google/wiki40b huggingface dataset:
חיים דבירי

קורות חיים

חיים דבירי (נובודבורסקי) נולד בשנת 1905 בעיר מינסק שברוסיה הלבנה. בגיל 12 "גנב" לבדו את גבול רוסיה-פולין ולאחר נדודים רבים הגיע בגיל 14 לארץ ישראל. אמו, מינה לבית ניסביץ, ואחיו הקטן, דב, הצטרפו אליו מאוחר יותר וב-1921 הגיעו לארץ.
אביו שלמה היה בן למשפחת דיינים ושימש רב על אניות שהסיעו יהודים לאמריקה. אימו מינה נולדה למשפחה ציונית חב"דית, הייתה בקיאה בשפה העברית, והיא ששקדה על חינוכם הציוני של בניה, חיים ודב דבירי (נובודבורסקי).
חיים התחנך בבית־הספר 'תחכמוני', אך לא הסתגל, ועזב. לאחר שרכש את השכלתו בכוחות עצמו, התקבל לסמינר למורים בירושלים. 
על רקע הפוגרומים (המאורעות) נגד היישוב העברי), ועל רקע השלטון הזר בארץ, התגבשה קבוצת הוגי דעות צעירים, אשר חרגה מהמסגרת הפוליטית המקובלת, וקראה לנוער העברי למרוד במוסכמות ולממש חזון מלכות ישראל בן האלפיים. חיים דבירי היה מהראשונים שהצטרפו לקריאה זו,  שאותה הוביל ד"ר אב"א אחימאיר. ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, נעצר דבירי יחד עם חברי ברית הבריונים ונידון ל-15 חודשי מאסר. ב-1936 הצטרף דבירי לאצ"ל והשתתף בפעילויותיו, ובעקבות זאת נאסר ונידון לשלוש שנות מאסר שאותן ריצה בכלא בירושלים ובכלא נור אלשמס שליד טולכרם. בעת הפילוג באצ"ל הלך אחרי יאיר – אברהם שטרן – אל הלח"י, ובשנת 1944 נאסר שוב, ישב במאסר בלטרון, והוגלה לאריתריאה ולסודאן. הוא שוחרר ב-1947, שב לארץ והשתתף בפעילויות המחתרת. לאחר קום המדינה ישב בכלא בעקבות רצח הרוזן ברנדוט.
ספרו הראשון, "יום אביב שלא ישכח", מתאר את החיים בבתי הסוהר של הימים ההם ואת דרכם של צעירים חולמים ולוחמים, חברי המחתרת, אשר לחמו בשלטון הזר ובשנאת מתנגדים פוליטיים. הם חיו חיי רעב ומחסור, רדיפות מאסרים, הגליות, רציחות וגרדומים, והמשיכו את מאבקם עד שהפך חזונם למציאות וקמה מדינת ישראל.
חיים דבירי התחתן עם רחל מרק, ילידת ירושלים, דור שביעי בארץ. רחל, מורה ומשוררת, מאחרונות ברית הבריונים, לוחמת אצ"ל ולח"י, נפטרה בגיל 94 בינואר 2009. 
נולדו להם שני ילדים. ספר שיריה "לא הלכתי בשבילים...", יצא לאור ב-1989, ובו בין השאר שירים על פעולותיה במחתרת.
דבירי נפטר בשנת 2006 ונטמן ליד אב"א אחימאיר, בבית העלמין בנחלת יצחק.
מרינט פישון

מרינט פישון (בצרפתית: Marinette Pichon;‏ נולדה ב-26 בנובמבר 1975) היא כדורגלנית עבר צרפתייה ששיחקה כחלוצה. פישון היא מלכת השערים של נבחרת צרפת בכל הזמנים, עם 81 שערים ב-112 הופעות.

קריירה

פישון נולדה ב-26 בנובמבר 1975 בעיר בר סור אובה שבצרפת. ב-1992, היא החלה לשחק בקבוצת "אולימפיק סנט ממי" מהליגה הצרפתית השנייה, ושנתיים לאחר מכן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת הבוגרת. ב-1995, היא עלתה עם קבוצתה לליגת העל, אך לאחר שנתיים ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה.
בקיץ 1997 שיחקה פישון בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - אליפות אירופה שנערכה באותה שנה בנורווגיה ושוודיה. בשלב הבתים של הטורניר השיגו הצרפתיות ארבע נקודות, אך סיימו במקום השלישי ולא העפילו לחצי הגמר. ארבע שנים לאחר מכן, באליפות אירופה שהתקיימה בגרמניה, כבשה פישון שלושה שערים במהלך שלב הבתים, אך צרפת שוב לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון.
בשנת 2002, סיימה פישון בפעם השנייה ברציפות כמלכת השערים של הליגה הצרפתית, והחליטה לנסות את מזלה בליגת ה-WUSA האמריקאית. היא חתמה בקבוצת פילדלפיה צ'ארג', וכבר בשנתה הראשונה בליגה היא נבחרה לשחקנית המצטיינת של העונה, לאחר שכבשה 14 שערים במהלכה והובילה את פילדלפיה לחצי גמר הפלייאוף. עונה לאחר מכן היא כבשה שוב 14 שערים, וחלקה את תואר מלכת השערים של הליגה עם דאגני מלגרן הנורווגית.
ב-2003 פורקה ה-WUSA, ופישון החליטה לחזור לאולימפיק סנט ממי. בסוף שנה זו, היא אף לקחה חלק במשחקי הגביע העולמי שנערכו בסין. זה היה גביע העולם הראשון בו השתתפה נבחרת צרפת, וגם בו היא לא הצליחה לעבור את שלב הבתים. פישון כבשה את שני השערים היחידים של הנבחרת בטורניר - בניצחון מול קוריאה הדרומית ובתיקו מול ברזיל, ופתחה בהרכב הראשון בכל שלושת המשחקים.
שנה לאחר מכן, עברה פישון לקבוצת הצמרת ג'וביסי, ומהר מאוד הפכה לאחת מהשחקניות הבולטות בקבוצה. בשתי עונותיה הראשונות במועדון, היא כבשה 74 שערים, סיימה פעמיים כמלכת השערים של הליגה וזכתה פעם אחת בפרס כדורגלנית השנה בצרפת. בעונתה הראשונה בג'וביסי זכתה פישון עם הקבוצה בגביע הצרפתי, ובעונה השנייה היא זכתה איתה באליפות הליגה. הייתה זו האליפות היחידה בקריירה בת 15 השנים של פישון.
בספטמבר 2006, לאחר שלא הצליחה להעפיל לגביע העולם עם נבחרת צרפת, הודיעה פישון על פרישה מכדורגל בינלאומי. בסיום עונת 2007, היא פרשה גם מהזירה המקומית. שש שנים לאחר פרישתה, חזרה פישון לג'וביסי, אך הפעם לצוות הניהולי של המועדון.

חיים אישיים

מספר שנים אחרי פרישתה, הודיעה פישון על יציאתה מהארון. בנובמבר 2012, היא הייתה לאישה השנייה בתולדות צרפת שזוכה לחופשת לידה בעקבות ההיריון של בת זוגה. היריון זה התבצע באמצעות הפריה חוץ-גופית.
יהודה צלליכין

יהודה אידל צלליכין (7 בספטמבר 1861 - 19 בספטמבר 1941) היה מחלוצי העלייה הראשונה, חבר ביל"ו, נמנה עם מייסדיה של  המושבה ראשון לציון.

ביוגרפיה

צלליכין נולד בשקלוב שבבלארוס. אביו, משה צלליכין, היה דיין ממשפחת דיינים. כבן לדיין, למד יהודה בצעירותו בחדר ואחר כך בישיבה. בעקבות פרעות ה"סופות בנגב", הצטרף אל הביל"ויים במטרה לעזוב את רוסיה ולעלות לארץ ישראל. סדר עלייתם של הבילויים לארץ נקבע לפי תור. על פי סיפורים, תשוקתו של צלליכין לעלות לארץ בהקדם הייתה כה גדולה, עד שהציע לשלם כסף על מנת להקדים את תורו. הצעתו התקבלה, והוא עלה לארץ במקום מנחם אוסישקין, אשר ויתר זמנית על תורו.
צלליכין עלה באונייה "לזרוב" יחד עם עוד חמישה חברים, והגיע לנמל יפו ב-11 באוגוסט 1882.
אשתו, חסיה לבית בנינסון, נולדה בינואר 1862, בעיר בוריסוב, והתחנכה במינסק בבית אחיה יהושע דב בנינסון. בבואה לארץ הצטרפה למגורי הבילויים בבית אנטון איוב. השניים התארסו במקום ועברו יחדיו לראשון לציון. חתונתם נערכה ב-3 בפברואר 1884.
צלליכין היה מן הראשונים שקבלו עליהם את הנתינות הטורקית ולכן נקנו על שמו אדמות רבות במקומות כדוגמת בן שמן, רוחמה ונחלת יהודה. כמו כן סייע ליהושע חנקין ברכישת אדמות רחובות, בכך שרכש אדמה לעצמו באזור. בהזדמנות זאת רכש נחלה ברחובות גם עבור אחיו, הרב צבי קאהן, רבם של יהודי פרנקפורט שגר באותה תקופה בגרמניה, ועלה מאוחר יותר לישראל והתיישב ברחובות.
יוהאן הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן

ביוגרפיה

יוהאן נולד בשטארקנבורג שברוזנות פפאלץ-זימרן ב-15 במאי 1459, לפרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן ומרגרט מחלרה, בתם של אדולף, דוכס חלרה וקתרינה מקלווה.
בשנת 1480 מת אביו פרידריך הראשון, רוזן פפאלץ-זימרן, ויוהאן עלה במקומו לשלטון. יוהאן הרחיב את העיר זימרן, ושיפץ הרבה מבתיה, והניח את היסודות לכנסיית סנט שטפן ובית העירייה. במהלך מלחמת לנדסהוט שמר יוהאן על נייטרליות, ובכך הציל את הרוזנות מחורבן.
ב-27 בינואר 1509 מת יוהאן, ובנו יוהאן השני, רוזן פפאלץ-זימרן עלה לשלטון במקומו.
נויברנדנבורג

היסטוריה

ראשיתה של העיר הוא במנזר ברודא שנבנה על חוף האגם בשנת 1240. נויברנדנבורג עצמה הוקמה ב-1248, כאשר המרגרייב של ברנדנבורג החליט לבנות עיר בחלק הצפוני של נחלתו. ב-1292 הפכו העיר וסביבתה לחלק ממקלנבורג.
העיר שגשגה כמרכז מסחר עד למלחמת שלושים השנה (1618-1648) ואז איבדה את מעמדה. במהלך התקדמותו הדרמטית של הצבא השוודי בפיקודו של המלך גוסטב השני אדולף לתוך גרמניה, הוא חנה בנויברנדנבורג, אך היא שוחררה על ידי כוחות הליגה הקתולית הקיסרית ב-1631. במהלך מבצע זה דווח שהכוחות הקתוליים הרגו רבים מהחיילים השוודים והסקוטים. בהמשך אימצו השוודים מדיניות של אי לקיחת שבויים והעיר הייתה לזירת אחד המעשים הברוטליים ביותר באחת המלחמות הברוטליות ביותר בהיסטוריה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה שבויים בקרבת העיר. ב-1945, מספר ימים לפני תום המלחמה, הועלו באש 80% משטחה של העיר העתיקה על ידי הצבא האדום. באירוע זה כ-600 איש איבדו עצמם לדעת. מאז, רוב הבניינים ההיסטוריים נבנו מחדש.

אתרים חשובים

חומתה של נויברנדנבורג שנבנתה בימי הביניים השתמרה בשלמותה. גובהה של החומה 7 מטרים והיקפה הוא 2.3 ק"מ והיא כוללת ארבע שערים בנויים לבנים בסגנון גותי, שנבנו במאות ה-14 וה-15.
מבין השערים הללו, אחד מהמרשימים ביותר הוא שער שטארגרד (Stargarder Tor), עם המבנה הגמלוני, תחרת החלונות והרוזטות המעטרים אותו בצידו החיצוני.
אתר בעל עניין נוסף היא כנסיית מריה (Marienkirche), שגם היא בנויה בלבנים בסגנון גותי. בניין הכנסייה הושלם ב-1298 הכנסייה הוחרבה כמעט לחלוטין ב-1945 אך ב-1975 היא שוקמה ומאז 2001 היא משמשת כאולם קונצרטים.
הבניין הגבוה בעיר הוא בית החינוך והתרבות, שנפתח ב-1965. המתאר הדק שלו העניק לו את הכינוי "אצבע התרבות" (Kulturfinger). אתר חשוב נוסף בעיר הוא המוזיאון האזורי.
מיון בסיס

מיון בסיס (Radix sort) הוא אלגוריתם מיון של מספרים המסתמך על כך שמספר הספרות בייצוג המספרים חסום על ידי קבוע. (למשל: מספר הספרות בייצוג המספר 1234567 הוא 7).
ניתן לממש מיון בסיס כמיון יציב, כלומר מיון ששומר על הסדר הפנימי בין שני ערכים זהים.
מיון הבסיס מתבצע בדרך כלל בזמן ריצה של , כאשר n הוא גודל הקלט ו-k הוא מספר הספרות המקסימלי בכל מספר.

זמן ריצה

עקרונית, זמן הריצה של האלגוריתם הוא , כאשר n הוא כמות המספרים בקלט, k הוא מספר הספרות המקסימלי בכל מספר ו-d הוא הבסיס בו המספרים נתונים.
עם זאת, לרוב המספרים נתונים בבסיס ידוע, כך שלכל בסיס שהוא מתקיים  ולכן זמן הריצה יהיה .
אם גודל הקלט, כלומר מספר המספרים שיש למיין, הוא בסדר גודל גדול מזה של מספר הספרות (או: k זניח ביחס ל-n), כלומר , זמן הריצה יהיה , כאשר זמן הריצה המינימלי למיון  מספרים ללא הנחות ידועות על היחס בין גודל הקלט למספר הספרות המקסימלי כלשהן הוא .
חשוב לשים לב שלא בכל המקרים , והדבר תלוי ביחס שבין גודל הקלט למספר הספרות בכל מספר (לדוגמה, שני מספרים בעלי 10 ספרות עשרוניות ימוינו מהר יותר במיון מיזוג מאשר במיון בסיס).
אייסאקו סטו

ראשית חייו

סָטוֹ נולד במחוז ימאגוצ'י, ולמד משפט גרמני באוניברסיטת טוקיו. ב-1923 הוא עבר את בחינות השירות הציבורי, ובשנה שלאחר מכן החל לעבוד במשרד הרכבות היפני. הוא שימש מנהל משרד הרכבות של אוסקה מ-1944 עד 1946, וסגן שר התחבורה מ-1947 ועד 1948.
סטו נכנס לדיאט ב-1949 כנציג המפלגה הליברלית. הוא החל לטפס בסולם הדרגות וב-1951 עד 1952 שימש שר הדואר והתקשורת. לאחר מכן הפך למזכיר הקבינט לראש הממשלה שיגרו יושידה מינואר 1953 עד יולי 1954.
לאחר יסוד המפלגה הליברלית-דמוקרטית עקב מיזוג המפלגה הליברלית עם המפלגה הדמוקרטית, שימש סטו יושב ראש המפלגה מדצמבר 1957 עד יוני 1958, ולאחר מכן התמנה לשר האוצר בממשלותיהם של נובוסוקה קישי ושל האיאטו איקדה.
סטו שימש שר הסחר הבינלאומי והתעשייה מיולי 1961 עד יולי 1962, ולאחר מכן היה מנהל הסוכנות למדע ולטכנולוגיה, מנהל הסוכנות לפיתוח הוקאידו ושר האחראי לארגון אולימפיאדת טוקיו, שנערכה בטוקיו ב-1964.

ראש הממשלה

לאחר שאיקדה התפטר מתפקידו בעקבות הדרדרות בבריאותו, מילא סטו את מקומו. ממשלתו צברה כוח ובשלהי שנות ה-60 הוא שלט בכל ממשלת יפן. כראש ממשלה נהנה סטו מפופולריות, הודות לכלכלה המשגשגת. עם זאת, מדיניות החוץ שלו, שאיזנה בין האינטרסים של ארצות הברית וסין, נחשבה חלשה. בשל תמיכתו של סטו בהסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין יפן וארצות הברית ובמלחמת וייטנאם התעוררו ברחבי יפן הפגנות סטודנטים כנגד סטו, שהתרחבו לכדי הפגנות ענק, ובסופו של דבר אילצו את סטו לסגור את אוניברסיטת טוקיו לשנה אחת ב-1969.
לאחר שלוש כהונות כראש הממשלה, החליט סטו שלא לרוץ לכהונה רביעית. בבחירות הבאות זכה טקאו פוקודה במרבית הקולות של סיעתו של סטו, אך שר המסחר והתעשייה קקואיי טנאקה נבחר לראשות הממשלה.

יחסים עם סין וטייוואן

סטו הביע תמיכה ברפובליקה הסינית. הוא אישר הלוואה בסך 150 מיליון דולר לטייוואן ב-1965, ואף ביקר במדינה שנתיים לאחר מכן. ב-1969 טען סטו שההגנה על טייוואן היא חיונית להגנת יפן, והביע התנגדות להצטרפות סין לאומות המאוחדות ב-1971 ולביקור ניקסון בסין שנה לאחר מכן.

נושא הגרעין

סטו הגה את מדיניות שלושת הלַאווים ב-11 בדצמבר 1967, לפיה יפן לא תייצר, לא תכניס לתחומה ולא תביא לאזור נשק גרעיני. במהלך כהונתו ברשות הממשלה חתמה יפן על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, והדיאט אישר את עקרונות האמנה ב-1971.
עם זאת, על פי מסמכים סודיים מאותה תקופה שפרסמה ממשלת יפן ב-2008 עולה שסטו דווקא תמך בפעולה גרעינית של ארצות הברית כנגד סין, וכן הסכים להצבת נשק גרעיני באוקינאווה, לאחר שזאת תשוב לריבונות יפנית.

אוקינאווה

בסוף מלחמת העולם השנייה הייתה אוקינאווה נתונה תחת כיבוש אמריקאי. בעת ביקורו בארצות הברית ב-1965, ביקש סטו מפורשות מהנשיא האמריקאי לינדון ג'ונסון להשיב את אוקינאווה ליפן, ובאוגוסט של אותה שנה היה לראש הממשלה היפני הראשון מאז המלחמה שביקר באי.
סטו חתם על עסקה עם ריצ'רד ניקסון ב-1969, לפיה תשיב ארצות הברית את הריבונות על אוקינאווה ליפן, לאחר שתפנה את הנשק הגרעיני שהוצב באי, אך עם זאת, שמרה ארצות הברית על מספר בסיסים באזור. הריבונות על אוקינאווה שבה ליפן ב-1972.

לאחר הפרישה

סטו זכה בפרס נובל לשלום עם שון מקברייד ב-1974, והיה לאסייני הראשון לקבל פרס זה.

חייו הפרטיים

סטו נישא להירוקו מצואוקה ב-1926, ולזוג היו שני ילדים, ריוטרו ושינג'י. סטו היה אחיו של ראש הממשלה היפני ה-56 נובוסוקה קישי.
Mad World

"Mad World" (בעברית: עולם מטורף) הוא שיר של להקת הגל החדש הבריטית Tears for Fears. השיר נכתב על ידי רולאנד אורזבל והושר על ידי בסיסט הלהקה קורט סמית'. השיר היה הסינגל השלישי שהלהקה הוציאה לשווקים והיה הלהיט הראשון של הלהקה - השיר הגיע למקום השלישי במצעד הסינגלים הבריטי במהלך נובמבר 1982. שנה לאחר מכן השיר יצא באלבום הבכורה של הלהקה "The Hurting". השיר הפך בהמשך ללהיט הבינלאומי הראשון של הלהקה כאשר הוא הגיע למצעד ה-Top 40 במדינות שונות במהלך השנים 1982 ו-1983.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כמעט שני עשורים לאחר שהסינגל הושק לראשונה לשווקים, השיר זכה לפופולריות מחודשת וניכרת כאשר יצאה גרסת כיסוי אקוסטית חדשה לשיר בביצועם של מייקל אנדרוז וגארי ג'ולס, אשר נוגנה במקצב איטי בהרבה. גרסה זו הופקה במקור עבור הפסקול של הסרט "דוני דארקו" משנת 2001. על אף שהסרט זכה להצלחה מעטה יחסית כאשר יצא לראשונה לקולנוע, לאחר שהסרט יצא ב-DVD הוא זכה בהדרגה למעמד של סרט פולחן, ובעקבות כך גרסת הכיסוי זכתה לפופולריות רבה כאשר בהמשך הוחלט במהלך 2003 להוציא את גרסת הכיסוי המחודשת של השיר. הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הבריטי במהלך דצמבר 2003, וזכתה במהלך אותה התקופה גם להצלחה בינלאומית ניכרת.

הווידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר, אשר צולם במקור במהלך קיץ 1982, היה הווידאו קליפ הראשון של להקת Tears for Fears. הווידאו קליפ מתמקד בקורט סמית אשר מביט במהלך השיר מבעד לחלון במבט קודר בעוד רולאנד אורזבל מבצע ריקוד משונה ממול לבית, על מזח אגם. הקליפ כולל גם סצנת מסיבה קצרה בה נוכחים חברים ובני משפחה של חברי הלהקה, בהם לין סמית', אשר הייתה באותה העת אשתו של סמית'.
הווידאו קליפ בוים על ידי קלייב ריצ'רדסון, אשר במהלך התקופה נודע במיוחד בשל הווידאו קליפים שביים עבור הלהקה דפש מוד.

הווידאו קליפ

הווידאו קליפ לגרסת הכיסוי בביצוע מייקל אנדרוז וגארי ג'ולס בוים על ידי מישל גונדרי (במאי הסרט שמש נצחית בראש צלול). הווידאו קליפ זכה לפופולריות רבה ביוטיוב כאשר בשיא הפופולריות היו לווידאו קליפ מעל ל-62 מיליון צפיות בחודש דצמבר 2013.

גרסאות כיסוי נוספות

בנוסף לגרסת הכיסוי הנודעת של מייקל אנדרוז וגארי ג'ולס משנת 2001 לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות נוספות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעו להקת גרגוריאן, אדם למברט וסוזן בויל.
גירסת כיסוי לשיר בוצעה בשנת 2008 גם על ידי השחקנית מלאני פרס עבור פסקול הסרט "איים אבודים".
בוצעה גרסת כיסוי נוספת לשיר על ידי השחקנים קיי ג'יי אפא, לילי ריינהרט וקמילה מנדס עבור הסדרה "ריברדייל". הביצוע הופיע בעונה 2 בפרק 7.
Everybody's Got Something to Hide Except Me and My Monkey

מקורות

ב-1980, לנון אמר: "זו הייתה בעצם איזושהי שורה נחמדה והפכתי אותה לשיר. זה עליי ועל יוקו. כולם נראו פרנואידים לגבינו מלבד שנינו, היינו בזוהר האהבה. הכל ברור כשאתה מאוהב. כולם היו במתח מסביבנו: אתה יודע, 'מה היא עושה כאן בסשן?' 'למה היא איתו?' כל הטירוף הזה מסביבנו היה בגלל שרצינו להיות ביחד כל הזמן".
ג'ורג' האריסון אמר שהחלק הראשון של הכותרת מצוטט מדבריו של מהרישי מהש יוגי. אך בנוגע ל-"... except me and my monkey", הוא טוען ש"אין לו מושג מאיפה זה הגיע", למרות שמקרטני מאמין שזוהי התייחסות להרגל של לנון בעבר של עישון הרואין. "ג'ון התחיל לדבר על תיקונים וקופים", הוא אמר. "זה היה מינוח קשה שאנחנו לא היינו בקטע שלו". במבט לאחור, לנון אמר, "הסנפנו קצת כשהיינו מדוכאים. לקחנו הרואין בגלל מה שהביטלס והחברים האחרים עשו לנו".

הקלטה

דמו של השיר שלא יצא לאור, הוקלט בביתו של ג'ורג' האריסון במאי 1968, הכולל כלים אקוסטיים, ובשירה המושרת באוקטבה נמוכה יותר מאשר הגרסה שיצאה לאור. הגרסה הסופית של השיר הוקלטה באולפני אבי רוד ב-27 ביוני 1968, ותהליך האובר-דאבינג נעשה ב-1 ביולי של אותה שנה.
בריכת נאמן

נחל ובריכת חורף נאמן (נקראים גם בריכת המכללות/בריכת לוינסקי/ בריכת התיכונט ובעבר גם בורק ליל) הם ערוץ זרימה, בית גידול לח ובריכת חורף הנמצאים בשקע שנוצר בין רכס הכורכר הראשון והשני בגבולה הצפוני של תל אביב. בעבר הייתה בשקע ביצה אשר היוותה מוקד משיכה לבעלי חיים אך גם גורם למחלת המלריה.
הנחל ובריכת החורף נמצאים ממערב לדרך נמיר, ממזרח לרחוב 2040, מדרום לרחוב יוניצמן ומצפון לרחוב שושנה פרסיץ, בגבולה הצפוני של תל אביב.

היסטוריה

בעבר השתרעה במקום ביצה אשר נקראה "בירכת ליל". ככול הנראה פירוש השם הוא בריכת הלילה, אפשרות אחרת היא שמדובר בשיבוש של השם בירכת ג'ליל, על שם הכפר ששכן לידה. בתעתיק השם לאנגלית במפת הקרן לחקר ארץ ישראל נכתב, ככול הנראה בטעות, Burak Leil והבריטים המשיכו להשתמש בשם זה גם במלחמת העולם הראשונה ולאחריה.
אורכה של הבריכה היה 800 מטר, רוחבה 180 מטר ועומקה 30 סמ'. הבריכה הייתה מלאה מדי חורף עד לחודשי הקיץ.
במלחמת העולם הראשונה הייתה הביצה מוקד למלריה והצבא הבריטי אשר קו החזית שלו עבר בסמוך לביצה השתדל לייבשה על ידי שאיבת המים,
גם בתקופת המנדט המשיכו בשאיבת המים על מנת למנוע היווצרות מוקד המלריה. באותה תקופה הוערך שטח הביצה ב-1,800 דונם, במקביל, מי התהום הגבוהים אפשרו חפירת בארות ועיבוד הקרקע בקיץ.
לאחר קום המדינה נקרא האזור על שם שכונת תל ברוך הסמוכה, ובהמשך נקראה הבריכה "בריכת רמת אביב". עם השנים נבנו ממערב לאזור שכונת מגדלי נאמן וממזרח קמפוס המכללות ועל שמם נקרא האזור כיום, במהלך בניית מגדלי נאמן נפגע השטח קשות מהבחינה האקולוגית.

הווה

כיום הוסדר ערוץ הזרימה והשקע מנוקז על ידי מוביל תת-קרקעי לחוף הצוק, אף על פי שבתהליך נפגעו החי והצומח הטבעיים עדיין משמר האזור שמצפון למכללת לוינסקי צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים.
עקב בניית קמפוס המכללות ומגדלי נאמן מחולק השטח כיום לשניים, חלקו הצפוני הוא בעיקרו ערוץ הזרימה ואחו לח ובחלקו הדרומי בריכת חורף מלאכותית (בריכת סמינר לוינסקי)

בשנת 2000 נעשה על ידי עיריית תל אביב ניסיון לא מוצלח להקים בצמוד למכללה בריכת חורף מלאכותית, אשר נכשל, לאחר מכן בשנת 2013 נחפרה על ידי עיריית תל אביב בריכת חורף מלאכותית גדולה יותר בדרומו של השקע אשר משמשת כפרק טבע עירוני ואתר לימודי לתלמידי מוסדות החינוך הקרובים.

חי וצומח

מרבית בתי הגידול הלחים במישור החוף הושמדו עקב הפיתוח המואץ. בריכת נאמן והנחל שלצידה יוצרים מגוון בתי הגידול לחים ומאפשרים קיום צמחים ובעלי חיים חובבי לחות ומים, בסקר הטבע שערכה עריית תל אביב הוגדר האזור "תא שטח בעל איכויות נדירות".
בין הצמחים נמצאים צמחים אנדמיים למישור החוף של ארץ ישראל בן חיטה שרוני, תורמוס ארצישראלי ודרדר הקורים, ארכובית ארץ ישראלית האנדמית לארץ וסביבתה והצמחים הנדירים בוציץ סוככני, אגמון שרוע ונענעת הכדורים.
מהזוחלים מצויים באתר כ-30 מינים, מהם שלושה מינים שעתידם בסכנה: שנונית השפלה, מחרוזן האוכפים ונחושית נחשונית. מהעופות מצויים באתר כשלושים מינים והאתר מהווה נקודת עצירה למינים נודדים. מדו החיים אותרו בעבר במקום כל חמשת המינים הקיימים במישור החוף.

עתיד

עתידו של המקום נתון במאבק במסגרת המאבק על עתידו של חוף הים, רכס הכורכר ושטח החולות בצפונה של תל אביב (תוכנית מתאר תא/3700), בעבר תוכננו בשטח דרך רחבה לכל אורכו של השטח ושטחי מגורים, כיום מבקשים המתנגדים לנהלו כשמורת טבע עירונית.
כילפריק הראשון

כילפריק הראשון (בערך 539 - ספטמבר 584) היה מלך נויסטריה מ-561 עד מותו.

חייו

ספרו של גרגוריוס מטור "היסטוריה של הפרנקים" הוא מקור רוב הידוע אודות כילפריק הראשון. בספר, בין היתר, מתואר כילפריק כמשכיל שחיבר חרוזים לטיניים וניסה להוסיף ארבע אותיות יווניות לאלף-בית הלטיני. 
כילפריק היה אחד מבניו של כלותאר הראשון, מלך סואסון. ב-561, עם מות אביו, הוא נכנס לפריז, תפס את האוצר המלכותי וניסה להשתלט על כל ממלכת הפרנקים. אולם, אחיו אילצו אותו להתחלק אתם בנחלותיה של הממלכה. מלבד העיר סואסון, גם הערים אמיין, אראס, קמברה, טורנה ובולון-סור-מר נפלו בחלקו. אחיו כריבר קיבל לידיו את פריז, אחיו גונתרם - את אורליאן ואת בורגונדיה, ואילו אחיו זיגיברט הראשון. קיבל את אוסטרזיה.
זמן לא רב אחרי מות אביהם, כילפריק הראשון החל ללחום באחיו זיגיברט הראשון, שגבר עליו, התקדם אל עבר סואסון ולקח בשבי את בנו בכורו של כילפריק. ב-567, עם מותו של כריבר, מלך פריז, אחרי שכילפריק פלש שוב לנחלותיו של זיגיברט ללא הצלחה, הם חילקו ביניהם את פריז. ב-573, כילפריק וגונתרם שיתפו פעולה נגד אחיהם זיגיברט, אולם גונתרם הצטרף לפתע אל זיגיברט, וכילפריק הפסיד שוב במערכה.
כילפריק הראשון, שהיה נשוי לאודוברה, בגד בה ולקח לעצמו מאהבת בשם פרדגונד. אחרי כן, הוא נישא לגאלסווינת, אחותה של ברונהילדה מאוסטרזיה אשת זיגיברט הראשון. אחרי זמן מה, גאלסווינת נמצאה חנוקה במיטתה, וכילפריק נישא למאהבתו פרדגונד. רצח זה שימש עילה לשרשרת מלחמות עקובות מדם בין כילפריק לבין זיגיברט המושפע מאשתו שרצתה לנקום על מות אחותה, שביניהן היו הפסקות אש אחדות.
ב-575 זיגיברט הראשון נרצח בידי אנשיה של פרדגונד, והערים טור ופואטייה עברו לרשותו של בעלה, כילפריק הראשון, שניסה להשתלט על כל ממלכת אוסטרזיה, אך ללא הצלחה. כילפריק לחם באחיו גונתרם, שניסה להגן על אלמנתו ובנו של זיגיברט הראשון. כילפריק תקף את הברטונים וכבש את ארצם (מאוחר יותר חבל ברטאן). כעדות לכך תשמש פואמה שנכתבה על ידי ונאנטיוס פורטונאטוס כדי לחגוג מאורע זה.
בספטמבר 584, כאשר כילפריק הראשון ניסה לרדת מעל סוסו בשובו מצייד בין הערביים, הוא נרצח בידי אדם בשם פאלקו, שתקע פגיון מתחת לבית השחי שלו, ואחר כך בבטנו. הרוצח הצליח להימלט ולא נתפס מעולם. גרגוריוס מטור ייחס רצח זה לברונהילדה, אלמנתו של זיגיברט הראשון. המלכה פרדגונד הפכה לעוצרת בשם בנה כלותאר השני שנולד קצת אחרי רצח אביו.
בספרו "היסטוריה של הפרנקים" גרגוריוס מטור, שיחסיו עם כילפריק הראשון היו בכל רע, כינה אותו בשמות "נירון" ו"הורדוס" של תקופתו. בין היתר, הוא האשים אותו בכך שהפריד את העיר טור מממלכת אוסטרסיה, תפס את רכושה של הכנסייה הקתולית, ומינה את אנשי חצרו לבישופים. הוא התנגד גם למאמציו של כילפריק הראשון ללמד תורה חדשה בדבר השילוש הקדוש.

גרגוריוס מתאר גם את רמת האלימות שהייתה בחברה המרובינגית בתקופתו של כלפריק: 
כשמת כילפריק...התאחדו תושבי אורליאן ותושבי בלואה והתנפלו יחדיו בהפתעה על אנשי שטודן ושחטו אותם. הם שרפו בתים, מלאי מזון וכל דבר שלא היה באפשרותם לשאת משם בקלות. הם תפשו עדרים ובזזו כל מה שיכלו לקחת עמם. 
בשעת נסיגתם החזירו להם תושבי שטודן ושרטרה באותו יחס שקיבלו מהם...
— גרגוריוס, היסטוריה
ג'ואן בנהם

ביוגרפיה

בנהם נולדה בלונדון והיא בת דודה של השחקנית ההוליוודית אוליב סטורגס.
על אף שהקריירה שלה התרכזה בעיקר בטלוויזיה, בנהם התחילה את דרכה בתיאטרון על במות הווסט אנד בשנות ה-40 של המאה העשרים, והמשיכה להופיע בתיאטרון במשך כל הקריירה. ב-1954 הופיעה בברודוויי בתפקיד הלנה במחזה "חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר לצדו של פטריק מקני בתפקיד דמטריוס.
ג'ואן בנהם שיחקה ב-16 פרקים בסדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" מהעונה הראשונה ועד האחרונה. היא גילמה את ליידי פרודנס פיירפקס, חברתה הטובה של ליידי בלאמי ושל כל המשפחה. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "רופא בבית", הקומדיה "Doctor in Charge", "האב בראון", "הדוכסית מרחוב דיוק", "Doctor on the Go", הסדרה לילדים "Just William", ובסיטקום "Take My Wife". בקולנוע השתתפה בסרט "גברת מרפל בולשת בצי" (1964) מסדרת סרטי מיס מארפל, הקומדיה "Ladies Who Do" (מ-1963), הסרט "Perfect Friday" (מ-1970) וב-"Carry On Emmannuelle" (מ-1978) מסדרת סרטי "Carry On".
התפקיד האחרון ששיחקה בנהם היה בדמות מלינדה ספריי בסיטקום "טרי וג'ון". הפרק בהשתתפותה "The Lawnmower" שודר ב-13 בנובמבר 1981, חמישה חודשים אחרי מותה.
בנהם נפטרה בווסטמינסטר בלונדון בגיל 63.
ג'ון בויד דאנלופ

שנותיו המוקדמות

ג'ון בויד דאנלופ נולד ב-1840 בדרגהורן (Dreghorn), במחוז צפון איירשייר (North Ayrshire) שבסקוטלנד. הוא למד בצעירותו וטרינריה בבית הספר המלכותי ללימודי וטרינריה (Royal (Dick) School of Veterinary Studies, כיום חלק מאוניברסיטת אדינבורו), אותו סיים בגיל 19. במשך קרוב לעשר שנים הוא עסק במקצוע זה במחוז הולדתו, וב-1867 העתיק את מקום מגוריו לדאונפטריק (Downpatrick) שבצפון אירלנד, שם הקים, יחד עם אחיו ג'יימס, מרפאה וטרינרית. בשנת 1871 הוא נישא למרגרט סטיבנסון (Stevenson) וברבות השנים נולדו להם בת ובן. לאחר מכן דאנלופ פתח מרפאה וטרינרית בבלפסט, אשר באמצע שנות השמונים הייתה אחת הגדולות ביותר באירלנד (אז חלק מבריטניה).

רקע

עד אמצע המאה ה-19 היו כלי הרכב בעלי גלגלים קשיחים, לרוב היו אלה גלגלי עץ בעלי חישוקי מתכת. הסקוטי רוברט ויליאם תומסון (Thomson) היה הראשון שניסה להקיף את הגלגל בעור ובין החישוק לגלגל קבע צינור גומי מנופח שיבלום ברכות את זעזועי הדרך. רעיונו של תומסון נזנח בשל טכניקת עיבוד הגומי שלא הייתה מפותחת דיה. בכל זאת, נרשם פטנט על המצאתו בבריטניה ב-1845, בצרפת ב-1846 ובארצות הברית ב-1847.

המצאתו מחדש של הצמיג

דאנלופ רכש ידע-מה בכל הנוגע לגומי עוד בעת היותו וטרינר. באוקטובר 1887, בעת היותו בבלפסט, דאנלופ התקין את הצמיג המתנפח (על פי גרסה אחת, תחילה כאלתור, על בסיס צינור השקיה) על גלגל עץ. בהמשך השווה את התוצאה לגלגל מתכת אשר פירק מן התלת אופן של בנו. בעוד גלגל המתכת נעצר לאחר זמן קצר, גלגל העץ המרופד בגומי המשיך להתגלגל עד שנחבט בשער שבקצה החצר. כיוון שכך, הרכיב צמיגים מתנפחים בשני הגלגלים האחוריים של התלת אופן. כאשר אלה שיפרו משמעותית את ביצועי התלת אופן, עבר דאנלופ לניסויים באופניים בתוצאות מעודדות. לאחר בחינות מעודדות נוספות, כולל במגרשי ספורט, פנה דאנלופ, שלא ידע על המצאתו של תומסון, לרישום פטנט, וזאת נעשה בסוף 1888. ההמצאה קיבלה דחיפה אדירה לאחר שב-1889 רוכב האופניים האירי ווילי יום (Hume) ניצח במרוצים, תוך שימוש בצמיגי גומי, תחילה בבלפסט, עת ניצח ב-18 במאי את כל ארבעת המקצים בהם השתתף. אחר כך, בליברפול, הוא ניצח בכל המקצים פרט לאחד.
נשיא מועדון רוכבי האופניים של אירלנד, הארווי דו קרוס (Du Cros), אשר בניו היו בין המפסידים באותם מרוצים, בא בדברים עם דאנלופ, ויחדיו ייסדו חברה אשר ברשותה היו הזכויות לניצול הפטנט שרשם דאנלופ. ב-1890 נודע לדאנלופ על הפטנט שרשם תומסון, וב-1891 הוא אף קיבל הודעה רשמית על כך שהפטנט מ-1888 אינו תקף. בכל זאת, אם כי החברה נתקלה בקשיים עקב כך, היא הצליחה להמשיך לפעול, אך באותו שלב פנתה לשוק האופניים וכלי הרכב הקלים, אשר שגשג באותה תקופה. דאנלופ עזב את המרפאה הוטרינרית ב-1892 ועבר לדבלין. הוא פרש מחברת הצמיגים, אשר נקראת עד היום על שמו, בשנים 1895–1896, ובעת פרישתו קיבל כמות מסוימת של מניות.

לאחר הפרישה

דאנלופ פרש מעסקי הצמיגים ממש לפני שנפתח לתעשיית הצמיגים שוק הרכב המנועי. כך, הצלחתו הכספית האישית הייתה מתונה יחסית. לאחר עיסוקו בגומי ובצמיגים, ממנו פרש, המשך פעילותו היה בעסקי הבדים. דאנלופ הלך לעולמו בדבלין ב-1921.