google/wiki40b huggingface dataset:
אופני פיקסי

אופני פיקסי (במקור מאנגלית:  Fixed-gear) הם אופני כביש ללא מנגנון הילוכים. לחלופין, יחס התמסורת בין גלגלי השיניים הקדמי והאחורי שלהם קבוע, ובאנגלית: Fixed-gear. אם גלגל השיניים האחורי מחובר לגלגל האחורי ללא מנגנון גלגל חופשי (פריי-לוף מגרמנית, Free-wheel באנגלית), אז תנועה של הגלגל האחורי אינה יכולה להתקים ללא תנועה של גלגל השיניים האחורי, שבתורה, באמצעות השרשרת, מיצרת כח מניע בדוושות. לפיכך, כל עוד אופניים כאלו בתנועה - הדוושות מסתובבות בכיוון התנועה. בפרט, בניגוד לאופניים אחרים, אופניים כאלו אינם יכולים לגלוש ללא תנועת דוושות. מנגנון כזה מאפשר לרוכב לבלום ללא בלם, בעזרת התנגדות לתנועת הדוושות, ואף לנסוע לאחור.

שימושים

באופן מסורתי, נעשה שימוש במנגנון אופני הפיקסי באופני מסלול בתחרויות בוולודרום. רוכבי כביש מקצועיים ומועדוני אופניים השתמשו במנגנון לאימונים לשיפור טכניקת הדיווש. החל מתחילת שנות ה-2000 החלו אופני הפיקסי לצבור פופולריות רבה לשימוש עירוני. את תחילת הטרנד מייחסים לשליחי אופניים בערים מרכזיות בארצות הברית.]
הודות ליכולת השליטה הגבוהה, משמשים אופני הפיקסי ברכיבה אומנותית (בדרך כלל בתוך אולם סגור) ובמשחקי מגרש כגון כדור-אופן ופולו-אופן.

יתרונות וחסרונות

רוכבי אופניים רוכבים על אופני פיקסי עירוניים מסיבות רבות, ביניהן משקלם הקל, פשטותם, עיצובם המיוחד ותחזוקתם המינימלית.
בקרב חלק מהרוכבים פיקסד גיר נחשב אופנתי יותר משאר צורות העברת הכוח באופניים. בין הנימוקים לכך, האסתטיקה הנקייה בגלל מעוט החלקים והעובדה שהרוכב מתאמץ יותר בעצירת האופניים.
הרכיבה באופני פיקסי בירידה קשה יותר, מכיוון שהדוושות מסתובבות בהתאם למהירות הנסיעה ופעולת הבלימה קשה יותר.
רכיבה על אופני פיקסי נחשבת באופן כללי כמשפרת את יעילות טכניקת הדיווש.
פעולת ההטייה בפניות באופני פיקסי מסוכנת יותר, שכן הדוושות ממשיכות להסתובב במהלך התנועה ולכן נוצרת סכנת התהפכות גבוהה יותר מאשר באופניים שאינם פיקסי, בהם ניתן להרים את הדוושה הקרובה לפנייה בזמן הפנייה.
בזמן סיבוב הדוושות אין אפשרות נתק בין גלגל השיניים הקדמי לגלגל האחורי, לכן כל חפץ שיתפס בין אחד מגלגלי השיניים לשרשרת יהיה נתון לגזירה בגלל התנע של סיבוב הגלגל האחורי. שרוך נעל מדלדל עלול לכן ללכוד את נעל הרוכב שבתורה תילחץ בין גלגל שיניים לשרשרת ותגרום לנעילת השרשרת והגלגל האחורי בזמן רכיבה. בזמן סבוב הדוושות כאשר הגלגל האחורי באוויר (לצורך תחזוקה למשל) חפצים עלולים להתפס בשיני הגלגלים המסתובבים ולגרום נזק או לחפץ עצמו או לאופנים או לשניהם. ידועים מקרים בהם קצות אצבעות נקצצו כשנתפסו בשיני גלגל שיניים מסתובב של אופני פיקסד גיר.
בגלל המנגנון הפשוט יותר, יצור האופניים זול יותר.

רכיבה ללא שימוש בבלם

חלק מרוכבי הפיקסי אינם רואים צורך בהרכבת בלם. במקרים מסוימים רואים רוכבי פיקסי ייחודיות ברכיבה בפיקסי ללא בלמים, מתוך הנחה שרכיבה ללא בלמים מחייבת ריכוז אינטנסיבי ברכיבה.] באופני פיקסי ישנה אפשרות לעצור גם ללא שימוש בבלם וזאת על ידי האטה הדרגתית של הגלגל האחורי בלבד בעזרת תנועת הדוושות עד לעצירה, או נעילת הדוושות. בשני המקרים מרחק העצירה גדול יותר ממרחק העצירה בשימוש בבלם. ]

עיצוב

אופני פיקסי עירוניים מאופיינים בעיצוב נקי ופשוט. הרעיון העיצובי המרכזי הוא פשטות ושימוש בחלקי האופניים ההכרחיים בלבד. רוכבי פיקסי רבים מעצבים ובונים את אופניהם בעצמם, תוך שימוש בשלדות ובחלקי אופני כביש ישנים אשר נוקו ונצבעו מחדש.
דוריס לסינג

ביוגרפיה

דוריס לסינג נולדה בשם דוריס מיי טיילור בעיר כרמאנשאה בפרס (כיום איראן), להורים בריטים. ב-1925 עברה עם משפחתה לגור בקולוניה הבריטית בדרום רודזיה (כיום זימבבואה). היא התחנכה במנזר קתולי בסולסברי, כיום הארארה, בגיל 14 עזבה את בית הספר והתחילה לעבוד כמטפלת, כמרכזנית וכפקידה. על אף שילדותה הייתה קשה ואומללה, יחסה של לסינג בכתביה על אפריקה מלא רגשות חמלה גם על חיי הבריטים הקולוניאליסטים וגם על הילידים האפריקאים.
מגיל 18 עבדה לסינג בפרלמנט הרודזי ועזרה בהקמת מפלגת שמאל אנטי-גזענית. ב-1938 נישאה לפרנק ויזדום, וילדה שני ילדים. נישואיה באו לקיצם ב-1943, אז עזבה את משפחתה והצטרפה לקבוצה של קומוניסטים. זמן קצר אחרי כן התחתנה עם גוטפריד לסינג, משפטן בעל שורשים יהודיים, שהיה פעיל מרכזי בקבוצה, וילדה לו בן.
בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה חזרה בה לסינג מתמיכתה בתנועה הקומוניסטית. גם נישואיה השניים לא עלו יפה, ובשנת 1949 עברה יחד עם בנה הצעיר לגור באנגליה. שם החלה לכתוב רומנים וסיפורים, ב-1949 פורסם בלונדון הרומן הראשון שלה, "העשב פוזם" (The Grass Is Singing).
בשנת 1964 התוודעה לסופיות דרך כתביו של אידריס שאה והיכרותה איתו. התורה הסופית המשיכה לעניין אותה בשנות ה-1960 ובשנות ה-1970 כפי שמצא ביטוי הדבר בכתיבתה.
נפטרה ב-17 בנובמבר 2013 בביתה בלונדון בגיל 94.
אול אין

העלילה

ארבעה חברי נפש בתיכון בשם מורד (שלומי קוריאט), יקי (צחי הלוי), צופי (עומר עציון) ובנסון (יוני זיכהולץ), מושפלים בשידור חי ומפסידים במשחק פוקר גורלי ליריב הגדול שלהם בבית הספר, אורן קלירס (זהר שטראוס). כעונש, מוטלים עליהם חרפה וקלון והם נותרו מצולקים. והנה צצה הזדמנות לנקמה עליה חלמו: להביס את קלירס בטורניר פוקר יוקרתי וסודי שייערך בדרום, עכשיו כל שנותר זה להגיע לשם, רצוי בחתיכה אחת.
בז

מאפיינים

הבז הוא עוף דורס בינוני בגודלו. כנפיו ארוכות וחדות, המקור חזק, בלסת העליונה בליטה דמוית שן ובמקביל לה, פגימה בלסת התחתונה, הנחיריים מעוגלים עם פגימה באמצעיתם.
הבז הוא המהיר מבין העופות הדורסים, הוא תופס את טרפו באוויר או על פני הקרקע לאחר שארב לו תוך כדי ריחוף באוויר. הוא מסוגל להגיע למהירות של 320 קמ"ש ובכך הוא בעל החיים המהיר ביותר שתועד. כמו כן הבז מסוגל להגיע לכוח G גבוה ממטוס קרב, עד 25G].
הבז ניזון מטרף חי בלבד. המינים הקטנים ניזונים בעיקר מחרקים והגדולים מעופות ויונקים עד לגודל של תרנגול, אווז או אף ארנבת.
לבז דו-צורתיות זוויגית בגודל ובצבע והנקבות גדולות יותר מהזכרים ויכולות להתמודד עם טרף גדול יותר. שני בני הזוג הם מונוגמיים נשארים נאמנים זה לזה בכל מהלך חייהם.
הבזים אינם בונים קן, אלא משתמשים בנקרות צורים או בקינים נטושים. יש להם מחזור דגירה אחד בשנה הכולל תטולה בגודל 3–6 ביצים המוכתמות בצבע חלודה. הזכר משתתף בדגירה ושני בני הזוג מטפלים בגוזלים.
ספרינגפילד (משפחת סימפסון)

מקור השראה

ספרינגפילד מייצגת את העיר האמריקאית הטיפוסית ואיננה מבוססת על עיר אמיתית. אף על פי כן, מאט גריינינג, יוצר הסדרה, ציין כי לספרינגפילד יש הרבה במשותף עם פורטלנד, אורגון - עיר הולדתו של גרייניג, ושמה נלקח מזה של ספרינגפילד, אורגון, הסמוכה לפורטלנד. גריינינג ציין כי מקור השראה נוסף לספרינגפילד הייתה העיר הבדיונית מלונוויל (Melonville) בסדרת המערכונים הקנדית Second City Television אשר הכילה מגוון רחב של דמויות חוזרות ונשנות, אשר שימשה בתור זירת ההתרחשות העיקרית של התוכנית. גריינינג ציין כי הוא בחר בשם ספרינגפילד, משום שזהו אחד משמות היישובים הנפוצים ביותר בארצות הברית - ישנם 34 ערים וישובים בשם זה בארצות הברית, כולל בירת אילינוי.

מאפייני העיר

ספרינגפילד נוסדה בשנת 1796 על ידי קבוצה מתיישבים בראשות ג'בדייה ספרינגפילד. לאחר שג'בדייה סירב לאפשר לתושבי היישוב להתחתן עם בני הדודים שלהם, חצי מקבוצת המיישבים המקורית עזבה את היישוב והקימה את היישוב השכן שלביוויל. שתי הערים נותרו מאז ערים יריבות.
עד העונה ה-15 העיר התאומה היחידה של ספרינגפילד הייתה קאבול. בסוף עונה 23 נרמז שאף עיר לא רוצה להיות תאומה של ספרינגפילד.
סמל העיר הופיע פעם במפת האזור כדג בעל 3 עיניים, המוטציה שנמצאה בנהר ליד תחנת הכוח הגרעינית בפרק "2 מכוניות בכל חצר, 3 עיניים לכל דג".
הגאוגרפיה של ספרינגפילד והאזור שנמצא בסמיכות לה מגוונת למדי וכוללת יערות, רכסי הרים גבוהים, מדבריות, קרחון, חופים, ביצות, נמל, אדמות חקלאיות, מקווי מים ותעלות אשר מוצגים לאורך הסדרה בהתאם לצורך בעלילת פרקי הסדרה השונים.
ראש העיר של ספרינגפילד הוא הפוליטיקאי המושחת ג'ו קווימבי (חבר במפלגה הדמוקרטית), בעוד שנציג העיר בקונגרס הוא קראסטי הליצן (חבר במפלגה הרפובליקנית). מרי ביילי (אשר חברה במפלגה הדמוקרטית) היא מושלת המדינה בה נמצאת ספרינגפילד.

ספורט

ספרינגפילד מכילה מספר קבוצות ספורט ומתקני ספורט: קבוצת הבייסבול של העיר "ספרינגפילד איזוטופס", קבוצת הכדורגל "ספרינגפילד אטומס", קבוצת ההוקי קרח של העיר "ספרינגפילד אייס-אוטופס", קבוצת פוטבול, מסלול מרוצי כלבים ומסלול מרוצי מכוניות נאסקאר.
בעונות שונות היו בעיר ובמדינה ליגות ספורט שונות: סופטבול (ליגת בייסבול חובבנית, עונה 3), הוקי קרח לילדים (עונה 6), כדורת (עונה 8), פוטבול (עונה 9), בייסבול לילדים (עונה 18), כדורגל ילדות (עונה 23), לקרוס וכדורסל ילדים (עונה 28).
רוברט האס

ביוגרפיה

רוברט האס נולד למשפחה קתולית בפרוור של סן פרנסיסקו שבקליפורניה. הוא למד בבית ספר קתולי פרטי. אחיו הבכור ואמו הבחינו בכשרונו וסייעו לו רבות בטיפוח כשרון הכתיבה שלו ובפרסום שירתו המוקדמת.
בצעירותו הושפע מפריחת השירה של "דור הביט", מן המשוררים אלן גינזברג, קנת רקסרות' וחבריהם. וכן הושפע מהשירה האסייתית, בעיקר משירת ההייקו היפנית, בשל ריבוי יוצאי אסיה בעירו.
הוא השלים את לימודיו האקדמיים, בתחומי הלשון האנגלית, באוניברסיטת סטאנפורד, ופגש שם משוררים ויוצרים חשובים שלימים קנו להם שם בשירה האמריקאית, כגון רוברט פינסקי, ג'יימס מקמייקל וג'ון פאק.
בשנת 1967 עבר האס למדינת ניו יורק, והורה שירה, כתיבה יוצרת ואנגלית באוניברסיטת באפלו. לאחר מכן שב לקליפורניה, הצטרף לסגל המורים של אוניברסיטת ברקלי, בה הוא מתגורר ויוצר גם היום. האס הקדיש מזמנו ומכוחו גם לפעילות ציבורית, ובעת שהיה "משורר הקונגרס" לחם על שיפור איכות הסביבה.
רוברט האס פרסם שישה כרכי שירה. כמתרגם התפרסם בעיקר בתרגומיו לשירי צ'סלב מילוש.
בריכת ההשתקפות

בריכת ההשתקפות, או בשמה הרשמי: בריכת ההשתקפות של אנדרטת לינקולן (באנגלית: Lincoln Memorial Reflecting Pool) היא הגדולה מבין בריכות השתקפות רבות בבירת ארצות הברית, וושינגטון די. סי.. זוהי בריכה ארוכה וגדולה הממוקמת בשטח המול, ממזרח לאנדרטת לינקולן וממערב לאנדרטת וושינגטון. כאחד מסימני ההיכר הידועים של העיר וושינגטון, מהווה בריכת ההשתקפות אתר בו מבקרים כ-24 מיליון מבקרים בשנה. סביב לבריכה משתרעים שבילי הליכה ששדרות עצים מטילות עליהם את צילם. בתלות בנקודת המבט של הצופה, הבריכה משקפת באופן דרמטי את אנדרטת וושינגטון, את אנדרטת לינקולן, את שדרות העצים ואת השמיים.

תיאור

בריכת ההשתקפות עוצבה על ידי האדריכל הנרי בייקון ונבנתה בין השנים 1922 – 1923, לאחר חנוכתה של אנדרטת לינקולן. אורכה של הבריכה הוא 618 מטרים ורוחבה הוא 51 מטרים. עומקה בסמוך לגדותיה הוא 46 ס"מ ובמרכזה 76 ס"מ. תכולת המים בה מגיעה ל-25,500 מטר מעוקב.

שיקום

באמצעות מימון שהוקצה במסגרת "חוק השיקום וההשקעה" (American Recovery and Reinvestment Act of 2009) ביצע שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית עבודות שיקום של הבריכה. מערכת אספקת המים של הבריכה הותאמה כך שימנע מצב של מים עומדים באמצעות סירקולציה של מים מאגן הגאות שמנקז עודפים מנהר הפוטומק. בעבר סופקו מים לבריכה ממערכת מי השתייה העירונית. שבילי הליכה מרוצפים הוספו לגדות הצפונית והדרומית של הבריכה במקום משטחי הדשא השחוקים כדי למנוע סחיפה נוספת. המיזם, שביצועו ארך 18 חודשים ועלותו הגיעה ל-30.7 מיליון דולר, החל בנובמבר 2010. במאי 2011 החלו העובדים לשקע את 2,113 עמודי יסודות העץ לתוך השכבה הרכה והביצתית של אדמת שפת הנהר החרסיתית בעומק של 12 מטרים ולגרוף חומר על פני סלע האם כדי שיהווה תמיכה לבריכה החדשה. בריכת ההשתקפות נפתחה מחדש ב-12 באוגוסט 2012. המיזם כולו נוהל על ידי חברת לואיס ברגר (Louis Berger Group).
הוועדה לתכנון ולתקצוב

הוועדה לתכנון ולתקצוב, הידועה יותר בראשי תיבות שמה - ות"ת היא ועדה הפועלת במסגרת המועצה להשכלה גבוהה בישראל, ואחראית על חלוקת תקציב המדינה המוקדש להשכלה גבוהה לאוניברסיטאות ולמכללות הפועלות בישראל. 
בשנת 1972 הוקמה הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) כוועדת משנה של המל"ג, כדי לחלק את תקציבי המדינה למוסדות להשכלה גבוהה בין המוסדות. בהתאם לכך הוחלט במל"ג בשנת 1975 לתת סמכות לות"ת לעניין קבלת עובדים ומינויים ולעניין העברת נכסים של המל"ג. ב-6 ביוני 1977, ניתנה למל"ג גושפנקה בהחלטת הממשלה 666, שבה הממשלה סמכה את ידה על הות"ת כוועדה לתכנון ותקצוב של המל"ג והחינוך הגבוה בישראל‏. 
ות"ת מונה שבעה חברים: ארבעה פרופסורים, מהם חמישה בעלי מעמד אקדמי בכיר בהשכלה הגבוהה בשטחים שונים, מתוכם אחד ממוסד מתוקצב להשכלה גבוהה שאינו אוניברסיטה ושניים מחוגי הכלכלה במובן הרחב של המילה. כיום, פרופ' יפה זילברשץ מכהנת כיו"ר הוועדה לתכנון ולתקצוב. חברי ות"ת מתמנים על ידי שר החינוך ובאישור המל"ג לתקופה של שלוש שנים.
כיוון שחלק ניכר מתקציב האוניברסיטאות מוקצב באמצעות ות"ת, יש לוועדה השפעה גדולה על מבנה ההשכלה הגבוהה בישראל.

תקציב ות"ת

תקציב ות"ת מוערך בכ-11 מיליארד שקלים בשנה. במסגרת יישום התוכנית הרב שנתית (2017-2022) יגדל בסיס התקציב של מערכת ההשכלה הגבוהה באופן מדורג ומדי שנה במאות מיליוני שקלים. סה"כ התוספת התקציבית המצטברת נאמדת בכ-שבעה מיליארד ₪, כך שבסיום התוכנית הרב שנתית תקציב מערכת ההשכלה הגבוהה יעמוד על כ-12 מיליארד שקלים בשנה - הגדול ביותר שהיה מאז הקמת המועצה להשכלה גבוהה.
סלובן ליובליאנה

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1951 על ידי סטאן אורק שהציע הקמת מועדון כדורסל בשם "פוליין" באחד מבתי הספר התיכוניים בליובליאנה. המועדון החל לשחק באותה שנה בחודש אפריל. אחרי יומיים הם ארגנו טורניר ראשון אליו הוזמנו קבוצות כגון: רודאר (תרבוביה) וקרקה נובו מסטו - שהשתתפו אז בליגת העל. לאחר מכן השתתף המועדון בליגה היוגוסלבית לשעבר. ומאז עצמאות סלובניה היא משתייכת לצמרת ליגת העל הסלובנית.
"מועדון הכדורסל פוליין", היה שמו הראשון של המועדון, לפני ששונה פעמים רבות מאז פברואר 1953.
המועדון היה מוכר גם בשם "מ.כ קרים", סלביה, אודרד, ולבסוף מ.כ סלובן - נשאר עד היום. הם הוסיפו רק את שם נותן החסות הרשמי שלהם - "גאופלין". הקבוצה שיחקה יותר מ-20 שנה באולם הכדורסל של "תיכון פוליין" בעיר, ומאז שנת 1965 הם מארחים במרכז ספורט "סלובן" בקודלייבו.
דרומיכטס

דרומיכטס (ביוונית עתיקה: Δρομιχαίτης) היה מנהיג הגטים בסביבות שנת 300 לפני הספירה. ליסימכוס, דיאדוך מקדוני שהמליך עצמו בתראקיה, תבע לעצמו שליטה על מחוזות הגטים, ובמיוחד בתחום השייך היום לדוברוג'ה.
צבא ליסימכוס ניהל מספר קרבות עם בין צבא ליסימכוס ובין הגטים, בהנהגת דרומיכטס. באחד הקרבות נשבה אגתוקלס, בנו של ליסימכוס.דרומיכטס נהג בו יפה, שחרר אותו ושלח אותו לאביו, בתקווה לשפר את היחסים איתו. המחווה לא הביאה את התוצאות המבוקשות והמאבקים נמשכו.
שמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 292 לפני הספירה, עבר ליסימכוס עם צבאו המקדוני, שמנה כ-100,000 חיילים, את הדנובה צפונה, כדי לכבוש את מחוזות הגטים. ליסימכוס לא הצטייד בכמות מספקת של מזונות, מתוך הנחה שהצבא ימצא את מזונותיו אצל האויב. ההנחה הייתה שגויה והצבא המקדוני, שהתקדם לתוך ארץ הגטים, סבל רעב וצמא במידה כזאת שחיילים התחילו למות מצמא.
הגטים צרו על המקדונים וצבאו של ליסימכוס נכנע. הגטים תבעו להביא את ליסימכוס לדין ולהורגו, אך דרומיכטס גרס כי אם יעשו כן יעלו לשלטון במקדוניה מלכים אחרים, העלולים להיות מסוכנים יותר מבחינת הגטים. לעומת זאת, אם ינהגו יפה בליסימכוס, יסכים האחרון, שיהיה חייב לגטים הכרת תודה, להשיב את המצודות שתפס מידיהם ולשמור על יחסים טובים.
דיודורוס סיקולוס מספר כי דרומיכטס איתר את ליסימכוס בין חייליו באמצעות בני פמלייתו שהיו סביבו ואחר כך ערך משתה, בו הוגש למקדונים אוכל הראוי למשתה מלכים, בצלחות כסף ועל שטיחים מפוארים, בעוד הגטים סועדים בצלחות עץ, יישובים על קש.
לאחר הסעודה שאל דרומיכטס את ליסימכוס כיצד עדיף לסעוד, כמו המקדונים או כמו הגטים? כאשר ליסימכוס העדיף את דרך המקדונים, הקשה דרומיכטס ושאל "אם כך, מה היה לכם לבוא אל ארצנו הדלה, בה אנו חיים כחיות וכברברים ובה שום צבא לא יוכל לשרוד, במקום לדבוק בעושר שניתן לכם?" ליסימכוס הודה כי שגה, הבטיח להשיב את המצודות ולפי פאוסניאס אף השיא לדרוכימטס את אחת מבנותיו.
הספר הלבן הראשון

הספר הלבן הראשון, הנקרא גם הספר הלבן של צ'רצ'יל (באנגלית: Churchill White Paper), הוא ספר לבן שפורסם בחודש יוני 1922 על ידי שר המושבות של בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, ותיאר את הכוונות המדיניות של בריטניה בנוגע לעתידה של ארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. ב-24 ביולי 1922 קיבלה מועצת חבר הלאומים את נוסח כתב המנדט המתוקן - הספר הלבן הראשון, ובכך היה למסמך בינלאומי מחייב.
שמו של הספר נגזר מכינויו באנגלית: "White paper" - כינוי למסמך המוצג בפני הפרלמנט, לשם אישור המדיניות המפורטת בו. את התואר "ראשון" קנה לו הספר הלבן מפאת היותו הראשון מבין שלושה מסמכים אשר פורסמו בנושא.

רקע

בתחילת שנות העשרים של המאה ה-20 גברה ההתנגדות בקרב ערביי ארץ ישראל לשלטון המנדט הבריטי וליחס המועדף כראייתם אל תושביה היהודים של הארץ. התסיסה בקרב ערביי הארץ הגיעה לשיאה בחודש מאי של שנת 1921 עם פרוץ מאורעות תרפ"א לאחר ביקורו של צ'רצ'יל באזור, ביקור בו דרשו הערבים לבטל את הצהרת בלפור ולהפסיק את עליית היהודים לארץ. הבריטים, שנחפזו לשגר כוחות צבא להחזרת הסדר אל כנו, חיפשו פתרון קבע למצב הבעייתי באזור אחריותם. הספר הלבן הראשון מהווה למעשה התייחסות פרטנית לארץ ישראל, התייחסות המהווה חלק מתוכנית שלמה להסדר פוליטי חדש במזרח התיכון. כחלק מהסדר זה התכוון צ'רצ'יל להעניק את עיראק של ימינו לאמיר ההאשמי פייסל איבן חוסיין בעוד בארץ ישראל המזרחית - עבר הירדן המזרחי, תוקם מדינה ערבית אותה יקבל אחיו של פייסל עבדאללה.

התגובות לספר

לפני אישור המסמך בפרלמנט, העבירו אותו הבריטים לאישור ראשי ההסתדרות הציונית וכן לידיה של משלחת מנהיגים ערבים אשר שהו באותה העת בלונדון. מנהיגי ההסתדרות, ובראשם הדוקטור חיים ויצמן, התחבטו בינם לבין עצמם על אישור המסמך אשר "גוזל" חלק מהאדמה אשר הובטחה ליהודים. מטעמים אלה התנגד זאב ז'בוטינסקי לספר הלבן ואף ביקר בחומרה את הנטייה של ההסתדרות הציונית לאשרו. אישור הספר הלבן אף היה אחד הגורמים המרכזיים לפרישתו ולהקמת ברית הציונים הרוויזיוניסטים.
היישוב היהודי הגיב לספר הלבן בהרחיבו את ארגון "ההגנה" מארגון מקומי של יודעי סוד לארגון כלל-ארצי אשר משתף נציגים מכל רחבי הקשת הפוליטית ואשר ישמש כמעין נציגות רשמית ליישוב היהודי בארץ ישראל. מתוקף כך הקימו אנשי היישוב את ועד ההגנה הארצי - "מרכז ההגנה" אשר שימש כמכלול הנציגים של הארגון המורחב. פעולה נוספת שננקטה בקרב היהודים בארץ היא תחילתן של הכנות צבאיות מקיפות אשר כללו אגירת נשק והסלקתו וקיום אימונים צבאיים, וזאת לאחר שהבינו כי בדעת הערבים להשיג את מבוקשם באמצעות פרעות קשות ביהודים.
הערבים, מצידם, לא הסכימו להתפשר על רעיון מתן חלקת ארץ ליהודים והחזירו אותו לבריטים תוך שהם משיבים את המשלחת חזרה אל המזרח התיכון.
נוסח המנדט, מיולי 1922 כלל התייחסות לכך כי עבר הירדן המזרחי ינוהל בנפרד שלא במסגרת המנדט (סעיף 25 בכתב המנדט ).
קלע אשכול

קֶלַע אֶשְׁכּוֹל (באנגלית: grapeshot) הוא סוג תחמושת שנורתה מתותח נטען-לוע, אשר בשונה מן הקלעים העגולים העשויים מקשה אחת, הייתה עשויה מצֶבֶר כדורי מתכת ארוזים בתוך שקית קנבס עבה. השקית הודקה ונקשרה היטב, כדי להקנות לה צורת גליל שקוטרו כקוטר קדח הקנה של התותח. לאחר שנארז דמה הקלע לאשכול ענבים, ומכאן שמו באנגלית ובשפות נוספות. כשנורה הקלע ויצא מלוע התותח, נקרעה השקית ונוצר מטר צפוף של קלעים כדוריים בדומה ליריית רובה ציד.
קלע האשכול היה הרסני וקטלני במיוחד מטווח קצר. בשדה הקרב השתמשו בו להדיפת התקפה של חיילים רגלים, שהסתערו כיחידה צפופה. כדורי הברזל יכלו לבתק שרשרות ולקרוע חבלים עבים. לכן השתמשו בקלעי אשכול באוניות בשעת לחימה מטווח קרוב, על מנת לקרוע את הסמוכות והרכסות של תורני אוניית האויב ולמוטטם. ירי של קלעי אשכול ממרחק רב היה חסר תועלת, שכן הקלעים העגולים התפזרו לכל עבר.
משקל הקלעים באשכול נקבע על פי גודל התותח. באוניות הצי המלכותי הבריטי במלחמות הנפוליאוניות היו בכל אשכול 9 קלעים עגולים. בתותח 42 ליטראות השתמשו ב-9 קלעים עגולים במשקל 4 ליטראות כל אחד (ליטרה = כ-453 גרם), בתותח של 32 ליטראות ב-9 קלעים במשקל 3 ליטראות כל אחד, 18 ליטראות – 9 במשקל 1.5 ליטראות כל אחד, 12 ליטראות - 9 במשקל 1 ליטרה כל אחד, 9 ליטראות – 9 במשקל 13 אונקיות כל אחד, 6 ליטראות – 9 במשקל 8 אונקיות כל אחד, ותותח 4 ליטראות – 9 קלעים עגולים במשקל 6 אונקיות כל אחד. את קלעי האשכול הניחו לאחר הכנתם בתוך תיבות – מ-4 אשכולות לתיבה עבור תותחי 42 ליטראות ועד 20 לתיבה לתותחי 4 ליטראות. ביבשה היה מספר הקלעים בכל אשכול גדול אף יותר, ומשקל כל אחד מקלעים אלה נע בין אונקיה ורבע ל-4 ליטראות.
קלע דומה, שהכיל כדורי ברזל או עופרת קטנים יותר ארוזים בקופסת פח גלילית, נקרא "קלע קופסה" (canister).
איוואן פרנקו

ביוגרפיה

נולד בכפר נהויביצ'י, אשר ליד דרוהוביץ', אוסטרו-הונגריה, חבל לבוב, שבאוקראינה של היום, למשפחת איכרים. אביו היה נפח ממוצא גרמני ושם משפחתו המקורי היה פרנק. אביו ואמו נפטרו בצעירותו. פרנקו למד בבית ספר מקומי וסבל מדיכוי מצד ילדים ממשפחות אמידות. בתקופת בית הספר החל בכתיבה בשפה האוקראינית.
בשנת 1875 החל ללמוד באוניברסיטת לבוב, בפקולטה לשפה ולספרות של אוקראינה. הוא הצטרף לחוג סטודנטים בשם מוסקבופילים - הקבוצה דגלה בהכרה טובה יותר של התרבות הרוסית וגדולי סופריה. בעיתון של הקבוצה "דרוה" חבר פרנקו והתחיל את פרסומיו הראשונים באוקראינה. פעילותם של הצעירים בחוג זה הייתה למורת רוחם של זקני החוג שכתבו בשפה הרוסית והטיפו נגד סוציאליזם. עד מהרה הזקנים הלשינו על הצעירים לשלטון האוסטרי וכל חברי הקבוצה, כולל פרנקו נעצרו ב-1877. פרנקו בילה בבית הסוהר כ-9 חודשים עם עלובי החיים, אך רוחו לא נשברה. לאחר ששוחרר המשיך לכתוב באוקראינית ובנושאי אי-צדק חברתי.
כשיצא לחופשי הוחרם על ידי מוסקבופילים ועל ידי לאומנים אוקראינים, כתוצאה מכך, סיים את לימודיו באוניברסיטה רק 15 שנה מאוחר יותר. נאסר פעם נוספת ב-1880 וב-1889 והוחזק שנית באותם תנאים. מאסריו היוו מקור לסיפוריו על עלובי החיים, שחוסר מקורות פרנסה הביאם לידי גנבות ורציחות בבית הסוהר (שמות הספרים הללו ושנת הוצאתם לאור: "דווין", "מולוט" (מקבֶת), "גרומדסקי דרוג" (חבר אזרחי) ב-1878, "סביט" (העולם) ב-1880, "נרוד" (עם) ב-1890). בשנות ה-80 כתב גם סיפורים על חיי היהודים, המחפשים אמת. סיפורים אלה זכו לפרסום רב ותורגמו למספר שפות. ב-1881 חזר לנהויביצ'י והחל לכתוב רומן היסטורי בשם "זכר ברקוט" על תקופת פלישות הטטרים. הרומן זכה לפרס של מגזין בשם "זריה", ועזר לפרסומו ההולך וגדל של מחברו בקרב העם האוקראיני. לאחר מכן תרגם את פאוסט של יוהאן וולפגנג פון גתה ואת "דויטשלנד" של היינריך היינה. כמו כן כתב מאמרים ספרותיים על טאראס שבצ'נקו. ב-1886 נשא את אולגה חורונז'ינסקיה, לה הקדיש את אוסף שיריו "ז ורשין אי ניז'ין" (מהפסגות והעמקים). אשתו סבלה מפיגור.
בשנת 1889 כתב בעיתון "פרבדה", שהוצא לאור על ידי לאומנים אוקראינים, והקים את המפלגה הרותנית-אוקראינית הקיצונית. פרנקו נבחר גם להיות מועמד המפלגה לפרלמנט האוסטרי, אך הפסיד בבחירות. בעקבות פעילות זו נאסר שוב. ב-1891 למד באוניברסיטת צ'רנוביץ והכין תזה על איוואן וישנסקי, אותה סיים באוניברסיטת וינה תחת הדרכתו של וטרוסלב יגיץ', מומחה לתרבות סלאבית. ב-1894 התמנה למרצה לספרות אוקראינית באוניברסיטת לבוב, אך ניהול המחלקה נמנע ממנו בשל התנגדות חברי סגל אחרים. ב-1898 פרסם מאמרים נגד תורתם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס, בהם טען שהם מנסים לפתח דת חדשה המבוססת על שנאה של מעמדות חברתיים.
עוד ב-1899, לאחר פילוג במפלגה האוקראינית הקיצונית אותה ייסד, הקים את המפלגה הלאומית-דמוקרטית בה פעל עד 1904, שנה בה עזב את הפעילות הפוליטית.
ב-1902 תלמידיו של פרנקו, לאחר שראו כיצד הוא חי בעוני ולא היה בידו להשיג יותר מתנאי מחיה בסיסיים, קנו עבורו בית, שלאחר מותו נהפך למוזיאון לזכרו.
ב-1914 פרסם כמה קובצי סיפורים - "פריוויט איוואנובי פרנקובי" (ד"שים מאיוואן פרנקו) ו"איז ליט מויי מולודוסטי" (משנות צעירותי).
ב-1916 פרנקו מת בעוני ונקבר בבית קברות ליצ'קיבסקי שבלבוב.

הנצחתו

למרות היותו נרדף בחייו זכה לתהילה מיוחדת לאחר מותו באוקראינה. דיוקנו מופיע על שטר של 20 הריבניה. על שמו נקראים רחובות רבים ברחבי אוקראינה וכן העיר איוואנו-פרנקיבסק.
הדיוויזיה ה-79 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-79

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד קרל שטרקר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובהמשך לחמה הדיוויזיה לסירוגין כחלק מהקורפוסים ה-17 וה-51 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף עימה בקרב קייב, ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ושרידיה נלקחו לשבי.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-29 במסגרת פלגת הארמייה הולידט, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים באוקראינה וברומניה, ובמבצע יאשי-קישינב הושמדה הדיוויזיה.

דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79

ב-16 בספטמבר 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-586, על בסיס דיוויזיית האבטחה ה-350, וב-27 באוקטובר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית.  במהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה. באפריל 1945 הושמדה הדיוויזיה בקרבות, ושרידיה נפלו בשבי.
דימיטרי מיטרופולוס

חייו

מיטרופולוס נולד באתונה ולמד מוזיקה שם ובבריסל וברלין. בין מוריו היה פרוצ'ו בוזוני. משנת 1921 עד 1925 היה אסיסטנט לאריך קלייבר באופרה של ברלין ואחר קיבל עליו שורה של משרות ביוון. בקונצרט בשנת 1930 עם הפילהרמונית של ברלין ניגן את תפקיד הסולו בקונצרט לפסנתר וניצח על התזמורת מן הפסנתר, ובכך היה לאחד המוזיקאים הראשונים בתקופה המודרנית שעשה זאת.
מירופולוס הופיע לראשונה בארצות הברית בשנת 1936, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, ובשנים הבאות התיישב באמריקה וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1946. משנת 1937 עד 1949 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת מיניאפוליס (כיום תזמורת מינסוטה), ואחר כך עבד עם הפילהרמונית של ניו יורק. הוא היה למנצחה הראשי של הפילהרמונית בשנת 1951 ובשנת 1957 עזב. מחליפו היה ליאונרד ברנשטיין, שהוא שימש לו חונך. הוא הכניס לרפרטואר התזמורת יצירות רבות משל גוסטב מהלר, בין השאר את הסימפוניה השישית שלו. רבים מן הקונצרטים שלו אפשר להשיג כיום על תקליטורים.
מיטרופולוס נודע בזיכרון הצילומי שלו ובאורח חייו הנזירי. הוא מת במילאנו, איטליה בגיל 64, בזמן חזרה על הסימפוניה השלישית של מהלר.

רישומו של מקצוע המוזיקה

מיטרופולוס נודע כתומך נלהב במוזיקה המודרנית, כגון זו של חברי האסכולה הווינאית השנייה. הוא כתב כמה יצירות תזמורתיות וכמה יצירות לפסנתר סולו, וכן עיבד כמה מיצירות העוגב של יוהאן סבסטיאן באך לתזמורת. 
נוסף לכך השפיע רבות על ליאונרד ברנשטיין כשעודד אותו לנצח על ביצועי יצירותיו הסימפוניות של מאהלר. כמו כן ניגן בביצוע בכורה קונצרט לפסנתר של ארנסט קרנק, שאותו גם הקליט (ההקלטה קיימת על תקליטור) והביא לבימת הקונצרטים יצירות משל מלחינים אמריקאיים כגון רוג'ר סשנס ופיטר מנין.
על שמו נקרא אולם קונצרטים במגרו מוסיקיס שבאתונה.