google/wiki40b huggingface dataset:
NGC 4526

היסטוריה

לגלקסיה בהירות מדרגה 9.6 והיא בין הגלקסיות הבהירות שבצביר והבהירה ביותר מבין אלה שלא נכללו בקטלוג מסיה. הגלקסיה התגלתה ב-8 באפריל 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותה ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציון I.31, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, מאורכת, בעלת מרכז בהיר מאוד, ובין שני כוכבים בהירים. הוא ציין את מיקומה ביחס לכוכב 31 בבתולה. עשרה ימים מאוחר יותר ציין הרשל ערפילית נוספת בציון I.38 ותיאר אותה כבהירה מאוד, מאורכת מאוד ועם מרכז בהיר מאוד, כאשר מיקומה ניתן ביחס לכוכב 32 בבתולה, ולמעשה במיקום זהה למיקום של I.31. בנו, ג'ון הרשל, צפה בה מספר פעמים והכניס אותה לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833 תחת הציון 1329, כשהיא מתוארת כבהירה מאוד, מאורכת מאוד, בעלת מרכז בהיר מאוד שמתבהר בחדות, וכן ציין שיש שני כוכבים מדרגת בהירות 9-8 ממזרח וממערב לה. הוא הכניס את הגלקסיה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציון GC 3075 ועם אותו התיאור, וציין שהערפיליות שאביו, ויליאם, רשם כ-I.31 וכ-I.38 הן למעשה אותה ערפילית. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס אותה לקטלוג הכללי החדש, תחת הציון NGC 4526, כאשר היא מתוארת כבהירה מאוד, גדולה מאוד, מאורכת מאוד, בעלת מרכז בהיר מאוד שמתבהר בחדות ובין שני כוכבים מדרגת בהירות 7.

תצפית

הגלקסיה נמצאת בחלקו הדרומי של צביר הבתולה, כ-6.9 מעלות מצפון-מערב לכוכב δ בבתולה, כ-7.7 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-9.3 מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב פורימה. כחצי מעלה מצפון לה נמצאת NGC 4535, כ-0.8 מעלה מדרום מזרח לה נמצאת NGC 4570, מעט יותר ממעלה ממערב-צפון-מערב לה נמצאת M49, כ-2.4 מעלות ממערב-דרום-מערב לה נמצאת NGC 4365, כ- 2.9 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4596 וכ-3.6 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4698, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

תכונות

אורכה הזוויתי של NGC 4526 הוא כ-7.2 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-100,000 שנות אור, דומה לקוטר של שביל החלב, אך מסתה מוערכת רק בכ-‎2×10¹⁰‎ מסות שמש, כ-3.5% ממסת שביל החלב, כאשר קרוב לשלושה רבעים ממסתה או כ-‎1.5×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך יחסית שמוערך בכ-3 מאיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-36 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא די זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-11 מיליארד שנים והמתכתיות של הכוכבים היא כ-85% מזו של השמש. במרכז הגלקסיה נמצאת דיסקת אבק שרדיוסה הזוויתי כ-15 שניות קשת ששקול לרדיוס של כ-1,200 שנות אור, ונראה שבתוכה עדיין מתרחשת יצירה של כוכבים חדשים. מתנועת החומר מסביב לליבת הגלקסיה נראה שבתוכה נמצא חור שחור על-מסיבי שמסתו כ-‎4.5×10⁸‎ מסות שמש. בשנת 1969 זוהתה בגלקסיה סופרנובה שבהירותה הנראית הגיעה לדרגה 16 וקיבלה את הציון SN1969E. בשנת 1994 זוהתה בגלקסיה סופרנובה נוספת מסוג Ia שהגיעה בשיאה לדרגת בהירות 15 וקיבלה את הציון SN1994D. ככל הנראה היא נוצרה מננס לבן, שהיה מורכב מפחמן ומחמצן, וספח מסה מכוכב שכן עד שמסתו חצתה את גבול צ'נדראסקאר.
ויסמר

היסטוריה

ויסמר נוסדה על ידי שבטי הפולאבים בשם וישמיר (Vishemir) ובהמשך יושבה על ידי שבטים גרמנים. וישמיר קיבלה זכויות של עיר ב-1229 והפכה להיות חלק ממקלנבורג ב-1301. ב-1259 היא נכנסה לברית יחד עם ליבק ועם רוסטוק במטרה להגן על עצמה כנגד שודדי ים מהים הבלטי. ברית זו התפתחה בהמשך לחברות בברית ערי הנזה. במהלך המאות ה-13 וה-14 הייתה ויסמר עיר פורחת ופעלו בה בתי חרושת חשובים לעיבוד צמר. למרות מגפת דבר שגרמה למותם של 10,000 מתושביה בשנת 1376, היא נותרה עיר משגשגת עד למאה ה-16.

תקופת השלטון השוודי

על פי שלום וסטפליה מ-1648 הועברה ויסמר לשליטתה של שוודיה. בתוקף שליטתם בויסמר ובערים נוספות בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, הייתה למלכי שוודיה זכות הצבעה במושב החילוני של מועצת הנסיכים של האימפריה הרומית הקדושה. ב-1803 העבירה שוודיה את העיר לידי מקלנבורג תמורת 1.258 מיליון ריקסדאלר, אך עד 1897 לא יוצגה ויסמר במועצה של מקלנבורג. ב-1903 ויתר שוודיה באופן סופי על תביעותיה על העיר. ויסמר עדיין שומרת על כמה מזכויותיה ההיסטוריות, כולל הזכות להניף דגל משלה.

העת החדשה

עם תחילת המאה ה-19 היו ענפי התעשייה החשובים בויסמר ייצור ברזל, ייצור נייר ואספלט. תנועת הסחר שעברה דרך הנמל של העיר הייתה ערה מאוד וכללה ייצוא דגנים, שמן מאכל וחמאה ויבוא פחם, עצים וברזל. הנמל היה עמוק דיו כדי לאפשר לספינות בשוקע של 5 מטרים ולספינות קיטור גדולות לעגון ברציפיו. בויסמר פעלו מפעל המטוסים דורנייר (Dornier) וסדנאות רכבת. במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוקה ויסמר קשות מההפצצות של מטוסי בעלות הברית. עם סיום המלחמה, בהיותה על קו המגע בין בעלות הברית לבין ברית המועצות, נכבשה ויסמר על ידי הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית (הכלניות) ב-2 במאי 1945. ב-1 ביולי 1945, על פי ההסכמים שנחתמו בועידת יאלטה, עברה ויסמר להיות בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה. הכוחות הבריטיים עזבו את העיר והכוחות הסובייטים נכנסו אליה.
בלה

בלה (געז: ባሌ) מדינה מוסלמית שהתקיימה בימי הביניים במרכז אתיופיה. המדינה גבלה בצפונה במדינות דוורו ושרקה, במערבה בהדייה, עדל במזרחה ובאורומו בדרומה. 
בלה התגבשה בין המאה ה-11 למאה ה-13 והייתה חלק מגוש מדינות אסלאמיות שהתקיימו במה שהיום מרכז-דרום אתיופיה. האסלאם התפשט במדינה והפך לדתה הרשמית הודות לשייח' חוסיין הגדול שהגיע לאזור מחצי האי ערב. לפי ההיסטוריון שיהב אל עומרי, גודל המדינה היה 20 ימי הליכה על 6 ימי הליכה, המדינה הייתה בעלת אקלים נוח יותר משאר שכנותיה וכן אדמתה פוריה מאוד. בתקופתו לבלה היה צבא פרשים של 18,000 איש וחיל רגלים רב מאוד. 
המדינה נכבשה בידי האימפריה האתיופית בתקופת הקיסר עמדה ציון הראשון והייתה לוסאל. בתקופת מלחמת אתיופיה-אדאל הייתה הראשונה שנכבשה בידי כוחות אחמד גארן ולאחר מכאן הייתה לאחד מהאזורים הראשונים שהאורומו פלשו והתיישבו בהם. עם פלישת האורמו וההתיישבות בבלה, המדינה חדלה מלהתקיים. 
אזור בלה נכבש שוב בידי האתיופים בשלהי המאה ה-19 תחת הקיסר מנליק השני ושטחיה נכללו מחוז בלה. כיום שטחי בלה נכללים במחוז בלה שבמדינת אורומיה.
סינדי אקסני

ביוגרפיה

אקסני נולדה בגראנד ראפידס שבמישיגן ב-1965 בשם סינת'יה לין ויידל לטרי וג'ואן ויידל. באוניברסיטת איווה סיימה לימודי תואר ראשון בעיתונאות, והיא בנוסף מוסמכת במנהל עסקים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן. אחרי שסיימה את לימודיה הגבוהים, עבדה אקסני בפיתוח מנהיגות ותכנון אסטרטגי עבור חברת טריביון שבשיקגו. בשנים 2005–2014 עבדה עבור ממשלת איווה, שם סייעה ליותר מעשרים סוכנויות של הרשות המבצעת לספק את שרותיהן.
במהלך בחירות 2018 בארצות הברית התמודדה אקסני על ייצוג מחוז הקונגרס השלישי של איווה בבית הנבחרים האמריקאי. אחרי שניצחה בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, הביסה בבחירות הכלליות את חבר בית הנבחרים המכהן מטעם מחוז זה דייוויד יאנג. כאשר הושבעה לתפקידה בינואר 2019, נהפכה אקסני לאישה הראשונה המכהנת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם איווה, לצד עמיתתה אבי פינקנאוור, שהושבעה לתפקידה באותו היום. בבית הנבחרים היא חברה בוועדת החקלאות ובוועדת השירותים הפיננסיים.
אקסן ובעלה, ג'ון, מפעילים כיום חברת עיצוב דיגיטלית. יש להם שני בנים בגיל ההתבגרות והם מתגוררים בעיר דה מוין המערבית.
אירית דקל

ביוגרפיה

אירית דקל נולדה ברחובות וגדלה בחיפה. לאחר שביצעה שנת שירות כבת גרעין בקיבוץ שדה בוקר התגייסה לצה"ל ושירתה כלוחמת בגדוד קרקל. לאחר שחרורה, למדה בתיאטרון החזותי בירושלים ולאחר מכן בבית הספר למשחק בית צבי, וסיימה את לימודיה בשנת 2010. בנוסף ללימודיה בבית צבי למדה פיתוח קול בסגנונות ג'אז, קלאסי ולדינו. היא שיחקה בהצגה דו רה מו בתיאטרון המדיטק.
בשנת 2011 הצטרפה לתיאטרון גשר ושיחקה בו בהצגות "מראט המסכן שלי", "פרימדונה" ו"הלוך ושוב".
בשנים 2012–2014 הגישה דקל את התוכנית "נפגשים בשישי" לצידו של יענקל'ה מנדל בערוץ הראשון של רשות השידור. שיחקה בסדרה שנות ה-80, בתפקיד חנה פינצטה.
בשנים 2013–2016 יצרה והשתתפה במופע בשם "בואנה הבנות" מופע מחווה לשירי חוה אלברשטיין.
ב-2014 הוציאה יחד עם המוזיקאי אלדד ציטרין את האלבום last of songs הכולל חידוש לשירי בלוז וג'אז אמריקאים מתחילת ומאמצע המאה ה-20. הפרויקט אליו הופיע בישראל ובאירופה בשנים 2014 -2016.
ב-2015 השתתפה בסדרה איפה אתה חי? בתפקיד עליזה, וביצעה אף את שיר הנושא של הסדרה. בסוף שנה זו עברה דקל ללונדון. היא ביצעה הופעות בבריטניה והופעות כמופע הפותח של האמנית ההולנדית קארו אמרלד.
בשנת 2016 שודר הסרט הדוקומנטרי "יהודיה" אותו יצרה דקל וביימה רוני אבולעפיה.
ב-2017 יצא אלבומה השני Hello המכיל מספר סוגות ביניהן רוק ופרוגרסיב רוק.
מייק ניואל

ביוגרפיה

ניואל נולד בסנט אולבנס במחוז הרטפורדשייר בדרום מזרח אנגליה, כבנם של שחקנים חובבים. הוא התחנך בבית ספר סנט ובמגדלנה קולג', קיימברידג'. לאחר מכן השתתף בקורס בן 3 שנים בגרנדה טלוויזיה, מתוך כוונה להיכנס לתחום התיאטרון.
ניואל ביים תוכניות טלוויזיה בריטיות שונות, החל משנות השישים של המאה ה-20 (כמו "ספינדו" ב-1968). הוא המשיך כבמאי סרטים וידוע כמפיקם של סרט האימה "התעוררות" (1980) ו"דם רע" (1981), אודות רוצח ניו זילנדי.
הסרט הראשון שביים היה "האיש במסכת הברזל", אשר נחשב ככישלון באותה תקופה. הסרט היה מיועד לטלוויזיה, ונוצר ב-1977. סרטו הראשון שזכה לביקורת חיובית היה "לרקוד עם זר" (1985), דרמה ביוגרפית בכיכובה של מירנדה ריצ'רדסון ששיחקה את רות אליס, האישה האחרונה שנתלתה בבריטניה הגדולה. על בימוי סרט זה זכה ניואל בפרס הנוער בפסטיבל הסרטים בקאן בשנת 1985.
ניואל המשיך בהצלחותיו בקולנוע עם "אפריל קסום" (1992), עיבוד של הרומן "האפריל הקסום". מירנדה ריצ'רדסון זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר, וג'והן פולירייט זכתה בגלובוס הזהב כשחקנית המשנה הטובה ביותר. הקומדיה "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994) בבימויו זכתה גם היא לביקורת חיובית, וזכתה בפרסים רבים, כמו פרס סזאר (הקומדיה הזרה הטובה ביותר), פרס גלובוס הזהב, ועוד.
מאז ההפקות גורפות הפרסים שלו, ביים ניואל מספר סרטים בהוליווד, כמו "דוני ברסקו" (1997), "דוחפים פח" (1999) ו"חיוך של מונה ליזה" (2003).
ב-2005 הפך ניואל לבמאי הבריטי הראשון בסדרת סרטי הארי פוטר. ניואל ביים את "הארי פוטר וגביע האש", הרביעי בסדרה, סרט שזכה להצלחה ברחבי העולם. ניואל נשמע כקריין רדיו בתחילת הסרט.
ב-2005 קיבל ניואל 'דוקטור של כבוד' לאומנות, על ידי אוניברסיטת הרטפורדשייר, סנט אולבנס, מקום הולדתו.
ב-2007 הוא ביים את "אהבה בימי כולרה", וב-2010 את "הנסיך הפרסי: חולות הזמן".
בפברואר 2011 חבר מייק ניואל לג'יי קיי רולינג, דייוויד היימן, דייוויד ברון, דייוויד ייטס, אלפונסו קוארון, רופרט גרינט ואמה ווטסון בזכייה בפרס לתרומה משמעותית לקולנוע הבריטי של מיכאל בלקון, מטעם הזכיינית של סרטי הארי פוטר, בטקס הענקת פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע.
בשנת 2018 ביים את הדרמה ההיסטורית "מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים", אשר מבוסס על ספר באותו שם ומככבים בו לילי ג'יימס ומיכיל האוסמן.
קים קואטס

ביוגרפיה

קואטס נולד בעיר ססקטון שבפרובינציית ססקצ'ואן, קנדה. התנסה לראשונה במשחק בלימודי דרמה בהם לקח חלק ב"אוניברסיטת ססקצ'ואן"

קריירת משחק

את ניסיונו צבר כשחקן תיאטרון בבמות בקנדה ולאחר מכן בזכות השתתפות בסרט האימה הקנדי "קללת אימטוויל". בשנות ה-90 עבר קואטס להתגורר בארצות הברית והשתתף בקומדיית הפעולה של טוני סקוט "בכוננות מתמדת" ובקומדיית האימה של ג'ון לנדיס "דם תמים".
בזמן שהותו בהוליווד התיידד קואטס עם כוכב הקולנוע קווין קוסטנר והופיע בהפקתו "עולם המים" ובמערבון שלו "שטח פתוח" וכמו כן גם בהפקתו של ג'ון טרבולטה "הקרב על כדור הארץ" בתפקיד הצייד קרלו.
בשנת 2001 השתתף קואטס בדרמת המלחמה של רידלי סקוט "בלאק הוק דאון" בתפקיד סמל הדלתא פורס כריס ווקס. ב-2006 שיחק קואטס בסרטי האימה "סיילנט היל" בתפקיד השוטר תומאס גוקי ו"מהלכי העורות" בתפקיד איש הזאב זו.
ב-2010 הופיע קואטס בסרט הפעולה "האויב שבפנים: החיים שאחרי" בתור מפיק הקולנוע בנט סינקלייר מקבוצת הניצולים. ב-2011 שיחק בקומדיית ההוקי "בריון בהשכרה" בתפקיד רוני הורטנס מאמנו של שחקן ההוקי דאג גלאט (שון ויליאם סקוט)
קואטס זכה לחשיפה והצלחה לא מבוטלת כשחקן טלוויזיה בזכות הופעות בסדרות הדרמה. "נמלטים" בתפקיד הסוכן הפדרלי ריצ'רד סולינס ו "CSI: מיאמי" בתפקיד הפושע רון סריס.
קואטס מופיע משנת 2008 בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה" בתפקיד אלכסנדר "טיג" טרייגר, חבר אלים במיוחד ב"מועדון ילדי האנרכיה".

חיים אישיים

לאחר שנות עשייה רבות קיבל קואטס בשנת 2010 אזרחות אמריקאית.
קואטס מתגורר בלוס אנג'לס עם אשתו דיאנה ושתי בנותיו.
סימפוניה

סימפוניה (מיוונית: "סינ-" = יחד, ו"פון" = צליל) היא צורה מוזיקלית לתזמורת, המבוססת לרוב על ארבעה פרקים. עד התקופה הקלאסית ציין המושג באופן רופף יצירות כליות ליותר מכלי אחד; מהתקופה הקלאסית ואילך הכוונה בדרך כלל ליצירה תזמורתית בצורת סונאטה.

התפתחות הסימפוניה

השם "סימפוניה" נגזר מיוונית ופירושו - הצלל-יחד. משמע, דבר שיש בו מן הצירוף והתיאום של צלילים. בנוסף, השם נמצא כבר בספר דניאל:
כְּעַן הֵן אִיתֵיכוֹן עֲתִידִין, דִּי בְעִדָּנָא דִּי-תִשְׁמְעוּן קָל קַרְנָא מַשְׁרוֹקִיתָא קיתרס (קַתְרֹס) שַׂבְּכָא פְּסַנְתֵּרִין וְסוּמְפֹּנְיָה וְכֹל זְנֵי זְמָרָא (...)
— דניאל ג:ט"ו
משאר המילים הארמיות בפסוק זה אפשר להסיק, שה"סומפוניה" הנזכרת כאן הייתה כלי נגינה עתיק. בימי הביניים הגדירו בשם סינפוניה כל צירוף של צלילים - וכן חיבור ווקאלי רב-קולי.

התקופה הרומנטית

במאה ה-19 השתחררה הסימפוניה בהדרגה, בדומה לצורת הסונאטה בכלל, מצורתה הקלאסית הקבועה. ברהמס המשיך במידה רבה את דרכו של בטהובן והיו אף שכינו את הסימפוניה הראשונה שלו בשם הסימפוניה העשירית של בטהובן, למורת רוחו של המלחין. שוברט ואחרים שימרו במידה רבה את מבנה הסימפוניה הקלאסית, אך מבנה זה הלך והתפתח, שינה צורה ואופי. בראהמס ושומאן (ובעקבותיהם סזאר פרנק) ערכו ניסיונות בפרקים אמצעיים המשלבים בין הפרק האיטי ופרק הסקרצו. הסימפוניה הפנטסטית של הקטור ברליוז היא יצירה תוכניתית, שהמבנה שלה חורג לחלוטין ממבנה הסימפוניה הקלאסית. סן-סאנס כתב סימפוניה לעוגב (השלישית שלו) ו"הסימפוניה הספרדית" של לאלו היא למעשה קונצ'רטו לכינור. 
הסימפוניה היחידה של סזר פרנק כתובה במבנה מחזורי, כשאותו נושא חוזר ומופיע בכל אחד משלושת פרקיה. לקראת סוף המאה כתב גוסטב מאהלר את הסימפוניה השנייה שלו, הכוללת שירת סולו בפרק הרביעי שלה ומקהלה עם זמרות סולו בפרק הסיום (בדומה למה שעשה בטהובן בסימפוניה התשיעית, הכוראלית שלו) וכל המבנה שלה חדשני ומשוחרר ממבנה הסימפוניה הקלאסית. כך המשיך לשלב מקהלה או סולנים בסימפוניות השלישית והרביעית שלו. מאהלר גרס, כי הסימפוניה "כמוה כעולם: היא חייבת לחבוק הכל" ואכן הסימפוניות שלו נועדו לבטא רעיונות פילסופיים מעמיקים ותזמורן כלל כלים, שלא נראו עד אז בתזמורת הקונצרטית, כמו מנדולינה וגיטרה, נוסף לשירת סולו ומקהלה ביצירותיו.

המאה העשרים

המאה העשרים הביאה עמה את שבירת כל המוסכמות והמבנים. כך גם בסימפוניות. בעוד שיש סימפוניות מודרניות שמכבדות את המבנה הרומנטי, יצירות של שוסטקוביץ', שטראוס ואחרים, ישנן גם סימפוניות רבות שלא נשמעות להן.
איגור סטרווינסקי כתב את סימפוניית תהילים לתזמורת ומקהלה, בשלושה פרקים בסגנון מינימליסטי, המשלב בין מוזיקה כנסייתית עתיקה לפראות בנוסח פולחן האביב. הסימפוניה השלישית של ליאונרד ברנשטיין, "קדיש", לתזמורת, מקהלה מעורבת, מקהלת ילדים, זמרת סופרן וקריינית, היא קריאת תיגר של האדם על אלוהיו.
אהרון פינקר

ביוגרפיה

פינקר נולד בוורשה שבפולין. הוא הוסמך למוסמך האוניברסיטה העברית בירושלים בפיזיקה, מתמטיקה ומטאורולוגיה (1960), ולתואר שלישי במתמטיקה, מאוניברסיטת קולומביה בארצות הברית (1969). בשנים 1965-1960 הצטרף לאוניברסיטת בר-אילן ברמת-גן, והורה בה פיזיקה. ב-1976 היה פרופסור אורח באוניברסיטת חיפה, ומאוחר יותר, עבר ל-Frostburg State University במערב מרילנד, בה שימש פרופסור למתמטיקה.
בשנים 1970–1980 שימש פינקר עורך כתב העת FSC Journal of Mathematics Education. עסק גם בניהולם של פרויקטים חינוכיים ובפיתוחן של תוכניות לימודים בתחומים שונים של מדעי הטבע. במסגרת עבודה זו בתחום החינוך המדעי היה גם פעיל בוועדות מקצועיות שונות, אמריקאיות ובינלאומיות, בתחומי החינוך המדעי, בעיקר, בפיזיקה ובמתמטיקה.
לפינקר היו פרסומים רבים באנגלית ובעברית. את זמנו הפנוי הוא הקדיש למדעי היהדות, ואף פרסם מספר מאמרים בתחום.
נפטר ב-14 בספטמבר 2018 בסילוור ספרינג, מרילנד שבארצות הברית.
שבע שנים בטיבט

תקציר העלילה

היינריך הארר (בראד פיט) הוא מטפס הרים אוסטרי בעל שם שמאחוריו כיבוש מספר פסגות גבוהות באירופה. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ובשנת 1939 נבחר להשתתף בקבוצת מטפסי הרים גרמנית כדי לכבוש את הפסגה הקשה של הננגה פרבט בהימלאייה (כיום בפקיסטן) במטרה להאדיר את שמה של גרמניה.
אשתו אינגריד (אינגבורגה דפקונייטה) נמצאת בהריון ומתנגדת לנסיעתו, אך הוא מבטיח לה שזה יארך רק ארבעה חודשים ובסיומם יחזור אליה. הוא עולה לרכבת ביחד עם עמיתו מפקד המשלחת, פיטר אופשטיינר (דייוויד ת'יוליס).
הם מתחילים בטיפוס הקשה, ובו הארר מתעמת מדי פעם עם פיטר. קשיי מזג האוויר מאלצים את פיטר להורות על ירידה טרם כיבוש הפסגה. הארר מתנגד אך נאלץ לקבל זאת. לרגלי ההר עוצר אותם קצין בריטי ואומר שפרצה מלחמת בין אנגליה לגרמניה והם כעת נתיני אויב. הם מועברים למחנה שבויים בצפון הודו.
הארר מסה לברוח כמה פעמים, אך נתפס. לבסוף, בשנת 1944 לאחר חמש שנות שבי הוא מצליח לברוח עם פיטר ועוד מספר שבויים בבריחה מתוחכמת לאור היום כשהם לבושים בבגדי עובדים מקומיים. הארר נפרד מהם וממשיך לבד, אך לאחר זמן מצטרף אליו פיטר.
הם ממשיכים צפונה ומגיעים לטיבט, אך מגורשים משם היות שהכניסה לטיבט אסורה לזרים.
לאחר מסע תלאות קשה הם מגיעים ללהסה. כאן הם מתקבלים למזלם על ידי פקיד בכיר של הממשל בשם (מאקו) המכניס אותם לביתו ומקבל על כך אישור מהמושל הראשי נאוואנג ג'יגמה (בי.די. וונג).
נאוואג' שולח להם את פמה לקי (לאקפה צמשו) שתופרת להם בגדים חדשים. פיטר מתאהב בה והם מתחתנים ועוברים לגור בכפר.
עם סיום מלחמת העולם השנייה מקבל הארר אפשרות לחזור לאוסטריה, אך הוא מחליט להישאר בטיבט, לאחר שמקבל מכתב מבנו רולף המתכחש לו כאב. הוא מתבקש להיות מורה של הדלאי לאמה הצעיר ונענה לכך. הוא מלמד אותו מתמטיקה, אנגלית, גאוגרפיה ותרבות העולם המערבי, וממנו הוא לומד על בודהיזם.
בינתיים מורעים היחסים עם הסינים. גנרל סיני מגיע לארמון פוטאלה ומתייחס בזלזול לדלאי לאמה. פורצת מלחמה והסינים מנצחים בקרב הראשון. נאוונג מקבל את הצעת הכניעה שלהם ובתגובה מחזיר לו הארר את הבגד שתפר לו.
הוא מבקש מהדלאי לאמה לברוח מטיבט, אך זה מסרב לנטוש את נתיניו. לאחר הכתרתו הרשמית של הדלאי לאמה (ג'מיאנג ג'אמצשו ואנצ'וג) הוא נפרד ממנו וחוזר לאוסטריה. בנו רולף מסרב לראותו, אך מתרכך לאחר שהארר נותן לו תיבת נגינה מתנת הדלאי לאמה.
הסרט מסתיים כאשר הארר מתפייס עם בנו ושניהם יוצאים למסע טיפוס הרים.
Always Remember Us This Way

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ליידי גאגא, נטלי המבי, הילרי לינדזי ולורי מק'קנה והופק על ידי גאגא ודייב קוב. השיר זכה להצלחה נאה כאשר קיבל את תואר הזהב באוסטרליה, על סך מכירות של כ-35,000 עותקים בסך הכל. גם בניו זילנד זכה השיר לתואר הזהב, על סך מכירות של כ-15,000 עותקים בסך הכל.
בנוסף לכך, השיר הוא מעין בלדת קאנטרי, המספרת בתוכה סיפור.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ שיצא עבור השיר פורסם בערוץ ה-Vevo של ליידי גאגא ב-8 בנובמבר 2018. הקליפ מציג בתוכו קטעים מתוך הסרט "כוכב נולד", ומציג בעיקר את גאגא ואת בראדלי קופר בסצנות שונות. זאת על אף שקופר לא שר בשיר זה.
נכון למרץ 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-86 מיליון צפיות.
מרשה דבנפורט

ביוגרפיה

דבנפורט נולדה בשנת 1903 ב-ניו יורק, בתם של זמרת האופרה אלמה גלוק וברנרד גליק. לאחר נישואיה השניים של אמה הייתה לבתו החורגת של הכנר אפרם צימבליסט. הרבתה בנסיעות עם הוריה ולמדה באופן לא סדיר בבית הספר של הקווייקרים בפילדלפיה ובבית הספר שיפלי בברין מור. היא החלה ללמוד בוולסלי קולג', אבל עזבה את הלימודים באפריל 1923 כדי להינשא בסתר לפרד מ. קלארק, בפיטסברג שבפנסילבניה. בהמשך סיימה את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת גרנובל שבצרפת. בתה נולדה ב-1924, אבל בשנת 1925 התגרשה מקלארק.
היא החלה לעבוד במשרד פרסום כדי לפרנס את עצמה ואת בתה. בשנת 1928 החלה בקריירת הכתיבה שלה כחברת מערכת של "הניו יורקר", שם עבדה עד 1931. ב-13 במאי 1929 נישאה לראסל דבנפורט, שהתמנה זמן קצר לאחר מכן לעורך המגזין "פורצ'ן". בתה השנייה של דבנפורט נולדה בשנת 1934. אותה שנה החלה לעבוד
כמבקרת מוזיקה במגזין "סטייג'".
דבנפורט קיימה קשרי קרבה, באמצעות אמה ואביה החורג, עם עולם המוזיקה הקלאסית ובייחוד עם עולם האופרה המשכר של אירופה וארצות הברית במחצית הראשונה של המאה העשרים. ספרה הראשון היה "מוצרט", הביוגרפיה האמריקאית הראשונה שיצאה לאור על המלחין וולפגנג אמדיאוס מוצרט.
דבנפורט כתבה גם מספר רב של רומנים פופולריים, שהידוע ביותר ביניהם הוא "עמק החרוץ". זו היא סאגה משפחתית העוקבת אחר משפחת סקוט, בעלים טיפוסיים של מפעלי ברזל בפיטסברג, משנת 1873 עד אירועי פרל הארבור. דבנפורט חיה בפיטסברג במשך שנתיים לצורך עבודת תחקיר ואיסוף חומר על תעשיית הפלדה לספר המידות הזה, ה"מגנום אופוס" שלה, שיצא לאור באורך 788 עמודים והיה לרב-מכר.
שניים מספריה של דבנפורט עובדי לסרטי קולנוע: "עמק החרוץ" ו-"East Side, West Side".
בסרט "עמק החרוץ" כיכבו גריר גרסון, גרגורי פק, דונלד קריספ, ליונל ברימור, פרסטון פוסטר, מרשה הנט, גלדיס קופר, רג'ינלד אוון, דניאל דאריה וג'סיקה טנדי. הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה על השחקנית הטובה ביותר בתפקיד הראשי (גריר גרסון) והמוזיקה הטובה ביותר לסרט דרמטי או קומי.
ספרה "דרכה של לנה גאייר" מלמד רבות על ההשפעה הרבה שהייתה לאמה, זמרת האופרה אלמה גלוק, על עולמה התרבותי ועל התפתחותה כסופרת. זהו סיפור חייה של זמרת סופרן צ'כית, שבראשית דרכה, כילדה עניה מרודה, מגלה מורה איטלקי לשירה ופיתוח קול את כשרונה הודות לעקשנותה של אמה, עוזרת הבית המנקה את דירתו העלובה בפראג. הספר מתאר את עלייתה ההדרגתית והמפרכת, לאחר הגירה לארצות הברית, עד לשיא הקריירה, כזמרת אופרות ולידר ברמה עולמית, קשריה עם ארטורו טוסקניני (הנזכר בספר בשם בדוי, אך קל לזיהוי) וגוסטב מאהלר, ואהבתה לדוכס צרפתי עשיר ואנין טעם. אין זו ביוגרפיה במלוא מובן המילה, משום שזמרת בשם זה לא הייתה וההנחה היא, שדמותה וסיפור חייה הם צירוף של שתי זמרות ואולי יותר.
נישואיהם של דבנפורט וראסל הסתיימו בשנת 1944.
בשנת 1967 הופיע ספר זיכרונותיה, "Too Strong For Fantasy" המתאר את האנשים, המוזיקה, המקומות והכוחות הפוליטיים שעיצבו את חייה. מעניין בייחוד סיפורה על האירועים, שהובילו למותו הטראגי של הדיפלומט הצ'כי יאן מסריק בשנת 1948 ועל יחסיה הקרובים עם מסריק במשך שנים רבות.
דבנפורט נפטרה במונטריי שבקליפורניה בגיל תשעים ושתיים.
טורט (עוגה)

עוגת טורט (מאיטלקית torta) היא עוגה עשירה בטעם, לרוב מהווה עוגת שכבות, ומצופה בקצפת, מוס, ריבה או פירות.
לרוב, עוגת טורט מוגשת קרה, היא מקבלת שכבה עבה של ציפוי מתוק וכן קישוטים. 
את מרבית עוגות הטורט אופים בתוך תבנית עגולה לעוגה. בסיס העוגה יכול להיות עוגת ספוג, או בסיס ללא קמח כגון תערובת אגוזים או פירורי לחם עם ביצים וסוכר. חלק ניכר מעוגות הטורט מצופות במרנג ושקדים.
הר ריינייר

פארק לאומי

במטרה להגן על הנוף ולספק הנאה כמו גם לתרום להגדלת מספר הנוסעים במסילת הרכבת ולעסקים המקומיים, הוחלט ב-2.3.1899 להכריז על ההר כפארק לאומי בשם הפארק הלאומי הר ריינייר. הכרזה זו של נשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי הפכה את הר ריינייר לפארק הלאומי החמישי בארצות הברית. שטח הפארק הוא כ-950 קמ"ר. נמצאים בו 26 קרחונים, בהם קרחון קרבון (Carbon Glacier) שהוא הקרחון הגדול ביותר ב-48 המדינות הדרומיות של ארצות הברית (Contiguous United States).
ליאונרד מק'קוי

"אני רופא, לא..."

אמרת כנף מפורסמת של מק'קוי היא הביטוי "אני רופא, (ג'ים), לא...", בו השתמש 11 פעמים. מק'קוי חוזר על המשפט כאשר הוא נדרש לבצע משימה כלשהי שמעבר לכישוריו הרפואיים, כמו הרגע הקלאסי, כאשר הוא נתקל בחייזר מבוסס-סיליקון, בפרק "Devil in the Dark" משנת 1967, ואומר: "אני רופא, לא בנאי". ד"ר ג'וליאן באשיר (אלכסנדר סידיק) מ-"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", הדוקטור מ-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר", שתי הולוגרמות לרפואת חירום נוספות (אחת בסרט "מסע בין כוכבים: המפגש"; השנייה בפרק "Message in a Bottle" של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר") וד"ר פלוקס מ-"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" - כולם עשו שימוש בווריאציות על משפט זה, שגם עשה את דרכו אל תוכניות טלוויזיה רבות אחרות, כגון "סטארגייט אטלנטיס", "רובוט צ'יקן", "טרה נובה", "עד עצם היום הזה" ו-"חברים". הביטוי מופיע גם בסרט משנת 2009 "סטארטרק", בו מק'קוי (קארל אורבן) אומר "אני רופא, לא פיזיקאי" לספוק.
המגן והחרב

העלילה

בריגה מתגוררים שני חברים ממוצא גרמני. אחד מהם הוא איש שרותי הביטחון הסובייטי. בעקבות הסכם מולוטוב-ריבנטרופ תושבי לטביה ממוצא גרמניה יכולים לעזוב לגרמניה. זמן קצר לאחר הגעה לגרמניה, יוהאן וייס (סטניסלב ליובשין) התגייס לוורמאכט ובעזרת חברו מגיע לשירותי מודיעין הצבאי אבווהר. בן דודו של חברו הוא בעל תפקיד גבוה באס אס וגם הוא מתקדם בסולם הדרגות. במאי הסרט ולדימיר בסוב שיחק תפקיד של מרגל סובייטי נוסף שנהרג במהלך ניסיון להזהיר את הממשל הסובייטי על מועד תחילת המלחמה.
יוהאן וייס לאחר קידום מהיר הועבר לשרות במשרדים הראשיים בברלין. בהיותו בברלין הוא ממשיך בפעילות ריגול והעברת מידע למוסקבה. הוא מקים תא של מרגלים ועומד בראשה. עם הזמן הוא מגייס לטובת פעילותו גם את חברו ואנשים נוספים. יחד הם פועלים להעברת מידע חשוב למוסקבה, שחרור אסירים ממחנות ריכוז וכו'. בימים האחרונים של המלחמה הגיבורים הראשיים נפצעו קשה אך שרדו.
לאונרד אדלמן

קורות חיים

אדלמן למד באוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה, ושם קיבל תואר דוקטור בשנת 1976.
בשנת 1994 תיאר במאמרו Molecular Computation of Solutions To Combinatorial Problems (חישוב מולקולרי של פתרונות לבעיות קומבינטוריות) את השימוש הניסויי בDNA ככלי חישוב. מאמר זה היה ההצלחה הראשונה בשימוש ב-DNA כדי לחשב אלגוריתמים. עבודתו הראתה שלחישוב מולקולרי יש פוטנציאל ככלי לפתרון בעיות קומבינטוריות.
בעקבות תרומתו להמצאת מערכת ההצפנה RSA, הנמצאת בשימוש נרחב ביותר, קיבל אדלמן את פרס טיורינג לשנת 2002, יחד עם שותפיו רון ריבסט ועדי שמיר (השם RSA הוא ראשי התיבות של שמות המשפחה של השלושה). 
ב-2006 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ולאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. 
אדלמן היה היועץ המתמטי למפיקי הסרט "סניקרס", שגיבוריו הם האקרים העוסקים בפיצוח מערכות הצפנה.
סמל מקלנבורג-מערב פומרניה

סמל מקלנבורג-מערב פומרניה (גרמנית: Wappen Mecklenburg-Vorpommern) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1990 ועיצובו מתבסס על סמלי הנסיכויות ההיסטוריות שבשטחיהן מתקיימת המדינה כיום.
המגן הגדול מחולק לארבע חלקים: בחלק הראשון והרביעי נמצאת ראש הקטועה של שור שחור עם קרניים כסופים, לשון אדום וכתר זהב בשדה זהב. זהו סמלו ההיסטורי של מחוז מקלנבורג. בחלק השני של המגן מוטען גריפון זקוף אדום בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של פומרניה. בחלק השלישי של המגן מוטען עיט אדום עם כנפיים מעוטרות בתלתן זהב בשדה כסוף סמלה ההיסטורי של ברנדנבורג.
המגן הקטן מחולק לשני חלקים: החצי הימני מראה ראש הקטועה של שור שחור בשדה זהב. בחציו השמאלי של המגן נמצא גריפון זקוף אדום בשדה כסוף.
המצאות כפולה של ראש שור בסמל בה לבטא את שתי המדינות ההיסטוריות: מקלנבורג-שטרליץ ומקלנבורג-שוורין.