נווה עצלנות

עלילה

הסדרה מתמקדת בשכונה רדומה וחסרת אירועים הנקראת "נווה עצלנות" שהאתלטיות של תושביה מתעוררת עם הגעתה של תושבת חדשה בשם סטפני המעודדת ומקדמת תרבות ספורט ובריאות בקרב התושבים. מלבד סטפני, התושבים מושפעים מגיבור מקומי בשם ספורטקס (באנגלית: ספורטקוס - Sportacus - הלחם בסיסים של ספרטקוס ו"ספורט").
עם זאת, ישנו תושב נוסף בנווה עצלנות בשם רובי רקב החי במאורה וזומם לסכל את פעילויות הספורט של תושבי השכונה כדי להחזיר את נווה עצלנות למצבה הרדום.

מאחורי הקלעים

הסדרה מבוססת במקור על ספרי "נווה עצלנות", שנכתבה כאמור לעיל, במקור על ידי מאגנוס סקבינג, אתלט איסלנדי שגם מגלם את ספורטקס בסדרה. מגנוס רצה לעודד ילדים לעשות יותר פעילות גופנית לאחר שראה את תופעת ההשמנה המתרחבת בעולם.
הספר הראשון, שנקרא Áfram Latibær! (קדימה נווה עצלנות!) יצא בשנת 1995, ובשנת 1996 עובד לבמה במחזמר עם שירים שרובם מופיעים כיום בסדרה, בהלחנת מאוני סבברסון, שהלחין גם את שאר שירי הסדרה. הספר, שמציג לנו את הדמויות לראשונה, שונה במקצת מהסדרה הקיימת כיום: ראש העיר אינו דודה של סטפני, וישנן שתי דמויות שלא הופיעו בסדרה כלל. הראשונה היא Jives Junkfood (באיסלנדית - Maggi Mjói), שהוא ילד גבוה ומאוד אנמי, חובש כובע גרב ירוק וקפוצ'ון צהוב, שעד שפגש את ספורטקס (גם בגילומו של מאגנוס סקבינג) חי רק על דגני בוקר מסוכרים. השנייה היא Penny Pestella (באיסלנדית: Eyrún Eyðslukló), ילדה בעלת קוקיות בלונדיניות ואוברול אדום, שאפשר לומר שהיא ההפך הגמור מסטינג'י - היא לווה כסף מאנשים ואף פעם לא מחזירה משום שהיא מאוד בזבזנית, עד שספורטקס מלמד אותה לחסוך. בנוסף, הספר וההצגה עוסקים בין היתר, חוץ מאכילה בריאה ובפעילות גופנית גם בנושא העישון. בסי ברברת מופיעה כאישה מעשנת, והחבורה של נווה עצלנות מציגה בפניה חוק חדש שאסור לעשן כי העישון מסוכן לבריאות כולם.
המחזמר השני, שנקרא Glanni Glæpur í Latabæ (רובי רקב בנווה עצלנות) מציג לראשונה את רובי רקב (בגילומו של סטפן קארל סטפנסון ז"ל, שגם גילם אותו בסדרה), פושע נמלט שגנב בין היתר את המכונית של הנשיא. הוא מגיע לעיר, שכבר נמצאת בפריחתה בזכות ספורטקס והילדים שם אף מגדלים גינת ירקות בעצמם. רובי, שלא מרוצה מהעניין, מנצל את ההזדמנות שספורטקס נסע מחוץ לעיר ומתחזה לאיש עשיר בשם Rikki Ríki ("ריקי העשיר" בתרגום חופשי לעברית), ומושך אחריו את תושבי העיר אחרי קניית מזון לא בריא, ואף מחליף את ראש העיר בתפקידו. אחרי שהכניס את טריקסי וסטפני לכלא, והפך את אולם הספורט למפעל ליצור האוכל הלא בריא שלו שם הבנים עובדים, ראש העיר (באותו זמן לשעבר) עוזב את העיר והולך להחזיר את ספורטקס שיציל אותם. בסופו של דבר, ספורטקס אכן חוזר, והילדים מגלים בעזרת ידיעה בעיתון שמכוניתו של ראש העיר נגנבה ושהגנב הוא לא אחר מאשר רובי רקב, כלומר ריקי העשיר. במחזה הזה ירדה דמותה של Penny Pestella, ונוספה דמות-בובה של תרנגולת שמשמשת כמעין מספר של המחזה שקצת מרגיז את כולם.
מאגנוס ניסה למכור את הרעיון של "נווה עצלנות" כסדרה לחברות טלוויזיה בעיקר בארצות הברית כדי להעביר את המסר לכמה שיותר ילדים ברחבי העולם, עד שערוץ ניקלודיאון קנה אותו. הסדרה התחילה את צילומיה בתחילת שנות ה-2000, עם שלבי יאנג בתפקיד סטפני ובובות קצת שונות במראה ממה שהן נראו בסדרה הסופית. בסופו של דבר, הפיילוט עם יאנג בוטל מאחר שבהפקה החליטו לא לעבוד עם איגודי שחקנים, שיאנג הייתה באחד מהם, אך הפיילוט עדיין קיים ברשת.
לאחר מכן לוהקה בשנת 2003 השחקנית ג'וליאנה מוריאלו, שגילמה את סטפני מאז ועד 2010, כשהייתה בת 18 וגדולה מידי לתפקיד. גם עם ג'וליאנה היה פרק שמעולם לא שודר, בשם "The Lazy Dance", בו מארגנים נשף ריקודים בנווה עצלנות אך מתברר שספורטקס אינו יודע לרקוד, ורובי מתחזה למורה לריקוד על מנת ללמד אותו ריקודים טיפשיים ולהביך אותו מול כולם. הפרק בסופו של דבר לא סויים בגלל בעיות טכניות, אף קיימות מספר תמונות מצילומי הפרק. ג'וליאנה, כאמור, נפרדה מהתפקיד סופית בשנת 2010, יחד עם שיר אחרון שהוציאה למען הסדרה בשם Go Step Go!, שהולחן ונכתב על ידי מלחין הסדרה, מאוני סבברסון. בנוסף, העלילה המקורית הייתה כי ספורטקס הוא במקור בנה של בסי, ששמו אלכסנדר "אלכס" ברברת, שכילד העריץ מאוד את הגיבור של העיר של גבו התנוססה הספרה 9. לפני שעזב, הגיבור מעביר לאלכס קופסה עם כל מה שהוא צריך כדי להיות גיבור, וכשהוא גדל הוא עוזב את העיר, מתחיל להתאמן והופך להיות גיבור מספר 10 - ספורטקס.
אחרי פרישתה של מוריאלו, נכנסה לנעלייה ב-2012 השחקנית קלואי לאנג, שגילמה את סטפני בעונות 3 ו-4 ומגלמת אותה גם עד היום באירועים מיוחדים. גם קלואי הקליטה שיר מיוחד לסדרה, אם כי הפעם בהתנדבות של סבברסון יחד עם מעריצי הסדרה שהקליטו עצמם לפזמון, בשם LazyTown Forever, שיצא 7 שנים לאחר השיר של ג'וליאנה. השיר נכתב על ידי סבברסון, בת זוגו (וכיום אשתו), ג'ם קינג - שידועה גם כאחת המעריצות המבוגרות של הסדרה, והמעריץ כריס קרואו.