google/wiki40b huggingface dataset:
ביקורת התבונה הטהורה

דחייתו של קאנט את האמפרציזם של יום

דוד יום קיבל את התפישה הכללית של הרציונליזם בדבר הכרה אפריורית. ובכל זאת, לאחר בחינה מדוקדקת, גילה יום כי מספר משפטים הנחשבים מנתחים, במיוחד אלו הקשורים לסיבה ותוצאה, הם למעשה מרכיבים (כלומר, שום ניתוח של הנושא יוביל אל הנשוא). לכן משפטים אלו מסתמכים אך ורק על הניסיון והם אפוסטריורי. לפני יום, רציונליסטים טענו שהתוצאה ניתנת להסקה מתוך הסיבה, יום טען כנגדם שהיא איננה ניתנת להסקה ואנו מבצעים הסקה זאת מתוך הרגל בלבד. לדוגמה: אם אנו רואים יום אחרי יום את זריחת השמש ולאחריה את האבן מתחממת. אנו רגילים להסיק שהתחממות האבן היא תוצאה של חום השמש. יום יטען כנגדנו שאין לנו כל סיבה הגיונית להניח זאת וההסקה היא למעשה רק הסקה אינדוקטיבית המבוססת על ההרגל בלבד. קאנט, שתפיסתו התפתחה בצל הרציונליזם, הושפע עמוקות על ידי הספקנות של יום. קאנט מודה בעצמו: "רמזו של דוד יום הוא שעוררני ... מהתרדמת הדוגמטית, ונתן כיוון חדש לגמרי למחקרי בשדה הפילוסופיה". בשנת 1781 ולאחר 12 שנות עבודה, יצא לבסוף הספר במהדורתו הראשונה במטרה לענות על שאלות אלו.
לדעתו של קאנט, הספקנות של יום טמונה בכך שחשב שכל המושגים הם השתקפויות של ניסיון חושי בלבד. הבעיה שיום זיהה היא שאת הסיבתיות לא ניתן לגזור מתוך הניסיון לבדו: הניסיון מראה רק שמאורע קרה "לאחר" מאורע אחר, לא שהוא נגרם "בשל" מאורע אחר. בפרק VI (תפקידה הכללי של התבונה הטהורה) שבמבוא ל"ביקורת התבונה הטהורה", מסביר קאנט שיום נעצר בספקנות כשנתקל בטענה כי משפט מרכיב לעולם איננו אפריורי. מטרתו של קאנט היא למצוא דרך לגזור את יחס הסיבה-והמסובב בלי להסתמך על מידע אמפירי. קאנט דוחה ניסיון לפתור את הבעיה על ידי ניתוח מושגי. במקום זאת, קאנט טוען שהכרחי להשתמש במתודה מרכיבה, למצוא משפטים מרכיבים אפריורי. אך מתוך עמדה זו עולה בעיה חדשה: כיצד יכולים להיות לנו משפטים מרכיבים שאינם מתבססים על חקר ותצפית אמפירית? כלומר: משפטים מרכיבים אפריורי, כיצד הם באפשר? זוהי השאלה המרכזית שאותה באה "ביקורת התבונה הטהורה" לפתור.
פלטנסה

היסטוריה

פלטנסה הועלתה לראשונה לליגת העל, יחד עם קבוצות נוספות כמו בוקה ג'וניורס, כתוצאה מהחלטה של ההתאחדות ב-1912. ב-1916 הקבוצה משיגה את הישגה הגבוה היותר במהלך ההיסטוריה, כאשר היא מוכתרת כסגנית אלופה. בשנות העשרים, עת התקיימו שתי ליגות על מקבילות בארגנטינה, השתתפה בכל אחת מהן קבוצה בשם "פלטנסה". בטבלה המסכמת לעידן החובבני בארגנטינה (בין השנים 1891-1934) תופסת פלטנסה את המקום התשיעי.
בקיץ 1951, במהלך מחנה אימונים באירופה, פגשה הקבוצה במשחק ידידות בסן סירו את מילאן, שהייתה באותה העת בלתי מנוצחת בביתה במשך שנתיים, וניצחה אותה בתוצאה 3-2. פלטנסה שהתה בליגת העל עד ירידתה הראשונה ממנה בשנת 1955.
פלטנסה שבה לשחק בליגת העל בין השנים 1964 ו-1971 (בטורניר המטרופוליטנו של 1967, תחת הדרכתו של אנחל לברונה, הגיעה עד לחצי הגמר), ובין השנים 1976 ו-1999. ב-2002 הידרדרה הקבוצה לליגה השלישית (מטרופוליטנה), ממנה שבה לליגת המשנה הארגנטינאית ב-2006. בין השנים 2010 ו-2018 שוב שיחקה הקבוצה בליגה השלישית, והיא שבה לליגת המשנה בתחילת עונת 2018/19.
WannaCry

WannaCry (בתרגום לעברית: רוצה לבכות) הוא שמה של תוכנת כופר שהופצה כחלק ממתקפת הסייבר שהחלה ב-12 במאי 2017 ופגעה באלפי מחשבים.
התוכנה, שידועה גם בשם WanaCrypt0r 2.0 שימשה במאי 2017 במתקפה על 230,000 מחשבים במעל ל-150 מדינות בעולם. התוכנה הצפינה מידע חשוב על גבי המחשב ותבעה ב-28 שפות שונות תשלום של 600 דולר בביטקוין לפענוח.
ב-18 בדצמבר 2017 הודיע היועץ לביטחון המולדת בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ כי צפון קוריאה היא זו שעמדה מאחורי המתקפה.

נפגעי התוכנה

התוכנה פגעה בחברת התקשורת הספרדית Telefonica ומפעילות סלולר אחרות. בין המטרות שהותקפו נמצאים מספר בתי חולים השייכים לשירות הבריאות הלאומי הבריטי, חברת הרכבות הגרמנית דויטשה באן, חברת הלוגיסטיקה "פדקס" ויותר מאלף מערכות ברוסיה, בהם מחשבי חברת הרכבות הרוסית, משרד הפנים, משרד הבריאות, המשרד למצבי חירום והגנה אזרחית ומחשבי סברבנק ומפעילת הסלולר מגאפון.
התוכנה עשתה שימוש באקספלויט EternalBlue שפותח על ידי הסוכנות לביטחון לאומי. EternalBlue מנצל פרצת אבטחה שקיימת במחשבים שמריצים גרסאות לא מעודכנות של מערכות הפעלה מבית מיקרוסופט. המחשבים שהריצו את מערכת ההפעלה Windows XP, שאינה נתמכת על ידי החברה כבר מספר שנים, נפגעו בצורה הנרחבת ביותר.

השפעות

התוכנה שהופצה ב-12 במאי 2017 פגעה קשות במערך המחשוב של שירות הבריאות הלאומי בבריטניה והביאה לכך שלרופאים לא הייתה יכולת לגשת לתיקי המטופלים וחולים רבים הופנו לבתי חולים אחרים. זאת לאחר שבשנת 2016, 42 מערכות מחשוב של שרותי הבריאות עדיין הריצו את גרסת Windows XP.

תגובות

ב-13 במאי 2017 מיקרוסופט סיפקה עדכון אבטחה קריטי לכל המחשבים שהריצו את Windows XP ו-Windows Server 2003, אף על פי שהחברה חדלה מלתמוך במערכות אלה עם המעבר לווינדוס 8. בצהרי 13 במאי 2017 מתכנת מחשבים אנגלי הכותב בטוויטר תחת הכינוי @MalvareTechBlog רשם את הדומיין iuqerfsodp9ifjaposdfjhgosurijfaewrwergwea.com ובכך הביא לחסימת התוכנה. 
לאחר שנודע לה על ההשפעה הקשה על מערכות הבריאות במדינה, ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי אמרה שתוכנת הכופר לא כוונה נגד שירותי הבריאות הלאומיים וכי מדובר במתקפה בינלאומית שהשפיעה על מספר מדינות.
בשל חשש מפגיעה בתשתיות מחשוב ישראליות, הודיע שר התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים יובל שטייניץ על כוננות סייבר מוגברת.
T-27

עיצוב

בברית המועצות לא היו מסופקים מספיק מדגם הקארדן-לויד הבריטי ועשו בו מספר שינויים לפני תחילת הייצור הנרחב תחת השם T-27. בהשוואה לקארדן-לויד המקורי, ה-T-27 היה בעל גוף גדול יותר, תיבת ההילוכים משופרת והעמדה שלו שונתה למכונת ירייה סובייטית. מספר שינויים נוספים נעשו על מנת לשפר את יכולת הכלי להתמודד עם האקלים והקרקע בברית המועצות. לכלי הרכב היו חסרים מכשירי קשר והT-27 יצר קשר בעזרת דגלי איתות.
נעשו מספר ניסיונות לשפר את כוח האש של הT-27, שהיה חמוש רק במקלע DP, זאת על ידי התקנת להביור או תותח ללא רתע, אך ניסיונות אלה כשלו. מספר T-27 צוידו במיוחד לצליחת מקורות מים כמו נהר.

שירות

טנק T-27 נכנס לשירות לראשונה ב-13 בפברואר 1931. הטנק יוצר בשני מפעלים, מפעל הבולשיביק בלנינגרד ומפעל גא"ז בניז'ני נובגורוד.
השימוש העיקרי של הטנק בצבא האדום היה לתפקידי סיור. תחילה, היו שישים וחמישה גדודי טנקים קלים שפעלו בצבא האדום, כאשר בכל אחד היו בערך חמישים טנקים קלים. לאחר מכן, כמות הטנקים בכול גדוד ירדה לעשרים ושלושה. הT-27 נועד גם להיות יביל אוויר והיה לטנק הסובייטי הראשון שהוצנח ממטוס. ב-1935, הצבא האדום ניסה להצניח מספר טנקים מסוג T-27, זאת כאשר חיברו אותם מתחת למכלי הדלק של מפציצי טופלב TB-3.
הT-27 הופעל במרכז אסיה נגד הבסמצ'ים. כבר בשנת 1938 הוא נחשב מיושן לעומת הטנקים החדישים של ברית המועצות והתקשה מאוד לפעול בתנאי האקלים של ברית המועצות, פעמים רבות הוא נתקע בשלג בגלל הזחלים הצרים שלו. בנוסף לכך, גוף הטנק היה קטן ובשל כך מרחבו הפנימי היה מוגבל (גובה הטנק עמד על 1.83 מטרים), והיה קושי למצוא אנשי צוות שיכלו לתפקד בתוך החלל הקטן הזה. סיבות אלו הביאו לכך שבסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ירד בהדרגה מספר הטנקים מסוג T-27 שהיו בשירות, ובסופו של דבר הם הוצאו משירות בקו החזית ושימשו לאימונים. מספר של עשרות טנקים שימשו להובלת תותחי שדה בשדות הקרב. כ-2,157 יחידות נשארו בשירות בצבא האדום ב-1 בינואר 1941, חלק קטן מהם לחם בחזית המזרחית. הקרב האחרון אשר ידוע בו על השתתפותם הוא הקרב על מוסקבה בדצמבר 1941, מספר קטן מהיחידות שנתפסו שלל בידי הורמאכט נכנסו לשירות בצבא גרמניה הנאצית.
דרור אלימלך

דרור אלימלך (נולד ב-1956, ישראל) הוא פסיכיאטר ופסיכותרפיסט, משורר וכן מלחין ומבצע של מוזיקה קלאסית בת-זמננו.
אלימלך הוא תלמיד הלחנה של סרג'יו נטרא ופסנתר של ברט ברמן, רות הילמן ופנינה זלצמן. סגנון הלחנתו ניסויי עם השפעות אוונגרדיות. הוא חבר באיגוד הקומפוזיטורים בישראל ובאקו"ם. הוא יסד ואירגן מספר סדרות למוזיקה עכשווית בישראל. הוא מנגן בפסנתר, חליליות, אקורדיון ובכלים אלקטרואקוסטיים.
ב-2002 אלימלך זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. שיריו התפרסמו ב-8 ספרים ובכתבי עת ספרותיים.
נבט יצחק

ביוגרפיה

נבט יצחק נולדה בירושלים, למדה צילום והדמיה דיגיטלית במכללת הדסה, המשיכה בלימודי אמנות במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר והשלימה את לימודי התואר השני בבצלאל. לאחר מכן השתתפה בתוכנית עמיתים בעלמא בית לתרבות עברית, בתל אביב-יפו.
עבודותיה, מיצבי וידאו וקונצרטים חזותיים, מפרקות יסודות והגדרות ממשמעויותיהן המקובעות, בוחנות את מרכיבי התרבות ומערערות על הפרדה מקטבת בין מזרח ומערב. באמצעות עריכה של חומרים ארכיוניים מצולמים, ומניפולציות דיגיטליות על המתאם בין צליל לתמונה ומימד הזמן, נוצרת התבוננות על הבניית העבר ומשמעות חדשה לשיח הזהויות. "רבים מהמיצבים שיצחק יוצרת מקיימים דיאלוג עם התרבות המוסלמית דרך מקורות אמנותיים כמו שטיחים פרסיים, כתבי יד וחפצים אחרים או דרך המוזיקה של פריד אל-אטרש ואום כלתום. היחס למקורות אלו ארוג ביצירתה בתוך מערכת היחסים השברירית והטעונה שבין האסלאם לישראל של היום"
עבודותיה נכללות באוספי מוזיאון תל אביב לאמנות – בתערוכת האוסף הישראלי החדשה, וכן במוזיאון ישראל. נבט יצחק מציגה ברציפות בתערוכות במוזיאונים ובגלריות בארץ ובעולם.
הקרנות ענק ("וידאו מאפינג") של עבודותיה הוצגו על תיאטרון הבימה ב-2013, עם אבי בנימין, בתיאטרון ירושלים במסגרת פסטיבל ישראל 2016, ועל היכל התרבות בתל אביב, יחד עם רן סלוין במסגרת חגיגות השמונים לתזמורת הפילהרמונית הישראלית, 2016.
גשר פז

היסטוריה

עד לחנוכתו של מחלף חירם במרכז העיר התחתית, היה גשר פז שער הכניסה העיקרי לעיר מאזור מערב הקריות. זאת, באמצעות כביש שכונה בפי תושבי האזור בשם "כביש 58", אשר הוביל מקריית חיים, עבר בצמוד לחומת בית הספר למקצועות הטכניים של חיל האוויר (בית הספר "הטכני") והסתיים בגשר.
בשנת 1931, בעיצומה של תקופה בה עברה חיפה תנופת בנייה ופיתוח, הוקם גשר מעל כביש 4. הגשר נחנך ב-24 ביולי 1931 בנוכחות הנציב העליון. הגשר נועד לשרת את התנועה הפונה לכיוון תחנת הכוח ומתקני חברת הדלק הבריטית "של" בחוף שמן. בתחילה נקרא הגשר "גשר של", ולאחר הקמת חברת פז חברת הנפט שרכשה את נכסיה בישראל של חברת של,  שונה שמו ל"גשר פז". הגשר התחבר לכביש 4 באמצעות צומת קטן מעט ממערב לגשר (ששימש ליורדים מהגשר), ורמפת עלייה מעט ממזרח לגשר. הגשר עבר מעל כביש 4 ומסילת הרכבת. מעט ממערב לגשר נמצא צומת הגיבורים/בר יהודה, המחבר בין שכונת הדר לכביש 4, וגשר פז.
במהלך השנים חובר לגשר רחוב החשמל, המחבר בין כביש דורי (העולה לאזור נווה שאנן ולשכונת נוה פז ונוה יוסף) למחלף, ומאפשר חיבור בין הקריות לשכונות הכרמל, לטכניון ולאוניברסיטה. המחלף לא היה שלם, ולא אפשר מעבר מכביש 4 מזרח (מכיוון צומת הצ'ק פוסט) לעבר חוף שמן ובכיוון ההפוך. חיבור זה מתאפשר בגשר גדוד 21, שנבנה כ-400 מטרים ממזרח, ומחבר בין רחוב החשמל לבין כביש 4.
בשנת 1977 עיצב האמן גרשון קניספל תבליטים לעיטור הגשר משני צדדיו.
במהלך שנות ה־90 נבנתה רמפת ירידה חדשה מהגשר, שאפשרה את החיבור בין "כביש 58" הישן וכביש 4 מערב, וביטלה את צומת הירידה הקודם מהגשר. הצומת החדש ביטל רמזור על דרך 4 לכיוון מזרח, ואפשר תנועה בנפח רב יותר באזור. רמפת הירידה מתפצלת לשני נתיבים, כאשר אחד מוביל לדרך בר יהודה בעיר התחתית, והשני לצומת רחוב הגיבורים, המשמש ככניסה לאזור הדר.
במהלך בניית מסלולי המטרונית התבטל הנתיב מכביש 4 לדרך הגיבורים לכיוון מערב ונוספו רמזורים בנתיבים של דרך בר יהודה. 
כביש 22, שהחליף את כביש 58 הישן, נסלל מעט מצפון לגשר, ואפשר חיבור ישיר בין התנועה מאזור הקריות לעיר התחתית, ללא צורך במעבר בגשר פז. בנקודת המפגש בין כביש 22 וכביש גשר פז נבנה מחלף חוף שמן. פתיחת מחלף קישון וחיבור כביש 75 עם כביש 22 אפשרה את חיבור התנועה הבאה ממזרח לגשר פז, ללא צורך במעבר באזור צומת הצ'ק פוסט.

החלפת הגשר

בראשית המאה ה-21 הוחלף גשר פז הישן בחדש. הגשר המקורי היה בגובה כ-4 מטרים, נמוך ביחס לסטנדרטים הנהוגים בימינו לגשרים, וכתוצאה מכך, הוא ספג פגיעות חוזרות ונשנות ממשאיות שעברו תחתיו, כשלעיתים חלקן אף נתקעו במקום וגרמו בכך לשיבושי תנועה קשים. כדי לפתור את בעיית הגובה, נבנה בצמוד לגשר הישן גשר מודרני גבוה יותר, מתוך מטרה להרוס בעתיד את הגשר הישן. הגשר החדש עוטר בהעתק מוגדל של התבליטים שהיו על הגשר הישן.
בעת תכנון הריסת הגשר התגלעה מחלוקת בין עיריית חיפה לבין גורמים חרדים אודות מועד הריסתו, שנקבע בתחילה לשבת ולבסוף נדחה ללילה של יום חול. מצב זה גרם לדחייה ארוכה במועד ביצוע הריסת הגשר הישן. לבסוף, נהרס הגשר בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, תוך ניצול הירידה הניכרת בעומס התנועה עקב המלחמה. ההריסה החלה ביום חמישי והסתיימה ביום המחרת. לטענת העירייה, באופן זה בוצעה ההריסה ללא חילול שבת, ואולם גורמים דתיים שונים טענו כי חלק מהגשר נהרס בפועל לאחר כניסת השבת.
קו מהדרין

קו מהדרין הוא קו אוטובוס שבו נהוגים כללי תרבות חרדיים, שבמרכזם הפרדה מגדרית לפיה הגברים יושבים במחציתו הקדמית של האוטובוס והנשים במחציתו האחורית. ברוב המקרים שבהם נהוגה הפרדה, הנשים עולות ויורדות מהאוטובוס דרך הדלת האחורית והגברים - דרך הדלת הקדמית. בינואר 2011 קבע בג"ץ שהפרדה מגדרית באוטובוס מותרת רק כאשר היא נעשית ברצון כל הנוסעים.
הפרדה בעלת אופי דומה לזו שבישראל מתבצעת גם בקו אוטובוס הנוסע בברוקלין, בין ריכוזי החרדים בוויליאמסבורג ובבורו פארק. קו האוטובוס פועל בזיכיון מטעם העירייה, ועניין ציבורי בו בשנת 2011 הוביל לביקורת שמתח על הפעלת הקו במתכונת זו ראש העירייה, מייקל בלומברג.

הפעלת קווי מהדרין

ב-1986 עקב תלונות שהועלו בנושא החליטו מספר פוסקי הלכה חסידיים מאזור גוש דן, ובהם שמואל הלוי וואזנר ומשה יהודה ליב לנדא, להורות על הפרדה מגדרית בקו 54ב משני צדי האוטובוס. ב-1991 פרסם בד"ץ העדה החרדית בירושלים אזהרה מפני נסיעה מעורבת לרחצה במעיינות מרפא, תוך שהוא מתיר בלית ברירה נסיעה שכזו כאשר גברים יישבו מלפנים ונשים מאחור. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התקיימו בישראל מערכי היסעים פרטיים ומקומיים, ללא רישיון להפעלת תחבורה ציבורית, שהפעיל הסדר הפרדה מגדרי תחת השם "קווי מהדרין" עבור הציבור החרדי. במטרה לעודד שימוש של חרדים בתחבורה ציבורית, הוקמה ועדת לנגנטל, שהמליצה בשנת 1997 על ניסוי בשני קווים בבני ברק שיסומנו בכיתוב "מהדרין", ועליהם ניתן יהיה לעלות מכל הדלתות, ציבור הנוסעים יקיים הפרדה בין גברים לנשים באופן התנדבותי והנהגים לא ייטלו חלק בהנהגת ההפרדה. הניסוי לא יצא אל הפועל, אולם קווי מהדרין הופעלו בקווים בינעירוניים ששימשו בעיקר נוסעים חרדים ומספר קווים עירוניים בירושלים, העיר היחידה בה הונהגו קווי מהדרין עירוניים. בשנים 2006-2003 הנהיגה "אגד" מדיניות של הקמת קווים חדשים בהתאם לצורכי הציבור החרדי ורבים מקווים אלו היו קווי מהדרין. על מנת להתחרות בהסדרי התעבורה הפרטיים, קבעה אגד, באישור משרד התחבורה, תעריפי נסיעה נמוכים יחסית לתעריפי קווים דומים שאינם קווי מהדרין. בשנת 2009 הופעל גם בבית שמש קו מהדרין עירוני על ידי חברת סופרבוס.

הדיון בציבור הדתי והחרדי

ההפרדה בין גברים ונשים היא חלק מאורח החיים בחברה החרדית, אולם עד לתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 לא הונהגו בישראל קווי הפרדה לקהל הרחב, למעט קווי אגד אחדים בירושלים שהופעלו בתחילת היום ובסופו, ושימשו בעיקר בחורי ישיבות חסידיות. עם התרחבות השימוש התקיים הדיון בנושא בציבור החרדי והדתי הן בהיבט ההלכתי, האם מדובר בהידור או בהלכה, והן בהיבט החינוכי. התמיכה והשימוש היו רבים יותר בציבור החסידי; תומך בולט הוא האדמו"ר מוויז'ניץ, משה יהושע הגר, שקבע שנסיעה בקווים אלו אינה "הידור" אלא "הלכה ממש". 
הרבנים הראשיים יונה מצגר ושלמה עמאר יצאו נגד כפיית השימוש בקווים.
הרב יובל שרלו מהזרם הדתי לאומי טען שהיות שהצידוק לקיום הקווים הוא בראש ובראשונה בתנאי שבאמת אנשי היהדות החרדית רוצים בהם, "צריך לברר האמנם החרדים "רוצים" בדבר, או שמדובר בהשתלטות עסקנית", וכי מבחינה הלכתית, "אין שום חובה ליצור קווים אלה ולמעשה הדבר גורם לחוסר צניעות משווע. החרדים חוברים לפרסומאים, ושניהם מטמיעים את ההכרה כאילו ההתייחסות לגופן של נשים היא כאל דבר שכל הזמן מגרה ומושך, מהכיוונים המנוגדים". גם הרב אליעזר מלמד טען שהנזק בקווים אלו עולה על התועלת וכתב כי חכמים בתקנותיהם "יצרו חברה צנועה ששומרת על מרחק מכובד בין גברים לנשים, אבל לא ניסו למנוע פגישה ומבט". לעומתם "ההמצאות החדשות מנסות למנוע פגישה ומבט, וכיוון שאי אפשר למנוע זאת, הרי שכל פגישה ומבט עלולים לגרום להתגברות היצר".
הארמייה השלישית (האימפריה העות'מאנית)

מערך הכוחות, 1915

המפקד חפיז חאקי פאשה (12 בינואר - פברואר 1915) מת מטיפוס בארזורום ב-1915. במקומו התמנה מהמוט קמיל פאשה (פברואר 1916-פברואר 1915)
בשנת 1915 בהדרגה הוחזר כוחה של הארמייה השלישית. ביולי אותה שנה היה חזק דיו כדי לנצח את הרוסים במלזגירט. מאוחר יותר באותה שנה האבידות הכבדות של העות'מאנים בגליפולי גרמו להעברת כוחות רבים מתוך הארמייה השלישית, כך שבסתיו 1915 היא מנתה 60,000 חיילים.
ממד (גאומטריה אלגברית)

בגאומטריה אלגברית, המימד הוא פונקציה המתאימה לכל יריעה אלגברית מספר שלם ואי שלילי המתאר את מספר דרגות החופש של היריעה; למשל יריעה ממימד אפס היא אוסף סופי של נקודות, מימד של עקום הוא אחד ואילו המימד של היריעה האפינית -  והיריעה הפרויקטיבית -  הוא -  . מושג המימד קיים גם בסכימות ומבנים כלליים יותר של הגאומטריה האלגברית.
ניתן להגדיר את המימד באופן אקסיומטי על ידי שלוש הנחות המשקפות את התכונות הטבעיות שעל המימד לקיים. הנחות אלו יחד עם התכונות של יריעה אלגברית גוררות את יחידות המימד. קיומו של המימד מוכח על ידי בנייה מפורשת של פונקציית מימד, למשל מימד קרול, דרגת טרנסצנדנטיות ו-מימד הילברט.

יחידות

לכל שתי פונקציות מימד  ו -  ולכל יריעה אלגברית  מתקיים . בשל תכונה מספר 1, הנקראת גם מקומיות, מספיק להוכיח יחידות עבור יריעות אפיניות. ממשפט הנורמליזציה של נתר נובע כי כל יריעה אפינית  ממימד  ניתן להעתיק סופית ועל , כלומר קיימת  העתקה סופית ועל. מתכונה מספר 3 נובע כי  וגם  יחד עם תכונה 2 נובעת יחידות המימד - .

הגדרות מפורשות

נביא כמה דוגמאות מפורשות לבניית פונקציית מימד המקיימת את התכונות הנ"ל, כל אחת מהדוגמאות מספקת הוכחת קיום.

תכונות של מימד

יריעה אלגברית נקראת שוות מימד אם כל רכיבי אי הפריקות שלה הם בעלי אותו המימד.

חלקות של יריעה אלגברית

תהי  יריעה אלגברית, נגדיר לכל  את המימד המקומי ב- להיות המימד המקסימלי של כל רכיבי אי הפריקות של  המכילים את הנקודה :
. 
יריעה אלגברית  נקראת חלקה בנקודה  אם , כאשר  הוא המרחב הווקטורי המשיק זריצקי ליריעה  בנקודה  והמימד שלו הוא המימד הליניארי. באופן כללי מתקיים בכל נקודה על היריעה .
עבד אל-והאב דראושה

ביוגרפיה

דראושה נולד בכפר אכסאל וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון נצרת. הוא בוגר סמינר למורים ובעל תואר בוגר מאוניברסיטת חיפה בהיסטוריה כללית ובחינוך. הוא מחנך במקצועו והיה מנהל בית ספר מקיף ומפקח במשרד החינוך והתרבות.
בין תפקידיו הציבוריים של דראושה ניתן למנות את חברותו בוועד הפועל של המועצה לחינוך ליד המרכז הבינלאומי לשלום, בהנהלת המכון לחינוך לדו־קיום יהודי–ערבי, בהנהלת מרכז הסתדרות המורים, בהנהלת ועדת המעקב ובהנהלת המרכז לשלום, וכן את היותו יו"ר העמותה הערבית להשכלה ולמלגות בנצרת.
דראושה נבחר לראשונה לכנסת בכנסת ה-11 מטעם המערך עבודה-מפ"ם. ב-15 בפברואר 1988, לקראת סוף הקדנציה, הוא פרש מסיעת המערך והפך לסיעת יחיד. בפרישה זו הוא הקים את "המפלגה הדמוקרטית הערבית".
בבחירות לכנסת ה-12 התמודד דראושה במקום הראשון מטעם רשימתו, מד"ע, וזכה ב-1.8% מקולות הבוחרים, דבר שהעניק לו ולמפלגתו מנדט אחד. בכנסת ה-13 הכפילה מפלגתו את כוחה, ודראושה נבחר לכנסת יחד עם טלב א-סאנע. בכנסת זו שימש יו"ר ועדות המשנה לחינוך ערבי ולקידום מעמד האישה הערבייה.

בבחירות לכנסת ה-14 התמודדה מד"ע ברשימה משותפת עם הרשימה הערבית המאוחדת (רע"ם). דראושה נבחר לכנסת במקום השלישי ברשימה משותפת זו, מד"ע-רע"ם, ובמהלך כהונת הכנסת שימש יו"ר הסיעה. באותה הכנסת הציע עצמו לתפקיד יו"ר הכנסת, באומרו: 
"כחבר כנסת ערבי ותיק בכנסת אני יודע שאין לי סיכויים להצליח לקבל את התפקיד, אבל הסמליות בנושא הזה יש לה חשיבות. אני חושב שחבר כנסת ערבי מותר לו להציג מועמדות לכל תפקיד במדינה. אני רוצה להזכיר, שהאזרחים הערבים במדינת ישראל הם חלק אינטגרלי מהמדינה."
ב-1994 ארגן דראושה את המשלחת הראשונה של ערבים אזרחי ישראל שנסעה לסוריה כדי לנחם את הנשיא חאפז אל-אסד על מות בנו. במהלך הביקור נפגש דראושה עם מנהיגי הטרור הפלסטיני, אחמד ג'יבריל וג'ורג' חבש ונאיף חוואתמה. בביקור נוסף שערך בסוריה ב-1997 נפגש עם אסאד ואמר לו "אתה הגדול מכולם, הבכיר ביותר בין מנהיגי העולם". את רשמי ביקורו תיאר בראיון לעיתון "מעריב": "מי שבא ורואה כאן את המציאות, את הכמיהה לשלום - שלום אמת ולא שלום של כיבוש ושקרים כמו שישראל רוצה - אינו יכול שלא להתפעל. עד היום היינו שבויים בפרופגנדה של ישראל כאילו שסוריה מדינה מפגרת. בוא ותראה את ההתקדמות כאן. בכפרים יש תנאים מודרניים. הכל בשפע. הכל זול... אנחנו מוקסמים, לא מתרפסים".
כהונתו של דראושה בכנסת ה-14 הייתה כהונתו האחרונה בכנסת. בבחירות לכנסת ה-15 ולכנסת ה-18 הוא הוצב במקום ה-119 של רע"ם ושל רע"ם-תע"ל (בהתאמה). הוצב במיקום סמלי ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.

עמדותיו המדיניות

דראושה מסתייג מההגדרה "ערבי ישראלי" ומעדיף להגדיר את עצמו "ערבי-פלסטיני אזרח מדינת ישראל". בראיון שנתן לעיתון סעודי ב-1989 אמר "כל צעדיי בפנים נעשים בהוראות מיאסר ערפאת וכמה ממנהיגי הארגון [אש"ף], והם יודעים עליהם". הוא דוגל בביטול אופיה היהודי של מדינת ישראל והפיכתה ל"מדינת כל אזרחיה". לדבריו, מדינת ישראל במצבה הנוכחי "אינה דמוקרטית אלא אימפריאליסטית, כובשת, מדינת אפרטהייד גזענית המפלה מיעוט של 20 אחוזים".
בריאיון לביטאון הרשות הפלסטינית "אל-חיאת אל-ג'דידה" קבע כי כל ערבי שמשרת בצה"ל מבצע "פשע מתועב נגד החברה". בנאום שנשא ב-1998 בפני סטודנטים באוניברסיטת אל-אסרא שברבת עמון אף התגאה בהצלחת מפלגתו בשכנוע צעירים בדואים לעזוב את צה"ל ולהצטרף ל"אנשי שורות בני-עמם".
קודקוד

בגאומטריית המישור קודקוד הוא נקודה משותפת לשני קצות קטעים או קרניים היוצרים זווית ביניהם.
מספר קודקודי המצולע שווה למספר הצלעות, ושמו נקבע, בדרך כלל, לפי מספר זה. כך, במשולש שלושה קודקודים, במרובע ארבעה קודקודים, וכן הלאה. 
בפאונים הקודקוד הוא הנקודה שבה נפגשים מקצועות הפאון. בכל קודקוד נפגשים לפחות שלושה מקצועות ושלוש פאות. כיוון שבפאונים יש לפחות שלוש זוויות בכל קודקוד (כל זוג מקצועות לוכד זווית), מסמנים כל זווית באמצעות שלושת הקודקודים לפי סדרם, כשהקודקוד של המפגש עצמו באמצע.
בחרוט הקודקוד הוא נקודת המפגש של כל הקווים היוצרים של החרוט.
אריק למינג

ביוגרפיה

למינג החל את הקריירה האולימפית שלו באולימפיאדת 1900 בפריז בה סיים שלוש פעמים במקום רביעי בקפיצה לגובה, קפיצה במוט וביידוי פטיש ובמקום שמיני בזריקת דיסקוס. למינג גם סיים במקום האחרון בקפיצה לרוחק ומחוץ לשישיה הראשונה בקפיצה משולשת.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה למינג ב-4 מדליות ביניהם אחת זהב בהטלת כידון ו-3 מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל, משיכת חבל עם נבחרת שוודיה ובפנטאתלון.
באולימפיאדת 1908 בלונדון זכה למינג בשתי מדליות זהב בהטלת כידון ובהטלת כידון בסגנון חופשי.
באולימפיאדת 1912 בסטוקהולם זכה למינג בפעם שלישית ברציפות במדליית זהב בהטלת כידון.
אפמאה השנייה

אפמאה או אפמאי (ביוונית: Ἀπάμα‏; אחרי 292 לפנה"ס - ?) הייתה נסיכה סלאוקית אשר נישאה למגאס, שליט קירנה. ככל הנראה הייתה אמה של ברניקי הראשונה מלכת מצרים.

ביוגרפיה

אפמה הייתה בתו של אנטיוכוס הראשון ("המושיע") מלך הממלכה הסלאוקית וסטרטוניקה מסוריה. מצד אביה, סבה וסבתה היו סלאוקוס הראשון ("המנצח") ואפמאה הראשונה (שעל שמה ככל הנראה נקראה). מצד אמה, סבה וסבתה היו דמטריוס פוליורקטס מלך מוקדון ופילה בת אנטיפטרוס. סביר להניח שהיא נולדה אחרי שנת 292 לפנה"ס.
בשנת 275 לפנה"ס או 274 לפנה"ס, השיא אותה אביה למגאס שליט קירנאיקה, באזור לוב של ימינו. הנישואים נועדו לחזק את היחסים בין אנטיוכוס למגאס, שהכריזו שניהם מלחמה על תלמי השני מלך מצרים, שהיה אחיו החורג של מגאס. יוסטינוס טוען שמגאס היה נשוי לאשה בשם "ארסינואי",  אולם כיום מקובל להניח שהוא התבלבל בשמות וכי ארסינואי היא למעשה אפמאה. היא ילדה למגאס בת אחת בשם ברניקי השנייה.
בשנת 250 לפנה"ס מת מגאס, ועל ערש דווי ציווה להשיא את ברניקי לתלמי השלישי ("גומל החסד"), יורש העצר של מצרים, וזאת כדי לסיים את הסכסוך הקירני-מצרי. עם זאת, אפמאה, שאביה היה אויב מושבע של מצרים, לא יכלה להסכים לנישואים כאלו, שלמעשה יגבירו את כוחה של מצרים. לפיכך, היא הזמינה את הנסיך המוקדוני דמטריוס הנאה, בנו של דמטריוס פוליורקטס, לבוא לקירנה ולהינשא לברניקי. יוסטינוס מוסיף לסיפור נופך רומנטי כאשר הוא טוען שלמעשה אפמאה הייתה מאוהבת בדמטריוס והזמינה אותו לקירנה רק כדי שתוכל לקיים אתו רומן. כך או כך, ברניקי עצמה לא יכלה לסבול את המצב המשפיל, וגם סביר להניח שהיא תמיד רצתה להיות מלכת מצרים. היא הנהיגה קשר, במהלכו רצחה במו ידיה את דמטריוס בחדר המיטות של אפמאה. עם זאת, היא חסה על אמה והותירה אותה בחיים.
גורלה של אפמאה לאחר מכן לא ידוע. ברניקי נישאה לתלמי השלישי, וכך אוחדו מצרים וקירנה סופית.
בארי ולמן

בארי ולמן (באנגלית: Barry Wellman; נולד ב-30 בספטמבר 1942) הוא פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת טורונטו, קנדה.
ולמן כתב יותר מ-300 מאמרים, פרקים, דו"חות וספרים. הוא זכה בפרסים רבים מגופים שונים ביניהם האגודה הקנדית לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, ושתי מחלקות של האגודה אמריקאית לסוציולוגיה: קהילה וסוציולוגיה עירונית, תקשורת וטכנולוגיות מידע.
תחומי המחקר שלו הם סוציולוגיית הקהילה, האינטרנט, אינטראקציית אדם מחשב והמבנה החברתי כפי שבא לידי ביטוי בקהילות וארגונים ברשתות חברתיות.
עניין העל שלו הוא במעבר הפרדיגמה מיחסים/קשרים המרוכזים בקבוצה, לאינדיבידואליזם ברשת. ולמן טען שהתפתחות הקשר בין אדם לאדם הושפעה יותר מהתפתחות התקשורת מאשר מהתפתחות התחבורה.

ביקורים בישראל

ולמן התארח בכנס צ'ייס 2012 של האוניברסיטה הפתוחה.
2K6 לונה

פיתוח

פיתוח מערכת הלונה החל בשנת 1953 על ידי אוניברסיטת מוסקבה לטכנולוגיה תרמית. המערכת הראשונית נקראה S-125A "פיון". לבסוף לאחר בדיקת מספר אבות טיפוס הטילים 3R9 ו3R10 נמצאו כטובים והיעילים ביותר, לאחר מס' מבחנים הוחלט להתחיל לייצר את המערכת, 5 המערכות הראשונות היו מוכנות ב-30 בינואר 1960. ייצר סדרתי של המערכת היה במפעל בעיר וולגוגרד. מתחילת הייצור עד סיומו יוצרו כ-462 פלטפורמות שיגור (2P16).
ב-1962 המערכות נכנסו לשירות בהצבא האדום ושם הוא היה בשירות עד שנת 1982.

היסטוריית שירות

הלונה נכנסה לשירות בצבא האדום משנת 1962 ועד 1982, כול גדוד משוריין הכיל 2 סוללות. בזמן משבר הטילים בקובה נראו מס' יחידות של 2K6 לונה.