google/wiki40b huggingface dataset:
פסקי תוספות

פסקי תוספות הוא חיבור קדום שמתמצת את פסקי ההלכה הנובעים מפירושי התוספות על התלמוד. פירושי התוספות כתובים בסגנון זורם של שאלה ותשובה, לרוב ללא מסקנה מפורשת, וחיבור זה, שבו כתובה בקצרה ההלכה למעשה המתבקשת מהשתלשלות הדיון, משמש כלי עזר להבנה מדויקת של דברי התוספות. הוא מצוטט רבות בין פוסקי ההלכה.

זהות המחבר

זהות המחבר איננה ידועה בוודאות. על פי דעה רווחת מחבר הפסקים הוא רבי יעקב בן אשר, מחבר הטור. דעה אחרת מייחסת את חיבורו לאביו, הרא"ש. החיד"א שלל את שתי ההשערות: "לא ידעתי שורש לדברים הללו". מסורת מבוססת יותר מופיעה בקונטרס 'שם הגדולים' מאת ר' אהרן שליצשטט, שם כתב שרבי חזקיה (או יחיזקיה), דודו של רבי אליעזר מטוך, המכונה מהרי"ח (וזהו המהרי"ח הנזכר רבות ב"הגהות אשר"י"), חיבר פסקי תוספות, אך לא ברור שכוונתו לפסקי תוספות הנדפסים המוכרים לנו. עוד כתב שם שגם רבי יעקב בן ר' מאיר כ"ץ מנורטהויזן, מחכמי אשכנז, שנהרג בנורטהויזן בשנת ה'קט (1349) בפרעות עקב המגפה השחורה, חיבר פסקי תוספות. 
עליו מסופר; 
״..בקשו מהערונים שיתנו להם רשות להיות מוכנים לקידוש השם ואחר כך לקחו טליתיהם ואת התכריכים ואחר כך כשחפרו בור להריגתם וחיפו את הבור בקרשים ארזים בוערים באש עמדו כל הקהל ורקדו מפזזים ומכרכרים איש את ידו ורבי יעקב ורבי מאיר בנו בראשם וקפצו כולם לתוך הבור ורבי מאיר הלך סביבות הבור להשגיח שיהיו כולם שם ואחר כך כשנשאר באחרונה רצו הגויים להחיותו, אך אמר להם עוד רגע אני בחיי גן עדן וקפץ גם הוא..״
מסתבר, אפוא, שכשם שהיו קבצים רבים של תוספות - כך היו במקביל קבצים רבים של פסקי תוספות. עם הדפסת התלמוד, ועמו התוספות ופסקי התוספות, נוצרה לעיתים ערבוביה, כאשר בצמוד לתלמוד נדפסו תוספות מאת חכם מסוים, ואילו בסוף הכרך נדפסו פסקי תוספות המסכמים קובץ אחר של התוספות, והדבר יצר סתירות כביכול בין התוספות לפסקים. 
כבר החיד"א עמד על תופעה זו באופן כללי, וציין בייחוד את מסכת סוטה, שבה אין תיאום בין התוספות לפסקים. כמו כן כתב החתם סופר על פסקי התוספות למסכת ביצה. לדעת החיד"א, ייתכן גם ש"פסקי תוספות" המודפסים אינם כולם מאותו מחבר. במסכתות מסוימות (תמיד ומידות) נדפסו "פסקי תוספות" ולא התוספות עצמן.

הדפסת החיבור

החיבור נדפס לראשונה עם מהדורת התלמוד הראשונה שיצאה לאור (שונצינו ופיזרו, רמ"ד-רע"ט), וזאת ברוב המסכתות שנדפסו בהוצאה זו. הפסקים לכמה מסכתות נדפסו לראשונה במהדורת ונציה (ר"פ-רפ"ג), ואילו הפסקים למסכתות בסוף סדר קדשים: מעילה, תמיד מידות וקינים נדפסו מכתב יד לראשונה במהדורת וילנא, בשנת תרמ"ה. בדפוס ווילנא החיבור מודפס מיד לאחר דפי התלמוד עצמו (לפני הרא"ש וכל שאר המפרשים שנדפסו בכרכי התלמוד). בתלמוד בבלי מהדורת עוז והדר נדפס שוב במהדורה מתוקנת משיבושי הדפוס שנפלו עם השנים בהעתקות מדפוס לדפוס.
לייב גלנץ

קורות חיים

לייבלה גלנץ נולד בקישיניב וגדל כילד פלא למשפחת חזנים. אביו היה חזן וחסיד טאלנא, שהנחיל לבנו את יסודות החזנות והניגונים החסידים.
גלנץ היה פעיל ציוני נלהב עוד בנעוריו, והשתתף בכנסים ציוניים רבים. בשנות ה-20 היגר לארצות הברית, אך המשיך לבקר מספר פעמים בארץ ישראל. בשנת 1954 עלה לארץ, השתקע בתל אביב, כיהן כחזן בבית הכנסת "תפארת צבי" ולימד חזנות בבית ספר לחזנות שהקים. בתחילת שנת 1964, חש בלבו באופן מפתיע בעת הופעה על הבמה, ונפטר לאחר כמה ימים.

סגנון

לייב גלנץ פיתח כחזן סגנון ייחודי משלו. גלנץ היה קשוב לסגנונות שונים במוזיקה הקלאסית (הז'אנר הרומנטי, הז'אנר הא-טונאלי וכו'), לזמר העברי והישראלי המתחדש ולניגוני עדות ישראל השונות. את ההשפעות הללו יצק ללחניו החזניים.
עד שנות ה-30 נהג גלנץ להלחין את פרקי החזנות שלו בהברה אשכנזית, אך בהשפעת המשוררים העבריים הצעירים (כאלתרמן ושלונסקי) עבר להלחין בהברה ספרדית, בה שר עד סוף ימיו.
גלנץ גם הלחין נעימות, שחלקן נחשבות קשות לביצוע, למילותיהם של משוררים עבריים מפורסמים כביאליק וטשרניחובסקי.
ניתן להמחיש את השוני בין סגנונו המוקדם יחסית של גלנץ לסגנונו המאוחר, באמצעות היצירות "שמע ישראל" משנות ה-30, ו"אהבתי כי ישמע ה'" משנות ה-40:
בעוד ש"שמע ישראל" היא יצירה הבנויה על היסודות הקלאסיים של החזנות האשכנזית (וירטואוזיות, השתפכות הנפש עד לכדי "בכיינות" במידת מה), הרי ש"אהבתי" היא יצירה הרבה יותר מופשטת, מהורהרת ומופנמת, ואף שגם בה ישנו חלק של השתפכות נפש וזעקה ממעמקים, הרי שלא ניתן להגדירה כמלודרמטית.
פרקי החזנות של לייב גלנץ מושרים עד היום בקונצרטים לחזנות בארץ ובעולם, על ידי חזנים ידועי-שם.
גלנץ נפטר בתל אביב בשנת 1964.
איוולגה (רכבת)

איוולגה (המכונה EG2Tv), שמשמעותו זהבן מחלל, היא רכבת נוסעים חשמלית שתוכננה על ידי מפעל הקרונות של טבר (TVZ) שבבעלות Transmashholding לשירות ברכבות הנוסעים ברוסיה. הרכבת מיוצרת מאז 2014 ונכנסה לשירות רכבות מוסקבה בשנת 2017.
שתי הרכבות הראשונות היו בשימוש במסלול האקספרס ממוסקבה - לנובופרדלקינו בשנים 2017–2018 לפני הארכת קו המטרו במוסקבה וקו סולנצבסקאיה. מאז 2018 הרכבות משמשות את סניף אוסובו של קו בלארוס לקראת ההשקה של קו D1 בטבעת המרכזית במוסקבה.
נכון לאוקטובר 2019 נוצרו 46 יחידות שמסוגלות לאכלס 1,638 נוסעים ברכבת בעלת 5 קרונות.
מייק רוקנפלר

קריירה מוקדמת

רוקנפלר החל להתחרות בגיל 11 במרוצי קארטינג בהם היה פעיל עד לשנת 2000. בשנת 2001 עבר לקטגוריית המכוניות החד מושביות כאשר התחרה בפורמולה קוניג וסיים את העונה במקום הרביעי לאחר שהשיג ניצחון אחד. בשנת 2002 הצטרף לנבחרת הנערים של פורשה והשתתף בתחרות הקאררה קאפ הגרמנית ובסבב המרוצים הבינלאומי פורשה סופרקאפ. בשנת 2003 סיים במקום השני באליפות הקאררה קאפ הגרמנית, וערך את הופעת הבכורה שלו בסדרת הלה מאן האמריקני לאחר שהשתתף בקטגוריית ה-GT2 במרוץ פטי לה מאן שנערך באטלנטה. בשנת 2004 זכה רוקנפלר באליפות הקאררה קאפ הגרמנית ובנוסף ניצח בשני מרוצים בסבב הפורשה סופרקאפ.
בנוסף בשנת 2004 השתתף רוקנפלר במרוץ 12 השעות של סברינג וסיים את המרוץ במקום ה-13. בנוסף השתתף במרוץ פטי לה מאן באותה שנה וסיים במקום ה-14, ובנוסף גם השתתף במרוץ 1000 הק"מ של נורבורגרינג במהלכו הוא וצוותו נאלצו לפרוש.
שנת 2005 הייתה עונת הפריצה של רוקנפלר כאשר הוחתם על ידי פורשה לשמש כנהג קבוצת המרוצים הרשמית של החברה, עמה זכה בתואר אליפות קטגוריית ה-GT2 בסדרת האליפות למכוניות GT של ה-FIA לצד שותפו הנהג מארק ליב. בעונה זו רשם 6 ניצחונות קטגורייה כולל במרוץ 24 השעות של ספא. בנוסף בשנה זו יחד עם הנהגים מארק ליב וליאו הינדרי ניצח רוקנפלר עבור קבוצת אלכס ג'וב רייסינג את קטגוריית GT2 במרוץ 24 השעות של לה מאן במכונית הפורשה 911 GT3-RSR.
בשנת 2006 התחרה שוב בסדרת הלה מאן האמריקני עבור אלכס ג'וב רייסינג, ניצח במרוץ שנערך ביוסטון וסיים שני בקטגוריית LMP2 במרוץ פטי לה מאן שנערך באטלנטה כאשר נהג במכונית הפורשה RS ספיידר עבור קבוצת פנסקי רייסינג.

אאודי

בשנת 2007 חתם רוקנפלר בקבוצת אאודי והחל להתחרות עבורה במרוצי ה-DTM. באותה שנה השתתף גם במרוץ 24 השעות של לה מאן כאשר נהג במכונית האאודי R10 בקטגוריית LMP1 הבכירה. בשנת 2008 החל במקביל להשתתפותו ב-DTM להתחרות עבור אאודי גם בסדרת הלה מאן האירופית לצדו של הנהג הצרפתי אלכסנדרה פרימה. בסוף עונה זו רוקנפלר ופרימה זכו באליפות הסדרה אף על פי שלא הצליחו לנצח מרוץ אחד במהלך כל העונה, זאת לאחר תאונה שבעקבותיה פרשו יריביהם במכונית הפיג'ו 908 HDi במהלך ההקפה ה-46 במרוץ 6 השעות של סילברסטון. בנוסף בשנה זו סיים במקום הרביעי במרוץ לה מאן. בעונת 2009 המשיך רוקנפלר להתחרות ב-DTM.
בשנת 2010 השתתף במרוץ 24 השעות של לה מאן במכונית האאודי R15 מס' 9 לצד הנהגים השותפים טימו ברנהרד ורומן דיומא. רוקנפלר וצוותו ניצחו במרוץ לאחר שהקיפו את המסלול 397 פעמים ורשמו שיא חדש של כל הזמנים במרחק שהושג במרוץ לה מאן לאחר שכיסו 5,410 ק"מ, ובכך שברו את שיא 5,335 הק"מ משנת 1971 של מכונית הפורשה 917.
במהלך מרוץ לה מאן שנערך בשנת 2011 היה מעורב רוקנפלר בתאונה קשה מאוד בשעות הלילה המוקדמות כאשר התנגש בגדר הבטיחות במכונית האאודי ה-R18 מס' 1 לאחר ניסיון עקיפה לא מוצלח של מכונית פרארי איטית יותר מקטגוריית ה-GT בישורת המולסאן המהירה. רוקנפלר וצוותו נאלצו לפרוש מן המרוץ לאחר שמכוניתם התרסקה לחלוטין. את מרוץ 2012 סיים במקום השלישי בפודיום.
X-10 (מטוס ללא טייס)

היסטוריה

פיתוח טילי שיוט קרקע-קרקע על-קוליים ארוכי טווח בנורת' אמריקן שהחל ב-1946 הוביל לבסוף לפיתוח ה-SM-64 נואחו. לצורך השגת תוצאות מחקריות לפיתוח ה-SM-64, נבנה ה-RTA-A-5, ששמו שונה ל-X-10 ב-1951, והוא טס לראשונה ב-13 באוקטובר 1953.
ה-X-10 הונע על ידי שני מנועי טורבו-סילון, כלל כן נסע מתקפל ויכל להמריא ממסלול המראה ולנחות עליו כמו מטוס רגיל. הקנארדים וכנפי הדלתא שלו היו זהים לאלו ששימשו בטיל הנואחו. ה-X-10 נשלט מהקרקע על ידי מפעיל באמצעות מערכת הנחיה, ששידרה לו פקודות ברדיו, וצויד במערכת טייס אוטומטי לטיסה יציבה. מטוסי X-10 מאוחרים יותר כללו מערכת ניווט אינרציאלית.
בזמנו, ה-X-10 היה המטוס המהיר ביותר שהיה מונע על ידי מנועי טורבו-סילון, בהגיעו למהירות שיא של מאך 2.05. הגובה המרבי אליו הגיע ה-X-10 הוא 44,800 רגל. התוכנית המוצלחת הופסקה ב-1956, עם התחלת הניסויים הראשונים בטיל הנואחו. התוכנית עברה מבסיס אדוארדס לקייפ קנבראל ב-1955. הטיסה האחרונה של ה-X-10,‏ 27 במספר, נערכה ב-26 בינואר 1959. מתוך שלושה עשר מטוסי X-10 שנבנו, רק עשרה שימשו לניסויים. פרט ל-X-10 אחד, אבדו כל מטוסי ה-X-10 בתאונות נחיתה או כששימשו כמטרות לירי. ה-X-10 היחיד ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, ליד דייטון אשר באוהיו.
שודדי הקאריביים: סוף העולם

עלילה

לאחר אירועי הסרט הקודם, וויל טרנר, אליזבת' סוואן ושאר המלחים של הספינה בפיקודו של קפטן ברבוסה יוצאים לחפש אחר קפטן ג'ק ספארו, אשר נבלע על ידי הקראקן, יצור מפלצתי שנשלט על ידי דייווי ג'ונס.
החיפושים לוקחים אותם אל המזרח הרחוק, המכונה גם "סוף העולם". בין לבין, מעורב שודד ים סינגפורי בשם סאו פאנג שמדריך את החבורה עד הגעתם לסוף העולם. במקביל לסיפורם, לורד קאטלר בקט, המחזיק בליבו של דיווי ג'ונס, מתחיל להשתלט אט אט על הים.
במהלך הסרט מתגלה כי דייווי ג'ונס היה מאוהב במכשפת הוודו, טיה דאלמה שצירפה לחבורה את קפטן ברבוסה. בנוסף, מתברר כי טיה דאלמה היא לא אחרת מאשר קליפסו, אלת הים, אשר נכלאה בגוף אנושי על ידי אספת 9 ראשי שודדי הים, כאשר דייווי ג'ונס הוא זה שהורה להם איך לעשות זאת, לאחר שאהבתו לקליפסו לא התאפשרה.
ברבוסה, ג'ק ספארו ואליזבת' סוואן מכנסים בפעם הרביעית בהיסטוריה את אספת שודדי הים. מטרתו של ברבוסה הייתה לגרום לשודדי הים לשחרר את קליפסו מגופה האנושי, כך שתעזור להם לנצח בקרב הסופי כנגד חברת הודו המזרחית הבריטית בראשותו של קאטלר בקט, אך מטרתם של ג'ק ספארו ואליזבת' הייתה להשיב מלחמה ולא לתלות תקוותם בעזרתה של האלה קליפסו. הישיבה, לאחר מהומות אופייניות אשר במהלכן הופכת אליזבת' למלכת שודדי הים, מחליטה על הכרזת מלחמה על בריגדת חברת הודו המזרחית הבריטית ועל דיווי ג'ונס. לאחר עסקת חליפין בין לורד בקט ודייווי ג'ונס לבין אליזבת'; בה אליזבת' מחליפה את ג'ק ספארו בוויל טרנר, ברבוסה פוקד על צוותו לשחרר את האלה קליפסו מגופה האנושי כדי שתעזור להם לנצח את לורד בקט. הקרב בין בריגדת חברת הודו המזרחית הבריטית לבין שודדי הים, מתנהל בכולו בקרב בין "הפנינה השחורה" ל"הולנדי המעופף" וה"המיירטת". צבאו של דיווי ג'ונס וצבאו של לורד בקט פוגעים באלפי פיראטים בתותחים המתקדמים שלהם, לאט לאט הם עולים לפנינה השחורה עד שאליזבת' סוואן מחליטה לאגור כוחות ולהילחם עד המוות וכך מחליטים גם כולם. במהלך המלחמה, וויל מחליט להציע לאליזבת' נישואין. אליזבת' מבקשת מברבוסה שיחתן אותם והוא עושה כבקשתה. באותו הזמן, ג'ק ספארו פולש ל"ההולנדי המעופף" ונלחם נגד דיווי ג'ונס במטרה להשיג את ליבו של דיווי ג'ונס ולקבל את תפקידו. דייווי ג'ונס מנסה להחביא את הלב, אך ג'ק ספארו תופס אותו ולוקח ממנו את המפתח לתיבה. לאחר קרב על ראש התורן, ג'ק ספארו משיג את התיבה ומגיע לפנינה השחורה. הוא פותח את התיבה ולוקח סכין בידו בשביל לדקור את הלב. במקביל, וויל נדקר על ידי דייווי ג'ונס אך ניצל בזכותם של ג'ק ואליזבת' אשר דוקרים את ליבו של ג'ונס עם ידו של וויל טרנר. לספינת "ההולנדי המעופף" חייב להיות רב חובל, ועל כן מי שדוקר את ליבו של הקפטן הנוכחי נעשה לקפטן החדש - כך שוויל טרנר נעשה לקפטן של 'ההולנדי המעופף'. לאחר שוויל טרנר תופס פיקוד על ההולנדי המעופף, "הפנינה השחורה" ו"ההולנדי המעופף" יורים על "המיירטת" בתותחים והורסים אותה. על אף שהפיראטים מנצחים, אליזבת' עצובה מכיוון שכעת היא תוכל לראות את וויל רק פעם בעשר שנים.
אחרי שבילו יום שלם ביחד, נפרד וויל מאליזבת לעשר שנים כדי למלא את תפקידו כקפטן "ההולנדי המעופף", ואליזבת' מקבלת ממנו את ליבו המונח בתיבה תוך הבטחה שתשמור עליו.
הסרט מסתיים כשרואים את ג'ק ספארו מפליג לעבר "מעיין הנעורים", מעיין המעניק חיים ארוכים יותר ככל שמרבים לשתות ממימיו, דבר המרמז על עלילתו של הסרט הבא בסדרה.
הסצנה שלאחר כתוביות הסיום מתרחשת לאחר עשר שנים, ובה אליזבת' והבן המשותף שלה ושל וויל טרנר מגיעים למקום בו היא נפרדה ממנו. שניהם מחכים לוויל, שאכן מגיע בהבזק אור ירוק.
מייבאך

השנים הראשונות 1940-1909

בשנותיה הראשונות פיתחה החברה וייצרה מנועי בנזין ודיזל עבור צפלינים ומכוניות מסילה.
המכונית הראשונה יוצרה ב-1919 והוצגה שנתיים מאוחר יותר בתערוכת הרכב בברלין. בין השנים 1921 ו-1940, החברה יצרה מספר כלי רכב יוקרתיים. החברה המשיכה גם כן לבנות מנועי דיזל עבור כלי שיט ורכבות.
מייבאך לקחה חלק במאמץ המלחמתי הגרמני במלחמת העולם השנייה בייצור מנועים לטנק פנתר וטנק טיגר. לאחר המלחמה המפעל ביצע עבודות תיקונים, אבל ייצור המכוניות לא חודש. כ-20 שנה לאחר מכן החברה התמזגה עם חברת דיימלר.

תחייה: 1997-ועד היום

ב-1997, מרצדס-בנץ הציגה בתערוכת הרכב בטוקיו מכונית תצוגה יוקרתית תחת השם "מרצדס-בנץ-מייבאך" (V12, 5987 cc, 550 hp). המכונית הפכה להצלחה ומרצדס-בנץ החליטו לפתח אותה למכונית סדרתית. מרצדס החליטו לשווק את המכונית תחת מותג עצמאי – מותג המייבאך.
מייבאך חזרה לחיים כמותג בתחילת שנות ה-2000 עם ייצור דגם בעל שני גדלים – המייבאך 57 ו-62 (המספרים שווים לאורכם של הרכבים במטרים (5.7 מטרים ו- 6.2 מטרים, בהתאמה). דגם ה-62 הארוך מאפשר שכיבה מלאה לנוסעים מאחור ).
טווח המחירים נע בין €231,000 ($346,500) ו-€300,000 ($460,000). ב-2005, התווסף דגם ה-57S, בעל מנוע ספורטיבי חזק יותר (6.0L V12 bi-turbo) המפיק 604 כוחות סוס וחזות ספורטיבית.

דגמים עתידיים

שלושה דגמים עתידיים צפויים, דגם קופה בעל 4 מושבים המבוססת על מרצדס-בנץ CLS, דגם שטח המבוסס על מרצדס-בנץ GL ודגם סדאן קטן יותר אשר ימכר עבור $250,000.
לאחרונה, הודיעה החברה כי תשיק דגם לנדו בעל גג פתוח כמו דגמיה העתיקים של מייבאך. דגם זה הוצג לראשונה בדובאי .
סולנום

פריחה

פרחי הסולנום משתנים בגודלם, אך לרוב הפרח בצורת משפך המורכב מחמישה עלי כותרת המאוחים זה לזה בבסיסם. היקפו של הפרח עשוי להיראות ככוכב או כמחומש. הפרחים מגיעים בצבעים שונים, כאשר הנפוץ ביותר הוא סגול עם אבקנים צהובים. פרחיו הסגולים של המין ליסיאנתס רנטונט (אף הוא במשפחת הסולניים) דומים מאוד לאלו של מיני סולנום שונים; ייתכן כי זו הסיבה לסיווג המוטעה של מין זה כסולנום שיחי.

בארץ

בארץ צומחים בר שמונה מיני סולנום: סולנום שחור, סולנום זיתני, סולנום סיני, סולנום עדין, סולנום שסוע, סולנום החדק, סולנום שעיר וסולנום המקור. 
כולם רעילים (אם כי לא כל פרי מכיל רעל בכמות קטלנית), אך קיימות תרופות מסורתיות המורכבות מחליטה של חלק מפירותיהם.
רבי אבא (השלישי)

ממאמריו

אם יש צורך לעשות מלאכה במוצאי שבת לפני ההבדלה, ניתן להסתפק באופן זמני באמירת המילים "המבדיל בין קודש לחול".
בשם עולא: ידוע שאנשים אינם מתבוננים בדרכים. לכן, אדם שנתקל בחפץ שהונח ברשות הרבים ושברו, פטור מלשלם.
תלמיד חכם זקוק למידה מסוימת של קשיחות. רמז לכך קיים בפסוק "ארץ אשר אבניה ברזל" (דברים ח ט) - בוניה, שהם תלמידי החכמים, קשים כברזל.
אייריש קאר בומב

אטימולוגיה

שמו של הקוקטייל נובע ממרכיביו האיריים של המשקה, ומתייחס למכוניות התופת הידועות לשמצה של המחתרת האירית בתקופת "הצרות" (התנגשויות בין ארגונים אירים לאומנים לצבא הבריטי) כהמחשה לאפקט הקוקטייל. מסיבה זו, שם הקוקטייל נחשב פוגעני וישנם ברים שמסרבים להגיש אותו. הקוקטייל כמעט שאינו ידוע באירלנד, והזמנתו שם עלולה לגרום מבוכה או עלבון.

צורת הכנה

מוזגים את הוויסקי מעל לאייריש קרים בכוס שוט, ושומטים את הכוסית לתוך כוס בירה של שליש ליטר גינס (יש ללגום מעט מהבירה לפני כן על מנת למנוע מהבירה לעלות על גדות הכוס עם הטבעת כוס השוט).
את הקאר בומב נהוג לשתות בלגימה אחת - מיד לאחר שכוס השוט הוטבעה, אחרת המרכיבים החלביים באייריש קרים יעברו תהליך של הגבנה.
המתכון המקורי כלל גם ליקר קלואה, אך כיום נוטים לא לכלול אותו.
מרכז הצדקה ובית החולים ד"ר ספיר

מרכז הצדקה ובית החולים ד״ר ספיר הוא בית חולים של צדקה בטהראן, שנוסד על ידי יגוב מורסאדק, והוא מרכז הצדקה הגדול ביותר בקרב המיעוטים באיראן. 
בית החולים נודע תחילה כמרפאת חירכה ונפתח ב -1942. התורמים הראשונים היו בעיקר יהודים מבית הכנסת 'מאלה חנינא'. הרופא היהודי רוהלה ספיר היה אחד הרופאים הראשונים של המרפאה. רוב החולים באותה עת היו יהודים משכונת אודלג'ן שהביאו את ילדיהם לבעיית איכות ירודה של מים. ספיר עצמו מת מטיפוס ב -1923. אחר כך המרפאה הפכה לבית חולים ונקראה כורש בית החולים הגדול. בנוסף, החלו מוסלמים גויים רבים לטפל גם בבית החולים
למעלה מ-50 שנה, בית החולים הוא תחת מנהיגותו של ד״ר סיאמיק מורסדאק. ועד יהודי טהראן המסייע בתחזוקה הפיננסית של המתחם, אשר נמצא בבעלותו. 
ב-2007, כריסצ'ן סיינס מוניטור דיווח שהגורם האחד לדו הקיום האחרון בין יהודים למוסלמים בטהראן, ״הוא הודות לבית חולים ד״ר ספיר״.
המכון האוקיינוגרפי בוודס הול

המכון האוקיינוגרפי בוודס הול (באנגלית: Woods Hole Oceanographic Institution, ידוע גם בראשי התיבות WHOI) הוא מכון לחקר ימי במסצ'וסטס, ארצות הברית. המכון מתמחה בנושאים ימיים רבים ביניהם, למשל, חקר האוקיינוסים (אוקיינוגרפיה), ומפתח רובוטים ומכשירים אחרים המשמשים לחקר ההיסטוריה האקלימית של האוקיינוסים ונושאים נוספים הקשורים בים. המכון פועל מאז 1930 ומעניק תארים בשיתוף עם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

פיתוחים

להלן כמה מפיתוחי המכון:

מקדח ימי

מקדח ימי המשמש להוצאת דגימות משקעים קדומים מקרקעית האוקיינוס, דבר שישמש את החוקרים את ההיסטוריה האקלימית הקדומה של האוקיינוסים בכלל, ושל כדור הארץ בפרט. משקל המקדח הוא יותר מ-11 טון.

רובוט תת-ימי

בשנת 2009 פיתח המכון רובוט תת-ימי, Hybrid Remotly Operated Vehicle, ובקיצור HROV. הרובוט קיבל את השם Nereus, ומאפשר למדענים לחקור את מעמקי האוקיינוסים, כולל לעומק של 11,000 קילומטר, כמו שקע מריאנה, הנקודה העמוקה ביותר הים. בפעולתו המבצעית הראשונה אל שקע מריאנה שבר הרובוט את השיא בצלילה העמוקה ביותר בעולם.
רובוט זה יכול לחקור גם תנאים סביבתיים משתנים כגון רעידות אדמה והתפרצויות געשיות ימיות.
רובוט תת-ימי זה פועל בשני מישורים:
1. הוא משמש כרובוט מחקר ימי עצמאי לשטחים גדולים, ובמצב זה, הוא אוסף מידע, מצלם תמונות תת-ימיות, וממפה את קרקעית הים, כל זמן שהוא בתוך הים. ה-HROV יכול להגיע לעומק מקסימלי של 10–11 קילומטרים מתחת לקרקעית הים, ולפעול 36 שעות ברציפות. לאחר מכן, הוא עולה למעלה מפני שטח האוקיינוס לניתוח הנתונים.
2. על פי התכנון, הרובוט צפוי לשמש גם כרובוט מחקר, שאינו עצמאי אלא יחובר לכבל, שעל ידי מלחוץ (כלי שימש כתגבורת נגד זרמי המים החזקים בתחתית האוקיינוס) ועוגן, יוכל להחזיק מעמד בתוך הים לתקופות ארוכות. לאחר שהרובוט יגיע עם הכבל לקרקעית האוקיינוס, הוא יתנתק מהכבל, ויוכל להגיע עד ל-20 קילומטרים מתחת לקרקעית האוקיינוס.
אורים ותומים (סדרת טלוויזיה)

עלילה

עלילת הסדרה עוסקת בישיבה התיכונית הבדיונית הר צור, ששמה לעצמה למטרה לגדל את הדור הבא של תלמידי החכמים בציונות הדתית.
הסדרה עוקבת אחרי חיי המורים, הרבנים, התלמידים וההורים בישיבה, בשנה בה הישיבה עוברת תהליך של חילוף משמרות, אחוזי ההרשמה הולכים ויורדים ובעיות כלכליות מאיימות על קיומה. ראש הישיבה הוותיק פורש ואת מקומו תופש חתנו הצעיר, הנחוש לחולל מהפכה חינוכית למורת רוחו של הסגל הוותיק. אך דווקא כאשר נראה שרוחות חדשות של פתיחות ורוך מנשבות בישיבה, הישיבה עוברת משבר קשה, כאשר גופתו של אחד התלמידים נמצאת במאגר המים הסמוך. תעלומת מותו לא נותנת מנוחה לאחד התלמידים, והוא מנסה לחקור מה באמת קרה שם. הסודות והשקרים שנחשפים תוך כדי החקירה שלו מאיימים לזעזע את אמות הסיפים של הישיבה, בה יש כלל אחד שאסור להפר: לכבס את הכביסה המלוכלכת בחוץ.

הפקה

ישיבת "הר צור" תוארה בהשראת הישיבות נתיב מאיר ושעלבים, ששניים מיוצרי הסדרה נמנים עם בוגריהן.
על שיווי משקל של שטחים מישוריים

על שיווי משקל של שטחים מישוריים (ביוונית: Περὶ ἐπιπέδων ἱσορροπιῶν) הוא חיבור בשני חלקים שנכתב על ידי ארכימדס. החלק הראשון מבסס את עקרון המנוף, וממקם את מרכזי הכובד של המשולש והטרפז. תיאורו של ארכימדס את מרכז הכובד, שהינו אחד המושגים היסודיים של המכניקה, הוא התיאור המוקדם ביותר של המושג המצוי בספרות המדעית. לפי פאפוס מאלכסנדריה, עבודתו של ארכימדס על מנופים גרמה לו לקבוע: "תנו לי נקודת משען, ואניף את העולם". החלק השני, שמכיל 10 טענות, חוקר את מרכזי הכובד של מקטעים פרבוליים.

מבנה הטקסט

החלק הראשון מכיל 15 טענות ושבעה פוסטולטים. בטענה שש ארכימדס מציג את עקרון המנוף, וקובע כי במנופים "משקולות נמצאות בשיווי משקל במרחקים הופכיים למשקלים שלהן". בטענות עשר וארבע עשרה בהתאמה, ארכימדס ממקם את מרכזי הכובד של המקבילית והמשולש. בנוסף, בטענה חמש עשרה הוא ממקם את מרכז הכובד של הטרפז. החלק השני, שמכיל 10 טענות, חוקר מרכזי כובד של מקטעים פרבוליים באופן בלעדי, ומתבסס על חלק מהטענות המופיעות בחיבורו תרבוע הפרבולה.

טענות בולטות

טענה 14 (חלק הראשון) - מרכז הכובד של כל משולש נמצא בנקודת החיתוך של הקווים שנמתחים בין כלי שני קודקודים לאמצעי הצלעות הנגדיות להם.
כלומר מרכז הכובד של משולש הוא בנקודת מפגש התיכונים של המשולש.
טענה 15 (חלק ראשון) - יהיו AD,BC שתי הצלעות המקבילות של הטרפז ABCD, כך ש-AD היא הקטנה יותר, ואם E ו-F הן נקודות האמצע של AD ו-BC בהתאמה, אז מרכז הכובד של הטרפז הוא בנקודה G על EF שמקיימת: .
טענה 8 (חלק שני) - יהי AO הקוטר של המקטע הפרבולי, ו-G מרכז הכובד שלו, אז: .
כלומר ארכימדס מוכיח שמרכז הכובד של מקטע פרבולי נח על הקוטר של המקטע הפרבולי, ומחלק אותו ביחס של 2:3.
טענה 10 (חלק שני) - יהי PP'B'B חלק הפרבולה המוקצה על ידי שני מיתרים מקבילים PP' ו-BB' , אשר נחצים לקטעים שווים בנקודות N ו-O בהתאמה על ידי קוטר המקטע ANO (כאשר N קרוב יותר מ-O ל-A, קודקוד המקטע), ואם NO מחולק לחמישה קטעים שווים כך ש-LM הוא הקטע האמצעי (כאשר L קרוב יותר מ-M ל-N), אז, אם G היא נקודה על LM כך ש-:, אז G היא מרכז הכובד של השטח המישורי PP'B'B .
התפקיד של טענות 8 ו-10 בחלק השני אנלוגי לתפקיד שממלאות טענות 14 ו-15 בחלק הראשון; בדיוק כשם שהטרפז ניתן לקבלה על ידי "חיסור" של שני משולשים שאחד מוכל בשני, כך גם חלק המקטע הפרבולי שמוגדר בטענה האחרונה בחלק השני ניתן לקבלה כ-"חיסור" של שני מקטעים פרבוליים.

המשפט המרכזי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
Indecente

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אניטה, דיג'יי יורי מרטינס, ביגראם ג'ון זאיאס, פואגו לואיו וג'סטין קוילס והופק על ידי מרטינס, זאיאס וג'וש גודווין. השיר הוא שיר רגאיי, המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ הלטיני ואת סגנון הביילה פאנק.
בנוסף לכך, הועלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של אניטה ב-26 במרץ 2018. הקליפ בוים על ידי ברונו אילוגטי. הקונספט של הקליפ הוא יום הולדת, וזאת בעקבות יום הולדתה של אניטה שחל בסמוך לתאריך הצילום של הקליפ. 
נכון לפברואר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-51 מיליון צפיות.
כריס בירקט

ביוגרפיה

בירקט נולד באלדרשוט שבאנגליה. בגיל 14 הוא הקים את הקבוצה הראשונה שלו והחל לנגן במועדונים בלונדון. בגיל 21 הוא בילה שמונה-עשר חודשים בסיור בגרמניה עם קבוצת "הכלב האדום".

קריירה מקצועית

החל את הקריירה המוזיקלית שלו כגיטריסט של אמני ממפיס ידועים: רופוס תומאס, אן פיבלס, ג'ין נייט ומלך פלויד.
בגיל 23, הצטרף לקבוצה אנגלית בשם "אהבה נצחית". לאחר מכן הצטרף ללהקה Omaha עם טוני ויסקונטי, מנהלה של חברת התקליטים Earth Records, אתו חתם אז על עסקה גדולה. מאז הקריירה שלו התרחבה לכלול יצירות ללהיטים בינלאומיים רבים.
שיתף פעולה ביצירותיו עם אמנים רבים כגון: שינייד או'קונור, באפי סיינט-מארי, אליסון מויה, דקסיס מידנייט ראנרס, ראשים מדברים, The Pogues , בוב גלדוף, מל ברוקס, Mango Groove, סיידה גארט, Alain Chamfort, רנה לאקייל , עלי עמרן, Scholar Choir, סטיב ארל, The Makumbi Orphan Choir ועוד.
בשנת 1993 עבר להתגורר בפריז, צרפת, שם הקים אולפן הקלטות משלו, וממשיך בקריירה המוזיקלית.
ב-2006 היה מועמד לפרס ה-BBC 3 World Music Award, ] וקיבל גם פרס לאלבום הטוב ביותר לשנת 2006 על ידי מגזין Songlines.]
ב-2008 היה במגעים עם האמן החרדי-צרפתי שמואל שפירו עבור שיתוף פעולה בפרויקט עולמי. בסופו של דבר הפרויקט בוטל מצידו של שמואל מסיבה הלכתית.
אימאם א-טחאווי

ביוגרפיה

א-טחאווי נולד בכפר טחא שבמצרים, בשנת 843 (שנת 229 בלוח השנה ההיג'רי).
הוא החל את לימודי אצל דודו מצד אימו, אסמעאיל אבן יחיה אל-מוזאני, שהיה אחד מתלמידיו הבולטים של אמאם א-שאפעי.
בשנת 863, כשאר א-טחאווי היה בגיל 20, הוא עזב את האסכולה השאפעית ועבר אל האסכולה החנפית, וזאת מסיבות אישיות.
אז החל א-טחאווי ללמוד אצל ראש האסכולה החנפית במצרים, אחמד אבן אבו עמראן מוסא, אשר בעצמו למד באופן ישיר משני התלמידים הבולטים ביותר של אימאם אבו חניפה: אימאם אבו יוסף, ואימאם מוחמד א-שיבאני.
בשנת 882, המשיך א-טאחווי אל סוריה, שם המשיך להתעמק ברזי האסכולה החנפית, והיה לתלמידו של הקאדי אבו חאזם עבד אל-חמיד בן ג'עפר, שהיה השופט הראשי של דמשק בזמנו.
אימאם א-טחאווי נפטר ב-5 בנובמבר 933, ונקבר בקהיר, מצרים.

השפעתו

ספרו "אל-עקידה א-טחאוויה" (יסודות האמונה של א-טחאווי) נחשב בעיני רבים מגדולי חכמי הדת באסלאם ליצירת מופת בתחום התאולוגיה האסלאמית. הספר הפך לכלי המרכזי ללימוד תאולוגיה אסלאמית ברבים מבתי הספר והמכללות האסלאמיות ברחבי העולם.