Groslay), שהיה מוקף ביער בונדי, מכאן שם הרחוב "בואה דה גרולה".
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם במקום מחנה דראנסי שאליו הובלו יהודים, צוענים ואחרים, והוחזקו שם במעבר לקראת שילוחם למחנות ההשמדה.
ב-1976, הוקמה אנדרטה במקום בידי הפסל שלמה זלינגר לזכר האסירים היהודים ששהו במחנה, ממנו נשלחו רובם אל מותם.
היפרתרמיה

תסמינים

במכת חום קלה התסמינים יכולים להתבטא רק בדופק מהיר, סומק, הזעה מרובה, כאבי ראש, סחרחורת קלה ובלבול עקב פגיעה במערכת העצבים המרכזית. במכת חום חמורה, תעלה בדרך כלל טמפרטורת הגוף על 40 מעלות צלזיוס, העור יהיה חם, יבש וסמוק, ולעיתים ייגרמו הזיות, פרכוסים ואובדן הכרה. חלק מהתסמינים כמו דופק מהיר, חולשה ובלבול עד מצב עילפון, יכולים להיות קיימים במצב של התייבשות, אך במצב של התייבשות תתלוה גם תחושת צמא, יובש בפה, לחץ דם נמוך והיעדר הזעה.

גורמים

בדרך כלל טמפרטורות גבוהות ולחות גבוהה או פעילות גופנית מאומצת מאוד ולעיתים צירוף של השניים. גם עליה בחום הגוף עקב מחלה עלולה להתפתח למכת חום. 
המוּעדים להיפגע הם אנשים הסובלים מהפרעות במחזור הדם, כמו גם חולי סוכרת, חולים כרוניים, אלכוהוליסטים, קשישים שנוטלים בדרך כלל תרופות, ילדים שאצלם מנגנון ויסות החום עדיין לא התפתח כראוי, וכן כל אדם העוסק בפעילות גופנית מאומצת בסביבה שבה האקלים חם ולח (עומס חום גבוה).
את כל אלה יש להבדיל ממחלה שמקורה ככל הנראה גנטי המכונה יתר חום ממאיר (malignant hyperthermia syndrome) או MH. הסיבה למחלה זו היא הפרעה תורשתית בפעילות השרירים המתכווצים ללא הרף, אשר גוררת עליה מהירה בחום הגוף, כשל מערכות ומוות. 
הטיפול העיקרי במכת חום הוא הניסיון להחזרת הטמפרטורה של הגוף למצב הנורמלי. קירור הגוף יכול להעשות באמצעות הרטבתו במים, או טבילתו באמבט פושר. רצוי מאוד להעבירו למקום קריר, ממוזג ומוצל, להחזיר נוזלים באמצעות שתייה או הזרקה תוך ורידית של מי מלח ואף לתת תרופה להורדת חום במקרה שטמפרטורת הגוף מעל 38 מעלות. 
בישראל עלה הנושא לכותרות בעקבות מקרי מוות ממכות חום הן של חיילים שנחשפו לתנאים קשים באימונים, בניווטים ובגיבושים, הן של ספורטאים שמתו במהלכם של אירועים ספורטיביים, וכן בעקבות מקרים של שכחת ילד ברכב שהתחמם בשמש הקיצית והפך למלכודת מוות. לצה"ל יש הנחיות המחייבות הפסקת פעילות אימונים כאשר הטמפרטורה נעשית גבוהה במיוחד.
גרייסי רנדון

ביוגרפיה

גרייסי רנדון היא ביתו של לואיס אלברטו רנדון ולוסי קבאלוס היא החלה את הקריירה שלה בגיל 5 היא מנגת על פסנתר חליל וגיטרה היא עוסקת גם בשירה.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2009 בסדרה הקולוביאנית Cuando el sol llega ("כאשר השמש מגיעה") וגילמה את דמותה של קארו.
באותה שנה שיחקה את הדמות של השפחה בסדרה La pola בתפקיד סיירבה.
בשנת 2011 שחקה בסדרה Correo del inocentes ("דואר של חפים מפשע ") בתפקיד פלור פוראס.
בשנת 2012 שיחקה בסדרה Donde esta Alicia (איפה אליסיה ) בתפקיד מרסלה.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה La Prepago (מראש).
בשנת 2013 גילמה את הדמות הראשית בסדרה צ'יקה ומפירו בתפקיד דייזי אובריאן.
בשנת 2014 שיחקה בסדרה la ronca de oro בתפקיד פילאר היא מכבת בדמות ראשית על פי סיפור חייה של הזמרת הקולומביאנית הלנה ורגס.
באותה שנה שיחקה בסדרה Los anos maraviosos ( שנים קסומות) בתפקיד קארן גונזלס.
ב-2015 שיחקה בסדרה Tiro de gracia (ברקת).
בשנת 2016 שיחקה את הדמות הראשית בסדרה Las vega בתפקיד קמילה וגה.
בשנת 2017 שיחקה בסדרה Reveng (נקמה) בתפקיד גבריאלה פידראיתה.
בשנת 2018 ביצעה דואט בשם 'Perdon' עם הזמר הספרדי המצליח דויד ביסבל. השיר התפרסם בחודש ספטמבר וגרף מעל 56 מיליון צפיות ביוטיוב בחודשיים בלבד. חודש לאחר מכן, התפרסם הדואט "Jacuzzi" ביחד עם הזמרת הברזילאית אניטה. גם באותה שנה הוא שיתף פעולה עם הזמרת הספרדית אנה גרה בשיר "Lo malo".
קוטסוולדס

גאוגרפיה

אזור הקוסטוולדס המוגדר מתחלק בין מספר מחוזות כאשר רובו מהווה את הצד המזרחי של מחוז גלוסטרשייר, בנוסף לחלקים קטנים במחוז אוקספורדשייר ממזרח, ווריקשייר וווסטרשייר מצפון ומדרום סומרסט ווילטשייר. כאמור אזור הקוטסוולדס מאופיין באוכלוסייה כפרית, גבעות ועמקים עם מספר נהרות ונחלים שעוברים דרכו. מסביב לקוטסוולדס ישנם מספר מרכזים עירוניים שלא נכללים בשטחי אזור היופי הטבעי המוגדר, בהם העיר באת' מדרום, גלוסטר וצ'לטנהאם ממערב, סווינדון ואוקספורד ממזרח וכ-20 קילומטרים מצפון נמצאת העיר ברמינגהאם.
מרכז הספורט לנכים

מרכז הספורט לנכים או מועדון "ספיבק" הוא מוסד המופעל על ידי ארגון איל"ן ופועל לשיקום אנשים עם מוגבלויות גופניות.

היסטוריה

מרכז הספורט הוקם על ידי איל"ן, בראשות פעילת הארגון בטי דובינר, בשנת 1960 ברמת גן והיה מראשוני מרכזי ספורט הנכים בעולם והראשון בישראל. ראשיתו בשיקומם של משותקי מחלת הפוליו, ובמרוצת השנים נקלטו במרכז נפגעי שיתוק מוחין, תאונות דרכים, נכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה ובעלי מוגבלויות נוספות.
בראשיתו שימש המרכז כ-200 ספורטאים פעילים, ואילו כיום (2007) נעזרים בשירותיו כ-80% מכלל הנכים בישראל וקיים בו הריכוז הגדול בעולם של ילדים בעלי מוגבלות גופנית. כ-2,000 נכים עוסקים במרכז בעשרים ענפי ספורט שונים, מרביתם בכסא גלגלים.
בשנת 1968 אירח המרכז את אולימפיאדת הנכים.

תחומי פעילות

במרכז מתקיימת פעילות ספורטיבית במגוון רחב של ענפי ספורט: שחייה, כדורסל וכדורגל בכיסאות גלגלים, טניס שדה וטניס שולחן בכיסאות גלגלים, אתלטיקה בכיסאות גלגלים ומירוצים בתלת אופן. כמו כן מתקיימים בו חדר כושר, טיפולי ספורט פרטניים, טיפולי הידרותרפיה וטיפולים הוליסטיים ופרה-רפואיים.
ספורטאי המרכז משתתפים מהקמתו ועד היום במשחקים ותחרויות בינלאומיות ומיוצגים במשחקי סטוק מנדוויל ובמשחקים הפראלימפיים. הישגיהם הקנו למדינת ישראל מוניטין בתחום שיקום הנכים. נבחרת הכדורסל בכיסאות גלגלים של המרכז זכתה במהלך השנים בשתי אליפויות אולימפיאדה, שתי אליפויות עולם ושלוש אליפויות אירופאיות.
בין הספורטאים המוכרים חברי המרכז נמנים: צפורה רובין, ברוך חגאי, שרגא ויינברג (טניס), יצחק ממיסטבלוב (שחייה) ורבים אחרים.
מרכז הספורט הוקם במטרה לסייע לאנשים עם מוגבלות פיזית לשקם את יכולותיהם הפיזיות תוך פיתוח כח ויכולת בתחום הספורט ההישגי. לאור החסמים והקשיים שחווים אנשים עם מוגבלות במסגרות חברתיות התפתחו במרכז גם תוכניות העשרה חברתיות. בין אלו מצויים חוגי ריקוד בכיסאות גלגלים ויוגה. אחת הפעילויות הייחודיות המוצעות במרכז היא ליגת סל-גל, ליגה ייחודית בה מתאמנים יחד ילדים עם ובלי מוגבלות בכדורסל כיסאות גלגלים. זאת מתוך ההבנה שעל מנת לייצר שינוי עמדות יש להתמיד בפעילות משותפת לאורך זמן. 
במתחם המרכז נמצא גן ילדים שיקומי, בו  מופעלות ארבע כיתות גן לפעוטות וילדים בגילאים 3 - 7, בעיקר כאלו עם שיתוק מוחין (CP).

קשרי קהילה

מרכז הספורט מקיים קשרים קבועים עם מרכזים קהילתיים, בתי ספר וארגונים חברתיים ויוצר עימם שיתופי פעולה. לרשות המרכז מופנות בנות המשרתות בשירות לאומי. 
בשנת 2003 נחנך במועדון מרכז למידה פעילה והעצמה, בו מפותחים ומופעלים קורסים והשתלמויות לציבור הרחב בנושאי מעורבות חברתית ונגישות.

צוות

עובדי המרכז מוכשרים בתחומים שונים בספורט ובחינוך. לרשות חברי המרכז עומדת עובדת סוציאלית.
בצוות האדמיניסטרטיבי מצויים ברוך חגאי, המאמן הראשי של המרכז וחתן פרס ישראל לשנת 2001 בתחום הספורט ותרבות הגוף, וד"ר ישעיהו הוצלר, ראש התוכנית השיקומית במרכז וראש המגמה לחינוך גופני שיקומי במכון וינגייט. מנהלי מרכז הספורט מאז הקמתו היו גרשון הוברמן, משה רשקס, יעקב בן-אריה ובועז קרמר.

מימון

פעילות המרכז נתמכת מתרומות הציבור בארץ ובחו"ל ורק כ-1% מתקציבו ממומן מתקציב המדינה.
בארצות הברית ובאנגליה פועלות אגודות ידידים של המרכז לצורכי גיוס כספים.
מידת תלותו של מרכז הספורט בתרומות הקשתה עד כה על פיתוחו וחידוש המבנים והמכשירים המשמשים אותו. בשנת 2006 הסתכמו הכנסות המרכז ב-1.7 מיליון דולר והוצאותיו ב-1.71 מיליון דולר.
דייב מייסון

קריירה

במהלך הקריירה שלו, מייסון ניגן והקליט עם הרבה אמנים ומוזיקאים בולטים, כולל פול מקרטני, ג'ורג' האריסון, הרולינג סטונז, ג' ימי הנדריקס, אריק קלפטון, מייקל ג'קסון, דייוויד קרוסבי, גרהאם נאש, סטיב וינווד, פליטווד מק, דילייני ובוני, ליאון ראסל וקאס אליוט. אחד משיריו הידועים ביותר הוא "Feelin' Allright", שהוקלט על ידי טראפיק בשנת 1968 ולאחר מכן הוקלט על ידי הרבה אמנים אחרים, כולל ג'ו קוקר, שגרסתו לשיר הייתה להיט ב-1969. בתקופת עבודתו עם טראפיק, הוא גם כתב "Hole In My Shoe", שיר פופ פסיכדלי שנהיה להיט. השיר "We Just Disagree" משנת 1977 הוא הלהיט היחידי של מייסון שזכה להיות להיט בארצות הברית.
בשנת 2004, דייב מייסון זכה להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול על תרומתו כאחד ממייסדי להקת "טראפיק".
שמואל גרמיזאן

הרב שמואל גרמיזאן (1605-1675) היה פוסק, דרשן ומקובל, מגדולי חכמי ירושלים במאה ה-17, ומחברם של חיבורים רבים בכל מקצועות התורה.

קורות חייו

נולד בסלוניקי, יוון בערך בשנת ה'שס"ה (1605). מוצא משפחתו הוא ככל הנראה מהעיר וורמס (גרמייזא היא שמה של העיר במקורות העבריים מימי הביניים). לא ידועים פרטים רבים אודותיו בתקופה זו.
בגיל צעיר עלה לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בירושלים, שם רכש כנראה את רוב תלמודו. בשנת ה'ת"ו (1646) כבר נחשב בין חכמי ירושלים, וחתם יחד עימם על ההסכמה שנקבעה מימי הנגיד יצחק הכהן שולאל שלא להטיל מיסים על תלמידי חכמים.
בשנת ה'ת"ז (1647) נשלח כשד"ר מטעם חכמי ירושלים, לאסוף כסף עבור יהודי ארץ ישראל. בדרכו נקלע לאי מלטה, וכשראה את המצב הרוחני הירוד שם הקדיש את עצמו לגדור את הפרצות. במלטה שהה כעשר שנים תוך שהוא מכהן כרב הקהילה היהודית במקום.
בדרכו חזרה לארץ ישראל נשבה על ידי שודדים, והוא הריץ איגרת בה הוא מפרט את מצבו הקשה לפרנסי חברת פדיון שבויים בעיר ונציה. רבי שמואל אבוהב, שהיה רב הקהילה היהודית בעיר, עמל רבות למען שחרורו והוא הורה לחברה לפדותו, אך שחרורו התעכב עקב סכסוך שפרץ בין שוביו לגבי חלוקת הכסף ביניהם. בסופו של דבר שוחרר רבי שמואל בשנת תי"א או תי"ב (1651-1652) והוא חזר לאי מלטה, שם המשיך לכהן כרב הקהילה למספר שנים נוספות, והשיב לשאלות הלכתיות שהופנו אליו.
בערך בשנת ת"כ (1660) חזר לירושלים, ולפי עדותו של רבי משה גלנטי כיהן כמורה בישיבת בית יעקב בראשותו של רבי ישראל יעקב חגיז, שם התיידד עם רבי אברהם הלוי אמיגו שהיה אף הוא מרבני הישיבה. מלבד תפקידו בישיבה היה דורש לרבים בשבתות ובמועדים. בתקופה זו למד גם קבלה בחברתו של המקובל רבי יעקב צמח, והחיד"א מספר שהוא ראה את כל ספריו בקבלה, כולל חיבור על מסכת ברכות לפי דרך הסוד.
בתקופה זו התפרסם כאחד מחשובי הפוסקים בירושלים, והוא השיב לשאלות הלכתיות רבות שהופנו אליו מארץ ישראל ומחוצה לה. לעיתים רבות ניתן למצוא את רבי שמואל חתום תחת תשובות ותקנות שונות יחד עם חכמי ירושלים המובהקים כמו רבי ישראל יעקב חגיז, רבי משה גלנטי (המכונה הרב המג"ן), רבי יצחק ביטון, רבי שלמה אלגאזי ונוספים, וכפי הנראה אף שימש ברבנות בירושלים משך תקופה מסוימת. כן נשא ונתן עם רבי שמואל ויטאל, רבי מרדכי הלוי (אביו של רבי אברהם הלוי בעל גינת ורדים), רבי דוד קונפורטי ועוד. בין רבי שמואל גרמיזאן לרבי שמואל אבוהב נרקמו קשרי ידידות, ובתקופת שהותו בירושלים היה רבי שמואל אבוהב מסייע בידו מבחינה כלכלית.

על מקומו החשוב ופעילותו הציבורית בירושלים באותה תקופה ניתן ללמוד מדברים שכתב בתוך תשובה הלכתית שהשיב לידידו רבי אברהם אמיגו:
"נדרשתי לעיין בדברי החכם השלם הנזכר לעיל, ובהיותי עמוס תלאות וטרוד טרדת מצוות רבות כנודע בשערים, לא הייתי רוצה להיבטל ממלאכתי - מלאכת שמים, כי רבה היא".
הלך לעולמו סמוך לשנת ה'תל"ה (1675) (בערך בגיל 70) ונקבר בירושלים. את מקומו מילא באופן זמני המקובל הרב יעקב צמח.
צילי ואנג

צֶציליֶה (צילי) ואנג (בגרמנית: Zäzilie (Cilli) Wang;‏ 1 בפברואר 1909, וינה – 10 ביולי 2005, שם) הייתה רקדנית, קברטיסטית ופנטומימאית יהודייה אוסטרית-הולנדית.

חייה

צילי ואנג נולדה (ב-1909) וגדלה במשפחת סוחרים יהודים מתבוללת אמידה וליברלית בווינה בירת אוסטריה, הצעירה משלושת ילדיהם של רגינֶה (לבית וֶצשטיין) ומרקוס ואנג, ילידי גליציה. מילדותה למדה מחול, ובגיל 16 הצטרפה לכיתת המחול המודרני הראשונה שאך זה נפתחה אז באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הבמה של וינה. מורתה הייתה גרטרוד בודנוויזר, הכוהנת הגדולה של האקספרסיוניזם בתחום המחול באוסטריה.
ואנג, שכונתה "פבלובה של הפרודיה" (Pawlowa der Parodie), החלה כבר בילדותה לערוך ניסויים בתנועה המבוססת על המילה המדוברת. הופעתה הראשונה הייתה ב-1929 ב"קומדי תיאטר", עם הקריין ארנסט צייס. ב-1932 הציגה את המונודרמה "הָרְלֶקינאדֶה" (Harlekinade), שכתב בעלה, האנס שלזינגר, מחזאי, משורר, במאי ופילוסוף. בשנים הבאות הופיעה בקברטים שונים בווינה ובברלין וב-1936 ייסדה עם בעלה קברט בווינה והצטרפה ל"תיאטר דֶר פוֹלְקְסְהוֹכְשוּלֶה" בווינה,  שניהל שלזינגר.
ב-1938, בזמן האנשלוס באוסטריה, נמצאו בני הזוג בסיור הופעות בשוודיה. הם נמלטו להולנד, ובשנים הבאות הופיעה ואנג בהצגות יחיד של מחול ודיבור בתיאטראות באמסטרדם ובסכוונינגן וכן בקברטים ובהצגות רוויו.
במשך שנות חייה בהולנד פיתחה ואנג את אמנות ה"טרנספורמציה" (Verwandeleien) שלה למלוא היקפה. בהשראת גתה, סרטי וולט דיסני, צ'ארלי צ'אפלין, וילהלם בוש וכריסטיאן מורגנשטרן יצרו ואנג ושלזינגר עולם של יצורים קסומים בגיחוכם. ואנג גילמה דמויות שונות, באמצעות תלבושות, פאות ובובות, בהן מקס ומוריץ; גבירות האג המעודנות בדמות ג'ירף טרקלינים ששם אותן ללעג; חייל מתרברב המתנפח עוד ועוד עד שהוא מתפוצץ ברהבתנותו; ציפור בלרינה מחוללת בעליצות לצלילי פגניני; זוג אופנתי יוצא במחול (ואנג בדמות הגבר עם בת-זוגו הבובה) ועוד כהנה וכהנה. הקו הבולט בכל דמויותיה היה ההומור השנון, העוקץ, שעליו התבססה הטרנספורמציה, באמצעות תנועה, מחול אקספרסיוניסטי, פנטומימה, פרודיה, גרוטסקה ליצנות, משחק, מוזיקה, טקסט, תלבושות, אקרובטיקה ופעלולי תאורה. אין פלא, שוואנג דחתה את המונח "רקדנית גרוטסקית" ביחס ליצירתה.
ב-1941 ירדו ואנג ושלזינגר למחתרת כדי להימלט מצווי הגירוש. שלזינגר מת מתשישות ב-10 באפריל 1945. ואנג החלה להופיע מיד לאחר המלחמה בקברטים שונים וב-1946 הופיעה לראשונה בסולו ללא טקסט בהאג, בליווי הפסנתרן וים דה פריס, שהיה ב-1950 למלווה הקבוע שלה ולשותפה. 
בשנת 1952 הייתה ואנג לאזרחית הולנד. ב-1971 חגגה את יובל ה-25 להופעת הסולו הראשונה שלה בתיאטרון המלכותי (Koninklijke Schouwburg) בהאג. באותה שנה החליטה לפרוש מן הבמה. ב-1975 חזרה לעיר הולדתה "ללא רצון בנקם ובמעשי תגמול" אמרה, בהתייחסה לעובדה, שהוריה נרצחו בשואה ואיש ממשפחתה לא נותר בווינה. היא המשיכה לחיות בווינה עד מותה ב-2005, ללא קשר עם הקהילה היהודית בעיר.
ארכיונה שמור בספרייה הלאומית של אוסטריה.

הופעות בישראל

צילי ואנג הופיעה בישראל מספר פעמים: בשנים 1950, 1951, 1956 ו-1961.
וולפגנג וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג

ביוגרפיה

וולפגנג וילהלם נולד בנויבורג על הדנובה ב-4 בנובמבר 1578, לפיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג ולאנה מקלווה, בתם של וילהלם, דוכס יוליך-קלווה-ברג ומריה מאוסטריה, דוכסית יוליך-קלווה-ברג.
ב-19 ביוני 1613 המיר וולפגנג וילהלם את דתו לדת הקתולית, וב-11 בנובמבר אותה שנה התחתן וולפגנג וילהלם עם מגדלנה מבוואריה, בתם של וילהלם החמישי, דוכס בוואריה ורנאטה מלורן. בשנת 1614 ניצח וולפגנג וילהלם במלחמת הירושה של יוליך, ובאמנת קסנטן קיבל את דוכסויות יוליך וברג, בעוד יריבו יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את דוכסות קלווה ואת רוזנויות מארק וראבנסברג. באותה שנה מת אביו פיליפ לודוויג, רוזן פפאלץ-נויבורג, ווולפגנג וילהלם ירש את נחלותיו, ובשנת 1615 קיבל וולפגנג וילהלם תואר אביר מסדר גיזת הזהב. במהלך מלחמת שלושים השנים שמר וולפגנג וילהלם על נייטרליות קפדנית, ובשל כך כמעט ולא נפגעו נחלותיו בנזקי המלחמה.
וולפגנג וילהלם אהב לטייל, וערך כמה מסעות ברחבי גרמניה ואיטליה, וכן ביקר בהולנד, צרפת ואנגליה. בשנת 1636 העביר וולפגנג וילהלם את מקום מושבו לדיסלדורף.
ב-14 בספטמבר 1653 מת וולפגנג וילהלם, ובנו פיליפ וילהלם, רוזן פפאלץ-נויבורג עלה לשלטון במקומו.
צ'יין שואה-סן

עבודתו בארצות הברית

בשנת 1943 הציע צ'יין ועמיתים נוספים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה לייסד את המעבדה להנעה סילונית, שתפקידה המקורי היה מחקר ופיתוח טילים, כתגובה לתוכניות הטילים של גרמניה הנאצית. המזכר שחיבר צ'יין הביא לפיתוח של הרקטה "פרייבט A" בשנת 1944, ומאוחר יותר לסדרת רקטות מתקדמות יותר.
לאחר מלחמת העולם השנייה שירת צ'יין תחת הנהגתו של תיאודור פון קרמן כיועץ לחיל האוויר האמריקני, במעמד של קולונל. צ'יין ופון קרמן נשלחו לגרמניה להעריך את רמת המחקר והפיתוח בתחום התעופתי והטילים. ב-1949 סיים צ'יין תכנון של מטוס חלל, מיזם שלא יצא אל הפועל אך במובנים רבים הקדים את מעבורת החלל האמריקנית והיבטים תאורטיים שלו שימשו את מהנדסי נאס"א.
בשנת 1950 ביקש צ'יין להתאזרח בארצות הברית, ובגלל האשמות שהושמעו נגדו והוקיעו אותו כקומוניסט, בוטל הסיווג הביטחוני שלו וה-FBI הצליח למצוא מסמך של המפלגה הקומוניסטית האמריקנית משנת 1938, בו מופיע שמו. צ'יין הודיע על רצונו לחזור לסין, משנמנעה ממנו האפשרות להמשיך בעיסוקיו המחקריים בארצות הברית. גורמים בארצות הברית רצו בגירושו לסין, בעוד שגורמים אחרים חששו מכך, עקב הידע הביטחוני הרב שאצר במוחו. בשלב מסוים, ביקש צ'יין להישאר בארצות הברית על מנת לטהר את שמו.
צ'יין עמד במוקד של פעילות דיפלומטית חשאית שנמשכה חמש שנים, במהלכן התקיים משא ומתן על עתידו בין ממשלות ארצות הברית וסין. במהלך תקופה זו היה נתון צ'יין למעצר בית, ולהטרדות מצד הממשל האמריקני. בשלב מסוים נעצר צ'יין על ידי מינהל ההגירה והאזרחות, באשמת החזקת חומרים מסווגים (אשמת שווא - המסמכים היו לוחות לוגריתמיים). עמיתיו בקאלטק ניסו לפעול למענו בוושינגטון, ללא הצלחה. הפרקליט שמונה על ידי קאלטק לפעול למען השארתו של צ'יין בארצות הברית הצהיר כי "החלטת ממשלת ארצות הברית לאפשר לגאון הזה, לגאון המדעי הזה להישלח לסין הקומוניסטית שתעשה שימוש במוחו היא אחת הטרגדיות של המאה".

השיבה לסין

צ'יין גורש מארצות הברית לסין ביחד עם אשתו ושני ילדיו, שנולדו בארצות הברית. עם הגיעו לסין, בשנת 1956, מונה לאחראי על תוכניותיה של סין לפיתוח טילים בליסטיים. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית הסינית בשנת 1958. צ'יין ריכז קבוצה גדולה של מהנדסים מתחומים שונים שהיוו את הגרעין המייסד לתוכנית הטילים של סין, ולאחר מכן של תוכנית החלל שלה.
בשנת 1958 סיים צ'יין את עבודת התכנון של הטיל הבליסטי הראשון של סין, דונג פנג, ששוגר לראשונה בשנת 1964. טיל זה פותח במטרה להוות פלטפורמה לשיגור פצצת הגרעין הסינית, שנוסתה אף היא באותה שנה. צ'יין היה לראש המחלקה למכניקה באוניברסיטה למדע וטכנולוגיה, גוף מדעי-טכני שהוקם על ידי האקדמיה הסינית למדעים, במטרה להכשיר עתודה טכנית, הנדסית ומדעית, לצורכי המחקר והפיתוח הביטחוני של סין.