google/wiki40b huggingface dataset:
מפרשניים

מהירות

המפרשניים הם שחיינים מהירים. בעבר הוערכה המהירות שלהם ב-80–110 קמ"ש (43–59 קשר) אך מספר מחקרים מודרניים טענו שמהירות כזאת לייצור ימי איננה אפשרית והעריכו שמהירותם לא עולה על 50 קמ"ש (27 קשר) וכנראה עומדת רק על 30–40 קמ"ש (16–22 קשר).

רבייה וקצב גדילה

הנקבה מגיעה לבגרות מינית במשקל של כ-33 ק"ג, אז תהיה מסוגלת להטיל כ-4.5 מיליון ביצים ב-3 הטלות במהלך עונת הרבייה. היא תשחה באטיות על פני המים כשזכר או יותר ילווה אותה, ויפרה את הביצים המשוחררות למים, בהפריה חיצונית. הרבייה מתרחשת בחודשי הקיץ, למעט מזרח האוקיינוס האטלנטי בו היא עשויה להתקיים כל השנה. הרבייה עשויה להיות במים עמוקים או לאורך חופי מערב אפריקה וצפון אמריקה. 
הפגיות בוקעות באורך של כ-3 מ"מ, כשהם חסרים את מאפיין הלסת המוארכת, רק באורך של כ-20 ס"מ יתקבל מראה המאפיין את המשפחה. מפרשנים גדלים בקצב מהיר ביותר כאשר הם מסוגלים להגיע לאורך של כ 1.5 מטר כבר בשנה הראשונה לחייהם, ולמהירות של כ-90 קמ"ש.

דיג ושימור

מפרשניים אינם פריט נפוץ בתפריט, וימצאו רק במסעדות יוקרה. חובבי הדגים אינם אוהבים את טעמו בשל בשרו הקשה. ארגון גרינפיס הכניס ב-2010 לרשימה האדומה של פירות ים 5 מינים של מפרשניים, מאחר שעל פי ממצאיו ענף הדיג של מינים אלו אינו בר קיימא. בארצות הברית אסור להחזיק, לשווק בכמות גדולה או לקנות את הדג ללא אישור מאיגוד הדיג ואישור NOAA, החוק תקף גם לגבי המים הטריטוריאליים של ארצות הברית. הגודל המינימלי המותר לשמירת הדג לאחר לכידתו הוא 1.7 מטר. 
רוב דייגי הספורט של ימינו ישחררו את הדג מיד לאחר לכידתו. מפרשניים גדולים מאוד, שעשויים להגיע למשקלי שיא, נלקחים לחוף ונשקלים. שיאים נכתבים לרוב ב"ספר השיאים העולמי של דגי ענף הספורט" IGFA. השיא הנוכחי נותר על כנו מזה 20 שנה.

בספרות

בספרו הנודע "הזקן והים" מ-1952, מספר ארנסט המינגוויי את סיפורו של דייג קובני זקן, סנטיאגו, שבמשך 84 ימים אינו מצליח להעלות שלל, ויוצא לים בפעם האחרונה כדי לשבור את מזלו הרע. ביום ה-85 מצליח הדייג הזקן לתפוס מפרשן גדול, ונאבק כדי שהדג לא יברח מחכתו. המאבק מגלם במשמעותו את המאבק בין המין האנושי לבין איתני הטבע.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561 (ורמאכט)

דיוויזיית הגרנדיר ה-561

ב-27 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-561 על בסיס דיוויזיית הגרנדיר המזרח-פרוסית ה-1, שהוקמה כמה ימים קודם לכן, והועמדה תחת פיקוד ולטר גורן. הדיוויזיה לחמה בפרוסיה המזרחית, כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוס ה-27 במסגרת הארמייה הרביעית.

דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561

ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-561, והיא המשיכה להילחם בפרוסיה המזרחית, עד סוף המלחמה.
טאאקי

היסטוריה

ההרכב החל את דרכו בשנת 1993 בנורווגיה. השם המקורי היה "Thule" עד שהוא שונה ב-1995. ההרכב מתמחה בבלאק מטאל מסורתי. כל אחד משלושת האלבומים הראשונים מורכב מ-7 רצועות שנקראות :PART I ("חלק 1" בספרות רומיות), PART II, וכן הלאה עד PART VII.
הלהקה הוציאה משנת 1993 ועד שנת 1995 שלושה דמואים ומיני-אלבום אחד תחת הלייבל Mosegrodd Productions. מאוחר יותר הם קיבלו חוזה ל-2 אלבומי אולפן ב"Wounded Love Records". ב-1999 יצא אלבום הבכורה שלהם "Nattestid Ser Porten Vid". האלבום קיבל ביקורות מצוינות בקרב שוחרי הבלאק מטאל ולאחר מכן הוציאה לאור הלהקה עוד 5 אלבומים, במרווחים של 3 שנים בין אלבום לאלבום.
אמיר אבו ניל

קריירה

אבו ניל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה, ובעונת 2008/2009 היה מלך השערים של קבוצת הנוער, עם 11 שערים. ב-29 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל רמת גן במסגרת הליגה הלאומית. ב-3 באוגוסט 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0-2 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת גביע הטוטו. ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, וכבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 1-2 נגד מכבי נתניה. בסך הכל ערך 26 הופעות בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בהן כבש שני שערים. בעונה שלאחר מכן כבש חמישה שערי ליגה, ובתחילת עונת 2011/2012 עבר ניתוח לשחזור הרצועה, ולא שיחק במשך שנתיים.
בקיץ 2013 הושאל אבו ניל למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, במדיה שיחק בעונת 2013/2014 וכבש חמישה שערים. בתחילת עונת 2014/2015 חזר להפועל חיפה, אך בספטמבר הושאל להפועל עכו, במדיה שיחק עד תום העונה וכבש ארבעה שערים. לקראת עונת 2015/2016 חזר להפועל חיפה, ובמדיה כבש שער ב-11 הופעות עד תום העונה.
ב-30 ביוני 2016 חתם בהפועל ראשון לציון. ב-16 בינואר 2017 חתם בעירוני נשר. את עונת 2017/2018 התחיל כשחקן חופשי, ובדצמבר 2017 חתם בהפועל בני לוד.
באוגוסט 2018 חתם בהפועל כאוכב, העולה החדשה לליגה א'. ביולי 2019 חתם במ.ס. דבוריה מליגה ב'.
ראיות למוצא משותף

רצפי DNA

אחת הראיות החזקות והמשכנעות לאבולוציה מגיעות ממחקר של רצפי גנום. אם כל היצורים התפתחו מאותו אב קדמון, היינו מצפים לראות דמיון בגנום שלהם. בנוסף, היינו מצפים לראות דמיון גנטי רב יותר בין יצורים קרובים יותר פילוגנטית.
הראיות הפשוטות והמשמעותיות ביותר מסופקות על ידי שחזור פילוגנטי. שחזורים כאלה, במיוחד כאלה שנעשים באמצעות רצפי חלבונים המשתנים לאט, הם לעיתים קרובות אמינים למדי וניתן להשתמש בהם כדי לשחזר במידה רבה את ההיסטוריה האבולוציונית של אורגניזמים מודרניים (ואף במקרים מסוימים באמצעות רצפי גנים של ממותות, הניאנדרטלים או טי רקס, את ההיסטוריה האבולוציונית של יצורים שנכחדו). עצים פילוגנטיים אלה תואמים את העצים שנבנו באמצעות מחקרים מורפולוגיים וביוכימיים. שחזורים מפורטים ביותר בוצעו על בסיס של הגנום המיטוכונדריאלי המשותף לכל האורגניזמים האוקריוטיים, שהוא קצר וקל לריצוף; שחזורים בוצעו גם באמצעות רצפים של מעט חלבונים עתיקים מאוד או באמצעות רצף RNA ריבוזומלי.
יחסים פילוגנטי משוחזרים גם ממגוון רחב של אלמנטים בלתי מתפקדים ברצף ה-DNA, כולל חזרות ופסאודו גנים. בעוד מיעוט של רכיבים אלה עלולים בהמשך לתפקד מחדש, במצטבר הם מדגימים זהות שמוכיחה התפתחות ממוצא משותף ולא תפקוד משותף.

התפתחות אבולוציונית והתפתחות עוברית

כל עובר במהלך התפתחותו מתווה בקווים כלליים את המסלול האבולוציוני של בעל החיים. הסיבה לכך היא שפשוט יותר אבולוציונית להמיר מבנים קיימים לאחרים מאשר לבנות מבנים חדשים. לדוגמה, עוברי אדם מפתחים זנב בגיל 4-5 שבועות.

שרידי איברים

ראיה ישירה למוצא משותף מגיעה משרידי איברים. שרידי איברים הם איברים קטנים ופשוטים יותר מאיברים מקבילים במינים קרובים. בדרך כלל הם מנוונים ובלתי מפותחים. קיומם של שרידי איברים ניתן להסברה על ידי האבולוציה. על פי האבולוציה, מדובר באיברים שהיו שימושיים אצל האב הקדמון של היצור, אך עם שינוי סביבת המחיה ודרך החיים נהיו מיותרים. כתוצאה מכך, הם התנוונו או הוסבו לשימוש אחר מהמקור. כדוגמה לכך ניתן לציין את הכנפיים של עופות בלי כושר תעופה, כמו יען, שערות על גוף האדם, עצמות רגליים אצל נחשים ולוויתנים. לפעמים האיברים קבלו תפקוד אחר. לדוגמה, כנפי היען משמשות לחיזור.

מבנים הומולוגיים

אם מינים שונים התפתחו ממוצא משותף, נצפה לראות מינים שונים המשתמשים באותם מבנים בסיסיים.
מידת הדמיון בין שני אורגניזמים צריכה להעיד על מידת הקרבה ביניהם: מבנים משותפים רבים מעידים על אב קדמון משותף מאוחר יחסית, בעוד שמבנים משותפים מעטים מעידים על אב קדמון משותף מוקדם. לעיתים למבנים דומים יהיו תפקודים שונים במינים שונים.

חיזוי

מעבר למאובנים הרבים שנמצאו ושימשו כבסיס לתורת האבולוציה, לאחר התגבשות התורה ביצעו מספר פעמים חוקרים חיזויים שונים על בסיסה.
דוגמה לכך התרחשה בשנת 1999, כאשר צוות חוקרים אמריקאי ביצע חיזוי שכזה, על פי מפות גאולוגיות לצד עקרונות האבולוציה, במטרה לאתר מאובני מעבר בין המאובנים של בעלי הסנפירים הבשרניים שנמצאו עד אז ותוארכו ללפני כ-390-380 מיליון שנים, לבין המאובן העתיק ביותר שנמצא עד אז של יצור בעל ארבע רגליים שתוארך ללפני 363 מיליון שנה.
על פי החיזוי, מאובן המעבר אמור היה להמצא באזור הארכיפלג הארקטי הקנדי, ולאחר 5 שנים של מחקר באזור, אכן הצליחו החוקרים למצוא את מאובן המעבר שחיפשו, הוא הטיקטאליק.
מדידה אקוסטית

מכשור

ניתן לחלק את רוב מערכות המדידה והמכשור האקוסטיות לשלושה רכיבים: חיישנים, רכישת נתונים וניתוח הנתונים.

חיישנים

החיישן הנפוץ ביותר המשמש למדידה אקוסטית הוא המיקרופון. מיקרופון למדידה אקוסטית הוא מיקרופון ייעודי וכל-כיווני (omnidirectional).

חיישנים אחרים כוללים הידרופונים למדידת צליל במים או מדי תאוצה למדידת רעידות הגורמות לקול.

רכישת נתונים

חומרת רכישת נתונים למדידות אקוסטיות משתמשת בדרך כלל בממירים אנלוגיים לדיגיטליים של 24 סיביות (ADC), מסננים, ומעבדי קול נוספים. שיקול נוסף הוא טווח התדרים של המכשור. טווח זה צריך להיות רחב מספיק בכדי לכסות את טווח התדרים של מקור הרעש, תוך התחשבות בטווח התדרים של החיישן.
טווח דינמי הוא דרך נפוצה להשוות ביצועים ממכשיר למכשיר אחר. טווח דינמי הוא מדד לכמה קטן ניתן למדוד אות ביחס לאות הקלט המרבי שהמכשיר יכול למדוד.
בנוסף, בקטגוריה זאת יכנס גם המחשב, התוכנות והמחשבונים איתם מבצעים את המדידות האקוסטיות.
על מנת לרכוש את הנתונים בצורה שקופה ומדויקת יש לדאוג לסינכרון מושלם בין כל המערכות לרכישת רכישת הנתונים.

ניתוח

יועץ האקוסטיקה מקבל את פלט הנתונים, מנתח, ומספק המלצות בהתאם לדרישות.
ניתוח הנתונים כולל: ניתוח שברי-אוקטבה, זמני תהודה, טווח היענות התדרים, גלים עומדים, פאזה, ספקטרום כוח, רמת דיסטורשיין, כושר בידוד של חומרים שונים, מעברי רעש ממקום למקום ועוד.

התוצאות מוצגות בגרפים שונים, תצוגות מפלים, גרפי אוקטבה ועוד.
איינהרד

איינהרד (בגרמנית: Einhard) ‏ (770 - 14 במרץ 840) היה מלומד פרנקי, ומזכירם של המלכים קרל הגדול, ובנו לואי החסיד. חיבורו הביוגרפי חיי קרל הגדול (Vita Karoli Magni) הוא אחד מהביוגרפיות המפורסמות ביותר שנשתמרו מימי הביניים.

חייו

איינהרד נולד סמוך לשנת 770 למשפחת אצולה פרנקית, שלא ידועים עליה פרטים רבים. מסמך הענקה שערך איינהרד עצמו, מספר על אדמות שהעניקו בני הזוג איינהרד ואנגילפרית' (כנראה הוריו) למנזר פולדה, ומכאן יש חוקרים המניחים כי מוצא משפחתו של איינהרד מפרנקיה המזרחית.
איינהרד נשלח בנערותו להתחנך במנזר פולדה, שהיה מרכז אינטלקטואלי חשוב בתקופת הרנסאנס הקרולינגי. אב המנזר בתקופת לימודיו, באוגולף (780–802) היה זה ששלח אותו בשנות ה-20 לחייו (שנות ה-90 של המאה ה-8) לחצרו של קרל הגדול.

בחצרו של קרל הגדול

איינהרד, כמו רבים באימפריה הפרנקית (ביניהם גם קרל הגדול), היה גם תלמידו של המלומד האנגלי אלקואין, אשר גם הוא היה מבין אנשי שלומו של המלך קרל. 
בפתיחה לחיבורו חיי קרל הגדול מספר איינהרד שמיום בואו לחצר, פרס עליו קרל הגדול את חסותו:
"[...] היא הדאגה [שהפגין] כלפי והחברות העמוקה שנרקמה ביני לבינו וביני לבין ילדיו מיד עם בואי לחצרו."
כפי שניתן לראות בציטוט שהובא לעיל, איינהרד נעשה חברם הטוב של 3 בניו החוקיים (שכן היו לו ממזרים  רבים) של קרל: פפין, קרל ולואי, שלימים יהיה היורש של קרל הגדול. בתוך זמן קצר לאחר בואו לחצר המלכותית נעשה איינהרד לאיש סודו ואחד מיועציו הבכירים של קרל הגדול. קשריו של איינהרד עם קרל התהדקו עוד יותר עם פרישתו של אלקואין מהחצר המלכותית.
איינהרד זכה בחצרו של קרל הגדול ל-2 כינויים: "נרדולוס" (על שם צמח הנרד), ככל הנראה משום שנהג להתבשם, ו"בצלאל", על שם הדמות התנ"כית, שעליו מסופר שהיה מלא:
"רוח אלוהים, בכחמה בתבונה ובדעת ובכל מלאכה".

לאחר מותו של קרל הגדול

לאחר מותו של קרל הגדול (814), היה איינהרד לאדם היחיד מבין אנשי חצרו של קרל הגדול שלא הודח מתפקידו, ונשאר לשרת גם את בנו, לואי החסיד. במכתבים מהשנים 829 ו-830, התלונן איינהרד על מיחושי בטן וכאבי גב, שהביאו לפרישתו מהחיים הציבוריים.
איינהרד התקשה להתמודד עם מותה של אשתו האהובה, אמה (בשנת 836) והחל מתבודד מהעולם. בעקבות מות אשתו, אפילו הקיסר, לואי החסיד, בא לנחמו. איינהרד הלך לעולמו 4 שנים לאחר מות אשתו, ב-14 במרץ 840.
מחבר RF

מחבר RF‏ (RF - באנגלית: radio frequency, תדר רדיו) הוא מחבר חשמלי המשמש להעברת אותות חשמליים, לרוב בתדר רדיו.
השימוש במחברי RF הוא לרוב יחד עם כבלים קואקסיאליים, והמחבר מאפשר לשמור על הרציפות בסיכוך בין שני חלקי החיבור. דגמים שונים של מחברי RF מאפשרים לשמור גם על עכבה חשמלית קבועה ומניעת הפסדי מעבר בחיבור. מהבחינה המכנית, מחברי RF מספקים אמצעי חיבור או נעילה, המאפשרים לשמור על החיבור במקומו. מחקרים בני זמננו מתמקדים בפיתוח מחברי RF שיאפשרו תקשורת ברוחב פס הולך וגדל.

BNC

מחברי BNC משמשים להעברת RF, אותות חשמליים אנלוגיים, אותות וידאו דיגיטליים-טוריים, חיבורי אנטנה לחובבי רדיו, אוויוניקה, וכמעט בכל מכשיר מדידה אלקטרוני מזה 35 שנה.
כמו כן, מחבר ה-BNC מהווה חלופה למחבר הקומפוננט להעברת וידאו בפורמט composite.

בעבר מחברי BNC שימשו כמחבר לכרטיסי הרשת ברשתות Ethernet שפעלו תקן 10BASE-2 (שקדם לתקן המקובל כיום, 10BASE-T שמשתמש במחבר RJ-45).
מחבר ה-BNC קיים בתצורת 50Ω ו- 75Ω. מחבר ה-BNC המקורי היה בתצורת 50Ω, ושימש גם לכבלים בעלי עכבה חשמלית אחרת (בגלל האיבודים הזניחים בתדרים נמוכים). גרסת 75Ω של מחבר ה-BNC פותח בשלב מאוחר יותר, והוא מאופיין בהיעדר חומר מבודד בקצוות. ניתן לחבר בין BNC של 75Ω ל-BNC של 50Ω, אך אי ההתאמה בעכבות תיגרום לאיבודים והחזרת גלים.
מחבר ה-BNC נקרא ע"ש מנגנון Bayonet (נעילה) וע"ש שני ממציאיו Paul Neill ו- Carl Concelman.

F connector

מחבר F הוא סוג של מחבר RF קואקסיאלי המשמש בעיקר לשידורי טלוויזיה (באוויר, בכבלים, ובלוויין) וגם עבור מודמים לאינטרנט בכבלים, בדרך כלל בשילוב עם כבל מסוג RG-6/U ובעבר עם כבל RG-59/U. המחבר הומצא בתחילת שנות ה-50 על ידי אריק וינסטון.
מחבר F הוא זול יחסית, והוא מספק עכבה של 75Ω עד לתדר של 1GHz. אחת הסיבות למחירו הנמוך הוא השימוש בגיד המרכזי של הכבל שמחובר אליו בתור הפין במחבר הזכר. מצד שני, דבר זה גורם להפחתה משמעותית בעמידותו של המחבר.

מחבר טלוויזיה (IEC 169-2)

מחבר IEC-169-2 נמצא בשימוש באירופה כמחבר האנטנה במקלטי טלוויזיה ולפיכך קיבל גם את הכינוי "מחבר טלוויזיה". שימוש נפוץ נוסף הוא חיבור האנטנה במקלטי רדיו FM. מחבר זה הוא המחבר הקואקסיאלי הוותיק ביותר שעדיין נמצא בשימוש נפוץ ברחבי העולם. חיסרון עיקרי של מחבר זה הוא חוסר התיאום לעכבה של 75Ω, הגורמת להפסדים באות החשמלי העובר דרך המחבר - עובדה הגורמת להפרעות וניחות בקליטת שידורים אנלוגיים בעיקר בתחומי התדרים של ה-UHFוהתחום הגבוה בVHF ביתר התדרים הניחות היא זניחה.

N-type

מחבר ה-N-type הוא מראשוני המחברים לחיבור כבלים קואקסיאליים שהיה מסוגל להעביר אותות בתדרי המיקרוגל. המחבר הומצא בשנות הארבעים על ידי פול ניל (Paul Niell) ממעבדות בל, ועל שמו נקרא המחבר.
במקור, המחבר תוכנן בהתאם לתקן MIL-C-39012 לשימושים צבאיים עד 1GHz. עם זאת, מחברי N-type הנפוצים יכולים לשמש להעברת אותות עד 11GHz בצורה טובה, ובאמצעות שיפורים נוספים ניתן להגיע גם ל-18GHz.
למחבר יש גרסת 50Ω ו- 75Ω. מחבר ה-75Ω משמש בעיקר במערכות טלוויזיה בכבלים. כמו כן, המחבר נפוץ מאוד כמחבר האנטנה של נקודות גישה ברשתות Wireless LAN הפועלות בתדרים 2.4GHz או 5GHz.

SMA

מחבר SMA (קיצור של SubMiniature version A) הוא מחבר RF קואקסיאלי שפותח בשנות השישים. למחבר יש עכבה של 50Ω והוא מפגין ביצועים טובים עד 18GHz.
ליז'ייה JS4

ליז'ייה JS4

דגם ה"ליז'ייה JS4" הוצג לראשונה ב-25 ביולי 1985.
בשנת 1981 יוצרו 6,941 יחידות.
בצרפת : כדי לנהוג בדגם "ליז'ייה JS4" אין צורך ברישיון נהיגה. על הנהג להיות מעל גיל 14.
בשנת 1982 יצא לשוק הדגם המהודר יותר "JS8".
בשנת 1984 דגם ה"ליז'ייה JS4" הוחלף בדגם "JS6".
Iggy's

איג'יס (באנגלית: Iggy's) היא מסעדה בסינגפור.

רקע

איג'יס נוסדה בספטמבר 2004 בידי איגנטיוס צ'אן (Ignatius Chan), אוֹצֵר יין עטור פרסים. המסעדה מתנהלת ללא שף מבצע אחד, במקום זאת ישנם כמה שפים, רובם נמצאים במסעדה למן היווסדה, כל יום צ'אן טועם את המנות, אותו הוא יוצר עם השפים. במסעדה אין תפריט לבחירה (אה לה קארט), במקום זאת היא מציעה שני סוגי תפריטים: תפריט בן ארבע מנות ותפריט טעימות בן שמונה מנות. המנות מבוססות על חומרי גלם עונתיים במיטבם.
במסעדה 50 מקומות פלוס שולחן השף ובו 6 מקומות ובה גם חדרים פרטיים.
ג'יימס פריין

ביוגרפיה

פריין נולד בלידס שביורקשייר, אמו הייתה מורה ואביו סוכן מניות. הוא למד משחק באוניברסיטת איסט אנגליה ובבית הספר למשחק Central School of Speech and Drama שבלונדון.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב-1993 בסרט "ארץ הצללים" על חייו של הסופר ק.ס. לואיס, שבו צד את עינו של הבמאי ריצ'רד אטנבורו. על הבמה הופיע פריין עם הרויאל שייקספיר קומפני. הוא הופיע בסדרות הטלוויזיה "24" ו"פלישה". ב-2007 ו-2008 השתתף בסדרה "שושלת טיודור" בה גילם את דמותו של תומאס קרומוול. בין שאר הדמויות שגילם היו מרקוס יוניוס ברוטוס בסדרה "אימפריה" ואת דניאל ברנבוים בסרט קולנוע "הילארי וג'קי" על חיי הצ'לנית ז'קלין די פרה. ב-2010 הופיע בשובר הקופות "טרון: המורשת".
בתיאטרון הופיע פריין בברודוויי בהעלה מחודשת של המחזה "השב הביתה" מאת הרולד פינטר לצידם של איאן מקשיין, איב בסט, ראול אספרזה, ומייקל מק'קיין.
פיירו סטרוצי

פיירו סטרוצי (באיטלקית: Piero Strozzi, נולד ב-1550, מת אחרי 1 בספטמבר 1609) היה אציל איטלקי ומלחין חובב. 
סטרוצי נולד בפירנצה ומילא תפקיד אינטלקטואלי חשוב בטיפוח "המוזיקה החדשה" בעירו בשלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה חבר בקבוצת הקמראטה הפלורנטינית של הרוזן ג'ובאני דה בארדי ובקמראטה של יאקופו קורסי. סטרוצי תמך בג'וליו קאצ'יני והזמין אצלו יצירות אחדות. בין חיבוריו כמה מדריגלים ואופרה אחת La mascherata degli accecati
פסטיבל פוצ'יני

פסטיבל פוצ'יני הוא פסטיבל אופרה שנתי, המתקיים בחודשי יולי-אוגוסט להצגת האופרות של המלחין האיטלקי ג'אקומו פוצ'יני.
הפסטיבל נערך בטורה דל לאגו, איטליה, עיר השוכנת בין לאגו די מאסאצ'וקולי והים הטירני, מרחק 4 ק"מ מחופי ויארג'ו בריביירה הטוסקנית ו-18 ק"מ מפיזה ולוקה, עיר הולדתו של פוצ'יני.
הפסטיבל, המעלה ארבע עד חמש הצגות של עד ארבע הפקות אופראיות בכל עונה, מושך כארבעים אלף צופים אל התיאטרון הפתוח שלו, "תאטרו דאי קוואטרומילה" ("תיאטרון ארבעת-אלפים", המכונה כך על שם תפוסתו, אף כי למעשה נבנו בו 3,200 מושבים), קרוב מאוד ל"וילה פוצ'יני", הבית שהמלחין בנה ב-1900 ושם חי והלחין את האופרות העיקריות שלו, עד שזיהום אוויר מן האגם אילץ אותו להעתיק ב-1921 את מושבו לויארג'ו. פוצ'יני קבור, יחד עם עוד מבני משפחתו שמתו אחריו, בקאפלה קטנה בתוך הווילה, בחדר שהוסב למאוזוליאום אחרי מותו.

ראשית הדברים

פסטיבל פוצ'יני החל בשנת 1930 בעקבות הערה שאמר פוצ'יני, על פי השמועה, לידידו ג'ובאקינו פורצאנו, אחד הלברתנים שלו, בשנת 1924, ממש לפני נסיעתו למרפאה בבריסל לניתוח גרון: "אני תמיד בא הנה ושט בסירה כדי לירות בחרטומנים - אבל הייתי רוצה פעם לבוא הנה להאזין לאחת האופרות שלי תחת כיפת השמים." הסברה הייתה, שהמלחין הביע את תקוותו, שהאופרות שלו תבוצענה בחיק הטבע, בתפאורה הנפלאה של אגם מאסאצ'וקולי. מכל מקום, נכדתו, סימונטה פוצ'יני, מזימה השערה זו, בטענה, שאין כל מסמך כתוב המעיד על משאלה כזו, ואין זה מתקבל על הדעת, משום שפוצ'יני בחר בטורה דל לאגו כמקלט ומקום לנפוש בו בשלווה וברוגע, שלהם שאף אותו זמן. 
אף על פי כן, ב-24 באוגוסט העלה פורצאנו, יחד עם פייטרו מסקאני, גם הוא תלמידו של פוצ'יני בעבר, את ההפקות הראשונות של אופרה מאת פוצ'יני על חוף האגם, בחזית ביתו של המאסטרו. בתיאטרון מאולתר, ה"קארו די טספי ליריקו", שהבמה שלו נבנתה על כלונסאות משוקעים בקרקע האגם, ביצעה להקת אופרה נודדת את לה בוהם בבימוי פורצאנו ובניצוח מסקאני. אותה להקה באה שוב ב-1931 כשבנימינו ג'ילי ואדלייד סאראצ'ני הופיעו ב"לה בוהם", ואילו רוזטה פמפאניני ואנג'לו מיקטי הופיעו במאדאם באטרפליי. הייתה זו ראשיתו של מה שיצמח לפסטיבל אופרה גדול.
עם זאת, בשנים שעד 1949, מחמת האקלים הפוליטי והפיננסי, התקיים במקום רק מופע אחד - בשנת 1937 - וזה היה קונצרט עם ליצ'ה אלבנזה כאחת הסולניות. בשנת 1949, לציון השנה ה-25 למות פוצ'יני, חזר הפסטיבל ונפתח ב"La fanciulla del West" ("נערה מן המערב") ונמשך אל שנות ה-50' של המאה ה-20 ברבות מיצירותיו הנודעות ביותר של המלחין.
קרקל (רכב)

הקרקל הוא רכב שטח ממוגן שתוכנן על ידי חברת פלסן סאסא הישראלית. הרכב מבוסס על שלדת רכבי הפורד מסדרה F שקוצרה לבסיס גלגלים באורך 2.84 מטר. קיצור השלדה נעשה בחברה בארצות הברית.
לקרקל מיגון מרוכב והוא תוכנן במקור כאפשרות חלופה לרכבי הסופה בצה"ל, אך מאז פותחו מספר דגמים.
הקרקל הוצג לראשונה בתערוכת AUSA בארצות הברית באוקטובר 2005 ומאז הוצג במספר תערוכות שונות ברחבי העולם. בין היתר הוצג דגם בעל מיגון קרמי כבד שיועד להצגה לצבא ארצות הברית, כמו כן ב-2008 חברת Oshkosh הציגה דגם של הקרקל שתחת שמה. הקרקל מוצג בחו"ל בשם "סנד-קאט" (חתול חולות).
הקרקל משרת בארץ את המשטרה ואת כוחות משמר הגבול. הדגם עליו הוא מבוסס הוא פורד F-350 מקוצר.
קיים דגם המשרת בצה"ל בשם גרניט, המשמש לאיסוף מודיעין. דגם זה החליף את הרקון שהיה מבוסס על ההאמר.
הולשטיין

הולשטיין (Hol-shtayn) הוא שמו של חבל ארץ היסטורי בחצי האי יוטלנד, הנמצא כיום בשטחה של מדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. החבל מתוחם על ידי הנהר אלבה והמבורג בדרום, הים הבלטי במערב, נהר האידר, וחבל שלזוויג בצפון, והים הצפוני במזרח. בירת הולשטיין היא קיל. מקור השם "הולשטיין" בא מהמילים "Holseta Land" ("הולסטה לאנד") שמקורן בשפות הגרמניות העתיקות, ופירושם הוא "ארץ היערות". 
בשנת 1111 נמסר השטח שמדרום לנהר האידר, ומצפון לאלבה לאדולף שאואנבורג כרוזנות, תחת סמכותה של האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1118 כבש דוכס שלזוויג, ולימים ולדמר השני, מלך דנמרק, את הולשטיין. בשנת 1227 הוכרח ולדמר להחזיר את הולשטיין למשפחת שאואנבורג. בשנת 1386 אוחדה הולשטיין עם שלזוויג והפכה לאדמת ירושה של המלכים הדנים, אם כי הולשטיין נשארה חלק מהקיסרות הגרמנית. בשנת 1474 הועלתה הולשטיין למעמד של דוכסות. שתי הדוכסיות חולקו בשנת 1474, כאשר הולשטיין, וחלקים משלזוויג, עברו לידי שליטתם של דוכסי הולשטיין-גוטורפ, ענף נפרד של משפחת המלוכה הדנית.
ניסיונותיה של דוכסות הולשטיין, בחסותה של שוודיה, לחתור לעצמאות, והחיכוכים החוזרים ונשנים עם מלכי דנמרק, היו אחד מהגורמים לפריצתה של המלחמה הצפונית הגדולה. בעקבות המלחמה נאלץ הדוכס של הולשטיין גוטורפ לוותר על נחלותיו בשלזוויג, אך יחד עם זו השיג יתרון פוליטי ומדיני רב עם נישואיו לבתו של הצאר הרוסי. בנו, פטר השלישי, תכנן מלחמה נגד דנמרק על מנת להחזיר להולשטיין את השטחים שאביו איבד. רציחתו בשנת 1762 מנעה את המלחמה, ובנו, פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ויתר על תביעותיו בהולשטיין למלכים הדנים תמורת שטח חילופי אחר.
משנת 1806 ועד לשנת 1864 הייתה הולשטיין חלק מהקונפדרציה הגרמנית אם כי תחת שליטתו של מלך דנמרק, שישב באספות הקונפדרציה כדוכס הולשטיין. לאחר מותו של המלך הדני פרדריק השביעי, מלך דנמרק חשוך הבנים, הירושה של דוכסות הולשטיין הייתה נתונה במחלוקת. המלך הדני החדש, כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, נתקל בתביעה של נסיך דני אחר לשליטה על דוכסיות הולשטיין ושלזוויג, ומאבקי הירושה הובילו בסופו של דבר לפלישה של הברית הגרמנית, בראשות פרוסיה ואוסטריה, לדנמרק. דנמרק הובסה ב-1864, וויתרה על הולשטיין ושלזוויג. שתי הדוכסויות חולקו בין פרוסיה ואוסטריה, כאשר הולשטיין נמסרה לשליטת האוסטרים. בעקבות מלחמת אוסטריה-פרוסיה בשנת 1866 בין פרוסיה ואוסטריה, שבה הפסידה האחרונה, סופחה הולשטיין, יחד עם שלזוויג, לפרוסיה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נערך משאל עם בשלזוויג, שהוביל להתפצלותה של שלזוויג בין דנמרק לגרמניה. שלזוויג התחתונה אוחדה עם הולשטיין, והשתיים אוחדו למדינה אחת ברפובליקה הפדרלית של גרמניה, תחת השם שלזוויג-הולשטיין.
הרובע הארבעה-עשר של פריז

דמוגרפיה

אוכלוסיית הרובע הארבעה-עשר הגיעה לשיאה בשנת 1954, אז מנתה האוכלוסייה 181,414 איש. כיום נותר הרובע צפוף מאוד באוכלוסייה ובפעילות עסקית, עם 132,844 תושבים ו-71,836 משרות, על פי מפקד האוכלוסין משנת 1999.
היידי בת ההרים

עלילה

דטה, דודתה של היידי המגדלת אותה לאחר שזו התייתמה מהוריה, שולחת אותה לגור עם סבה, מתבודד מוזר, המתגורר בצריף בהרי האלפים, סמוך לכפר הקטן והציורי דורפלי. למרות הניגודים הבסיסיים באופיים לומדת היידי האופטימית ומלאת החיים לאהוב את הסב השתקן והקודר ומרככת את לבו. ידידה הטוב ביותר בתקופה זו הוא פייר (בחלק מהתרגומים הוא נקרא פטר) רועה העזים והיא חיה חיים מאושרים.
שנים אחדות לאחר מכן שבה דודתה של היידי לשווייץ ונוטלת אותה עימה כדי שזו תארח לחברה לבת עשירים נכה בשם קלרה, המתגוררת בפרנקפורט. היידי וקלרה הופכות לחברות טובות, אך להיידי קשה לחיות בבית הגדול עם הכללים הנוקשים והיא אינה מצליחה להשביע רצונה של פראו רוטנמאייר, סוכנת הבית השמרנית והנוקשה. געגועיה העזים לשווייץ ולסבה מביאים אותה אף לגלות סימני סהרוריות. בהמלצתו של רופא המשפחה, היא נשלחת חזרה לביתה. 
היידי חוזרת אל ההרים וזוכה שוב להיות מאושרת בחברה ידידיה הוותיקים. באביב מגיעה קלרה לבקרה, מתאהבת במקום ובתושביו ונשארת לגור בחברתה. מרוב קנאה על יחסה האוהב של היידי לקלרה מגלגל פייר את כיסא הגלגלים של קלרה לתהום. בעקבות זאת, מנסה היידי ללמד את קלרה ללכת ולמרבה הפלא מצליחה לעשות כן.

תרגומים לעברית

הספר "היידי בת ההרים" תורגם פעמים רבות לעברית. בשנת 1946 הודפס הספר לראשונה בתרגום עברי שלו היה אחראי ישראל פישמן תחת הכותרת "היידי בת האלפים". שלמה סקולסקי תרגם את הספר בשם "היידי בת ההרים" בשנים 1958 ו-1981. תרגומים נוספים נעשו על ידי אנדה עמיר-פינקרפלד (1961), ימימה שרון (1974), יוסף רביקוב (1975), יהודה יניב (1981), שלמה ניצן (1982) וש. גפני (1982).

ספרי ההמשך

ארבעה ספרי המשך נכתבו ל"היידי", מתוכם שניים ('היידי ופייר' ו'ילדי היידי') על ידי צ'ארלס טריטן, מתרגם הספר לאנגלית, ושניים ('אורחי היידי' ו'סבתא היידי') על ידי מחבר אלמוני בשם ריא. במהלך ספרים אלה לומדת היידי בפנימייה יוקרתית, שבה אל דורפלי, הופכת למורה, מטפחת נער מוזנח המגלה כישרון נדיר לציור, נישאת לפייר, הופכת לאם לשלושה (התאומים טובי ומרתלי והבן פול), יורשת בית גדול ונאה, חושפת פרטים מרעישים מההיסטוריה של משפחתה ואף הופכת לסבתא. הספרים תורגמו לעברית בשנים 1961-1959, אך מעולם לא זכו להצלחה לה זכה "היידי בת ההרים" המקורי.

עיבודים

בשנת 1937 יצא העיבוד הקולנועי הראשון של היידי בת ההרים. הסרט היידי בת ההרים מבוסס על הספר אבל שונה ממנו בכמה דברים. אחד ההבדלים הבולטים הוא בחלק שבו היידי (שירלי טמפל) שבה לסבה. בעוד בספר היא חוזרת אל הסב ששהה בכפר, בסרט הסב הולך ברגל לפרנקפורט כדי לקחת אותה.
עיבודים נוספים לקולנוע יצאו בגרמנית ב-1952 1955 ו-2015 ובאנגלית בשנים: 1968, 1978, 1990, 1993, 2005, 2008.
על בסיס הספר הופקו גם סדרות טלוויזיה, למשל סדרת אנימה הנושאת את שם הספר.

סדרת טלוויזיה

בעקבות הספר שהפך להצלחה מסחררת הופקה סדרת טלוויזיה, המשודרת בערוץ KidZ.