google/wiki40b huggingface dataset:
בחירת עם ישראל

רעיון מרכזי ביהדות הוא בחירת עם ישראל על ידי אלוהים להיות עמו. הרעיון מופיע פעמים רבות בתורה מסיפורי האבות ואילך ובא לידי ביטוי בקטעי תפילה שונים, בין השאר בברכות התורה, בברכה שלפני קריאת שמע בתפילות החגים, ובקידוש ליום טוב (בחלק מהנוסחים גם בקידוש לשבת). רעיון הבחירה מהווה אבן יסוד ביהדות. גם הכנסייה הנוצרית טוענת להיותה היורשת היחידה של הבחירה.
בקרב פרשנים, רבנים ופילוסופים נידונות שאלות שונות הנוגעות לרעיון הבחירה, לתפקיד שהיא ממלאת מבחינת האל, לסיבות בגינן נבחר דווקא עם ישראל, ולמשמעותה של הבחירה והנגזר ממנה.

המחקר הבלשני

בביטוי "עם סגולה" שמופיע בתורה כביטוי לבחירתו של עם ישראל על ידי אלוהים, המחקר הבלשני מוצא מקורות של המילה "סגולה" במילה האכדית sugullu שפירושה "עדר בקר". מכאן שפירוש הביטוי "עם סגולה" כ"עם של עדר בקר" מצביע על חיי הנוודים של העבריים בזמן השימוש בו, או על הדימוי של אלוהים כרועה לעמו.
דיגר

תיאור המשחק

גיבור המשחק הוא טרקטור שמטרתו לאסוף אבני חן ושקי זהב תוך התחמקות ממפלצות או חיסולן. כדי להיפטר מאויביו יכול הטרקטור להפיל עליהם שקי זהב (ולהיזהר שלא ייפלו עליו) או לירות בהם מרחוק. היריה מתחמשת מחדש אחרי 6 שניות וניתן לדעת על ידי עין הדיגר- אם יש אישון בעין סימן שהוא חמוש. כאשר מצליח השחקן להיפטר ממספר מסוים של אויבים, מספר העולה עם התקדמות בשלבים, מופיע דובדבן בפינה הימנית העליונה של המשחק, לקיחת הדובדבן מכניסה את השחקן למצב בונוס, הנמשך מספר שניות המתקצרות עם ההתקדמות בשלבים, בו הוא יכול לאכול את המפלצות בעוד אלו מנסות להתחמק ממנו (בדומה לאכילת גלולת כוח בפקמן), אבל מספר המפלצות שנאכלו חוזר אחרי כ-20 שניות. נתן לעבור שלב באמצעות איסוף כל אבני החן שבשלב או חיסול מספר מסוים של מפלצות, המשתנה משלב לשלב. כשמפלצת נפגשת עם מפלצת אחרת שלוש פעמים היא הופכת ל"קניבל" לכ-5 שניות ויכולה לחפור וגם לאכול אבני חן ושקים.

מוזיקה

במהלך המשחק מושמעת הנעימה פופקורן, במהלך מצב "בונוס" מושמעת הפתיחה (אוברטורה) של האופרה וילהלם טל מאת ג'ואקינו רוסיני, כאשר השחקן נתפס על ידי המפלצות ומת מושמעת הסונטה לפסנתר מס' 2 הידועה גם כ"מרש האבל" מאת פרדריק שופן.

גרסאות נוספות

המשחק מ-1983 עבד מהר מדי על מחשבים מהירים מ-IBM 4.77Mhz אליו תוכנן במקור. בנוסף, משום שהמשחק תוכנן במקור למתאם תצוגה CGA, הוא לא הוצג כהלכה במחשבים עם מתאמי תצוגה חדשים יותר. על מנת להתגבר על בעיות אלו, נכתבה בשנים 1990-91 גרסה חדשה של דיגר שהשתמשה בקוד המקורי למצב המשחק והכילה יכולות נוספות, כמנגנון האטה, היכולת ליצור ולערוך שלבים נוספים, טבלת שיאים שונה עבור כל שלב ועוד. הגרסה נכתבה על ידי המתכנתים הרוסים מיכאל לארנטיב (Mikel Lavrentiev) ודמטרי פטרוב (Dmitry Petrov). בגרסה מתקדמת יותר ניתן לשחק עם שני שחקנים (אבל הם עלולים בטעות לירות אחד על השני).
בשנת 1998 יצר אנדרו ג'נר גרסה חדשה למשחק בשם Digger remastered והפיץ אותה תחת רישיון GPL, הגרסה החדשה הותאמה לפלטפורמות שונות, ביניהן חלונות, Java ולינוקס. הגרסה תואמת למשחק המקורי בתוספת אופציות שונות ביניהן האפשרות להקליט משחקים, אופציה שיצרה תת-תרבות של יצירת סגנונות משחק חדשים והפצתם.
חזית השינוי והרפורמה

חזית השינוי והרפורמה הוא גוש פוליטי לבנוני, בהנהגת הגנרל לשעבר מישל עאון, הפועל כיום בשיתוף עם קואליציית 8 במרץ הפרו-סורית.
בבחירות לפרלמנט הלבנוני ביוני 2009, זכתה החזית ב-30 מושבים לפרלמנט (מתוך 57 סך הכל בקואליציית 8 במרץ).
המפלגות הפוליטיות העיקריות בו הן: הזרם הפטריוטי החופשי של מישל עאון, בריגדת מרדה, הפדרציה המהפכנית הארמנית והמפלגה הדמוקרטית הלבנונית.
האגדה על סליפי הולו

עלילה

הסיפור מתרחש בתקופה שלאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, בהתיישבות ההולנדית במדינת ניו יורק, בעיירה שקטה בשם "טארי טאון", שלידה ערוץ נחל המכונה "סליפי הולו" - "הגיא הישנוני". תושבי המקום נוטים לאמונות טפלות. בכנסייה המקומית קבור פרש הסני שנהרג באחד הקרבות של מלחמת העצמאות מכדור תותח שהעיף את ראשו בעת שרכב על סוסו. מסופר באזור כי הוא יוצא מקברו כל לילה ורוכב לשדה הקרב כדי לחפש אחר ראשו שאבד, והוא קרוי בפי תושבי האזור "הפרש חסר הראש של סליפי הולו".
אל הכפר מגיע מורה לבן בשם איכבוד קריין. קריין עצמו מאמין באמונות טפלות. ברוב הסיפור מתוארת מערכת היחסים של קריין עם תושבי הכפר ובמיוחד עם שני תושבים נוספים: קתרינה ואן טאסל, שעימה הוא רוצה להתחתן. ועם אברהם "ברום עצמות" ואן בראנט שמתחרה נגדו על אהבתה של קתרינה.
לקראת סוף הסיפור, מתרחשת חגיגת אסיף בבית הוריה של קתרינה ובה מסופרים על הפרש חסר הראש מספר סיפורים שמפחידים את קריין. בשובו לביתו בכפר, קריין הרכוב על סוס מבחין לפתע בדמות גדולה שרכובה על סוס ובורח ממנה. עם זאת הדמות רודפת אחריו ובמהלך המרדף מגלה קריין כי לרודפו אין ראש ושהוא מחזיק את ראשו על האוכף. על פי הסיפורים ששמע קריין, עליו להקדים את הפרש ולעבור את גשר הכנסייה ולהינצל. קריין מצליח לעבור את הגשר וממתין להיעלמותו של הפרש, אך הפרש משליך את ראשו על קריין שנופל מסוסו ומתעלף.
למחרת בבוקר קריין לא נמצא בשום מקום וכובעו נמצא ליד גשר הכנסייה. הכל מבינים כי הוא הותקף על ידי הפרש חסר הראש. לאחר מכן קתרינה ו"ברום עצמות" מתחתנים. מספר שנים לאחר היעלמותו של קריין, מופיע אחד מתושבי הכפר ומספר שקריין חי במחוז מרוחק, נשוי לאלמנה עשירה וחי חיים טובים. עם זאת, איש אינו מוכן להאמין לו מתוך ידיעה "שהמורה הועלם על ידי הפרש חסר הראש".

עיבודים

הסיפור עובד למספר סרטים כשהמפורסמים שבהם הם סליפי הולו בכיכובו של ג'וני דפ ו"האגדה של סליפי הולו" שיצרה חברת וולט דיסני בשנת 1949 ביחד עם עיבוד לספר נוסף הרוח בערבי הנחל. שני הסיפורים יצאו בתור הסרט "הרפתקאות איקבוד ומר קרפד".
הסיפור עובד גם לסדרת טלוויזיה מודרנית בשם סליפי הולו ב-2013, המשודרת בישראל בערוץ YES אקשן.
ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר

בצעירותו

ארנסט אוגוסט נולד בארמון בקינגהאם שבלונדון ב-5 ביוני 1771, לג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ולשארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. בצעירותו לימדו את ארנסט אוגוסט מורים פרטיים בארמון, ובקיץ 1786 נשלח לאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה (יחד עם אחיו הנסיך אדולפוס, שקיבל את התואר דוכס קיימברידג' בשנת 1801, והנסיך אוגוסטוס, שקיבל את התואר דוכס סאסקס בשנת 1801).
בשנת 1791, עם סיום לימודיו, נשלחו הנסיכים ארנסט אוגוסט ואדולפוס להנובר לצורך רכישת השכלה צבאית. הנסיכים למדו תחת מפקד צבא הנובר, גנרל-פלדמרשל וילהלם פון פרייטאג. במרץ 1792 הועלה ארנסט אוגוסט לדרגת קולונל ומונה למפקד רגימנט הדרגונים ההנוברי ה-9, ולחם עמו במלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה תחת פיקודו של אחיו פרדריק, דוכס יורק. ב-18 במאי 1794 נפצע ארנסט אוגוסט במהלך קרב טורקואן, ונשלח לבריטניה לצורך החלמתו. בנובמבר 1794 חזר ארנסט אוגוסט לתפקידו, והועלה לדרגת מייג'ר-ג'נרל. במהלך שנת 1795 השתתף ארנסט אוגוסט בנסיגת הצבא הבריטי בהולנד, ובשנת 1796 חזר שוב לבריטניה. בשנת 1798 הועלה לדרגת לפטננט-ג'נרל, ובשנת 1799 הוענק לו התואר דוכס קמברלנד. בשנת 1801 מונה לקולונל הכבוד של רגימנט ההוסארים ה-15, ובשנת 1803 הועלה לדרגת ג'נרל מלא. בשנת 1813 השתתף ארנסט אוגוסט בקרב לייפציג, וב-6 בנובמבר 1813 הועלה לדרגת פילדמרשל.
בשנת 1815 מונה ארנסט אוגוסט לאביר מסדר האמבט, ובשנת 1831 מונה לאביר מסדר פטריק הקדוש.
ארנסט אוגוסט היה ארכי ריאקציונר, והתנגד למתן האמנציפציה הקתולית בשנת 1828, ובשל כך היה הבן השנוי במחלוקת מכל בניו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.

שלטונו

ב-1837 נפטר אחיו המלך ויליאם הרביעי בגיל 71, ואחייניתו ויקטוריה הוכתרה למלכת הממלכה המאוחדת. אמנם ממלכת הנובר, שהייתה מאוחדת באיחוד פרסונלי עם בריטניה מאז 1714, פוצלה ממנה עם המלכתה של המלכה, הואיל ובהנובר, על פי החוק הסאלי, נאסר על נשים לשלוט, ומשום כך הוכתר ארנסט אוגוסט למלך הנובר. בנוסף, מונה ארנסט אוגוסט גם ליורש העצר של כס המלוכה הבריטי עד לידתה של הנסיכה ויקטוריה בשנת 1840, משום שהמלכה הצעירה טרם נישאה וטרם ילדה ילדים.
עם עלותו לשלטון הפך ארנסט אוגוסט לריבון מסדר הגואלפים, ובשנת 1839 ייסד את מסדר גאורג הקדוש.
ארנסט אוגוסט היה שליט ריאקציונרי, וביטל את החוקה שניתנה להנובר בשנת 1833. במהלך מהפכות 1848 פרצו הפגנות ברחבי הממלכה, ומשום כך נאלץ ארנסט אוגוסט להנהיג משטר יותר ליברלי, ולאפשר את חופש העיתונות.
ב-18 בנובמבר 1851 מת ארנסט אוגוסט, ובנו גאורג החמישי, מלך הנובר עלה לשלטון במקומו.
קריטריון אולימפי

קריטריונים אולימפיים בישראל

בישראל נוהג החל משנות ה-70 של המאה ה-20 הוועד האולימפי בישראל במדיניות של קריטריונים ישראליים, האמורים להקשות על הספורטאים להגיע לאולימפיאדה ועל ידי כך להעלות את רמת הספורטאים כדי שלא יסיימו בתחתית הדירוג. מדיניות זו, לטענת ראשי הוועד, הביאה מאז תחילת שנות ה-90 להישגים טובים בהרבה לעומת התקופה הקודמת, ובראשם תשע מדליות בשש האולימפיאדות האחרונות עד שנת 2016.
הקריטריונים המפורטים לכל ענף נקבעים על ידי היחידה לספורט הישגי המפקחת על ההכנות המקצועיות לאולימפיאדה כשנתיים לפניה, והספורטאים נדרשים בדרך כלל להשיג אותם בתחרויות מטרה (כגון אליפות העולם או אליפות אירופה) הנקבעות מראש במהלך שנת האולימפיאדה והשנה שלפניה. יכולים להיות גם קריטריונים המבוססים על דירוג בעולם או באירופה בתאריך מסוים, הזהה לתאריך הקובע של הקריטריון הבינלאומי.
החל מ-2008 הוחלט לאפשר לספורטאים צעירים להשתתף באולימפיאדה אף שלא עברו את הקריטריון הישראלי.
הוועד האולימפי עשוי לשלוח לאולימפיאדה גם ספורטאים שלא עמדו בקריטריון אך השיגו הישגים יוצאי דופן בתחרויות אחרות.
אפילפסיה של הבטן

אפילפסיה של הבטן (ידועה גם כאפילפסיה אוטונומית) היא מחלה נדירה של הקיבה והמעיים. ההפרעות נגרמות על ידי פעילות התקפים אפילפטית. למרות שלא הוכח קשר סיבתי בין פעילות אפילפטית ותסמינים בקיבה ובמעיים, לא ניתן להסביר את התסמינים על ידי מכניזמים פתופיזיולוגיים אחרים וניתן לראות שתרופות נוגדות פרכוסים משפרות את מצב החולה.
אפילפסיה של הבטן יכולה להיות סיבה נדירה לכאבי בטן חוזרים ונשנים. היא תוארה כסוג של אפילפסיה של האונה הרקתית. תגובה חיובית לתרופות אנטי אפילפטיות יכולה לעזור באבחון.
למרות שחסרות הערכות מהימנות על שכיחותה הרי אפילפסיה של הבטן נחשבת מחלה מאוד נדירה. רוב הספרות הרפואית שהתפרסמה היא בצורה של דוחות על מקרים אינדיבידואליים. מאמר סקירה שהתפרסם ב-2005 מצא סך הכל 36 מקרים המתוארים בספרות הרפואית.

היסטוריה

טרוסו (Trousseau) נחשב לראשון שתיאר את המחלה ב- 1868 אצל ילד שהיו לו סימפטומים של התקפי עוויתות מסוג GI שהסתיימו בהתקפים אפילפטיים מסוג גרנד מל.
התיאור הראשון של אפילפסיה של הבטן שנתמך בממצאי EEG היה ב- 1944 במאמר מאת מ.ט. מור (M.T. Moore) ובעקבותיו דוחות מקרה שהתפרסמו על ידי אותה קבוצה.
דייוויד הילייר

קריירה

הילייר נולד באזור רובע לואישהאם שבלונדון, ולפני שהצטרף לארסנל בינואר 1984 הוא שיחק בנבחרות בתי ספר בלבד. מאוחר יותר הוא חתם על חוזה חובבן, ובפברואר 1988 חתם על חוזה המקצוען; הילייר היה הקפטן של ארסנל בניצחון על דונקסטר רוברס בגמר גביע ה-FA לנוער ב-1988. הוא קודם לקבוצת המילואים של המועדון, זכה עמה באליפות הליגה המשולבת בעונת 1989/1990, וערך את הופעת הבכורה בסגל הבכיר במשחק גביע הליגה מול צ'סטר סיטי ב-25 בספטמבר 1990.
הילייר השתתף במשחקי ארסנל במתכונת לא רציפה, וערך 16 הופעות במדי ארסנל בעונה שבה זכה המועדון באליפות ובמגן הצדקה עם הפסד ליגה אחד בלבד. בשתי העונות שלאחר מכן הוא השתתף ביותר משחקים; בעונת 1992/1993 הוא השתתף ב-43 משחקים, וזכה למוניטין של קשר חזק המסוגל לחפות על היעדר כישרון באמצעות עבודה מאומצת. אולם, בשלהי העונה הוא נפצע ברגלו והחמיץ את משחקי גמר גביע הליגה וגביע ה-FA של אותה עונה; שני המשחקים הסתיימו בניצחון של ארסנל.
הילייר חזר להרכב בעונה שלאחר מכן, אך בעקבות פציעה נוספת החמיץ את הניצחון על פארמה בגמר גביע המחזיקות של 1994. בתקופה זו חל פיחות במספר דקות המשחק שלו, בעיקר לאחר החתמתו של סטפן שוורץ. למרות זאת השתתף הילייר בגמר אחרון במדי ארסנל, לאחר שנטל חלק בהפסד לריאל סראגוסה בגמר גביע המחזיקות של 1995.
מעמדו של הילייר התדרדר עוד יותר בהשוואה לימיו הראשונים בארסנל, והוא היה אחד השחקנים הפחות חשובים בתקופתו של ברוס ריוק. כמו כן, הנהלת ארסנל הייתה מודאגת מהתנהגותו של הילייר מחוץ למגרש. במרץ 1995 נערכה בדיקת סמים במתחם האימונים של ארסנל, ובה התברר כי בדמו של הילייר יש שרידי קנאביס. הקריירה שלו בארסנל נפגעה עוד יותר לאחר שנתפס בגניבה של 3,000 לירות שטרלינג ממטענו של נוסע בנמל התעופה לונדון גטוויק; במשפט שנערך מאוחר יותר הוא נקנס על ידי השופטים ואף אולץ לשלם את הוצאות המשפט. הילייר כבר היה ברשימת ההעברות של ארסנל כשארסן ונגר הגיע בסתיו 1996, והוא לא היה נחוץ לתוכניותיו של המאמן הצרפתי. הוא הועבר לפורטסמות' תמורת רבע מיליון לירות שטרלינג, לאחר שהשתתף ב-142 משחקים והבקיע 2 שערים עבור ארסנל.
במשך שנתיים וחצי השתתף הילייר ב-67 משחקים במדי פומפיי, ובפברואר 1999 עבר לבריסטול רוברס מהליגה השנייה. הוא לא זכה שם להצלחה רבה ושוחרר ב-2002; הוא פרש ב-2003 לאחר ששיחק במשך תקופה קצרה בבארנט.
לאחר פרישתו הוא עבד ככבאי באזור בריסטול, וכמאמן של המועדון החובבני אולדלנד אבוטוניאנס.
מונומנט החופש

היסטוריה

האנדרטה הוקמה ב-15 באוגוסט 1946 לזכרם של החללים הסובייטים אשר השתתפו בשחרור קוריאה מכיבוש היפני. האנדרטה כללה את לוח זיכרון אשר הזכיר את סטלין, כמו כן על אחד מצדיה של האנדרטה הייתה תמונה של עיטור הניצחון על יפן. בשנות הששים בצפון קוריאה החלו לשנות את שמותיהם של המתקנים אשר כללו בשמותיהם את שמו של סטלין, אז לוח הזיכרון שונה ושמו של סטלין הוסר, גם הוסר העיטור והוחלף בכוכב האדום.
האנדרטה שופצה ב-1985 ושוב ב-2015.

הקדשות על האנדרטה

על גבי האנדרטה הקדשות ברוסית ובקוריאנית.
הקדשה ראשונה:
Великий советский народ разгромил японских империалистов и освободил корейский народ. Кровью, пролитой советскими воинами при освобождении Кореи, ещё больше укрепились узы дружбы между корейским и советским народами. В знак всенародной благодарности воздвигнут этот памятник. 15 августа 1945 года.
위대한 쏘련인민은 일본제국주의를 쳐부시고 조선인민을 해방하였다. 조선의 해방을 위하여 흘린 피로 조선인민과 쏘련인민의 친선은 더욱 굳게 맺어졌나니. 여기에 탑을 세워 전체 인민의 감사를 표하노라. 1945년 8월 15일.
תרגום:
העם הסובייטי הדגול ריסק את האימפריאליסטים היפנים ושחרר את העם הקוריאני. על ידי הדם של הלוחמים הסובייטים אשר נשפך בשחרורם את קוריאה נהדקו קשרי הידידות בין העמים הקוריאני והסובייטי. כאות הוקרה כלל-לאומית הוקמה אנדרטה זו. 15 באוגוסט 1945.
הקדשה שנייה:
Вечная слава великой Советской Армии, освободившей корейский народ от ига японских империалистов и открывшей ему путь к свободе и независимости! 15 августа 1945 г.
일본군국주의자들의 강점으로부터 조선인민을 해방하고 자유와 독립의 길을 열어준 위대한 쏘련군대에 영광이 있으라! 1945년 8월 15일.
תרגום:
שתהולל לנצח הצבא הסובייטי הדגול, אשר שחררה את העם הקוריאני מעול האימפריאליסטים היפנים ושר פתחה בפניו את הדרך אל החירות והעצמאות! 15 באוגוסט 1945.
דוחה

היסטוריה

דוחה נוסדה ב-1850 ונקראה אל-בידא. בשנת 1882 נבנתה מצודת אל-וואג'בא בדרום העיר, ושנה לאחר מכן הוביל שייח' ג'אסם את הצבא המקומי לניצחון על העות'מאנים. ב-1916 הפכה העיר לבירת מדינת חסות בריטית. עם קבלת עצמאותה של קטר ב-1971, הוענק לעיר שמה הנוכחי והיא הייתה לבירת המדינה. בניין הממשלה, הנחשב לסימן ההיכר של העיר, נחנך ב-1969. בשנת 1996 הוקם ערוץ הטלוויזיה אל-ג'זירה בעיר.

כלכלה, תיירות וספורט

עיקר פרנסת התושבים מתבססת על תעשיית הנפט ועל דייג. לאחרונה החלה להתפתח גם תעשיית תיירות, בעיקר תיירות המופנית לעבר עשירי העולם.
בתחילת שנות ה-2000 החלה תנופת בנייה גדולה בדוחה, וקו הרקיע של החוף השתנה לחלוטין עם הופעתם של מגדלי מגורים ומשרדים, בהם מרכזי קניות רבים.
בעיר מתקני ספורט רבים לשימוש כללי חלקם בתשלום (טניס, גולף) וחלקם חינמיים (מגרשי כדורסל והחלקת גלגיליות).
במרכז הקניות CITY CENTER מגרש החלקה על קרח בתשלום.
בדוחה המדברית נבנה מגרש גולף, אתר סקי סינתטי ועוד, אשר מושכים אליהם את אילי הנפט מהסביבה כמו גם עשירי עולם אחרים כגון, בזמנו, מייקל ג'קסון. שמה של דוחה נחקק בספרי ההיסטוריה של הספורט ב-12 במאי 2006, עת נשבר באצטדיון האתלטיקה שבעיר שיא העולם בריצת מאה מטר גברים. ג'סטין גטלין רץ את המרחק בזמן של 9.76 שניות אך מאוחר יותר נפסלה תוצאתו לאחר שהתברר כי גטלין השתמש בסמים.
דוחה אירחה את משחקי אסיה ה-15 בדצמבר 2006, והיא נבחרה לשמש כבירת התרבות הערבית לשנת 2010.
דוחה הגישה את מועמדותה לאירוח משחקי הקיץ האולימפיים במסגרת המכרזים האולימפיים ל-2016 ול-2020, אך לא הצליחה לעלות לשלבי הגמר של המכרזים.

השכלה ותרבות

ב-1973 הוקמה אוניברסיטת קטר וב-1975 נפתח המוזיאון הלאומי של קטר, במקום שבו במקור היה ארמון השליט ב-1912. בקרבת דוחה נמצאת עיר החינוך המיועדת כולה למחקר ולהשכלה ונמצאים בה סניפים רבים של אוניברסיטאות אמריקניות כמו ג'ורג'טאון, ג'ון הופקינס ועוד.

דמוגרפיה ודתות

רוב תושבי דוחה הם מוסלמים. הקתולים מהווים 90% מתוך מיעוט של 150,000 נוצרים. מאז 2008 הותר לבנות כנסיות בעיר, אך ללא סממנים נוצריים (כמו הצלב) מבחוץ. רוב המסגדים בדוחא הם מהזרם הסוני או המוואחידון.
רוב האוכלוסייה בדוחא היא של עובדים זרים, והאזרחים הקטרים מהווים מיעוט בעיר. החלק הגדול של האזרחים הזרים בקטר הוא ממדינות דרום אסיה, אך יש גם תושבים רבים ממדינות ערב במזרח התיכון וממזרח אסיה. בעבר לא הותר לאזרחים שאינם קטרים לרכוש קרקע, אולם כיום אזרחים זרים רשאים לקנות אדמות במספר אזורים בדוחה.

תחבורה

בעיר שוכן נמל התעופה הבינלאומי חמאד שהוא שדה התעופה הבינלאומי היחיד בקטר. שדה התעופה הוא בסיס הפעולה המרכזי ומושב ההנהלה של חברת התעופה הלאומית של קטר, קטר איירווייז (القطرية). הוא החליף ב-2014 את נמל התעופה הישן של העיר, אשר נסגר ועתיד להיהרס.
החל משנת 2006 רשת של אוטובוסים ציבוריים ומוניות מסודרות החלו לפעול ברחבי העיר.
אאוחניה סוארס

ביוגרפיה

סוארס נולדה בעיר בואנוס איירס לגיז'רמו סוארס ומרסלה ריביירו מיצומורי. יש לה אח גדול ושמו אגוסטין. סבתה מצד אמה, מרתה מיצומורי, היא ממוצא יפני. במהלך ילדותה, סוארס החליפה הרבה בתי ספר. סוארס הודתה לאחר מכן כי סבלה מבריונות על ידי כמה מחבריה לבית הספר, בגלל שהייתה מפורסמת והופיעה בטלוויזיה.
סוארס התחילה את הקריירה שלה בתור דוגמנית בהיותה בת 6. את הופעת הבכורה שלה כשחקנית ערכה בגיל 11 בסדרה פינת אור (2003), שנוצרה על ידי כריס מורנה. ב-2004 שיחקה בסדרה "פלוריסיינטה" את דמותה של פאס, שנה לאחר מכן שיחקה בטלנובלה "אהוב שלי" בתפקיד ויולטה וב-2006 השתתפה בתוכנית "עקרת בית", שם שיחקה את דמותה של קאטלינה.
בין השנים 2007 ל-2010 גילמה את חסמין רומרו בסדרת הנוער של כריס מורנה, כמעט מלאכים. הסדרה לוותה בלהקת נוער - טין אנג'לס, שבה סוארס לקחה חלק. בתחילת שנת 2011 עזבה סוארס את הלהקה. על תפקידה בסדרה זו קיבלה את פרס השחקנית בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון בארגנטינה.
בשנת 2011 שיחקה בטלנובלה "Los unicòs" ("היחידים") מסוגת גיבורי על, בה גילמה את דמותה של סופיה רייס, לצדם של מריאנו מרטינס, ניקולס ואסקס, ברנדה אסניקר וחימנה ברון. הסדרה הצליחה מאוד בארגנטינה וזכתה לקהל מעריצים שבוי. ב-2012 שבה הסדרה לעונה שנייה עקב רייטינג נמוך הסתיימה לאחר 53 פרקים. בשנת 2011 שיחקה לצד ניקולס פאולס במיני סדרה "30 ימים ביחד".
ב-2013 השתתפה בטלנובלה "רק אתה", לצד עמיתתה מכמעט מלאכים, מריאנה אספוסיטו, ואילו ב-2014 כיכבה בסדרה "דרך לאהבה" לצד מריאנו מרטינס וקרינה סמפיני. באותה השנה התארחה בעונתה השנייה של התוכנית "Tu cara me suena", שם חיקתה את ניקול קידמן בסרט מולן רוז'. בנוסף, השתתפה בקליפ של דויד ביסבל.
ב-2015 עשתה סוארס את הופעתה הראשונה על המסך הגדול בסרט "אבסורדית", שלפסקול שלו גם נתנה את קולה בחידוש ל-Trátame suavemente של סודה סטריאו. על תפקידה בסרט קיבלה את פרס פריצת השנה הנשית בקולנוע הארגנטינאי. בנוסף, שימשה שגרירה של הקולנוע הארגנטינאי בפסטיבל הסרטים האוטוביוגרפיים. במהלך שנה זו השיקה סוארס קו בגדים משלה.
ב-2016 כיכבה בסרט "החוט האדום" לצד בנחמין ויקוניה. בשנת 2019 החלה לשחק בטלנובלה "ארגנטינה, ארץ של אהבה ונקמה" בתפקיד רחל ליברמן.

חיים אישיים

אביה של סוארס, גיז'רמו סוארס, נפטר ב-17 באוקטובר 2012.
בין השנים 2008–2010, הייתה בת זוגו של השחקן הארגנטינאי ניקולאס ריירה, ששיחק לצידה בטלנובלה "כמעט מלאכים".
ב-18 ביולי 2013, נולדה בתה, רופינה קברה סוארס, יחד עם בן-זוגה השחקן הארגנטינאי ניקולאס קברה. בהמשך אותה שנה השניים נפרדו.
במרץ 2016, אישרה סוארס כי היא במערכת יחסים עם השחקן בנחמין ויקוניה. ב-7 בפברואר 2018 נולדה לזוג בת, מגנוליה ויקוניה.
פאול הנרייד

חייו

הנרייד נולד בעיר טריאסטה (כיום באיטליה) בעת שזו הייתה חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית, בן למשפחת בנקאים אריסטוקרטית ממוצא וינאי. הוא למד תיאטרון בווינה והופיע על הבמה בהדרכת הבמאי הידוע מקס ריינהרדט. החל בקריירת המשחק שלו בקולנוע בגרמניה בשנות ה-30, ובשנת 1935 היגר לבריטניה. ב-1939 שיחק בסרט היה שלום, מר צ'יפס לצידם של רוברט דונאט וגריר גרסון. באותה שנה עבר להוליווד.
בשנת 1942 הופיע בשני הידועים שבסרטיו. בסרט "ועתה, הנוסע" שיחק גבר נשוי שבו מתאהבת אישה מעורערת בנפשה, אותה גילמה בטי דייוויס, אשר יצרה את אחת הדמויות הקולנועיות המזוהות ביותר עם אישיותה. בסרט זה יצר הנרייד מחווה קולנועית עליה חזרו רבים, עת הצית שתי סיגריות, והעביר אחת מהן לדייוויס.
סרט נוסף מאותה השנה הוא "קזבלנקה", שבו שיחק הנרייד את דמותו של ויקטור לאזלו, לוחם חירות צ'כי ובעלה של אילזה (אינגריד ברגמן), המגיע ביחד עם אשתו לקזבלנקה הנשלטת על ידי צרפת של וישי, ומסתבך במשולש אהבים עם בעל מועדון לילה בשם ריק בליין (המפרי בוגרט), אהובה של אילזה מן העבר. תפקידו של הנרייד זכור בשל הסצנה שבה הוא מסית את כל באי מועדון הלילה לשיר בקול רם את המנון צרפת, המרסייז, על מנת להשתיק את הנאצים המזמרים את השיר "משמר הריין".
לאחר שנת 1942 לא זכה עוד להצלחה דומה, והחל בקריירת בימוי בקולנוע ובטלוויזיה. בטלוויזיה ביים את "אלפרד היצ'קוק מציג", סדרת סרטים קצרים שבהם הופיע אלפרד היצ'קוק בפתיח מעורר אימה, וסדרות כ"מאבריק", "בוננזה" ו"העמק הגדול".
הנרייד מת מדלקת ריאות בשנת 1992 בביתו שבסנטה מוניקה קליפורניה.
אורי סגל

ביוגרפיה

סגל נולד בירושלים ושם למד נגינה בכינור וניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. משנת 1966 עד 1969 למד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון.
בשירותו הצבאי שימש ככנר בתזמורת הגדנ"ע ובמקביל שימש גם כנגן טרומבון בתזמורת צה"ל.
אורי סגל פתח בקריירה בינלאומית לאחר שזכה ב-1969 בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית לניצוח ע"ש דימיטרי מיטרופולוס בניו יורק. הוא מנצח תדיר באירופה, יפן, ארצות הברית, קנדה וברזיל. 
באירופה ניצח סגל בין השאר על הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, התזמורת הסימפונית והתזמורת הפילהרמונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה, תזמורת פריז, התזמורת הפילהרמונית של ורשה, התזמורת הפילהרמונית של סטוקהולם והתזמורת הלאומית הספרדית. בצפון אמריקה ניצח על התזמורות הסימפוניות של שיקגו, פיטסבורג, דטרויט, דאלאס, יוסטון, מילווקי ורוצ'סטר. בישראל מופיע אורי סגל כמנצח אורח עם מרב התזמורות. בין היתר הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים ותזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
ב-1973 קיים סגל את הופעת הבכורה שלו כמנצח אופרה בבית האופרה בסנטה פה, שם ניצח על ההולנדי המעופף (וגנר) ומאז הוא מנצח בבתי אופרה באיטליה, צרפת, יפן, ישראל וארצות הברית. סגל הקליט עבור חברות התקליטים דקה-לונדון וEMI עם התזמורת הקאמרית האנגלית, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של בורנמות', התזמורת הסימפונית של ניו זילנד, ועם הסולנים ולדימיר אשכנזי, ראדו לופו, אליסיה דה-לרושה ואחרים. סגל ניצח על הבכורה היפנית לאופרה "המקבר הגדול"  מאת ליגטי, ביצוע שזכה לסיקור נרחב ולהצלחה רבה. 
כמו כן, במסגרת פסטיבל ישראל 2008 ניצח על ביצוע הבכורה הישראלי ליצירתו הגדולה של מאהלר שיר המקונן, עם התזמורת הסימפונית ירושלים, המקהלה הפילהרמונית של ורשה וסולנים. בקיץ 2007 נתמנה סגל למנצח בר כבוד של פסטיבל צ'אוטקואה במדינת ניו יורק, פסטיבל שניהל ב-18 השנים קודם לכן. הוא גם מכהן כמנצח אורח ראשי בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון. סגל הוא גם מנצח בר כבוד של תזמורת המאה באוסקה, יפן, תזמורת אותה הוא עצמו הקים וניצח עליה במשך שמונה שנים. במשך כשש שנים, עד 2004, שימש כמנהל המוזיקלי של תזמורת לואיוויל בקנטקי, ארצות הברית. 
אורי סגל כיהן בעבר כמנצח ראשי של תזמורת פילהרמוניה הונגריקה, של התזמורת הסימפונית של צ'אוטקואה ושל התזמורת הסימפונית של בורנמות'. כמו כן הוא שימש כמנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית הישראלית וכמנצח אורח ראשי של תזמורת רדיו שטוטגרט.
פרמי (יחידת מידה)

פרמי היא יחידת אורך שאינה נמנית עם מערכת יחידות SI. יחידה זו קרויה על שם אנריקו פרמי, והיא נמצאת בשימוש נפוץ בפיזיקה גרעינית ובפיזיקת חלקיקים.

הגדרה

יחידת הפרמי שווה בערכה לפמטומטר, כלומר ‎10⁻¹⁵‎ מטר. בגלל שהאותיות fm הן גם הקיצור המקובל לפמטומטר וגם מופיעות בשמו של אנריקו פרמי (Fermi) מסמנים גם את יחידת פרמי באמצעות אותיות אלו.
לצורך המחשה ניתן לומר שהרדיוס של גרעין זהב הוא בערך 8.45 פרמי. פרמי הוא סדר הגודל של רוב גרעיני היסודות.

היסטוריה

היחידה הומצאה בשנת 1956 על ידי הפיזיקאי האמריקאי רוברט הופשטטר, שזכה חמש שנים מאוחר יותר בפרס נובל לפיזיקה. הופשטטר, שבעצמו עסק בפיזיקה גרעינית, רצה להעניק בצורה זו כבוד לאנריקו פרמי, מחלוצי המחקר הגרעיני ומתכנן הכור הגרעיני הראשון.
גילברטו ואלי

גילברטו ואלי (נולד ב-14 באפריל 1984) הוא שוטר לשעבר במשטרת ניו יורק שנידון למאסר לאחר שהורשע בתכנון של חטיפתן, רציחתן, בישולן ואכילתן של לפחות 100 נשים, לאחר שכתב מסרים ברשת האינטרנט אודות כוונתיו לבצע מעשים אלה. בהמשך, ערעורו של ואלי התקבל בבית המשפט והוא זוכה מאשמה. לאחר מעצרו זכה לכינוי "השוטר הקניבל".

חייו לפני מעצרו

גילברטו ואלי נולד ברובע הקווינס בניו יורק. בשנת 2006 סיים תואר בפסיכולוגיה באוניברסיטת מרילנד. בשנת 2006 הצטרף למשטרת ניו יורק ושרת בתחנת משטרה בשכונת מורנינגסייד הייטס במנהטן. הוא נישא לקתלין קוק מנגן, שאותה הכיר באמצעות אתר הכרויות באינטרנט. לשניים בת משותפת.

מעצרו ומשפטו

ואלי, ששימש כשוטר במשטרת ניו יורק נעצר באוקטובר 2012 על ידי ה-FBI, לאחר שאשתו נחשפה למסרים שכתב בחדרי צ'ט ברשת האינטרנט הנוגעים לאהדתו לקניבליזם ולתכנונו לחטוף נשים, לענות אותן, לאנוס ולבשל אותן. ואלי צ'וטט עם אחרים על כוונתו לענות ולרצוח את אשתו ועוד נשים רבות אחרות. רעייתו התלוננה עליו בפני רשויות החוק והוא נעצר. בעקבות מעצרו הוא פוטר ממשרתו.
ואלי טען להגנתו כי כל מה שנכתב ברשת האינטרנט, הן פנטזיות שלא מתוכננות להתממש. כמו כן טען כי לא נמצאו ראיות לכך שבוא ביצע מעשים שנועדו לממש את כוונתיו.
התביעה הציגה ראיות שלפיהן ואלי עשה פעולות כדי לממש את תכנוניו כגון שימוש במאגר מידע משטרתי כדי לעקוב אחר נשים, וחיפוש במנוע חיפוש אחר מושגים הקשורים לתכנון מעשה פשע מן הסוג שתיאר. רעייתו של ואלי העידה כנגדו וסיפרה על התכנים הקשים אליהם נחשפה.
המשפט זכה לתשומת לב תקשורתית רבה, בשל כך שעסק באפשרות להרשיע אדם על סמך מחשבותיו.
במרץ 2013 הוא נידון למאסר עולם.
עורכי דינו של ואלי טענו כי מדובר בפנטזיות בלבד, וכי לא לא הוכחו כוונתיו לבצע את המעשים המיוחסים לו.
ביולי 2014 החליט השופט פאול גרדפה לבטל את פסק הדין של חבר המושבעים, בטענה שהראיות תומכות בטענת ההגנה שמדובר היה במשחקי תפקידים פנטזיים בלבד, וכי התביעה לא הוכיחה כוונה אמיתי של ואלי לבצע חטיפה. במועד זה היה ואלי 21 חודשים מאחורי סורג ובריח, והוא שוחרר עם מועד קבלת ההחלטה. עם זאת הרשעתו בגין שימוש לא מורשה במאגרי מידע משטרתיים במטרה לעקוב אחר נשים נותר בעיניו.
התביעה הגישה ערעור על זיכוי של ואלי, אך זה לא התקבל.
ב-2018 הוציא ואלי ספר בו הוא מספר את סיפורו האישי.