הכנסת השישית

הרכב קואליציוני

לוי אשכול הרכיב את הממשלה ה-13, שהושבעה ב-12 בינואר 1966. הקואליציה כללה את הסיעות שהרכיבו גם את הממשלה ה-12: המערך, מפד"ל, פאג"י, שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח, ואליהן נוספו גם סיעות מפ"ם וליברלים עצמאיים. הקואליציה מנתה, עם הקמתה, 75 חברי כנסת.
ב-1 ביוני 1967, במהלך תקופת ההמתנה, הצטרפה לקואליציה גם סיעת רפ"י. עם פרוץ מלחמת ששת הימים הצטרפה לקואליציה גם גח"ל. עם הצטרפותה של גח"ל מנתה הקואליציה 111 חברי כנסת, וכל הסיעות פרט לאגודת ישראל, רק"ח, מק"י והעולם הזה היו חברות בה.
ב-26 בפברואר 1969 נפטר ראש הממשלה לוי אשכול. סגנו, יגאל אלון, כיהן כראש הממשלה בפועל, עד שב-17 במרץ 1969 הרכיבה גולדה מאיר ממשלה חדשה. הקואליציה התבססה על אותן סיעות שהרכיבו את קודמתה, ואולם מספר החברים בהן הצטמצם מעט, ל-104, עקב פרישתם של מספר חברי כנסת מסיעותיהם.

שינויים בהרכבי הסיעות במהלך כהונתה של הכנסת

בדצמבר 1967 החליטה ועידת רפ"י להתאחד עם המערך, וב-21 בינואר 1968 הוקמה מפלגה חדשה, שכללה את המפלגות שהרכיבו את המערך, מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון, ואת רפ"י - מפלגת העבודה. תשעה מחברי רפ"י הצטרפו למפלגה, ואילו יושב ראש המפלגה, דוד בן-גוריון, הקים סיעת יחיד. במאי אותה שנה פרש חבר הכנסת יזהר הררי מסיעתו, ליברלים עצמאיים, והצטרף אף הוא למפלגת העבודה. ב-28 בינואר 1969 אוחדו סיעות מפלגת העבודה ומפ"ם לסיעה אחת - המערך ("המערך השני"). בניגוד למפלגות האחרות, שהאיחוד ביניהם היה מוחלט, שמרה מפ"ם על מוסדות עצמאיים, והאיחוד היה רק במסגרת הסיעה בכנסת. מפלגת העבודה ומפ"ם התמודדו ברשימה משותפת במהלך חמש מערכות הבחירות הבאות, ורק לאחר הבחירות לכנסת ה-11 התפלגה מפ"ם מהמערך. הסיעה החדשה שהוקמה כללה את 45 חברי המערך הראשון, 9 חברי רפ"י, 8 חברי מפ"ם וחבר הכנסת הררי, ובסך הכל למעלה ממחצית מחברי הכנסת - 63.
ב-29 במרץ 1967 פרשו מגח"ל 3 חברי כנסת בהנהגתו של שמואל תמיר, שקרא תיגר על מנהיגותו של מנחם בגין, וקרא להחליפו נוכח כישלונו בבחירות. השלושה הקימו את סיעת המרכז החופשי. ב-11 בפברואר 1969 הצטרף אליהם חבר כנסת נוסף, שלמה כהן-צידון.
ב-5 ביולי 1966 התאחדו סיעות שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח, והקימו את סיעת שיתוף ופיתוח. איחוד זה החזיק מעמד פחות מ-6 חודשים, עד ה-1 בינואר 1967. ב-11 באפריל 1967 פרש ג'בר מועדי מסיעת שיתוף ואחווה והקים את הסיעה הדרוזית הישראלית. אליאס נח'לה פרש מקידמה ופיתוח ב-22 באוקטובר 1968 והקים את סיעת האחווה היהודית-ערבית.

אירועים מרכזיים

האירוע הבולט ביותר במהלך כהונתה של הכנסת השישית היה מלחמת ששת הימים, שפרצה ב-5 ביוני 1967. במהלך תקופת ההמתנה שקדמה לה, הצטרפה רפ"י לקואליציה, ומשה דיין מונה לשר הביטחון. ביום בו פרצה המלחמה, הצטרפה גם גח"ל לקואליציה, לראשונה מאז קום המדינה, והוקמה ממשלת האחדות הראשונה בתולדות המדינה. כשבועיים לאחר המלחמה נערכו תיקוני החקיקה הדרושים לשם החלת החוק הישראלי במזרח ירושלים. סוגיית גורלם של יתר השטחים שנכבשו במלחמה החלה להעסיק את חברי הכנסת עם סיום המלחמה, והיא עודה מעסיקה את הכנסת.
ב-28 במרץ 1966 נאם במליאת הכנסת נשיא איסלנד, אסגיר אסגירסון, והיה ראש המדינה הזר הראשון שעשה כן.
ב-30 באוגוסט 1966 נחנך משכן הכנסת במקומו הנוכחי בגבעת רם, לאחר שב-16 השנים הקודמות פעלה הכנסת בבית פרומין. ישיבתה הראשונה של הכנסת במשכנה החדש התקיימה ב-31 באוגוסט.
ב-26 ביולי 1967 אישרה הכנסת את תקנון הכנסת.
ב-26 במרץ 1968 בחרה הכנסת בזלמן שזר לתקופת כהונה שנייה כנשיא המדינה. שזר היה המועמד היחיד, והוא נהנה מתמיכתם של 86 מחברי הכנסת. 24 חברי כנסת נוספים שלשלו פתק לבן.
ב-26 בפברואר 1969 נפטר ראש הממשלה לוי אשכול. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה שראש הממשלה נפטר במהלך כהונתו. יגאל אלון התמנה לראש הממשלה בפועל, עד ה-17 במרץ, אז הקימה גולדה מאיר את הממשלה ה-14. עם הרכבת הממשלה הייתה מאיר לאישה הראשונה, והיחידה עד כה, שמכהנת כראש ממשלת ישראל.

חקיקה

במהלך כהונתה של הכנסת השישית, אישרה הכנסת 259 חוקים, מהם 234 ביוזמה ממשלתית (90.3%) והיתר ביוזמה פרטית. בין החוקים הבולטים שנחקקו בתקופת כהונתה של הכנסת השישית: חוק יסוד: הממשלה, חוק המקרקעין, חוק בית הדין לעבודה, חוק ההוצאה לפועל, חוק רישוי עסקים, חוק ניירות ערך, חוק הבוררות, חוק המכר, חוק הפטנטים, חוק משכן הכנסת ורחבתו, חוק ועדות חקירה, ועוד.