ויקטור יושצ'נקו

ראשית חייו

יושצ'נקו נולד ב-23 בפברואר 1954 בכפר חורוז'יבקה שבמחוז סומי למשפחה של מורים. אחרי סיום לימודיו התיכוניים למד כלכלה בטרנופול וסיים את לימודיו שם ב-1975. לאחר ששירת שנה בצבא, עבר ב-1976 לעבוד בסניף מקומי של הבנק הממלכתי של ברית המועצות בעיירה אוליאנובקה במחוז סומי, שם עבד עד לשנת 1985, עת הועבר למחלקת ההלוואות והתקצוב של החקלאות שבקייב, בירת אוקראינה. בשנת 1987 הוזמן על ידי ואדים הטמן לעבוד בסניף קייב של הבנק של ברית המועצות לתעשייה וחקלאות (החל משנת 1990 - בנק "אוקראינה"). בדצמבר 1989 מונה יושצ'נקו למ"מ יו"ר הוועד המפקח בבנק החקלאי-תעשייתי בקייב, תפקיד שבו שימש עד 1993.
בשנה זו הוזמן יושצ'נקו על ידי ואדים הטמן לעבוד בבנק הלאומי של אוקראינה, ואחרי התפטרותו של הטמן באותה שנה מונה לנשיא הבנק הממלכתי (משרה המקבילה לנגיד בנק ישראל בארץ).
בתקופת כהונתו בראש הבנק נערכה רפורמה מונטרית מקיפה שיצרה את המטבע הלאומי של אוקראינה, ההריבניה, נוסדו האוצר הלאומי ובית דפוס השטרות והמטבעות של המדינה. בשנת 1998 הוא התמודד בהצלחה עם אינפלציה ומשבר כלכלי שהכו במדינה.

הכניסה לפוליטיקה

ב-22 בדצמבר 1999 באופן מפתיע מינה אותו הנשיא ליאוניד קוצ'מה לתפקיד ראש ממשלת אוקראינה, אחרי שהמועמד קודם ולרי פוסטובנקו לא קיבל את אמון הפרלמנט על חודו של קול. אף על פי שקוצ'מה ראה ביושצ'נקו יריב פוליטי חשוב, הוא נאלץ למנותו בשל הצורך של אוקראינה בתמיכה כלכלית של המערב. מינויו של יושצ'נקו אושר בפרלמנט האוקראיני ברוב מוחץ של 296 תומכים מול 12 מתנגדים. בתקופת כהונתו הייתה באוקראינה התקדמות כלכלית ניכרת, חובות הממשלה צומצמו והתמ"ג צמח לראשונה מאז היווסדות המדינה (אם כי מבקריו של יושצ'נקו טוענים שהצמיחה נבעה מהמצב של הכלכלה העולמית בכלל ולאו דווקא מפעולותיו). אולם, יושצ'נקו וממשלתו נכנסו לעימות חריף עם תעשייני הפחם והגז ועם הנשיא קוצ'מה, אשר יושצ'נקו האשימו בחבלה במהלכיו. ב-29 במאי 2001 בפרלמנט האוקראיני נערכה הצבעת אי-אמון בממשלת יושצ'נקו, שבה זכתה הממשלה רק ל-69 קולות תומכים בלבד מול 263 מתנגדים ולכן הודחה.
בשנת 2002 הקים יושצ'נקו את הבלוק המפלגתי האופוזיציוני "אוקראינה שלנו", אשר זכה בכרבע מקולות הבוחרים בבחירות לפרלמנט וכך היה לסיעה הגדולה ביותר בו. אף על פי שניסיונותיו של יושצ'נקו להתחבר עם מפלגות אופוזיציה נוספות נכשלו, הוא נחשב לראש האופוזיציה לנשיא קוצ'מה.
הפופולריות של יושצ'נקו בקרב אוכלוסיית אוקראינה המשיכה לעלות והוא היה אהוד אף יותר מהנשיא המכהן ליאוניד קוצ'מה.

מועמד לנשיאות

בשנת 2004 הסתיימה כהונת הנשיא קוצ'מה ויושצ'נקו הכריז על עצמו כמועמד עצמאי לתפקיד הנשיא. כמקודם, הוא חרת על דגלו את האוריינטציה הפרו-אירופית, צירוף אוקראינה לנאט"ו, מלחמה בשחיתות וליברליזם כלכלי. יריבו העיקרי היה ראש הממשלה המכהן, ויקטור ינוקוביץ'. מאז כהונתו כרה"מ יושצ'נקו שיפר את מנהיגותו כשצירף אליו את הליברלים והסוציאליסטים ביצרו את הגוש של "הכוח של אוקראינה" בהנהגתו יחד עם יוליה טימושנקו הרדיקלית.
במהלך מערכת הבחירות הוחדר רעל מסוג דיאוקסין למזון של יושצ'נקו. הרעל גרם לו לכאבים עזים בפניו והם הושחתו. הוא יצא לניתוחים באוסטריה. החוקרים מצאו כי זהו רעל והאשם העיקרי נפל על יריבו של יושצ'נקו, ינוקוביץ'.
יושצ'נקו עלה לסיבוב השני בבחירות לנשיאות יחד עם יריבו העיקרי ינוקוביץ', תוך שהוא גובר עליו בהפרש מינימלי בסיבוב הראשון (39.87% ליושצ'נקו מול 39.23% לינוקוביץ'). בסיבוב השני נטען תחילה כי ינוקוביץ' ניצח, אך משקיפים מארצות שונות טענו לזיופים המוניים לטובת ינוקוביץ', אשר מנגד טען לזיופים לטובת יושצ'נקו דווקא. הטענות לזיופים נבעו בין השאר מההפרש הגדול בין המדגמים (אשר נתנו ליושצ'נקו ניצחון בהפרש של 11%) לבין התוצאות הרשמיות (שנתנו את הניצחון לינוקוביץ' בהפרש של 3%).
יושצ'נקו ותומכיו סירבו לקבל את תוצאות הבחירות הרשמיות ופתחו בפעולות מחאה המוניות, אשר נודעו כ"מהפכה הכתומה". לאחר 13 יום בית המשפט העליון של אוקראינה הכריז על הסיבוב השני של הבחירות מבוטל והורה לקיים סיבוב שני נוסף. בסיבוב נוסף זה גבר יושצ'נקו על ינוקוביץ' עם 52 אחוז תמיכה לעומת 44 אחוז לינוקוביץ'. הפעם היו אלה אנשיו של ינוקוביץ' אשר ערערו על התוצאות בפני בית המשפט העליון, אך הלה פסק ב-20 בינואר 2005 שהבחירות תקפות בהיעדר ראיות להפך.
ב-23 בינואר 2005 הושבע יושצ'נקו לנשיאות אוקראינה.

נשיא

"100 הימים" הראשונים לכהונתו של יושצ'נקו עברו בסימן פיטורין ומינויים רחבי היקף בכל רמות הרשות המבצעת. בין השאר, יושצ'נקו מינה את בעלת בריתו הנאמנה יוליה טימושנקו לראש הממשלה. כמו כן, יושצ'נקו הרבה לבקר בחו"ל. בין היעדים החשובים שבביקוריו: במוסקבה, בשטרסבורג ובארצות הברית.
עם הזמן החלו להתגלות קשיים בפעולתה של הממשלה של טימושנקו, בין השאר בשל היות הממשלה מורכבת ממספר רב של גורמים אשר לא יכלו להגיע להחלטה. לכך נוספו גם האשמות של אנשים שונים בשחיתות, ולכן ב-8 בספטמבר 2005 יושצ'נקו חולל גל פיטורים שני ופיטר את ראש הממשלה טימושנקו עם כל הממשלה, את מזכיר מועצת הביטחון וההגנה פיוטר פורושנקו, את ראש רשות המכס ועוד מספר בכירים. יושצ'נקו עצמו אמר על פיטוריו ההמוניים ש"הסיבה לפיטורי הממשלה היא אי-הבנת האינטרס של המדינה - לעבוד לטובת האזרח והמדינה בלבד כעדיפות הראשונה של כל עובד ציבור. לחבריי ניתנו סמכויות רחבות-היקף, אך הם לא עמדו בציפיות" - על פי העיתון האינטרנטי lenta.ru, אשר השווה אותו לרובספייר, מנהיגה של המהפכה הצרפתית. לממלא מקום ראש הממשלה מונה יורי יחאנורוב, אשר תואר בעיתונות כ"טכנוקראט" שאינו יכול להתחרות בנשיא מבחינה פוליטית.
ב-22 בספטמבר הביע הפרלמנט האוקראיני אמון בממשלה החדשה ברשות יורי יחאנורוב לאחר שיומיים קודם לכן היו חסרים לו רק שלושה קולות. האישור למינויו של יחאנורוב לראש הממשלה ניתן בזכות סיעתו של ראש הממשלה לשעבר ינוקוביץ', אשר כרת ברית עם יושצ'נקו.
בשנת 2010 סיים את תפקידו.

משפחה וחיים פרטיים

יושצ'נקו נשוי לקטרינה יושצ'נקו-צ'וּמצ'נקוֹ. עובדת היותה של אשתו אזרחית ארצות הברית (ממוצא אוקראיני) שעבדה במשרד החוץ האמריקאי, הביאה לביקורת חריפה נגדו מצד אויביו הפוליטיים שהאשימו אותו בהיותו מרגל אמריקאי שמנסה להכניע את אוקראינה לתכתיבים מארצות הברית ומנאט"ו. הוא אב ל-5 ילדים וסב ל-2 נכדים.