וילהלם שטיאסני

וילהלם שטיאסני (בגרמנית: Wilhelm Stiassny;‏ 15 באוקטובר 1842 – 11 ביולי 1910) היה אדריכל אוסטרי ממוצא יהודי, יליד סלובקיה.
במהלך כחמישים שנות פעילות בנה שורה ארוכה של בנייני מגורים, בתי ספר, בתי חולים, בתי חרושת, בתי כנסת ומקומות קבורה – בווינה ובערים אחרות ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית.

רקע משפחתי ושנות הצעירות והלימודים

וילהלם שטיאסני נולד בעיר הסלובקית פרסבורג אז פוז'ון, חלק מהממלכה ההונגרית. היה הבן הבכור של משפחה יהודית מרובת ילדים. אביו היה הסוחר אברהם שטיאסני, צאצא ליהודים מחבל מורביה ואמו הייתה יוזפינה, בת לבית ברסלאואר. 
עוד בילדותו עברה המשפחה לווינה שם הילד למד בבית הספר העממי ואחר כך בבית ספר תיכון ריאלי וינה-לנדשטראסה 
(Wien-Landstrasse Oberrealschule). המשיך את לימודיו בתחום האדריכלות במכון הפוליטכני בווינה (כיום, האוניברסיטה הטכנית) (1857-1861) וסיים אותם בהצטיינות. עוד כסטודנט מעורב שלח בשנת 1859 לרקטורט של הפוליטכניקה הצעת רפורמה של הלימודים תוך דגש על ההתמקצעות. כהשלמה להכשרתו למד שטיאסני גם באקדמיה לאמנויות היפות בווינה (1861-1863) אצל מורים כמו זיקארדסבורג (Siccardsburg), ואן דר ניל (van der Nüll) ומאוחר יותר אצל פרידריך פון שמידט. גם בלימודי האמנויות היה סטודנט מצטיין וזכה בפרס מיוחד. 
החל משנת 1862 נמנה עם מייסדי איגוד האדריכלים הווינאי "וינר באוהיטה" (Wiener Bauhütte).

פעילותו

אחרי תקופת התמחות החל משנת 1866 התחיל שטיאסני לעבוד כאדריכל פרי-לאנסר בווינה. היה מעורב מאוד בתוכניות לבנית שיכוני פועלים ולצורך זה ערך כמה מסעות עיון בחו"ל. ב-1867 השתתף מטעם האיגודים המקצועיים מאוסטריה תחתית כחבר בפאנל בינלאומי בנושא זה בתערוכה העולמית בפריז. הציע רפורמת מדיניות השיכון באוסטריה על ידי הקמת חברת שיכון שלא למטרות רווח. בו זמנית התחיל לבנות כאדריכל וגם כקבלן בתים לבורגנות האמידה. שמו הלך לפניו גם כמתכנן בתי כנסת ומוסדות דת אחרים.
החל משנת 1867 היה מעורב שטיאסני בעבודות הועדה להסדרת מי הדנובה. כיהודי ליברלי היה בין השנים 1878-1900 ובין 1904-1910 חבר במועצת הקהילה היהודית של וינה. בשנים 1894-1895 נבחר גם כחבר במועצת העיר וינה.
בשנת 1895 שטיאסני הקים את החברה לתחזוקה ולשימור האנדרטאות והמונומנטים ההיסטוריים היהודים. כמו כן ייסד את המוזיאון היהודי הראשון בווינה.

סגנון עבודותיו

כנציג של המגמה ה"היסטוריסטית" המאוחרת השתמש שטיאסני ביסודות נאו-רנסאנס, מהאמנות הפלורנטינית, נאו-בארוקיים וכמו בבתי הכנסת שתיכנן בסגנון אדריכלות נאו-מורית ונאו-רומנסקי.
בנוסף שילב עיטורים ברוח ה"סצסיון"
בנוגע לאימוצו הנלהב את סגנון "התחיה המורית" לבתי הכנסת שבנה, יש שמציינים בהקשר זה את קשריו הטובים עם המזרחנים ארמין ומברי ואיגנץ גולדציהר ואת געגועיו למזרח, לארץ ישראל.

פעילותו הציונית. קסם המזרח

כאוהד של הציונות, שטיאסני נפגש עם הרצל והיה בשנת 1904 ליושב ראש האיגוד להתיישבות מווינה.
שטיאסני היה, יחד עם עמיתו מווינה, אוסקר מרמורק בין האדריכלים והמהנדסים שנתבקשו על ידי ועד שכונת "אחוזת בית" על יד יפו, תל אביב העתידית, לעצב תוכנית ליישוב העירוני החדש. שניהם נתנו המלצות לספרות מקצועית, אבל אומרים שסטיאסני איחר בהגשת התוכנית.
התוכנית שלו, כפי שנחשפה ב"פרויקט להקמת קולוניה בארץ הקודש או באחת מהארצות השכנות" הקציבה שטח גדול למרחב ציבורי כולל גנים ("אף בית ללא גינה, אף רחוב ללא עצים, אף ככר ללא גן ומזרקות"), המליצה על המודל של דמשק - "לא עיר-גנים" אלא "עיר בתוך גן".
ויעדה לרחוב הראשי ולגימנסיה הרצליה מקום מרכזי בשכונה או היישוב החדש.
וילהלם שטיאסני נפטר בשנת 1910 בעיירת הקייט באד אישל והובא לקבורה בבית הקברות המרכזי בווינה.
היה נשוי משנת 1868 ליוליה לבית טאוסיג (1848-1916) ובנם, זיגמונד (1873-1941) היה רופא ידוע.