google/wiki40b huggingface dataset:
היינריך צילה

ביוגרפיה

רודלוף צילה נולד ברדבורג (Radeburg) ליד דרזדן. בנם של יואהן טרגוט צילה, שען במקצועו, ושל ארנסטין לואיס, בתו של כורה פחם. 
משפחתו הייתה ענייה, ואביו נעצר מספר פעמים בגין חובותיו. ב־1867 עברה משפחתו לברלין, ועוד בבית הספר החל צילה לקחת שיעורי ציור, כשהמורה תומך בו ומעודד אותו לבחור במקצוע הליתוגרפיה. לאחר שסיים את לימודיו ב־1872 החל לעבוד בתור ליתוגרף.
בשנת 1877 התקבל ל"חברה לצילום" (חברה גדולה של פרסום ואמנות עממית), בה עבד באמנות גרפית.
ב־1883 התחתן עם הוּלדה פריסקה (Hulda Frieske), להם נולדו שלושה ילדים. פריסקה נפטרה בשנת 1919.

יצירתו

בתחילת 1890 התחיל צילה לעבוד רשמית בתור אמן ושרטט כאשר הוא משתמש בטכניקות שונות. מ־1894 החל לצלם את רחובות ברלין, בפסטיבלים גדולים ובלימודי חבריו, כאשר הוא מצטרף לגדולי האמנים בזמנו, בהם קתה קולוויץ, מקס ליברמן ואוגוסט גאול.
ב־1901 השתתף בתצוגה הקבוצתית של קבוצת Zeichnende Künste שהיוותה חלק מהוצאה הברלינאית ושנה מאוחר הציג תצוגת יחיד.
צילה הפך לידוע בעיקר בזכות איוריו המצחיקים, כאשר הוא תופס את דמויות האנשים, במיוחד את הסטראוטיפ בקריקטורה של תושבי ברלין ורבים מהם פורסמו בגרמניה בעיתון הסאטירי
זימפליציסימוס. 
הוא היה הראשון לתאר את החברה של ברלין, בבנייתה ואת העוני הרובץ במעמד הפועלים.
צילה אמר על עצמו שהוא איננו אמן, אלא שעבודתו נוצרת על ידי מאמץ רב והשקעה רבה.
למרות זאת האמן מקס ליברמן קידם אותו והכניסו ל"הוצאת ברלין" ב-1903 (ארגון של אמני ברלין).
מעתה צייר צילה במגזינים מוכרים כגון: "הימים השמחים", "הפשוט ביותר", "נעורים" ו"תעלול".
לאחר שמספר רב מעבודותיו הודפסו הן הקנו לו שם של הליתוגרף הטוב ביותר בגרמניה באותה עת.
ב־1907 עזב את עבודתו ב"חברה לצילום" והחל את דרכו העצמאית כאשר הוא יוצר סדרות של הדפסות כגון "יציאה אל המדינה" ו"חופשי וקל סיפורים ותמונות" באותה עת בה הוא מתפרנס ממכירת לוחות אבן של ליתוגרפיה ישנים לסוחרי אמנות.
מקס ליברמן שם את עבודתו של צילה בדירוג הגבוה ועודד אותו לחיות לפרנסתו ממכירת איוריו כאשר איבד את עבודתו כליתוגרף ב־1910.
היינריך צילה רכש כבוד רב במגזין הברלינאי "אנשים פשוטים" ומאוחר יותר בחייו הגיע לשיא תהילתו בשנות העשרים הסוערות כאשר "הגלריה הלאומית" קנתה מספר מאיוריו ב-1921.
"האקדמיה לאמניות של פרוסיה" כיבדה אותו בתואר פרופסור ב־1924 וג'רארד לאמפרכט התסריטאי והבמאי הגרמני הנודע יצר מסיפוריו סרט תחת השם "Die Verrufenen".
את יום הולדתו ה-70 של היינריך חגגו בחגיגה מפוארת בברלין, ושנה אחת בלבד לאחר מכן נפטר.
צילה פחות ידוע עבור ציוריו הארוטיים אשר קרובים לפורנוגרפיה אך מתארים את חייהם הנורמלים של האנשים הנורמלים. חלקם מופיעים במוזיאון בטה-יוז בברלין. 
ב־1983 הבמאי וורנר וולרוץ יצר סרט מזרח גרמני בשם "צילה ואני" בעזרת הכתיבה המוזיקלית של דיאטר וורדטצקי ופטר רבנאלט, הסרט איננו סרט תיעודי של הביוגרפיה של צילה אך מבוסס על חלקים מחייו.
בת אחיינו של צילה היא הלן צילה, שהייתה ראש העיר של קייפטאון, דרום אפריקה.
עידית מטות

עדית מטות (נולדה ב-1961) היא רופאה מרדימה, פרופסורית בחוג להרדמה וטיפול נמרץ באוניברסיטת תל אביב, מנהלת מערך הרדמה, כאב, וטפול נמרץ במרכז הרפואי ע"ש סוראסקי(משנת 2008). 
תחומי עניין ועיסוק מרכזים של מטות הקשורים להיבט ההרדמתי : השתלות כבד, השתלות ריאה, ניתוחי כבד, ושט, ולבלב. בנוסף, עוסקת מטות בהכנת חולים מורכבים לפרוצדורות כירורגיות.

מקצוע ההרדמה

מטות בוגרת בית הספר לרפואה - האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר סיום שנת סטאז' בהדסה עין כרם, התמחתה מטות בהרדמה בבית החולים הדסה עין כרם, בין השנים 1983–1988. בין השנים 1999–2008 עבדה מטות כמרדימה בכירה, וניהלה את היחידה  להרדמת השתלות כבד, בבית החולים "הדסה", עין כרם, ירושלים. בין השנים 2002–2005 כיהנה מטות כמזכירת איגוד המרדימים. בין השנים 2005–2008  מונתה מטות ליושב ראש  וועדת הקבלה לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. באותן שנים מונתה לחברה  בוועדה לקביעת קריטריונים למינויים אקדמים בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית ירושלים
מטות חברה בארגונים  הרפואיים : החברה הישראלית להרדמה,   החברה האמריקאית להרדמה,  החברה האמריקאית להרדמת לב חזה, החברה האמריקאית להרדמת ניתוחי כבד והשתלות,  החברה האירופאית להרדמה, וחברת ועדה בחברה האירופאית להרדמה (נוזלים ודם) 
משנת 2003 מטות  - בוחנת בבחינות האירופאיות בהרדמה ובבחינות הארציות בהרדמה.
מטות נשואה לנוירולוג ילדים ואם לשני בנים.
תחזוקת מבנים

תחזוקת מבנים היא התחום שבמסגרתו מתבצעות עבודות ופעולות עבודות במבנה לשם שמירה על תפקוד תקין של מסד המבנה ומערכותיו.

תחזוקה שוטפת

כוללת ביצוע פעולות בתדירות קבועה בדרך כלל, כגון ניקיון, גינון, שימון וגירוז מערכות וכיוצא בזה. ישנן מערכות כגון מעליות, גנרטורים ומאגרי מים אשר אופן התחזוקה השוטפת שלהם מוסדר בחוק ומתבצע על ידי בעלי מקצוע מוסמכים המחזיקים ברישיון מתאים. מעבר לתחזוקה השוטפת, מערכות מסוימות - בעיקר מהסוג המשמש בשעות חירום ותקלות או כאלה הנוגעות לבטיחות וחיי אדם - טעונות ביקורת קבועה המתבצעת על ידי בדיקות תקופתיות והפעלות יזומות המדמות את מצב החירום שבו המערכת אמורה לפעול וספק מענה. תחזוקה שוטפת מבטיחה הארכת חיי מערכות הבניין השונות ומסייעת בהפחתת עלויות תיקונים באמצעות איתור תקלות כבר כשהן מתחילות להופיע ובמקרים מסוימים אף לפני הופעתן, מה שמאפשר לבצע טיפולי מנע.

תחזוקת שבר

הוא כינוי לדרך תחזוקה בה פעולות מבוצעות אד-הוק, אך ורק במקרה של תקלה, קלקול או שבר, מבלי לבצע תחזוקת מנע. לשיטה זו עלויות נמוכות בטווח הקצר הודות להימנעות מפעולות מנע, טיפולים וביקורות, אך קיים בה סיכון כלכלי גבוה יחסית, שכן במקרים של קלקול, תקלה או שבר, עלולה עלות התיקון להיות גבוהה משמעותית מהעלות שנחסכה באי ביצוע פעולות תחזוקת המנע, וכן עלות התיקון עלולה להיות גבוהה יותר מאשר העלות שהייתה נדרשת אילו בוצעה תחזוקת מנע שוטפת.

תפעול

בעבר העיסוק בתחום היה מצומצם בעיקר למבנים תעשייתיים ומסחריים דוגמת מפעלים, בתי מלון וכיוצא בזה. תמורות שחלו בענף הבניה הביאו להתרחבות של התחום גם אל בנייני משרדים וכיום אף לבנייני מגורים. בבניינים מודרניים המתאפיינים בשטח נרחב, ריבוי קומות ומערכות מורכבות, ענייני התחזוקה מופקדים בידי חברות המתמחות בתחום.
בבניינים משותפים מרובי דירות, שבהם ועד הבית המסורתי אינו בעל הכלים, הידע והזמן להתמודד עם המשימה, נהוג לשכור שירותים של חברת ניהול ותחזוקה. חברות מסוג זה, בשונה מחברות תחזוקה "רגילות", מטפלות גם בהיבטים ניהוליים של הנכס כגון גביית דמי ניהול מבעלי הנכסים, ממשק מול רשויות מוניציפליות, עניינים משפטיים וכיוצא בזה.
Via Gnosis

סקירה אמנותית

האלבום הוא אלבום קונספט העוסק בגנוסטיקה ובהארה הלוציפרנית. האלבום מציג את השקפת העולם של הלהקה Nox Aurea שהחיים הם קללה של אשליות ושהדרך להגיע לאושר היא על ידי הגנוסיס הלוציפרנית. השקפת עולם זו מתוארת דרך סיפורו של גבר הסובל ושונא את החיים (השיר The Funeral Of All), המאשים את הדמיורגוס בכאבו ובסבל שהוא עובר, ודורש שיסבול כמוהו כדין צדק (השיר Suffer). בעקבות הסבל והארה שניתנת לו על ידי לוציפר הוא מתאבד (השיר Nights In Solitude) ונשמתו נודדת בין הארץ לשמיים (השיר Lost Amongst Earth And Sky) עד שהיא נגאלת בידי אמא אלתיאה ולוציפר (השיר Mother Alethia). השיר האחרון Via Gnosis חותם את האלבום ומסכם שדרך הידיעה, הגנוסיס, נגאלים מהכאב והסבל של החיים.
מבחינה מוזיקלית האלבום הוא שילוב של מטאל גותי ודום מטאל/דת' מטאל (דום-דת') מלודי עם "שירת היפה והחיה" שמשלבת גרואלינג גברי ושירה נשית נקייה. בחלק מהשרים הזמר והזמרת מבצעים קאנון בשני קולות. הקצב של האלבום איטי והוא מלווה בקטעים מסוימים על ידי חליל.
ארנה מונקצ'י

ביוגרפיה

ארנו מונקצ'י נולד בעיירה פנצלטשה (Páncélcseh) טרנסילבניה ב-7 באוגוסט 1896. הוריו הבלשן ברנט מונקצ'י ופאולה לבית יקובי.
מונקצ'י לא נישא מעולם. נפטר ונקבר בבודפשט.

פעילותו הציבורית

ב-1921 התמנה למזכיר הארגון של הקהילה היהודית בבודפשט. ב-1923 נתמנה ליועץ המשפטי של הארגון והחל מ-1930 שימש כמזכיר הכללי. מ-1935 שימש גם כמזכיר הכללי של המשרד הארצי של יהודי הונגריה. לאחר הכיבוש הגרמני של הונגריה  אולץ מונקצ'י, כמו רבים מהנהלת הארגון, לשמש כמזכיר מועצת היהודים שהוקמה בפקודת השלטונות הנאציים ב-22 במרץ 1944.
היה מזכיר עמותת המוזיאון היהודי של בודפשט עם הקמתו של המוזיאון ב-1931. ומשנת 1934 עד 1942 שימש כמנהלו

פעילותו העתונאית והספרותית

מאמרים משלו התפרסמו בעתונות היהודית ההונגרית, בשבועון היהודי "שוויון" (Egyenlőség) ובירחון "עבר ועתיד" (Múlt és Jövő).
מאמרים משלו בתחומי המשפט והכלכלה התפרמו בתקופונים מקצועיים ובעתונות הכללית, ביניהם העתון בשפה הגרמנית Pester Lloyd   .
היה מעורכי הלקסיקון היהודי ההונגרי (Magyar Zsido Lexicon).

"איך זה קרה?"

מונקצ'י ידוע בעיקר בזכות המֶמוּאָר בשם "איך זה קרה?" (בהונגרית Hogyan történt?). ספר בו תיאר את השתלשלות האירועים במהלך שואת יהודי הונגריה, זאת על סמך מסמכי המועצה היהודית שהצליח להנציל. 
מונקצ'י פרסם את הממואר כבר בתחילת 1946 בשבועון "Uj Elet" (חיים חדשים). הספר יצא בתחילת 1947.
ב-2018 יצא התרגום האנגלי של הספר, בהוצאה של אוניברסיטת מקגיל ואוניברסיטת קוינס
הספר עוסק בשואת יהודי הונגריה בתקופה הקריטית שלאחר השתלטות גרמניה הנאצית על הונגריה, כפי שהיא משתקפת במסמכי "הנהגת יהודי הונגריה". התיאור מתחיל עם הכיבוש הגרמני ב-19. במרץ 1944 ומסתיים ב-16 באוקטובר 1944 עם הדחת הורטי ותחילת שלטון צלב החץ.
הספר מהווה מקור חשוב לחקר התנהגות הנהגת יהודי הונגריה באותה תקופה נוראה של שנת 1944. חוקרים רבים הסתמכו על הספר. ביניהם פרופסור ברהם.
אוניברסיטת אל-ירמוכ

קמפוס

הקמפוס של אוניברסיטת אל-ירמוכ נמצא כ-2 ק"מ מדרום למרכז העיר אירביד, בצפון ירדן, ושטחו כ-5 קמ"ר. בקמפוס מבני לימוד, ספרייה, וכן מתקני ספורט הכוללים אצטדיון כדורגל ובו 7,000 מושבים.
אות אנלוגי

אות אנלוגי (תקבילי) הוא כל אות המייצג גודל המשתנה בזמן, ושערכו אינו מוגבל לסט סופי של ערכים. לדוגמה, אות שמע אנלוגי בו נמדד לחץ האוויר המשתנה בזמן עם גלי הקול על ידי מיקרופון ומיוצג על ידי מתח חשמלי. אות אנלוגי שונה מאות דיגיטלי, שבו הגודל הרציף מיוצג על ידי סדרה של ערכים בדידים שערכם האפשרי מוגבל לסט סופי של ערכים. המונח "אנלוגי" מתייחס בדרך כלל לאותות חשמליים. עם זאת, מערכות מכניות, פנאומטיות, הידראוליות, ומערכות אחרות עשויות גם הן לייצר או אותות אנלוגיים.

ייצוג

כל מידע יכול להיות מועבר על ידי אות אנלוגי. לעיתים קרובות אות כזה הוא תגובה מדודה לשינויים בעולם האמיתי, כגון צליל, אור, טמפרטורה, מיקום או לחץ. המשתנה הפיזי מומר לאות אנלוגי על ידי מתמר. לדוגמה, צליל המכה בדיאפרגמת המיקרופון גורם לתנודות מקבילות בזרם או מתח המיוצרים על ידי המיקרופון. המתח או הזרם הם "אנלוגים" או "תקביליים" לשינויי הלחץ שמייצר הצליל.

רעש

לאות אנלוגי נוסף רעש והוא חווה עיוות, כתוצאה מערוצי תקשורת שהוא מועבר בהם ופעולות עיבוד אותות המופעלות עליו. אלו יכולים בהדרגה להפחית את יחס האות לרעש (SNR) של האות, המשמש מדד חשוב לאיכותו. בפרט, המרת אות אנלוגי לצורה ספרתית (דיגיטלית) מוסיפה רעש קוונטיזציה על גבי האות, אך עם המעבר לצורה דיגיטלית, יכול האות יכול להיות מעובד או מועבר בקלות רבה מבלי שתיפגע איכותו מרעש משמעותי נוסף או עיוות.
חסרונם הבולט ביותר של אותות אנלוגיים אל מול אותות ספרתיים הוא ששידורים אנלוגיים תמיד יוסיפו רעש לאות. כאשר האות מועתק, מועבר או מעובד, הרעש הבלתי נמנע שיווצר בערוץ ההעברה ידרדר באופן בלתי הפיך את יחס האות לרעש, עד שבמקרים קיצוניים האות הופך לחסר ערך. אובדן איכות האות היא בלתי הפיך שכן במרבית המקרים, אין שיטה אמינה להבחין בין הרעש לבין האות.
באותות אנלוגיים חשמליים, ניתן להפחית רעש חיצוני על ידי מיגון, חיבורים איכותיים ושימוש בסוגים מסוימים כבלים כגון זוג קואקסיאלי. עם זאת, לא ניתן להפחית את הרעש לחלוטין.
סימפלקס

במתמטיקה, סִימְפְּלֵקְס הוא מבנה גאומטרי או קומבינטורי פשוט, המאופיין במספר הקודקודים הקטן ביותר האפשרי לגוף מאותו ממד. 
כמבנה גאומטרי, הסימפלקס הוא פאון במרחב האוקלידי ה-n ממדי, שיש לו n+1 קודקודים. הסימפלקסים בממדים נמוכים הם נקודה, קטע, משולש ופירמידה משולשת (טטרהדרון). את הסימפלקס שקודקודיו הם הווקטורים  אפשר לכתוב כקבוצת הצירופים  כאשר המקדמים  אי שליליים וסכומם 1. 

כמו בפירמידה, לכל בחירה של קבוצת קודקודים, הסימפלקס שהם פורשים מהווה פאה של הסימפלקס המקורי. יריעות טופולוגיות, מכל ממד, אפשר ללמוד באמצעות טריאנגולציה שאבני היסוד שלה הם סימפלקסים.
הסימפלקס הקומבינטורי הוא הפשטה של המבנה הגאומטרי, והוא מתואר על ידי n+1 קודקודים, בתוספת ההנחה שכל תת-קבוצה של i+1 קודקודים מהווה תא i-ממדי. הסימפלקס הוא הקומפלקס הפשוט ביותר.
מיכל רוזין

ביוגרפיה

רוזין נולדה ברמת גן, למדה בתיכון בליך בעיר, ושירתה כקצינת חינוך. כיום מתגוררת בפתח תקווה, עם בעלה רונן פרי ושלושת ילדיה.
החלה את פעילותה הפוליטית כעוזרת לחברת הכנסת יעל דיין ממפלגת העבודה בשנים 1993 עד 1994, ולאחר מכן הייתה העוזרת הפרלמנטרית של ח"כ נעמי חזן ממפלגת מרצ עד שנת 1999. במהלך כהונתו של רן כהן כשר התעשייה והמסחר בממשלת ישראל העשרים ושמונה, שימשה לו יועצת בכירה.
עם התפטרות כהן מהממשלה עזבה את תפקידה והחלה לעבוד כלוביסטית עבור מרכז "שתיל" מבית הקרן החדשה לישראל, וכיועצת פוליטית להתאחדות עולי אתיופיה. לאחר מכן, במשך 5 שנים, הייתה מנהלת מחלקה המדיה בקבוצות השיווק "כפיים". בתפקיד זה קידמה פרויקטים עבור עמותות, מועמדים פוליטיים ומטרות ציבוריות כגון עידוד תרומת איברים עבור אדי, קמפיין לעידוד נשים בספורט והקמפיינים הפוליטיים של רן כהן ושל מפלגת מרצ בראשון לציון ובראש העין.
בשנת 2007 החלה לעבוד בעמותת פנים להתחדשות יהודית, בתפקיד מנהלת המחלקה הציבורית והפוליטית. במהלך עבודתה מול ועדות הכנסת ומשרד החינוך, פעלה להשוואת תקציבים בין מערכות החינוך הדתית והממלכתית, ולהפניית כספים אל זרמי היהדות הקונסרבטיבית והיהדות הרפורמית.
באפריל 2008, התמנתה למנכ"לית איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל - קואליציה של תשעה ארגונים שפעלו במטרה למגר את תופעת האלימות המינית ולהעניק זכויות חברתיות לנפגעות תקיפה מינית. בתפקיד זה ארגנה את צעדות המחאה השנתיות ביום המאבק הבינלאומי למניעת אלימות נגד נשים, לקחה חלק בבחירת הפרסומת הסקסיטית של השנה מטעם ארגון ויצו, והובילה את פרסום הדו"ח השנתי של הארגון שמוצג מדי שנה בכנסת. הביעה דעתה במספר פרשיות שבהן הועלו טענות
לאונס ולהטרדה מינית שחלקן הסתיימו בהרשעות, והובילה את תגובת הארגון מולן - פרשת משה קצב, חקירתו של ניצב אורי בר-לב בחשד להטרדה מינית, הרשעתו ושחרורו המוקדם של חנן גולדבלט, פרשת האונס בחניון גן העיר בתל אביב, ופרשת המין בחוף בוגרשוב בתל אביב.
כיהנה כראש הפורום לשלום של צעירי מרצ, יו"ר פורום הנשים של מרצ, וכיום מכהנת כיו"ר הנהלת מרצ. נבחרה למקום ה-4 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת ה-19 (לאחר שבמערכת הבחירות ה-17 וה-18 הגיעה למקומות 9 ו-11 בהתאמה).
בבחירות לכנסת ה-20 רוזין נבחרה שוב למקום הרביעי ברשימת מרצ ונבחרה פעם נוספת לכהן כחברת כנסת.
בפריימריז של מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-21 זכתה במקום השני, ובעקבות זאת דורגה במקום השלישי ברשימת המועמדים.
בפריימריז לכנסת העשרים ושתיים הגיעה רוזין למקום החמישי ולפיכך הוצבה במקום ה-13 ברשימת המחנה הדמוקרטי ולא נבחרה לכנסת.
רוזין היא דוקטורנטית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן, לאחר שסיימה תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג למדעי המדינה ותקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
STS-7

המשימה

המראתה השנייה של הצ'לנג'ר אל החלל החלה ב-18 ביוני 1983 בשעה 7:33 לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
זו הייתה משימת החלל הראשונה שבה השתתפה אישה אמריקאית, סאלי רייד (Sally K. Ride). בנוסף, לקחה המשימה  את הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (5 אסטרונאוטים).
בנוסף לסאלי, חברי הצוות של אותה משימה היו רוברט קריפן מפקד המשימה, שהיה טייס במשימת STS-1, פרדריק הוק טייס המשימה, ג'ון פביאן ונורמן ת'אגארד שהיו מומחי משימה כמו סאלי. ת'אגארד, רופא בהכשרתו, טס מוקדם מן המתוכנן למחזור שלו משום שנאס"א רצתה לחקור בטיסה זו את בעיית מחלת הטיסה, שהשפיעה על צוות STS-5.
שני לווייני תקשורת שנשאה המעבורת, לווין ANIK C-2 של חברת Telesat of Canada ולווין שני Palapa B-l של מדינת אינדונזיה, הוצבו בהצלחה בחלל ללא תקלות. שבעה מטעני Get Away Special הוחזקו במעבורת לשם ניסויים באפס גרביטציה. אחד מהניסויים עסק בהתנהגות חברתית במושבת נמלים בהיעדר גרביטציה. בנוסף לכל ניסויים אלו נוסו עוד כ-10 ניסויים בתחומים שונים.
אחד המטענים של המעבורת נקרא SPAS-01. זהו לוויין שניתן לשחרר מן המעבורת בעזרת הזרוע הרובוטית כך שיטוס לצידה בחופשיות, וללכוד אותו בחזרה כעבור מספר ימים. מטען זה בדק יצירה של סגסוגות מתכת במיקרו-כבידה. מטען זה נשלח מטעם סוכנות החלל הגרמנית. הניסוי במטען זה בוצע ביום הטיסה החמישי. המערכת כללה גם מצלמת 16 מ"מ שצילמה את המעבורת מן הלוויין. מצלמה זו כבר טסה לחלל בעבר, באחת הטיסות של טילי ליטל ג'ו במסגרת תוכנית מרקורי.
STS-7 שבה לכדור הארץ ב-24 ביוני 1983 בשעה 6:57 בבוקר לפי השעון הפסיפי (PST), והייתה אמורה להיות למשימה הראשונה שנוחתת היישר במרכז החלל קנדי, אך בגלל תנאי מזג אוויר קיצוניים הופנתה למסלול נחיתה 15 בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. המשימה ארכה 6 ימים, שעתיים 23 דקות ו-59 שניות שבהם עברה המעבורת מרחק כולל של 4,072,553 ק"מ, ב-97 הקפות סביב כדור-הארץ.
צ'לנג'ר חזרה אל מרכז החלל קנדי ב-29 ביוני 1983.
אהבה אילמת

תקציר העלילה

גיא (שרגא הרפז) מגיע לעבוד בחוות סוסים המנוהלת על ידי בני (אשר צרפתי). בני נמצא ביחסים מתוחים עם אשתו מיקי (מירי אלוני) והם אינם מקיימים יחסי מין זמן ממושך. בחווה עובדת גם בחורה חרשת אילמת בשם יונינה (אביבה גר) שבני פרש עליה את חסותו ומשוחח איתה בשפת הסימנים.
לגיא יש ניסיון בטיפול בסוסים ובהדרכת רכיבה. לחווה מגיעות מספר בחורות להדרכת רכיבה והן מתרשמות מהגבר המקרין גבריות. גילדה (לאשה רוזנברג) נמשכת אליו והם מקיימים יחסי מין בשדה ועל גבי סוס.
גם מיקי המתוסכלת נמשכת לגיא והם מקיימים יחסים כשבני לא נמצא. יונינה עדה לכל הפעילות של גיא ונמשכת אליו אבל אינה מדברת. גיא מחבב אותה, מנסה ללמוד את שפת הסימנים וכופה את עצמו עליה.
גיא הוא רוכב מעולה ומנצח במרוץ סוסים שנערך בכפר ערבי סמוך. בני מגלה את היחסים בין גיא למיקי ויונינה ומתפתח ביניהם מאבק אלים שמסתיים כאשר יונינה משמיעה צווחה בפעם הראשונה בחייה.
גיא עוזב את החווה אך יונינה רצה ומצטרפת אליו.
מרכז (אלגברה)

באלגברה, המרכז של מבנה אלגברי הוא תת-מבנה, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל האיברים במבנה. מקובל לסמן את המרכז של מבנה G באות , מן המלה הגרמנית Zentrum, או בצירוף . באופן הזה מתקבל תת-מבנה שהוא קומוטטיבי בפני עצמו ומשתלב באופן פשוט יחסית עם המבנה המקורי, וכך אפשר להכניס כלים המתאימים לסיטואציה קומוטטיבית, גם כאשר המבנה שאותו חוקרים אינו כזה.
בדרך כלל המרכז כולל את האיברים a המקיימים את התנאי ax=xa לכל x; זוהי ההגדרה עבור חבורות ועבור חוגים. ההבדל העיקרי בין שני המקרים אינו בהגדרה, אלא בתכונות הבסיסיות, המובילות לתפקידים השונים שיש למרכז בתורת החבורות ובתורת החוגים. המרכז של חבורה הוא תמיד תת-חבורה נורמלית, אך הוא עשוי להיות טריוויאלי. מאידך, המרכז של חוג כמעט תמיד אינו אידיאל, אבל הוא כולל לפחות את תת-החוג הנוצר על ידי היחידה (כאשר מדובר בחוג עם יחידה).
באלגברות לי ההגדרה שונה, ומתאימה למרכז של האלגברה העוטפת: . שלא כמו במקרה האסוציאטיבי, המרכז הוא אידיאל של האלגברה L.
במבנים לא אסוציאטיביים, ובפרט באלגברות לא אסוציאטיביות, המרכז כולל רק איברים בגרעין, היינו איברים a שעבורם האסוציאטור מקיים  לכל x ו- y, ובנוסף שהם מתחלפים עם כל איבר באלגברה.
ג'יימס פיורפוי

חייו

פיורפוי נולד בעיירה טונטון שבסומרסט, ועזב את הלימודים בגיל 16. לאחר שהתפרנס מעבודות מזדמנות, כגון פועל בחווה לגידול חזירים, ונסע לטייל ברחבי אירופה, שב לביתו בגיל 18, והשלים את לימודיו. במהלך השלמת הלימודים החליט לפנות לקריירה של משחק, והחל ללמוד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת לונדון. במקביל, התפרנס ממכירת גליונות של ה-Socialist Worker, ביטאון מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) של בריטניה.
במהלך לימודיו, גילם את התפקיד הראשי במחזה הנרי החמישי. נציגים של רויאל שייקספיר קומפני התרשמו מהופעתו, והוא הצטרף לתיאטרון ב-1988. במסגרת הפקותיו של תיאטרון זה השתתף במקבת', הסערה, המלך ליר ומחזות נוספים. במהלך שנות ה-90 המשיך לנדוד בין תיאטראות. בין היתר, השתתף במחזה המלט בהפקת בריסטול אולד ויק (1991), וב"מותו של סוכן" בהפקת תיאטרון וסט יורקשייר (לצדו של ג'וד לאו, 1994). בסוף שנות ה-90 שב לרויאל שייקספיר קומפני, והשתתף ב"ילדי גן העדן" שהוצג בברביקן.
במקביל להופעותיו בתיאטרון, החל פיורפוי להופיע בתפקידי משנה בסדרות טלוויזיה החל מ-1990 ובקולנוע החל מ-1992. תפקידיו המשמעותיים הראשונים היו בסרטים "חדרי שינה" (1998) ו"מנספילד פארק" (1999), בו גילם את דמותו של טום ברטראם.
בראשית שנות האלפיים המשיך פיורפוי לגלם תפקידים קטנים יחסית בטלוויזיה ובקולנוע, עד שב-2005 לוהק לתפקיד מרקוס אנטוניוס בסדרת הטלוויזיה "רומא". בשנת 2009 מגלם פיורפוי את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "הנדבן" של רשת NBC, העוסקת בנער שעשועים אמיד שמחליט להקדיש את הונו לשיפור חייהם של אחרים.
פיורפוי הוזכר כמועמד לגלם את דמותו של ג'יימס בונד בסרט גולדן איי, אך בסופו של דבר נבחר לתפקיד פירס ברוסנן, שהמשיך לשלושה סרטים נוספים. עם פרישתו של ברוסנן, שוב הוזכר פיורפוי כמועמד, אך לתפקיד נבחר דניאל קרייג.
בשנת 2012 לוהק לתפקיד ג'ו קרול בסדרה "The Following" בה הוא מגלם רוצח סדרתי, הסדרה זכתה להצלחה רבה. באותה שנה שיחקה בתפקיד חוזר בסיטקום "אפיזודס". בשנת 2015 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "מומנטום".
בשנת 2016 החל לשחק בסדרת הדרמה המערבונית "האפ ולנארד", לצידו של מייקל קנת' ויליאמס. הסדרה ירדה ב-2018 לאחר שלוש עונות ונחלה הצלחה רבה. 
בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "פחמן משודרג" המשודרת בנטפליקס.

חיים אישיים

פיורפוי רווק ואב לבן, שנולד ב-1997 לבת זוגו דאז, השחקנית הולי איירד.
מפצל קרניים

סוגי מפצלי קרניים

פיצול קרניים היא תופעה מוכרת מחיי היום יום, ניתן להבחין בה כאשר אנו מסתכלים דרך החלון, ורואים את הנוף, יחד עם הדמות שלנו.
מראות דיאלקטריות - בחברות שונות מייצרים מראות אשר מעבירות חלק מהאור הפוגע בהם, ומחזירות חלק אחר. מראות אלו מתפקדות כמפצלי קרניים.
מפצלי קרניים קוביים - מפצלי קרניים רבים הם בעלי צורת קובייה המורכבת משני משולשים, כאשר פיצול הקרן נעשה בתפר בין המשולשים.
את חיבור שני חלקי הקובייה ניתן לעשות בדרכים שונות, אשר משפיעות על הפרמטרים של הפיצול.
לוטשנטל ברייטהורן

גאוגרפיה

ההר הוא חלק מהרכס המפריד בין עמק הרון מדרום ועמק לוטשן מצפון וממוקם בו בין ההרים ברייטלאיהורן ממערב ולונזהורנר ממזרח.
ההר הוא חלק מרכס נוסף העובר מדרום לצפון ומפריד בין עמק בלטשידר (Baltschiedertal) ועמק קרחון אובראלטש המתחיל בהר אונטרבכהורן שעל עמק הרון עובר דרך הנסטהורן ומסתיים בלוטשנטל ברייטהורן.
ישנו הר נוסף בשם ברייטהורן המתנשא גם הוא מעל עמק לוטשן ונקרא לאוטרברונן ברייטהורן.
רן ארז

קורות חייו

ארז נולד ברומניה. בראשית שנות ה-60, בהיותו בן 17, עלה לישראל עם משפחתו. הוא גדל בבית מסורתי, ולאחר שהשתתף במלחמת ששת הימים, שינה את אורח חייו והפך לדתי. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כמורה לחינוך גופני, ועסק בספורט. ארז השתייך לנבחרת ישראל בחתירה, ספורט בו עסק עוד בנערותו ברומניה, שם זכה בתואר אלוף רומניה בחתירה לנוער. כמו כן, השתתף במכביה ובתחרויות בינלאומיות. ארז החל את דרכו בארגון המורים כיו"ר ועד המורים בבית הספר שבו לימד באשדוד, ולאחר ששימש במספר תפקידים, נבחר ב-1997 ליושב ראש הארגון. במקביל לכהונתו כיו"ר ארגון המורים המשיך ללמד חינוך גופני בבית הספר אמי"ת ב' באשדוד.
ארז נשוי ואב ל-2, מתגורר באשדוד.

ארגון המורים

בשנים 2005–2007 עמד ארז בראש מאבקם של ארגוני המורים בעד שיפור תנאי עבודתם. לאחר שפורסמה הרפורמה של ועדת דברת, נפתח משא ומתן בין הממשלה ומשרד החינוך לבין הארגונים. הסתדרות המורים החליטה להגיע להסכם, אך הארגון בראשותו של ארז סירב, והחריף את המאבק. בשנת 2006, בהנהגתו של ארז, שיבשו מורי הארגון את הלימודים בבתי הספר בחינוך העל-יסודי, וב-10 באוקטובר 2007 פתחו בשביתה, שהפכה לארוכה ביותר בהיסטוריה של מערכת החינוך בישראל, שכללה 54 ימים ללא לימודים. השביתה הסתיימה ב-12 בדצמבר, בסוף חופשת החנוכה. 
ארז עמד בראש היוזמה החינוכית "עוז לתמורה". היוזמה נוסתה במספר בתי ספר בהצלחה רבה, וזכתה לתגובות חיוביות מצד המורים, ההורים והתלמידים. התוכנית לא יושמה בכל בתי הספר בישראל עקב התנגדותה של שרת החינוך לימור לבנת.
בשנת 2003 טען העיתון "ידיעות אחרונות" בסדרת כתבות כי ארז נהג להיעדר באופן שיטתי לתקופות ארוכות מעבודתו כמורה לחינוך גופני בבית ספר באשדוד, ולמרות זאת קיבל משכורת ממשרד החינוך בגין עבודה שבפועל לא בוצעה, בסכומים מצטברים ניכרים ביותר. ארז הועמד לדין משמעתי פנים-משרדי בלבד, בפני סמנכ"ל משרד החינוך, וקיבל "הערה" על כך שקיבל שכר מבלי שעבד בפועל. בעקבות כך הוגשה עתירה לבג"ץ כנגד היועץ המשפטי לממשלה, בדרישה להעמיד את ארז לדין פלילי או לדין משמעתי, ולהפסיק את עבודתו במשרד החינוך בשל קבלת הטבות שכר שלא כדין. לאחר הגשת העתירה התקיים בשנת 2006 דיון משמעתי חוזר, הפעם בפני מנכ"ל משרד החינוך, שהמיר את ההערה ל"נזיפה". ב-2009 דחה בג"ץ את העתירה, אך מתח ביקורת על התנהלותו של ארז, וקבע כי היא היוותה סטייה משמעותית מהנוהל התקין המחייב עובד בשירות המדינה.
ארז שותף ליוזמה החינוכית "תנו למורים ללמד" בשיתוף עם ד"ר עינת וילף. היוזמה קוראת להחזרת הסמכות לידי המורים והמנהלים ולהקשחת המשמעת בבתי הספר.
מפרץ טרה נובה

אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

אזור ימי של 29.4 ק"מ מן המפרץ, הכולל רצועה צרה של מי חופים באורך 9.4 ק"מ מדרום לתחנת זוקלי, ומשתרע למרחק של 7 ק"מ מן החוף לכל היותר, הוכרז אזור אנטארקטי מוגן במיוחד (ASPA 161). זהו אתר חשוב למחקר ארוך-טווח באקולוגיה הימית של קהילות בנטיות. נוסף לקהילות עשירות ומורכבות של ספוג ואנתוזואה, האתר נותן מחסה למושבה של פינגווין אדלי.
מנואל בנדרה

מנואל בנדרה (פורטוגזית: Manuel Bandeira;‏ 19 באפריל 1886, ריו דה ז'ניירו - 13 בינואר 1968, ריו דה ז'ניירו) היה משורר ברזלאי. הוא כתב מעל 20 ספרי שירה ופרוזה. ב-1904 הוא גילה כי הוא לוקה בשחפת, ובשל האקלים הטרופי בריו דה ז'ניירו הוא עבר לסאו פאולו. ב-1922, אחרי שהייה ממושכת באירופה שם פגש בנדרה אומנים בולטים רבים, הוא תרם שירים עם ביקורת חברתית ופוליטית לתנועה המודרניסטית בסאו פאולו. בנדרה החל לפרסם את יצירותיו החשובות ב-1924. הוא הפך ליוצר ברזילאי מוערך, וכתב מאמרים במספר עיתונים וכתבי עת. הוא אף לימד ספרות לטינית בריו דה ז'ניירו. הוא תרגם לפורטוגזית מחזות קנוניים מהספרות העולמית ב-1956, והמשיך בזאת עד ימיו האחרונים. הוא מת בעיר הולדתו, ריו דה ז'ניירו.
שיריו של בנדרה מאופיינים בעדינות וביופי מיוחדים. ניתן למצוא מוטיבים חוזרים ונשנים בעבודותיו: אהבת האישה, ילדותו בעיר רסיפה, חברים ובעיות בריאות. בריאותו הרגישה השפיעה על שיריו, באופן דומה לשיריו האחרונים של חורחה לואיס בורחס. רבים משיריו של מנואל בנדרה מתארים את מוגבלותו של הגוף האנושי.