google/wiki40b huggingface dataset:
רוברט קורי

הישגים מדעיים

שמו של קורי נקשר לרוב עם לינוס פאולינג עמו עבד בשנים 1940–1950. קורי ופאולינג יחד עם הרמן ברנסון עבדו במכון לטכנולוגיה בקליפורניה שם פענחו מבנים ביולוגיים. שמם פורסם בעקבות התחזית שפרסמו בשנת 1951 בנוגע לקיום סליל אלפא ומשטח בטא. פאולינג, קורי וברנסון חזו קיום מבנים אלה על סמך פוטנציאל קשרי המימן של השרשרת הפוליפפטידית. מספר שנים מאוחר יותר אושר מבחינה נסיונית קיום מבנים אלה במבנה השניוני של חלבונים רבים.
גילוי נוסף חשוב בעבודותיו של קורי הוא פיתוח מודלים המלמדים על הסידור האטומי והקונפיגורציה של חומצות אמינו בחלבונים.
נמל התעופה הבינלאומי קפלאוויק

הפעילות בנמל

הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברות התעופה אייסלנדאייר, ו-אייסלנד אקספרס, וכל התעבורה האווירית דרכו היא בינלאומית, למעט קו טיסה לנמל התעופה אקוריירי שבצפון המדינה. התעבורה האווירית הפנימית בין רייקיאוויק ליתר ערי המדינה נעשית דרך נמל התעופה רייקיאוויק השוכן בתוך העיר. בשנת 2011 עברו דרך הנמל 2,112,017 נוסעים, והיקף תנועת המטען דרכו עמד על 34,672 טון. תנועת הנוסעים בנמל מתאפיינת בתנודתיות: היא יורדת לשפל בחודשי החורף (בחודשים ינואר ופברואר 2011 עברו דרכו פחות מ־100,000 נוסעים בכל אחד משני החודשים), ומגיעה לשיאה בקיץ (ביולי ובאוגוסט 2011, טיפל הנמל ביותר מ־300,000 נוסעים בחודש). הנמל משרת יעדים באירופה ובצפון אמריקה, וקווי הטיסה העמוסים ביותר הם לקופנהגן, לונדון, אוסלו וניו יורק.

היסטוריה

הנמל נבנה על ידי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. העבודות החלו בחודש מאי 1942 ותחילה נחנך מסלול טיסה למטוסי קרב. ב־24 במרץ 1943 הסתיימה סלילת שני מסלולי טיסה אשר יכלו לשמש מטוסי הפצצה, והנמל נודע בכינוי "שדה מיק" (Meeks Field). במהלך המלחמה שימש הנמל לצרכים צבאיים בלבד, ויצאו ממנו מטוסים אשר אבטחו את תנועת שיירות האוניות מצפון אמריקה לאירופה. לאחר המלחמה הפך הנמל לתחנת תדלוק למטוסים אזרחיים וסייע בהתפתחות נתיב הטיסה הצפון אטלנטי. 
בשנת 1947 מסר חיל האוויר האמריקאי את הנמל לידיה של ממשלת איסלנד, והוא זכה לשם "קפלוויק", על־שמה של העיירה הסמוכה לו. עם זאת, לחיל האוויר האמריקאי נותרה הזכות לעשות בו שימוש. ב־5 במאי 1951 ועם העמקת המלחמה הקרה, נחתם, בהמלצת נאטו, הסכם בין המדינות, לפיו נטלה על עצמה ארצות הברית את הגנתה של איסלנד. הבסיס הצבאי האמריקאי שב לתפקד והוא הורחב בשנות ה־50 של המאה ה־20, כך שבניין הטרמינל האזרחי שכן בליבו והנוסעים נאלצו לעבור ביקורת צבאית בכניסה אליו. הדבר גרם לתחושה שארצות הברית שולטת על שער הכניסה האווירי העיקרי של איסלנד, והביא להתמרמרות. בשנות ה־60 של המאה ה־20 ועם תחילת עידן מטוסי הסילון, ירדה חשיבותו של נמל התעופה לתעופה האזרחית. רק בשנות ה־80 של המאה ה־20 שבה תנועת הנוסעים בנמל לעלות, עם התפתחותה של איסלנד כיעד תיירותי ובעקבות מדיניותה של חברת התעופה אייסלנדאייר אשר מתגה אותו כתחנה להחלפת טיסות בין אירופה וצפון אמריקה.
בשנת 1987 נחנך הטרמינל האווירי החדש הממוקם בצפונו של הנמל, מחוץ לבסיס הצבאי. בניין הטרמינל קרוי על־שם מגלה הארצות האיסלנדי לייוו אייריקסון (Flugstöð Leifs Eiríkssonar), והוא הורחב בשנים 2001 ו־2008 תוך חלוקתו לאזור המיועד לטיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן, עליה חתומה גם איסלנד, ולאזור לטיסות ליתר המדינות. נמל התעופה קפלוויק הופעל בניהול משותף של איסלנד וארצות הברית עד חיסול הבסיס הצבאי האמריקאי ועזיבת צבאה את האי ב־30 בספטמבר 2006. ב-2016 חזר הצבא האמריקאי להשתמש בבסיס.

פעילות לישראל וממנה

החל מ-13 בספטמבר 2017 עד אוקטובר 2018 חברת WOWair קיימה 4 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
יהודה אריה לייבוש פרנקל

ביוגרפיה

נולד בשנת תרמ"ה לאביו רבי משולם זלמן פרנקל בנו של רבי יוסף אהרן מבוטשעטש וגדל על ברכי סביו לאחר שהתייתם בצעירותו מאביו. מצעירותו היה מקושר מאד לזקינו רבי יוסף אהרן, ומסופר, שבאחת השנים בליל הסדר, שאלו רבי יוסף אהרן מה בקשתו עבור החזרת האפיקומן וענה שמבקש 'להיות תמיד סמוך לסבא' הבטיח לו רבי יוסף אהרן שכך יהיה, ואכן ימי פטירתם סמוכים זה לזה, רבי יוסף אהרן נפטר בא' בסיוון (תרע"ג) ורבי יהודה ארי'ה לייבוש נפטר בב' בסיוון (תרע"ז).אחרי הגיעו למצוות נשלח על ידי זקינו ללמוד תורה לעיר ברודי שבגליציה שהייתה מלאה חכמים וסופרים, והיה לגדול בתורה. בהגיעו לפרקו נישא לרחל בילא בת רבי מרדכי שור מגדולי ה'יושבים' אצל הרבי מבעלז, בן אחר בן לבעל ה"תבואות שור".

כהונתו ברבנות העיר בוטושאן

בשנת תרס"ז (1906) בהיותו אברך צעיר בן עשרים ושניים בלבד, החל לכהן ברבנות העיר בוטושאן, שהייתה סמוכה לעיר בוטשעטש שם כיהן באדמורו"ת סביו רבי יוסף אהרן. בתחילת כהונתו, קיבל מהקהילה בית למגורים, אך העדיף להעניק את הבית עבור תלמוד תורה שהקים בעיר. כמה שנים אחר כך, כשפרצה מלחמת העולם הראשונה הוחרמו כל מבני הציבור לצורך החיילים, רק מבנה תלמוד התורה לא נלקח משום שהיה רשום על שמו של רבי יהודה אריה לייבוש, ותלמוד התורה בבוטושאן המשיך להתקיים כסדרו גם בימי המלחמה.

הכתרתו כאדמו"ר

בשנת תרע"ג לאחר פטירת זקינו רבי יוסף אהרן מבוטשעטש, למרות גילו הצעיר יחסית, הוכתר רבי יהודה אריה לייבוש על ידי חסידי סביו שהיו פרוסים ברחבי רומניה לכהן כאדמו"ר, ולהנהיג את עדת החסידים. רבי חיים זנוויל אברהמוביץ מריבניץ, שנולד והתגורר בבוטושאן, הסתופף בצילו בתקופת נעוריו, והיה מזכיר בערגה את הנהגתו המופלאה ואת תפילותיו היוקדות, וציין על רבו זה כי "אף בימי הבעל שם טוב היה לחידוש". הנהגתו הייתה רחימאית, ביתו היה פתוח לרווחה לכל יהודי, ובימי מלחמת העולם הראשונה היו חיילים ופליטים יהודיים מוצאים בביתו קורת גג. בזמן מלחמת העולם הראשונה פעל רבי יהודה אריה לייבוש במסירות נפש ועמד לישע עמו.

פטירתו

נפטר ביום רביעי ב' בסיון תרע"ז (23/5/1917) לאחר שטיפל בחייל יהודי שהיה חולה אנוש, הכניסו לביתו וריפאו, אך נדבק ממחלתו ונפטר. נטמן בעיר בוטושאן, חסידיו הקימו אוהל על קברו. על מצבתו כתבו החסידים: "פה נטמן הרב הגאון הצדיק אדונינו מורינו ורבינו רבי יהודה אריה לייבוש פרענקיל זכר צדיק וקדוש לברכה, שירת בקודש בתור רב דקהילה קדושה באטאשאן בשנות תרס"ז - תרע"ז, הפקיר חייו לתורה ועבודה וגמילות חסדים ונסתלק רך בשנים, נשמתו הקדושה עלתה עדן ביום ב' לחודש סיוון תרע"ז".

ספרו

עוד בחייו העלה על הכתב חלק קטן מתורתו, וחסידיו הדפיסו את ספרו "ליקוטי מהרי"ל" על התורה.
פיליפו הראשון, רוזן סבויה

ביוגרפיה

פיליפו נולד בשנת 1207 באגבל, לטומאסו הראשון, רוזן סבויה ולמרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני. בצעירותו יועד פיליפו לכמורה, ובשנת 1236 השיג לו אחיו גוליילמו מסבויה משרות כמורה בכמה ערים, על ידי קשריו עם הנרי השלישי, מלך אנגליה. בשנת 1241 נבחר פיליפו לבישוף לוזאן, אך כעבור זמן קצר התפטר ומונה לבישוף ואלנס.
בשנת 1243 לחם הנרי השלישי בגסקוניה, ופיליפו הגיע לבקר אותו ואת אשתו - אחייניתו אלינור מפרובאנס, יחד עם אחיותיה ביאטריס מפרובאנס וסנסיה מפרובאנס. בשנת 1244 ברח האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי מרומא, ופיליפו שכנע את אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה לאפשר מעבר בטוח לאפיפיור, ולאחר מכן ליווה אותו לליון, ובתמורה מונה על ידי האפיפיור בשנת 1245 לארכיבישוף ליון. פיליפו סייע לאחיו, וניהל משא ומתן עם סוחרים מהאזור על היטל המיסים.
כאשר התברר בניגוד לציפיות שפיליפו אמור לירש את השליטה ברוזנות סבויה, הוא התפטר מתפקידו בכנסייה, והתחתן עם אדלייד, רוזנת בורגונדי, בתם של אוטו הראשון, דוכס מראניה וביאטריס השנייה, רוזנת בורגונדי, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1268 מת אחיו פייטרו השני, רוזן סבויה, ופיליפו עלה לשלטון במקומו. פיליפו הרחיב את תחומי הרוזנות, ובשנת 172 צירף את שטחי ברס לרוזנות, אולם בשנת 1282 הוא ספג תבוסה מקואליציה של יריביו שכללה את רודולף הראשון, מלך גרמניה, שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה וז'אן השני, רוזן ויינואה.
ב-16 באוגוסט 1285 מת פיליפו ברוסיון, ואחיינו אמדאו החמישי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
דיאויוטאי סטייט גסטהאוס

דיאויוטאי סטייט גסטהאוס (בסינית:  釣魚台國賓館 בפין-יין: Diàoyútái Guó Bīnguǎn) הוא  מלון ובית הארחה היסטורי בבייג'ינג, סין. המלון כולל מספר בתים וגנים. שמו של המקום אינו קשור לאיי סנקאקו (אחד מהאיים נקרא דיאויוטאי). המלון הוא אחד ממספר אתרים שנבנו ב-1959 לכבוד יום ההולדת העשירי של סין.
המלון מארח מכובדים ופקידי ממשל. במהלך מהפכת התרבות בסין שימש המלון כמעונו של מאו דזה-דונג, ג'יאנג קינג, חן בודהה וקאנג שהאנג.

במלון מוצעים גם חדרים לקהל הרחב.
פדריקו אמאדור

חיים אישיים

במשך 12 שנה היה בזוגיות עם הרקדנית לשעבר בשם מריה חוסה אך הם נפרדו. להם שני בנים: בשנת 2006 נולד בנם הבכור ויטו ובשנת 2009 נולד בנם השני סירו. 
משנת 2010 מנהל מערכת יחסים עם השחקנית פלורנסיה ברטוטי אותה הכיר ששיחק לצידה בסדרה "ניני".
אהרן קפלן

ביוגרפיה

קפלן נולד בשיקגו שבארצות הברית ועלה למדינת ישראל בשנת 1969. הוא החל את דרכו בגיל 14 כשחקן בתוכניות ללימוד אנגלית "Here we are" אותה ביים אביו, אירווינג קפלן. בהמשך השתתף במספר סרטים, בהם "מחץ הדלתא" ו"השגריר". ניגן ושר עם אחיו, הזמר ירמי קפלן ועם רמי קלינשטיין בלהקה בשם "ליקוי חמה" שזכתה בתחרות כישרונות צעירים ב"עיר הנוער".
לאחר שירותו הצבאי למד קולנוע וספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב. בזמן לימודיו הגיש פינת קולנוע בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "זהו זה!". היה תקליטן ראשי במועדון הקולוסיאום, וה"סינרמה". 
הגיש פינות ושיחק דמויות לצידם של דידי הררי ויקיר אביב בתוכנית הרדיו "30 בצל" של יקיר אביב והקים איתם ועם אמיר כהן את להקת "פנצ'ר", מלהקות הנונסנס הישראליות הראשונות, שגם השתתפה בקדם אירוויזיון בשנת 1991.
תיפקד כיד ימינו של מנכ"ל הליקון, רוני בראון, במשך כשנה וחצי ובזמן זה הוציא עם להקת "פנצ'ר" את התקליט הראשון מתוך שלושה. כשעבד בהליקון התחיל לביים קליפים למוזיקאים והיה בין הגורמים הישירים ל"מהפכת הקליפים בישראל" בה כמעט כל אמן היה עושה קליפ. ביים עשרות פרסומות, מרכזי מבקרים, מיצגים, סרטי שיווק ותדמית ותוכניות טלוויזיה וזכה בפרסים עבור עבודתו. בנוסף, היה במאי ראשי בערוץ הילדים במשך כ-10 שנים. ב-2006 המציא יחד עם אשתו סיגל קפלן וייצר מוצרי צריכה ותוכן לשיפור תקשורת בינאישית תחת שם המותג "do-meez". במהלך כל השנים הוא קריין ומנחה אירועים באנגלית וגם בעברית. בין היתר דיבב את בוב בסדרה "בוב בבקבוק" בתחילת שנות ה-90.
2007–2008 שימש מנהל קריאייטיב בחברת אורפאן המפיקה סרטי תלת מימד, ריידים וסרטים אינטראקטיביים.  
2019 - 2009 שב לייצר תכנים ולביים תוכניות לטלוויזיה ומרכזי מבקרים ביניהם "הישרדות 3", רחוב סומסום", "ראש גדול","ארץ נהדרת" ו"נשות הטייסים".
ב-2010 אהרון היה במאי ראשי בתוכנית "המקום האמיתי" בערוץ הילדים. 
קפלן לימד בימוי באולפן (מולטיקאם) במכללת עמק יזרעאל.
2013 שימש כבמאי של תוכנית הטלוויזיה החינוכית שרגא בישגדא שעורך חיים אידיסיס בכיכובו של מוני מושונוב.
מבין עוד תוכניות שביים: "נשות הטייסים","כל לילה" עם אסף הראל","כל לילה" עם ליאור שליין, "הלילה" עם אלי יצפאן, "ינשופים", "כאן ואומן" עם טל פרידמן, "מה זה מוזה?" עם ירון לונדון, "חיות במה צוחקות","סבא טוביה", "היכל התהילה","צהל 1"–דרמה, קדם אירוויזיון 2013 (ת.ז.ומעברונים), הופ ילדות ישראלית - שירים,"תמוז" – טקס פרסי המוזיקה הישראלית, "פאזל" (סיטקום) בימוי מצלמות ,"מאחורי החדשות", "פיני הגדול", "בובה של לילה", ניקלאודיאון ישראל-"שטותניק", "נקניקיה", "מר למה וגברת ככה", "זהירות בדרכים"-מיכל הקטנה,"בוקר הופ"– יובל המבולבל, "שי ודרור" – תוכנית סאטירה, "ערב לא רגיל"- הומור עם גילססובר,"דידי טי וי"– עם דידי הררי ועוד רבים
כבמאי פרסומות ביים עשרות פרסומות ביניהם 80 פרסומות בין הבולטים : רשות הדואר" - התערוכה, "אופטיקנה", "צריך שניים למנגו", "אין דבר-מחר נקנה עוד אבוקדו", "אקמול", מועצת הבקר – "מחר זה - יון זוגי",
טרה - "צוציקים","- משרד ראש הממשלה, לפ"ם "נגד אלימות במשפחה", "האגודה למלחמה בסרטן", "מרכז לתרבות הדיור"."פלאפון" "בנק אמריקאי-ישראלי "האריה" 
ביים עשרות מיצגים ומרכזי מבקרים בטכנולוגיות מתקדמות ותלת מימד סטריאוסקופי.
כיום קפלן יוצר תכנים, מביים ומפיק. ויזם שותף בסטארט אפ בתחום לימוד שפות.
לימד והרצה בבתי ספר שונים בארץ בתחום הפקות ועבודת הבמאי. לימד "בבית ספר למשחק של ענת ברזילי"
יחסי אוזבקיסטן–בלגיה

היסטוריה

מאז שאוזבקיסטן הכריזה על עצמאותה, שתי המדינות מחזקות את יחסיהן בעזרת מגעים פוליטיים שכוללים פגישות קבועות בין שרי החוץ הבלגיים והאוזבקים לענייני חוץ ומספר התייעצויות פוליטיות בבריסל ובטשקנט בשנים 2009,2010,2012 ו-2016. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-10 במרץ 1992. בלגיה ואוזבקיסטן משתפות פעולה במגזרי הכלכלה והמסחר, וכן המדינות מנהלות דיאלוגים פוליטיים בארגונים בינלאומיים רבים. בין היתר, אוזבקיסטן הודיעה על תמיכתה במועמדותה של בלגיה לחברים הלא קבועים במועצת הביטחון של האו"ם לשנים 2019-2020.
ב-10 במרץ 2017, שתי המדינות ציינו 25 שנים של יחסים דיפלומטיים. סגן ראש הממשלה ושר החוץ הבלגי דידייה ריינדרס הצהירו כי בין המדינות קיימת מערכת יחסים דו-צדדית לבבית שמתגברת עם השנים, וכן ריינדרס ציין כי הוא מאחל לעם האוזבקי הרמוניה ושגשוג רב.
רכס לקי (קולומביה הבריטית)

מקור השם

ב-12 בדצמבר 1939 הוחלט לקרוא לרכס בשם "הרי לקי" (Leckie Mountains). ב-6 בספטמבר 1951 הוחלט לשנות את השם לשמו הנוכחי - "רכס לקי".
52 (מרגמה)

רקע ופיתוח

בשנת 1934 החליטה מפקדת ארגון ההגנה לפתח מרגמה בקוטר 52 מ"מ שתהיה עותק של מרגמת ה- "2 הבריטית.
המשימה הוטלה על דוד ליבוביץ שהיה מורה לחינוך טכנולוגי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. דוד הפך את בית המלאכה לתחזוקת ותיקוני המכונות החקלאיות השונות למפעל לפיתוח וייצור כלי נשק עבור ארגון ההגנה. תכנון התחמושת הוטל על ישראל יוסף שהפך מאוחר יותר לאחד המומחים של תע"ש בתחום יציקות מתכת. יוסף התמחה בביצוע העתקות והתאמות של מוצרים אזרחים במפעל ליציקות מתכת בשם "פעמון" בו עבד.
ייצור המרגמה היה לאבן דרך בדרכה של תע"ש. בפעם הראשונה סיפקה ההגנה ליחידותיה נשק אפקטיבי. המרגמה סופקה ליישובים וליחידות ההגנה והפלמ"ח הניידות ברחבי הארץ. הניסיון והידע שנרכשו בתע"ש בייצור מרגמת ה- "2 פתח אופקים חדשים והיווה יסוד לפיתוח ויצור מרגמת 81 מ"מ שהייתה הנשק הכבד ביותר של ההגנה בשנות המרד הערבי, 1936-1939 וכן בתקופת מלחמת העצמאות.
עם הקמת המדינה והפיכת תע"ש למפעל חוקי, המשיכו לייצר את המרגמות והתחמושת באופן סדור ותקני כולל סוגי תחמושת נוספים כאשר המרעום העיקרי שהותקן בפצצות הנפיצות ואלה עם מילוי זרחן היה מרעום הקשה בשם: "מ.י.12" שהיה העתק של המרעום הבריטי המקורי. עם השנים המרעום הוחלף במרעום גרמני מתקדם יותר גרמני בשם "דיל 111".

צורת הפעלה

הפעלת המרגמה בוצעה בשני מצבים: מצב שכיבה ומצב כריעה. מספר שתים מכניס פגז לקנה. מספר אחד האוחז את הקנה ביד שמאל, מסובב את גלגל הירי קדימה.
הטווח המקסימלי מושג בזווית של 45 מעלות. את הטווח מפחיתים על ידי הנמכת הקנה או הגבהתו. לפי זה מכנים את האש בשם: "נמוכת זווית" או "גבוהת זווית". יש לשים לב שהזווית תכונן תמיד ביחס למישור האופקי. על מנת לקבל דיוק מרבי יש לקחת בחשבון שירי בזווית גבוהה נתון להשפעות הרוחות יותר מאשר ירי בזווית נמוכה.
. לצורך שימוש בעשן נדרש מערך לימוד מיוחד ומפורט.
הנוקר מופעל בעזרת גלגל פליז שבו יש 3 נוקרים.
בדיקת הנוקר לתקינות לאחר הרכבה: הצבת מטבע עליו וביצוע נקירה. נוקר תקין מקפיץ את המטבע.
הירי מפעיל על בסיס המרגמה לחץ של 500 ק"ג.
תותח M-71

תכנון

תותח ה-M71 מבוסס על דגם קודם יותר, תותח סולתם M-68 ומשתמש באותה מערכת רתע, בריח ומרכב, אך עם קנה ארוך יותר (39 קליברים לעומת 33 קליברים של ה-M68). על התותח מותקן הלמן כדי לאפשר טעינה  קלה ומהירה בכל זוויות העלרוד וכן כדי לאפשר להתקין סוללה נטענת מימין כדי לספק עוד אנרגיה. התותח יכול לירות פגז נפיץ במשקל 43.7 ק"ג למרחק של 23,500 מטרים במהירות לוע של 820 מטר לשנייה. זווית העילרוד נעה בין 5- מעלות ל-75 מעלות.
החתרן שוקל 9,200 ק"ג, ובעל תותח בקליבר של 155 מילימטר באורך 39 קליברים (6,045 מילימטר). החתרן הוא תותח נגרר המופעל על ידי צוות של 8 תותחנים ונחשב למדויק מאוד.

פיתוח ושימוש

התותח פותח בשנות ה-70 של המאה ה-20 ונכנס לייצור ב-1975 על ידי סולתם מערכות.
בנוסף לישראל, תותח M-71 נמצא בשירות צ'ילה, סינגפור, תאילנד, דרום אפריקה, סלובניה ומיאנמר. גרסה של ה-M71, שסימנה M-72, פותחה כדי להיות מותקנת על תובת טנק צנטוריון, אך מעולם לא נכנסה לייצור.
תותח זה היה אמור להימכר לאיראן של השאה, אך בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן הרכש בוטל וצה"ל רכש את התותחים, שנמצאים כיום בשירות כוחות מילואים של חיל התותחנים.
התותח לקח חלק גם במלחמת לבנון השנייה כאשר כוחות מילואים של חיל התותחנים ירו בו לעבר לבנון. ב-2014 נסגר האגד האחרון שהשתמש בתותחים.
שלי מור קפיטו

ביוגרפיה

מור קפיטו נולדה בווירג'יניה המערבית, בתם של שלי ושל ארץ' מור . אביה כיהן כמושל מערב וירג'יניה בשנים 1969 עד 1977 ובתקופת כהונה נוספת ב-1985 עד 1989. מור קפיטו בעלת תואר ראשון בזואולוגיה מאוניברסיטת דיוק ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת וירג'יניה.
ב-1996 נבחרה לבית המחוקקים של וירג'יניה המערבית. בשנת 2000 התמודדה וניצחה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של וירג'יניה המערבית. מאז היא נבחרה לשש כהונות נוספות בתפקיד, במערכת הבחירות של 2012 זכתה לרוב של כ-70%.
ב-2014 התמודדה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, היא גברה על יריבתה מהמפלגה הדמוקרטית בכל אחד ממחוזות הבחירה וזכתה ברוב של 62.1%. היא הייתה בכך לאישה הראשונה שנבחרה לסנאט מטעם וירג'יניה המערבית ולרפובליקנית הראשונה המייצגת את המדינה בסנאט מאז 1958. היא מכהנת בסנאט בוועדת ההקצבות, בוועדת האנרגיה והמשאבים הטבעיים, בוועדת איכות הסביבה והתשתיות ובוועדת המינהל.
עמדותיה של מור קפיטו הן שמרניות בדרך כלל עם נטייה למרכז. בעת כהונתה בבית הנבחרים, היא עוררה את כעסם של אנשי תנועת מסיבת התה על סירובה לתמוך בקיצוץ של חלק מהתוכניות הפדרליות. היא התנגדה לביטול פסק דין רו נגד וייד, הקובע כי כל חוק האוסר על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית, היא תמכה בביצוע ניסויים בתאי גזע של עוברים, אך התנגדה לתמיכה פדרלית בתוכניות בראיות שכללו מימון הפלות ותמכה בהצעה להגבלת אפשרות ההפלה לאחר השבוע ה-20 להריון. היא תמכה בעידוד תעשיית כריית הפחם והתנגדה לרגולציה בתחום איכות הסביבה על פעילותה.
מור קפיטו נשואה ואם לשלושה.
שדה הקרח ואפוטיק

גאוגרפיה

שדה הקרח נמצא בשטח הפארק הלאומיים באנף ויוהו. מספר רב של קרחונים קטנים מצויים בסמוך לשדה הקרח.
מימי שדה הקרח זורמים לאגמים, נחלים ונהרות רבים, ובהם אגם הקטור, נהר בואו, נהר קיקינג הורס ונהר יוהו. מימי קרחון דיילי מזינים את מפלי טאקאקו. 
שטחו של שדה הקרח 40 קמ"ר, והוא ממוקם כ-20 קילומטרים צפונית מערבית לאגם לואיז, ממערב לדרך המהירה אייספילדס (שדות הקרח). 
מטפסי הרים מטפסים על שדה הקרח הן בחודשי הקיץ והן בחודשי החורף בשל הגישה הנוחה אליו.
משה נתן

משה נתן (1943, פלובדיב, בולגריה - 7 בפברואר 1979, תל אביב) היה עיתונאי ומבקר קולנוע ותיאטרון ישראלי.

ביוגרפיה

נולד בבולגריה ובגיל שש עלה עם הוריו. המשפחה התגוררה במשך עשור במעברת פרדס חנה. הוא למד במוסד חינוכי בקיבוץ בצפון ובזמנו הפנוי בילה בקולנוע בחיפה. למד אצל נתן זך שעודד אותו לכתיבה. בצבא שירת תחילה בלהקת פיקוד המרכז ואחר כך עבר לעיתון "במחנה".
בשנת 1968 יצא לאור ספרו "המלחמה על ירושלים" אשר עסק בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים, שלכתיבתו רואיינו כ-400 חיילים, בהם מאיר אריאל. בנעוריו הכיר נתן את המחזאי נסים אלוני, והקשר ההדוק עמו נמשך 16 שנים ברציפות.
בשנת 1970 החל לכתוב ב"מעריב" ביקורות וכתבות על קולנוע ותיאטרון. במקביל ערך תוכניות תרבות בגלי צה"ל ובהן תוכנית על "חייו ומותו של בארי חזק", "חייו ומותו של המשורר והסופר דוד פוגל", ו"חייו בארץ ישראל ומותו של י.ח. ברנר" במלאת 50 שנה להירצחו (1971).
בשנת 1979 נהרג בתאונת דרכים ברמת אביב, שם התגורר, ונטמן בבית העלמין בחולון. היה בן 36 במותו.
אליטיזם

אליטיזם בסוציולוגיה

בתחום הסוציולוגיה פותחו מספר גישות תאורטיות הגורסות כי גם בממשלות הדמוקרטיות היום שולטות "אליטות עוצמה" הפועלות לקידום ענייניהן, כאשר לכלל האזרחים מוענקת זכות השתתפות בהליך דמוקרטי, אך אין להם השפעה של ממש על התהליכים במדינה. 
סי רייט מילס, לדוגמה, טען כי בארצות הברית בשנות החמישים הייתה החברה "ליברלית" ופתוחה בעיני הציבור, אך למעשה נשלטה על ידי קבוצות כוח כמו הצבא והתעשייה. רוברט מיכלס טען (1911) כי הארגון הפורמלי של בירוקרטיות, כפי שאופייני למשטרים דמוקרטיים-טכנוקרטיים, מוביל באופן בלתי נמנע להיווצרות אוליגרכיה, קבוצה קטנה הפועלת למען תועלת עצמה המחזיקה ומנציחה את החזקתה בעמדות כוח וסמכות. גאיטנו מוסקה, כקודמיו, סבור כי היווצרות אליטה כזו היא בלתי נמנעת וכי ההיסטוריה היא פשוט תיאור רצף של אליטות ותמיד יתקיים מצב בו קבוצת מיעוט שולטת על הרבים. וילפרדו פארטו ב-Trattato di Sociologia Generale שלו משנת 1916 טען כי השלטון מסור בידיהם של "שועלים" ו"אריות" המתחלפים ביניהם בשלטון באופן מחזורי. 
רוב התאוריות הללו מבוססות על תפישות הרואות את החברה לא כאיגוד של פרטים אלא כאסופה של יחידות קולקטיביות או "מעמדות" המובחנות באופן כלשהו זו מזו, שכל חבריהן שותפים לשאיפות מסוימות ובעלי אינטרסים אחידים או דומים מסוימים. תפישות אלו היו קרובות מאוד לתפישות המרקסיזם והפשיזם (ואכן, מוסקה, מיכלס ורייט היו בעלי תפישות מרקסיסטיות או פשיסטיות).
פארק הצנירים

פארק הצנירים הוא פארק המשתרע על פני 35 דונם, שהוקם על מסלעה של צנירים ייחודיים בפאתי היישוב קדומים שבשומרון. בפארק קיימות מספר חציבות של בריכות עתיקות לצד ברֵיכות שכשוך מלאכותיות.

היסטוריה

את האתר חשף תושב היישוב קדומים, בועז וינרב, בשנת 1981, התשמ"א, במסגרת סיור שטח שערך כחלק מתפקידו כגנן ביישוב. ביולי 2004 קבוצת נוער בית"ר מקליבלנד, ארצות הברית בראשות עו"ד דניס סימן הגיעה למקום, והחלה בחשיפת סלעים ומחצבות ובניקוי השטח.
ב-2006 קבוצת המתנדבים מאורלנדו, נוצרים אוונגליסטים המגדירים עצמם 'נוצרים אוהבי ישראל', ובראשם הכומר קו גריסון, יצרו קשר עם דניאלה וייס תושבת קדומים ויו"ר היישוב לשעבר, עבור הקמת הפארק. ב-2007 הוקם במתחם פארק קטן עם בריכות נוי, בריכות שכשוך לילדים וסככות צל. קהילת פלו-שיפ באורלנדו תורמת כספים רבים לאתר, ושולחת מדי שנה קבוצת צעירים ומבוגרים לתחזוק ושדרוג המקום.

ממצאים

מלבד מסלעת הצנירים, במתחם הפארק התגלה גם מקבץ מחצבות עתיקות ובריכות חצובות, המתוארכות לתקופה הביזנטית בקירוב. בריכות מסוג זה נחצבו באתרים נוספים במערב השומרון בשל מיעוט המעיינות באזור והצורך באספקת מי שתייה גם בתקופת הקיץ.
הפארק ממוקם במערב השומרון, בצמוד לשכונת 'קדומים צפון' שביישוב קדומים, ובקרבת מקום לאזור התעשייה פארק בראון. בשל כך, הגישה אליו היא מתוך היישוב קדומים או מכביש 60.
ג'ון איירלנד

ילדות נעורים ולימודים

ג'ון איירלנד נולד בבאודון, מנצ'סטר רבתי, צ'שייר, למשפחה ממוצא סקוטי, בעלת מעמד תרבותי מסוים. אביו, אלכסנדר איירלנד, מו"ל ובעל עיתון, היה בן 69 כשג'ון נולד. ג'ון היה הצעיר בחמשת ילדיו של אלכסנדר מנישואיו השניים (אשתו הראשונה מתה). אמו, אני אליזבת ניקולסון איירלנד, הייתה ביוגרפית, צעירה בשלושים שנה מבעלה. היא מתה באוקטובר 1893, כשג'ון היה בן 14, ואלכסנדר מת כעבור שנה. ג'ון איירלנד תואר כ"אדם מופנם, נוטה לביקורת עצמית ורדוף זכרונות מילדותו העגומה".
איירלנד התחיל ללמוד בקולג' המלכותי למוזיקה בשנת 1893, שם למד פסנתר אצל פרדריק קליף ועוגב, כמקצוע שני, אצל וולטר פאראט. משנת 1897 למד הלחנה אצל צ'ארלס ויליירס סטאנפורד. בשנת 1896 התמנה איירלנד לעוגבר שני בכנסיית השילוש הקדוש בלונדון, ובהמשך, מ-1904 עד 1926, כיהן כעוגבר ומנצח מקהלה בכנסיית סנט לוק בצ'לסי.

קריירה

איירלנד החל לעשות לו שם בראשית המאה ה-20 כמלחין שירים ומוזיקה קאמרית. הסונאטה מס' 1 לכינור משנת 1909 זכתה בפרס בתחרות בינלאומית, שאירגן פטרון המוזיקה הקאמרית וולטר וילסון קובט. להצלחה רבה עוד יותר זכתה הסונאטה השנייה שלו לכינור: לאחר השלמתה בינואר 1917, הגיש אותה לתחרות שמטרתה הייתה לסייע למוזיקאים בתקופת מלחמת העולם הראשונה. חבר השופטים כלל בפרס את הכנר אלברט סאמונס ואת הפסנתרן ויליאם מרדוק, שניגנו את היצירה לראשונה באאוליאן הול בלונדון, ב-6 במרץ 1917. כפי שציין איירלנד לאחר זמן, "הייתה זו מן הסתם ההזדמנות האחת והיחידה, שבה הורם מלחין בריטי מאלמוניות יחסית בלילה יחיד הודות ליצירה במתכונת של מוזיקה קאמרית." היצירה סוקרה בהתלהבות, והמו"ל וינתרופ רוג'רס הציע פרסום מיידי (ההוצאה הראשונה אזלה עוד לפני שעברה עיבוד על ידי המדפיסים). ביצוע חוזר של הסונאטה לכינור בידי איירלנד והכנר דזירה דפו מילא עד אפס מקום את ויגמור הול בלונדון.
איירלנד הרבה לבקר באיי התעלה ושאב  השראה מנופיהם. בשנת 1912 חיבר יצירה לפסנתר בשם "קסם האי", (הראשון בשלושה קטעים בקובץ "עיטורים", כששהה בגרנזי, והקובץ בן שלושת הקטעים לפסנתר "סארניה: תמונת אי" נכתב שם ב-1940. הוא פונה מן האי ממש לפני הכיבוש הגרמני בעת מלחמת העולם השנייה.

משנת 1923 לימד איירלנד בקולג' המלכותי למוזיקה. בין תלמידיו שם ריצ'רד ארנל, ארנסט ג'ון מורן, בנג'מין בריטן (שתיאר לאחר זמן את איירלנד כבעל "אישיות חזקה אבל אופי חלש") והמלחין אלאן בוש. ג'פרי בוש (אין קרבה בין השנים), היה תלמידו של איירלנד באופן פרטי, ובהמשך ערך או עיבד רבות מיצירותיו של איירלנד להוצאה לאור,
ג'ון איירלנד היה רווק מושבע, פרט לתקופה קצרצרה שבה, ברצף מהיר, נישא, נפרד, והתגרש. ב-17 בדצמבר 1926, בגיל 47, נשא לאישה תלמידה בת 17, דורותי פיליפס. נישואים אלה התבטלו ב-18 בספטמבר 1928 והסברה היא, שהם לא הגיעו לידי מימוש. הוא התעניין באופן דומה בסטודנטית צעירה אחרת, הלן פרקין (1996-1909), פסנתרנית ומלחינה, שלה הקדיש את הקונצ'רטו לפסנתר במי במול מז'ור ואת "אגדה" לפסנתר ותזמורת (שנכתב תחילה כקונצ'רטו שני). היא ניגנה בביצוע בכורה את שתי היצירות, אך אם היו לו כוונות ליחסים עמוקים יותר עמה, הן נכזבו כשפרקין נישאה לג'ורג' מאונטפורד אדיה, תלמיד של גאורג איבאנוביץ' גורדייף, ולאחר זמן היגרה עמו לאוסטרליה.  בהמשך ביטל איירלנד את ההקדשות. ב-1947 יצר איירלנד קשר עם עוזרת אישית ובת לוויה, הגב' נורה קרקבי, שנשארה עמו עד יומו האחרון. על אף קשרים אלה עם נשים, ברור מכתביו הפרטיים, שנטיותיו המיניות היו בכיוון אחר ופרשנים רבים תומכים בדעה זו.
טומטום ואנדרוגינוס

אטימולוגיה

המילה "אנדרוגינוס" היא הרכבה של שתי מילים ביוונית: andro) ανδρο) - איש, ו-gune) γυνη) - אישה. על פי ספר הערוך, המילה "טומטום" באה מהמשמעות של "אטום"; כלומר, שאברי המין אינם גלויים.

השלכות הלכתיות

אחת ההשלכות המשותפות לטומטום ואנדרוגינוס היא פטור ממצוות עלייה לרגל, מכיוון ששניהם אינם מוגדרים כ"זכורך" (מלשון זכר).
לפי ההלכה, טומטום אינו נחשב אדם ממין שלישי, אלא מוגדר כספק אשה וספק גבר, ועל כן הוא אינו פטור ממצוות עשה שהזמן גרמא (כמו נשים) וחלות עליו החומרות של שני המינים, מספק. מחמת אותו ספק טומטום לא יכול להוציא אחרים ידי חובה במצווה שנשים אינן חייבות בה, כי ייתכן שהוא עצמו אינו חייב בה, ואדם שאינו חייב במצווה אינו יכול להוציא אחרים ידי חובה בה. מותר לאנשים משני המינים להתייחד עם טומטום, ומותר לבוא עמו במגע. לנקבה אף מותר לקיים יחסי מין עם טומטום, אולם לבת זוג של טומטום אין מעמד הלכתי של אשת איש רגילה, והנואף איתה לא נענש בחנק ככל שוכב עם אשת איש. איסור משכב זכר לא חל על משכב עם טומטום, אולם זכר השוכב עם טומטום חייב במכת מרדות מספק.
טומטום שנקרע העור שמעל איברי המין שלו ונמצא כי יש לו איברי מין זכריים או נקביים, משנה את מעמדו ההלכתי, ומאותו רגע מינו נקבע על פי איבר המין שנתגלה שיש לו. למרות שבמקרה כזה מסתבר רטרואקטיבית שמרגע לידתו היה לו מין מוגדר, הוא לא נחשב כאילו היה לו מין מרגע לידתו, אלא רק מרגע חשיפת איברי המין.