google/wiki40b huggingface dataset:
נחמה דוידית

נחמה דוידית (31 במרץ 1924 - 10 ביוני 2015) הייתה שחקנית ישראלית. בוגרת המחזור הראשון של בית הספר הדרמטי של תיאטרון "הבימה", ה-Neighborhood playhouse ואולפן השחקנים בניו יורק. בין מוריה היו הבמאים שמעון פינקל, מנחם גנסין, איליה קאזאן ולי שטרסברג. בשנת 1962 פרשה מן הבמה.

תחילת דרכה

נולדה בשם נחמה סטוקלין למלכה ודוד סטוקלין בתל אביב. היא למדה בבית הספר "לדוגמה" בתל אביב ולאחר מכן בסמינר לוינסקי. על פי דרישת הסמינר, עיברתה את שם משפחתה ל"דוידית" (על שם אביה). 
כמורה צעירה, נבחנה והתקבלה בשנת 1945 למחזור הראשון של בית הספר הדרמטי שליד תיאטרון הבימה, בניהולו של הבמאי, השחקן והמורה למשחק צבי פרידלנד. בין השנים 1947–1950 השתתפה דוידית כתלמידה וכשחקנית מן המניין בהצגות "הבימה", ביניהן: "המשרת והלורד", "אהבת ציון" (אברהם מאפו), "משפחת היינה" (סמי גרונימן), "המבול" (של המחזאי השוודי הנינג ברגר), "יום ולילה" (שלמה אנסקי), "בני ערובה" (עמנואל רובלס), "בערבות הנגב" (יגאל מוסינזון), "שאול" (מקס צוויג) ו"חליל הכשפים" (רוברט מק-אנרו).

לימודי משחק בניו יורק

הבמאי האמריקני הרולד קלורמן (Harold Clurman), שהוזמן לארץ ישראל בשנת 1947 לביים ב"הבימה", התרשם מכישרונה של דוידית והציע לה מלגה להמשך לימודי משחק בארצות הברית. בשנת 1950 נסעה דוידית לארצות הברית ולמדה בניו יורק ב-Neighborhood playhouse. לאחר מכן המשיכה את לימודיה בActor's studio של הבמאי איליה קאזאן ובאולפנים למשחק של המורים לי שטרסברג וסטלה אדלר (אשתו של קלורמן). 
בין חבריה לספסל הלימודים היה גם השחקן הצעיר מרלון ברנדו. בניו יורק החלה לעסוק בבימוי במחנות נוער לילדים דוברי עברית, "מסד", "מנורה" ואחרים, נישאה וילדה תאומות.

מרצה וציירת

בראשית 1960, בגלל קשיים כלכליים, עבר תיאטרון האהל לשלם לשכיריו לפי הצגה במקום משכורות קבועות ובעקבות זאת פרשו רבים מהשכירים הוותיקים, ובהם גם דוידית. דוידית עשתה קורס דיילות של משרד התיירות והחלה לעבוד במלון דן תל אביב כמארחת. בראשית 1961 היא סירבה להצעת "אהל" לשוב לעונה נוספת של "תרגיל בחמש אצבעות". במקום זאת, עברה לעבוד כמנהלת מלון שדה התעופה לוד שסיפק את הארוחות לכל הטיסות של אל על. בהמשך שבה לעבוד כמנהלת יחסי ציבור של מלון השרון.
בשנת 1966 הופיעה בסרט פרסומת להעלאת המודעות לסרטן השד.
במקביל, החלה דוידית לצייר ואף הציגה מיצירותיה במספר תערוכות שנערכו בגרמניה ובארצות הברית. ב-1973 למדה ציור בבית הספר לאמנות "בצלאל" בירושלים. לאחר שהשלימה תואר שני בריפוי באמנויות ב- Leslie College בבוסטון, לימדה בין השנים 1981–2004 הוראה מתקנת בשילוב אמנויות בבתי ספר יהודיים בארצות הברית.
בשנת 2010 חזרה לישראל. התגוררה ברעננה והמשיכה לעסוק בציור.
הלכה לעולמה ב-10 ביוני 2015 ונטמנה בבית  העלמין החדש כפר נחמן.
תומאס קלסטיל

לפני הנשיאות

תומאס קלסטיל נולד בווינה למשפחה ממעמד העובדים. אביו עבד בחברת החשמליות של וינה. קלסטיל התחנך בבית ספר ברובע לאנדשטרסה, שם נמנה המוזיקאי ג'ו זאווינול על חבריו לספסל הלימודים. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת וינה לכלכלה ועסקים (Wirtschaftsuniversität Wien) וב-1957 הוענק לו תואר דוקטור מטעמה. לאחר שנכנס לשירות הציבורי, עבד קלסטיל באוסטריה ומחוצה לה, למשל בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי (OECD). ב-1969 הוא הקים את הקונסוליה הכללית של אוסטריה בלוס אנג'לס, שם הוא התיידד עם ארנולד שוורצנגר. כמי שהשפה האנגלית הייתה שגורה על פיו, כיהן קלסטיל כשגריר אוסטריה באו"ם בין השנים 1978 – 1982 וכשגריר בארצות הברית בין השנים 1982 – 1987.

נשיא

לאחר שהוצגה מועמדותו לתפקיד הנשיא על ידי מפלגת העם האוסטרית, החליף קלסטיל את קורט ולדהיים בתפקידו ב-8 ביולי 1992. עם זאת, ההתנכרות בין קלסטיל לבין מפלגתו במהלך תקופת כהונתו הייתה כה בולטת, עד כי הייתה יריבות גלויה בין הקנצלר וולפגנג שיסל לבין קלסטיל, כאשר ב-2000 הושבעה ממשלתו החדשה של שיסל בהשתתפותה של מפלגתו של ירג היידר, מפלגת החירות האוסטרית. קלסטיל, שבמהלך מסע הבחירות שלו הצהיר שהוא יהיה נשיא "אקטיבי", מתח ביקורת שוב ושוב על ממשלת אוסטריה ובראיון שהעניק ב-2003 לעיתון שווייצרי, הוא הצהיר שמבחינה תאורטית, בסמכותו לפזר את הממשלה בכל עת שהוא ימצא לנכון לעשות כן. למעשה חוקת אוסטריה מעניקה סמכויות מרחיקות לכת כאלו לנשיא, אך בסמכויות אלו לא נעשה כל שימוש על ידי קודמיו של קלסטיל.

התמיכה בקריית מטרסדורף

קלסטיל העניק את תמיכתו לפיתוחה של השכונה החרדית, קריית מטרסדורף, שליד ירושלים, אשר נוסדה ב-1959 על ידי שמואל ארנפלד לזכרן של שבע הקהילות של בורגנלנד, שנכחדו בשואה ושמטרסדורף הייתה אחת מהן. בנו של הרב ארנפלד, הרב עקיבא ארנפלד, שהיה נשיא השכונה, יצר קשרים הדוקים עם ממשלת אוסטריה כדי לקבל מימון לכמה מוסדות בשכונה, כולל גן ילדים ובית האבות "נווה שמחה". במהלך ביקורו של קלסטיל בישראל בשנת 1994, הוא ערך סיור בקריית מטרסדורף. בעקבות ביקור זה הוא אירח את הרב ארנפלד בקבלת פנים רשמית בארמון הופבורג בווינה ב-24 בינואר 1995.

חייו האישיים

לקלסטיל, שלושה ילדים בוגרים מנישואיו לאשתו הראשונה, אדית, שממנה הוא התגרש זמן קצר לאחר היבחרו לנשיאות. ב-1992 הוא נשא לאישה את חברתו לעבודה, מרגוט לפלר.

מותו

ב-5 ביולי 2004, שלושה ימים לפני  מועד סיום כהונתו, לקה קלסטיל באוטם שריר הלב או באי-ספיקת לב, שנגרם ככל הנראה עקב מחלת ריאות ממנה סבל זמן רב, ובעקבות כך התדרדר מצבו הרפואי. תומאס קלסטיל מת ב-6 ביולי 2004, בשעה 23:33 זמן מקומי מקריסת איברים כללית, בבית החולים הכללי של וינה. ב-9 ביולי הוא נקבר בחלקת הנשיאים שבבית הקברות המרכזי בווינה. בין האישים המרכזיים שנכחו בטקס הלוויה היו נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, נשיא אוסטריה לשעבר ומזכ"ל האו"ם לשעבר, קורט ולדהיים ומושל קליפורניה, ארנולד שוורצנגר, יליד אוסטריה. קלסטיל היה הנשיא האוסטרי החמישי שמת במהלך כהונתו מאז 1950.
טום מייהן

קריירה

מייהן הוא סולן להקת קסביאן מאז היווצרה בשנת 1999 בעיר לסטר. הוא הסולן במרבית שירי הלהקה והיחיד מבין חברי הלהקה שאינו מנגן בכלי נגינה חוץ ממדי פעם לנגן בתוף מרים בהופעה או בגיטרה בביצוע חי של The Nightworkers.
מלבד הפרסים שזכה מייהן עם קסביאן הוא זכה במקום 19 של הסולן הטוב ביותר בכל הזמנים בסקר הקוראים של מגזין Q.

דמות תקשורתית

כבר בתחילת דרכה של קסביאן השיג מייהן מוניטין של פרובוקאטור תקשורתי בעיקר כשזה נודע ללהקות אחרות. הוא נהיה נודע בעלבונותיו, כמו שקרא לג'סטין טימברלייק "גמד עם זיפים". בנוגע לאופי המדכא של מוזיקת אימו ומאזיניו הוא אמר: "בני נוער טובים מזה. אני רוצה להגיד להם להיות חיוביים לגבי החיים. ההורים שלכם גידלו אתכם טוב, אז אל תשבו בחדרים שלכם ותחתכו את הוורידים. תתבגרו." 
הוא הציע גם ביקורת רצינית יותר בעניין השפעות האינטרנט על תעשיית המוזיקה. והיה בין הסלבריטאים היחידים שביקרו את התנהלותו של סיימון קאוול עם סוזן בויל בטענה "שזה יענה אותה כל ימי חייה. היא לא מוכנה לזה והיא לא מתאימה לזה. מנצלים אותה. זה נורא".
משנת 2009 מייהן מנסה למתן את תדמיתו השנויה במחלוקת. "כשהוצאנו את האלבום הראשון שלנו, לא עזר שבראיונות ירדנו על כולם. רק השתטינו, רק נהנינו וכולם ולקחו את זה ברצינות... עשינו את זה בשביל אפקט אבל הצטיירנו כמפלצות במקום חבורת נערים בלהקה. לא הבינו אותנו בכלל. אני לא מתחרט על דבר שאמרתי אבל זה פשוט היה מגוחך".  
גישתו הבולטת של מייהן, תעלוליו על הבמה, והמוניטין שלו כבליין, נוטים להאפיל על היבטים חיוביים יותר של תדמיתו הציבורית. הוא נתן את תמיכתו למגוון קרנות צדקה, ביניהן יוניסף, אוקספם, וקרן לטיפול במחלת הסרטן בבני נוער.
מרינה אורשל

ביוגרפיה

אורשל נולדה בברלין ובצעירותה למדה ריקוד בלט. בשנת 1956, בהיותה תלמידת תיכון במגמת לימודים קלאסיים נבחרה למיס גרמניה. מעבר ליופיה היא הרשימה את שופטי התחרות במהלך בחינת אינטליגנציה וידע כללי כאשר דקלמה את אודיסיאה של הומרוס.
היא נבחרה לייצג את גרמניה בתחרות מיס תבל 1956 בארצות הברית, בתחרות היא זכתה בפרס "מיס פוטוגניק" על הפוטוגניות שלה ולבסוף נבחרה במקום השני כסגנית ראשונה, בתחרות גם אירעה התקרית בו מלכת היופי הישראלית סירבה להצטלם עמה.
ב-1956 שיחקה בסרט "Das Sonntagskind" (הילד של יום ראשון) המבוסס על פי מחזה מאת המחזאי הגרמני הנס מולר שלוסר.
בשנת 1957 הופיעה בסרט האמריקאי "השמלה הבלויה" כנערה בבריכה ביחד עם מיס שוודיה אינגריד גוד והשחקנית הישראלית זיוה רודן, לאחר מכן שיחקה במספר סרטים נוספים.
ציר זמן של המהפכה התעשייתית השנייה

המהפכה התעשייתית השנייה הייתה תקופה היסטורית שכללה התפתחויות בתחומים רבים שהתרחשו בו זמנית.
להלן  התפתחות תעשיות פלדה, תקשורת, תחבורה ועוד בהתאם לציר הזמן.

כלי רכב

ב-1826 הפטנט הראשון למנוע בעירה פנימית ניתן בארצות הברית  לסמואל מורי.
ב-1859 המציא הצרפתי אטיין לנואר את מנוע הבעירה פנימית הראשון  בעל ערך שימושי שמתבסס על גז פחמי.
ב-1879 המציא ניקולאוס אוטו את המנוע הארבע-פעימות הראשון.
ב-1881 רשם המהנדס דוגלד קלארק (Dugald Clerk) פטנט על מנוע שתי פעימות. 
ב-1885 מנוע הבנזין הראשון, שפעל עם קרבורטור, נבנה על ידי גוטליב דיימלר. 
ב-1886 יצא הדגם "Benz Patent-Motorwagen " לשוק, כלי הרכב הראשון שפועל בעזרת מנוע בעירה פנימי.
ב-1892  רודולף דיזל המציא מנוע פעימה פנימית שפועל על בנזין ונקרא על שמו "מנוע דיזל".
ב-1898 בנתה חברת דויץ הגרמנית את המנוע הראשון בעל הזרקת בנזין, אך הוא הותאם להנעת כלי רכב רק כחמישים שנה מאוחר יותר.
ב-1897 מנוע הדיזל הופעל לראשונה.
ב-1904 רשם פטנט אלפרד סקוט (Yorkshireman Alfred Angas Scott) על מנוע הרכב בעל מנוע 2 הפעימות שפיתח, שב-1908 יוצא לשוק.
ב-1908 יצא הדגם הפופולרי פורד מודל T שהצליח בזכות מחירו שנועד להיות כ"מחיר שמתאים לכל פועל".
ב-1910 יצא הדגם "Cyclecar"(המכונית המשולשת) הפופולרי בבריטניה,שנקראה כך כיוון שנסעה על 3 גלגלים (2 אחוריים ואחד קדמי) והצליחה בזכות המחיר הזול שלה לאותה תקופה.

טלגרף

ב-1833 תכננו קרל פרידריך גאוס ווילהלם אדוארד ובר את הטלגרף האלקטרומגנטי הראשון שמקשר בין מצפה הכוכבים אל מכון הפיזיקה בתוך אוניברסיטת גטינגן.
ב-1838 בנה סמואל מורס את הטלגרף האלקטרומגנטי היישומי הראשון, שאפשר לשדר מסרים למרחקים ארוכים באמצעות כבל באיכות פשוטה ואיתו את קוד מורס.
ב-1844 ב-24 במאי  המברק הטלגרפי הראשון נשלח על ידי סמואל מורס  מוושינגטון לבולטימור, ובו נכתב: "What hath God wrought!"(מתוך הפסוק "כִּי לֹא נַחַשׁ בְּיַעֲקֹב וְלֹא קֶסֶם בְּיִשְׂרָאֵל. כָּעֵת יֵאָמֵר לְיַעֲקֹב וּלְיִשְׂרָאֵל: מַה פָּעַל אֵל", ספר במדבר, פרק כ"ג, פסוק כ"ג).

פלדה

ב-1856 רשם הנרי בסמר פטנט על תהליך ייצור הפלדה ההמוני שהוא יצר הנקרא גם על שמו: "תהליך בסמר" .
 
ב-1859 קמה החברה הבריטית  "Barrow Hematite Steel "   שמייצרת באמצעות תהליך בסמר פסי רכבת עשוים מפלדה.

ב-1874 נבנה גשר הפלדה הראשון בעולם "Eads Bridge" בידי חברת  "Keystone Bridge Company" שבשליטת אנדרו קרנגי.
  
ב-1902 נבנה גורד השחקים הראשון בעולם בעזרת מסגרת פלדה  ששימשה כשלד, לאחר  שתוכנן על יד ויליאם לה ברון ג'ני בשם "בניין הום אינשורנס" בעיר שיקגו.

חשמל ואלקטרוניקה

ב-1879 הגיש תומאס אדיסון בקשה לפטנט לנורת הלהט הראשונה שיוצאת לשיווק בצורה מסחרית.
ב-1880 קמה חברת "Edison Illuminating Company" שמנוהלת בידי תומאס אדיסון במימון ג'יי. פי. מורגן ומספקת לראשונה בהיסטוריה חשמל לתושבי ניו יורק בעזרת תחנת הכוח הראשונה בארצות הברית "Pearl Street ",התחנה הראשונה בהיסטוריה שמספקת חשמל לציבור הרחב.
 
ב-1893 זכו ניקולה טסלה וג'ורג' וסטינגהאוס במכרז להאיר בעזרת חשמל שנע באמצעות זרם החליפין את היריד התערוכה העולמית של שיקגו ובכך קבעו את ניצחונם במלחמת הזרמים.

אירועים היסטוריים מקבילים

ב-1 במאי ב-1851 נפתחה בפעם הראשונה התערוכה הגדולה בלונדון שבבריטניה. תערוכה שרכזה חידושים טכנולוגיים ומדעיים מכל רחבי העולם.
ב-1861 הסתיימה מלחמת האזרחים האמריקאית בניצחון מדינות האיחוד.
עפרה נבו-אשכול

עפרה נבו (נולדה ב-9 באוקטובר 1942), היא פרופסור אמריטה לפסיכולוגיה תעסוקתית באוניברסיטת חיפה. מחקרה עוסק בפיתוח קריירה ובחקר ההומור.

ביוגרפיה

נבו נולדה בדגניה ב', לאלישבע לבית קפלן וללוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל. אחות לנועה (מנישואיו הראשונים של אשכול), לתמה ולדבורה. נשואה לפסיכולוג ברוך נבו ואם לאשכול ונועם נבו. נבו סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים. בנעוריה פעלה בתנועה המאוחדת כחברה וכמדריכה.

תחומי מחקר ועשייה

נבו החלה בלימודי פסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בשנת 1962, ובהמשך השלימה את לימודי המוסמך בחוג בתחום הפסיכולוגיה הקלינית. בין השנים 77–1971 עסקה בפיתוח המרכז לייעוץ תעסוקתי באוניברסיטת חיפה בין היתר בפיתוח אמצעי הדרכה, הקמת מערכת מבחנים בתחום הייעוץ התעסוקתי, בניית ספריית מקצועות ופיתוח שיטות ייעוץ והדרכה. בין השנים 1977–1980 השלימה את לימודי הדוקטורט בפסיכולוגיה בנושא "תגובות הומור כביטוי לתוקפנות אצל יהודים וערבים בישראל: הדגשת היבטים שונים של הומור - יצירה, הערכה ודווח". בשנים 88–1985 יזמה ועמדה בראש תוכנית לריכוז מידע ויצירת כלים שהופיעו בספר הדרכה בבחירת מקצוע. פרויקט זה יצא לאור כספר: "כל מה שרצית לדעת על בחירת מקצוע: מידע והכוון ללימודים גבוהים ועל תיכוניים" את הספר כתבה יחד עם פייזר קרלוס, רוזן אמיר ושרה שפירא, והוא פורסם על ידי המרכז הארצי לבחינות והערכה.
נבו הקימה וניהלה את מרכז הייעוץ התעסוקתי באוניברסיטת חיפה, מרכז העוסק בריכוז מידע אודות עיסוקים וביצוע הערכה אישית לגבי התאמה מקצועית. בהמשך הקימה וניהלה את מרכז ברמן לייעוץ פסיכולוגי והכוון תעסוקתי. מרכז ברמן כולל שני מדורים מרכזיים: מדור קליני המטפל במשברים וקשיים רגשיים של סטודנטים במהלך התואר, ומדור לימודי תעסוקתי העוסק בקשיים לימודיים ובהכוון תעסוקתי למועמדים, סטודנטים ובוגרים. במסגרת המרכז סיימו את התמחותם עשרות פסיכולוגים המשמשים בתחומי מפתח בתחום.  
בצד מיומנות בתחום הייעוץ לקריירה, עוסקת נבו בחקר ההומור כ-40 שנים. במהלך השנים שילבה בין שני התחומים, לדוגמה "שימושים של הומור בייעוץ", "פיתוח חוש הומור" והעברת סדנאות על שימוש בהומור במהלך הייעוץ. בשנים האחרונות מחקריה מתמקדים בתחום הייעוץ.
כיום נבו היא פרופסור חברה (אמריטה) בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. כמו כן, היא עורכת שותפה יחד עם בני בנימין בכתב העת הדיגיטלי "אדם ועבודה".
כלל השרשרת

בחשבון אינפיניטסימלי, כלל השרשרת הוא כלל המאפשר למצוא את הנגזרת של פונקציה שמורכבת ממספר פונקציות אחרות.

המקרה הפרטי של פונקציות סקלריות

הגרסה הנפוצה ביותר של כלל השרשרת היא זו שעוסקת בהרכבה של פונקציה סקלרית ממשית במשתנה יחיד על פונקציה סקלרית ממשית נוספת במשתנה יחיד.
תהיינה  פונקציות, כך שתחום ההגדרה של  מקיים שהטווח של  חלקי לו, וכן ששתיהן גזירות בתחום ההגדרה שלהן. אז גם הפונקציה המורכבת  גזירה בתחום ההגדרה שלה, ומתקיים .
כלומר, הנגזרת של  בנקודה כלשהי היא מכפלת הנגזרות של , כאשר 
 מחושבת בנקודה, ואילו  מחושבת בתמונת הנקודה על פי .
סגנון כתיבה מקובל אחר (שמיוחס ללייבניץ) לכלל השרשרת הוא באמצעות הסימון : ניתן לכתוב . כלומר, לכאורה "מצמצמים" דיפרנציאלים (אולם בפועל מדובר בסימון בלבד, שמקל על זכירת הנוסחה).

מקרה כללי של פונקציות ממשיות

בצורתו הכללית, שתקפה גם לפונקציות וקטוריות של מספר משתנים, כלל השרשרת בעצם אומר: שהדיפרנציאל של פונקציה מורכבת - היא הרכבת הדיפרנציאלים של הפונקציות שמרכיבות אותה. זאת תחת דרישת הדיפרנציאביליות.
אם הפונקציה  דיפרנציאבילית בנקודה  והפונקציה  דיפרנציאבילית בנקודה , אז:
כאשר  פירושו הדיפרנציאל בנקודה  .

דוגמה לשימוש בכלל

נרצה לגזור את הפונקציה 
נשים לב כי  עם  ו-  ולכן מכלל השרשרת: 
ועל ידי הצבה נקבל:
קרחון קרלטון

היסטוריה

הקרחון התגלה לראשונה במסגרת מיפוי האזור במסגרת הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אשר בוצע על ידי סוקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר של צי ארצות הברית.

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים ב-1963, והוא נקרא על שם מכללת קרלטון בנורת'פילד שבמינסוטה, אשר שלחה חוקרים לאנטארקטיקה (לצד קרחון ראטגרס הסמוך הנקרא על שם אוניברסיטת ראטגרס, ורכס ג'ונס הופקינס הנקרא על שם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס).
עדי קפליוק

עדי קָפֶּלְיוּק (נולד בתל אביב ב-19 בדצמבר 1955) הוא מהנדס, מנהל מערכות מידע (מנמ"ר), יו"ר פורום מנהלי מערכות מידע בשלטון המקומי בישראל לשעבר, מרצה בתחום מערכות מידע.

ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב. אביו, עודד קפליוק, הוא במאי וסופר. דודו, אמנון קפליוק, היה עיתונאי, ממייסדי ארגון "בצלם", ודודתו, אולגה קפליוק היא כלת פרס ישראל לחקר הבלשנות הכללית לשנת תשס"ה. סבו, מנחם קפליוק, היה עיתונאי וסופר.

למד בבית הספר היסודי תל נורדאו ותיכון עירוני ה'. התגייס לצה"ל בשנת 1974 ושירת כקצין בחיל השריון. סיים שירות מילואים בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1982 קיבל תואר ראשון בהנדסת מכונות בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1987 סיים תואר שני במדעי הניהול ובמערכות מידע, בבית ספר למינהל עסקים רקנאטי באוניברסיטת תל אביב. 

את התואר השלישי, Ph.D בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב בתחום ניהול ידע ותמיכה בקבלת החלטות מורכבות, קיבל בשנת 2004.
נשוי ואב לשני בנים, מתגורר ברמת גן.

ביוגרפיה מקצועית

בשנות ה-80 ותחילת ה-90 שימש מהנדס ומנהל פרויקטים בתעשייה הצבאית; בשנים 1996–2015 שימש מנהל אגף מינהל כללי ומערכות מידע בעיריית גבעתיים.

בשנת 2004 היה בין מקימי פורום המנמ"רים של הרשויות המקומיות בישראל וכיהן כיו"ר הפורום הראשון עד לשנת 2015. במסגרת זו הגדיר לראשונה שישה תפקידים בתחום מערכות המידע בספר התפקידים של השלטון המקומי.
קפליוק שימש מרצה בחוג למדעי ההתנהגות במכללה האקדמית רופין, ובחוג לתקשורת במרכז האוניברסיטאי באריאל. 

משנת 2015 הוא חבר סגל של המרכז האקדמי פרס ברחובות בפקולטה למנהל עסקים בניהול מערכות מידע וניהול ידע.
בשנים 2010–2015 היה עדי קפליוק חבר הדירקטוריון של קרן ספיר במפעל הפיס; חבר ועד מנהל של עמותת שקיפות בינלאומית בישראל; וחבר הוועדה הלאומית לצמצום הפער הדיגיטלי.

פרסים

במסגרת תחרות המנמ"ר המצטיין של אנשים ומחשבים קיבל בשנת 2016 מגן הוקרה מיוחד (פרס מפעל חיים) על פעילותו הציבורית כיו"ר של פורום המנמ"רים בשלטון המקומי, ועל פעילותו הציבורית למען המנמ"רים ברשויות.
האגמים המזוריים

האגמים המָזוּריים (בפולנית: Pojezierze Mazurskie; בגרמנית: Masurische Seenplatte) הוא אזור עתיר-אגמים (כ-2,000 אגמים בשטח של כ-52,000 קמ"ר) בצפון-מזרח פולין, בין שפך הוויסלה לגבול פולין-רוסיה. האגמים מקושרים לנהרות סביבם ולים הבלטי במערכת תעלות. האגמים הוצעו על ידי פולין לרשימת שבעת פלאי עולם הטבע ונבחרו בקבוצת 28 האתרים הראשונים.

היסטוריה

האגמים נוצרו בתקופת עידן הקרח של הפליסטוקן כמורנות שנסכרו ונכלאו. במאה ה-13 היו האגמים חלק ממדינת המסדר הטבטוני והיוו מכשול טבעי מול הסלאבים (באזור התקיים ב-1410 קרב גרונוולד בין האבירים הטבטונים לסלאבים). בהמשך היו האגמים חלק מפרוסיה המזרחית. במאה ה-18 נחפרה התעלה המזורית (גרמנית: Masurischer Kanal) המחברת את האגמים לים הבלטי.
אזור האגמים, מכשול מרכזי בדרך לכיתור ברלין ממזרח, היווה אתר קרבות בעת הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית בראשית מלחמת העולם הראשונה ובו התקיימו הקרב הראשון על האגמים המזוריים והקרב השני על האגמים המזוריים, שבו הדפו כוחות האימפריה הגרמנית את צבא האימפריה הרוסית.
מוצב הפיקוד של אדולף היטלר, "מאורת הזאב", היה ביער באזור האגמים. בעקבות הסכם פוטסדם בסוף מלחמת העולם השנייה נכללו האגמים בשטח פולין.

תיירות

כיום האזור משמש לתיירות. עיר הגישה העיקרית היא אלק (ליק) אליה מגיעה תחבורה מגדנסק, ורשה ווילנה. ערים תיירותיות נוספות באזור הן גיז'יצקו (Giżycko), מיקוואיקי (Mikołajki), ונגוז'בו (Węgorzewo), רין (Ryn), פּיש (Pisz) ואילאווה (Iława).
הפעילות באזור כוללת טיולים רגליים במספר מסלולים ביערות שבין האגמים ובהם כנסיות וגשרים עתיקים, צפרות, שיט, דיג ושחייה. הפארק הנופי המזורי (בפולנית: Mazurski Park Krajobrazowy) משתרע על פני כ-537 קמ"ר וכולל 11 שמורות טבע, בהן שמורת אגם Łuknajno המוכרת על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ויער בו מתקיים גרעין רבייה של הביזון האירופי.
כלכלה וירטואלית

כלכלה וירטואלית (באנגלית: Virtual economy) היא הכינוי לכלכלה המתרחשת בעולמות וירטואליים, לרוב הכוונה לסחר של חפצים במשחקי מחשב. רוב האנשים משתתפים בכלכלה כזו כבידור ולא כצורך, למרות זאת יש המשתתפים בכלכלה וירטואלית על מנת להשיג רווח בעולם האמיתי.
מכיוון שברוב המשחקים, בכסף הווירטואלי ניתן לקנות חפצים שעוזרים בהשגת עוד כסף וירטואלי, ניתן להגדיר את הכסף הווירטואלי כהון.
לרוב מחיר החפצים נקבע על ידי היצע וביקוש, כשאת ההיצע קובעת החברה המנהלת את העולם.
ראדוביש

גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-86.5 ק"מ מסקופיה, בירת מקדוניה הצפונית. בנוסף, העיר ממוקמת ליד הנהר ראדובישקה.

תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים A4 ו-P603.
כסווה

כסווה (בערבית: كسوة) הוא הבד אשר מכסה ומקיף את הכעבה. הוא לרוב עשוי ממשי שחור ורקומים עליו השהאדה ופסוקים מהקוראן.
בעבר הכסווה הייתה הבדים אשר כיסו את הבהמות אשר הובאו כקורבן והיו בעלי סמנים מיוחדים של קדושה, הכסווה באותה התקופה לא החולפה אלא הונחה כסווה מעל כסווה, מנהג זה השתנה בתקופתו של עמר אשר החליט על מתן הכסווה הישנה לעניים (יש הטוענים כי את הכסווה הישנה יש לקבור]).
הכסווה הוחלפה על ידי השבטים בסבב, בני קורייש נהגו להביא בדים מתימן, אך מתקופת האסלאם ועד היום היא מובאת ממצרים והחלפתה באחריות הח'אליפים.
משלב מסוים כוסתה הכעבה בשני אריגים שונים משי וכותנה, בהתאם לתאריכים בעלי חשיבות פולחנית באסלאם, כמו חודשים קדושים.
כל הפחדים כולם

עלילה

עלילת הספר נפתחת כשג'ק ראיין, אשר עודנו מתרגל לתפקידו החדש כסגן ראש ה-CIA, ולמותו של מורו וידידו הקרוב האדמירל גריר, מעלה יוזמה חדשה להשגת שלום בין מדינת ישראל לבין העולם הערבי והעם הפלסטיני, וזאת בעקבות פרובוקציה מצד שוטר ישראלי, המובילה לחיכוך בין עדתי ברחבת הר הבית. בעקבות זאת נשלח ראיין לישראל ונפגש עם מקבילו הישראלי האלוף במילואים אבי בן יעקב, איש חטיבת הצנחנים בעברו המשמש כסגן ראש המוסד. אף כי יוזמת השלום מאומצת באופן רשמי על ידי ממשל ארצות הברית, המטיל את כל כובד משקלו לשם הגשמתה, ראיין אינו מקבל כל הכרה על תפקידו ביוזמה, וזאת במידה רבה כתוצאה מסכסוך אישי בינו לבין חברת הקבינט של ארצות הברית, דבר המוביל אותו לתסכול רב ולתחושת מיאוס מתפקידו.
בד בבד, קבוצה של טרוריסטים פלסטינים, היושבים בסוריה, עולים במקרה על עקבותיה של פצצה גרעינית, אשר מקורה במטוס קרב ישראלי אשר התרסק ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים. הטרוריסטים, מתוסכלים עמוקות מהשלכותיה של תוכנית השלום האמריקנית ומהצלחתה בעידוד היציבות האזורית בין הצדדים, מחליטים להביע את זעמם כנגד ארצות הברית, יוזמת ההסכם, ובכך להוביל למלחמת עולם בינה לבין יריבתה ברית המועצות, מלחמה אשר תשרת את מטרתם הסופית, הריסתה של מדינת ישראל. בסופו של דבר הטרוריסטים מצליחים לבצע את הבלתי אפשרי - לפוצץ את הפצצה הגרעינית על אדמה אמריקנית, במהלך משחק כדורגל בעיר דנבר, ולגרום למותם של אלפים.
בעקבות הטלת הפצצה, גורמים בממשל האמריקאי מטילים באופן מיידי את האחריות לפיצוץ על ברית המועצות, ומתחילים בשרשרת אירועים אשר עשויה להוביל, חרף אי רצונם של שני הצדדים בכך, למלחמה גרעינית בהיקף מלא. בשלב זה, ראיין, חרף אי האמון בו מצד הנשיא ואנשי צוותו הקרובים, חייב למצוא דרך להוכיח כי ידה של ברית המועצות לא הייתה במתקפה הגרעינית, ולמצוא את האשם האמיתי במעשה, תוך ניסיון למנוע את פריצתה של מלחמת העולם השלישית.

עיבוד לקולנוע

הספר הוסרט לסרט קולנוע באותו שם בכיכובם של מורגן פרימן ובן אפלק, אשר יצא לאקרנים בשנת 2002. מאחר שהסרט יצא זמן קצר לאחר פיגועי 11 בספטמבר, אשר הובילו לכעס רב בקרב הציבור האמריקאי כנגד אמריקאים ממוצא מזרח תיכוני, הוחלט לשנות את זהותם של הטרוריסטים מפלסטינים לנאצים. כמו כן, קיימים הבדלים רבים בין עלילת הספר לעלילת הסרט, בין היתר בתפקידו של ראיין ב-CIA, וביחסו עם הממונה הישיר אליו. הסרט זכה לביקורות מעורבות מבחינת איכותו, אך חרף זאת נחשב לשובר קופות מבחינת מכירותיו.
אהליאב בן אחיסמך

אָהֳלִיאָב בֶּן אֲחִיסָמָךְ היה דמות תנ"כית משבט דן אשר היה שותפו של בצלאל בן אורי במלאכת בניית המשכן וכליו. 
המושב אֲחִיסָמָךְ באזור השפלה נקרא על שם אביו.

בחירתו ומשמעותה

על פי המסופר בספר שמות, פרק ל"א, בשנה הראשונה ליציאת מצרים פנה אלוהים אל משה בסיום הציווי על הכנת המשכן, וציווה למנות את בצלאל, יחד עם אהליאב בן אחיסמך משבט דן, לבצע את מלאכת המשכן וכליו.
בחז"ל מוסברת בחירתו של אהליאב על רקע היות בצלאל משבט יהודה. שבט יהודה נחשב לשבט החשוב, נושא דגל המלכוּת, ועל רקע זה ניתן להבין את בחירתו כשותף של אהליאב משבט דן (שנחשב לשבט לא דומיננטי בתחום ההנהגה) כהצהרה על שוויון השבטים בפני ה' - עבודתו של אהליאב משבט דן היא כעבודתו של בצלאל, ושניהם נבחרו לבנות יחד את המשכן לשכִינה.

הצאצא שהמשיך לעסוק באומנות אבותיו

בתלמוד מובאת מסורת שקושרת את שמו של אהליאב עם חירם הצורי, אמן משבט נפתלי שסייע בבניית בית המקדש של שלמה:
אמר רבי יוחנן: מנין שלא ישַנֶּה אדם מאומנותו ומאומנות אבותיו? שנאמר (מלכים-א ז, יג): וַיִּשְׁלַח הַמֶּלֶךְ שְׁלֹמֹה וַיִּקַּח אֶת חִירָם מִצֹּר, בֶּן אִשָּׁה אַלְמָנָה הוּא מִמַּטֵּה נַפְתָּלִי, וְאָבִיו אִישׁ צֹרִי חֹרֵשׁ נְחֹשֶׁת; ואמר מר: אימיה (אמו של חירם) מבית דן, וכתיב (שמות לא, ו) אִתּוֹ אֵת אָהֳלִיאָב בֶּן-אֲחִיסָמָךְ לְמַטֵּה-דָן.
— בבלי, ערכין טז ע"ב.

קברו

קיימת מסורת המראה את קברו בכפר סוג'וד בדרום לבנון. על פי המסורת, הכפר נקרא כך משום שסוג'וד פירושו בארמית להשתחוות (מלשון 'סגידה') והעצים במקום השתחוו בעת קבורתו, מעל המקום בו שכן בעבר מוצב ריחן של צה"ל וצד"ל. יהודי צידון היו רגילים לפקוד קבר זה בעבר .
המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה

אודות המרכז

מטרתו הראשונית של המרכז היא ליצור ולבסס קהילה אינטרדיסציפלינרית של חוקרים/ות איכותניים/ות בישראל, המקיימת קשרים מקצועיים באמצעות רשימת תפוצה מיילית, והשתתפות בימי עיון, סדנאות וכנסים. ייחודו של המרכז הוא בכך שהוא משלב בין פעילות שמטרתה עיגון וביסוס של שיטות המחקר האיכותניות המקובלות, כמו נרטיב, סיפורי חיים או ניתוח שיח, לבין פעילות שמטרתה קידום ופיתוח של גישות מחקריות חדשניות וביקורתיות, כמו שיטות מחקר אמנציפטוריות, מחקרי פעולה משתפים, מחקר מבוסס אמנות, מחקר ויזואלי ואוטואתנוגרפיה.
בראש המרכז, שהוקם בשנת 2000 ביוזמתה של פרופ' לאה קסן במימון משותף של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עומדות פרופ' מיכל קרומר-נבו כמנהלת המרכז וד"ר מיה לביא-אג'אי כרכזת האקדמית.

הכנס הדו שנתי האינטרדיסציפלינרי למחקר איכותני

המרכז הישראלי למחקר איכותני עורך כנס רב משתתפים מדי שנתיים, בהשתתפות חוקרים וסטודנטים מכל המוסדות האקדמיים בישראל.

קורסים

המרכז עורך קורסים שנתיים במחקר איכותני לתלמידי דוקטורט. הקורסים מקנים למשתתפים ידע מתודולוגי ברמה גבוהה בהתבסס על היכרות עם התאוריה והאפיסטמולוגיה של הפרדיגמה המחקרית האיכותנית וגישות מרכזיות בפרדיגמה זו. כמו כן, עוסקים הקורסים בפרקטיקות מתודולוגיות כגון בחירת נושא המחקר ועיצוב שאלת המחקר, בחירת אוכלוסיית המחקר, ראיונות, תצפיות, איסוף טקסטים ויומן חוקר, שיטות ניתוח נתונים, אתיקה וכתיבה.

פורום דוקטורנטים במחקר איכותני

פורום הדוקטורנטים כולל מפגשים המיועדים לתלמידי דוקטורט, החוקרים בגישה האיכותנית, ממגוון דיסציפלינות ומכלל המוסדות האקדמיים. במהלך המפגשים מציגים חוקרים וחוקרות מובילים בתחום היבטים תאורטיים ופרקטיים בעריכת מחקר איכותני.

סדנאות

המרכז עורך מדי שנה כ-2 סדנאות לשימוש בתוכנת אטלס לניתוח נתונים וכן מקיים סדנאות חד פעמיות בנושאים מגוונים.

ספרייה איכותנית

ספריית המרכז כוללת עבודות מחקר איכותניות למאסטר ולדוקטורט שנכתבו בישראל במגוון דיסציפלינות ומוסדות אקדמיים. מטרת הספרייה לאפשר לחוקרים וסטודנטים נגישות לעבודות שנכתבו בשיטות איכותניות שונות, המרוכזות תחת קורת גג אחת. קטלוג העבודות מופיע באתר המרכז.