google/wiki40b huggingface dataset:
סלימה

שם העיר

במאה ה-17 כונה האזור בו שוכנת העיר בשם "אורטין" (Qortin), ושמה של העיר בא מהקפלה שניצבה בה ואשר הייתה מוקדשת לבתולה. הקפלה והאזור בו שכנה נזכרו במספר מסמכים מהמאה ה-17 וה-18, ובין היתר נודעו בכינויים "Beata Virginis ta’ Qortin Sive ta’ Sliema" (הבתולה הברוכה של אורטין, המסע הבטוח) או "Beata Vergine Sotto il titolo della Sliema" (הבתולה הברוכה בסימן השלום). מאוחר יותר כונה האזור בשם "סלימה" או "טאס-סלימה" (Tas-Sliema - "של השלום"). שם זה עלה בקנה אחד עם מיקומה של העיר בפתחו של נמל מרסמשט, ועל כן כונתה גם "הנמל הבטוח" או "נמל השלום" (Porto Salvo).

היסטוריה

כנסיית "גבירתנו מאורטין" הוקמה לאחר המצור הגדול שהטילו העות'מאנים על מלטה בשנת 1565. הכנסייה הקטנה נהרסה עם השנים אך הוקמה שוב ב-1741, ושוב לאחר שנהרסה על ידי צבאו של נפוליאון שפלש למלטה ב-1798. קצהו של חצי האי עליו קמה לימים העיר, זכה לאחר המצור לשם "נקודת דראגוט" (Dragut Point) על שמו של טורגוט ראיס (Turgut Reis), אחד ממפקדי הצבא העות'מאני. טורגוט הציב במקום את סוללות הארטילריה שלו, וטיווח באמצעותן את מבצר סנט אלמו שמעברו השני של נמל מרסמשט, השוכן כיום בבירה ולטה, ובמקום זה נפצע באורח קטלני מאש האבירים ההוספיטלרים. באתר הקימו ההוספיטלרים באמצע המאה ה-18 את מבצר טיגנה (Fort Tigne) וזה הורחב על ידי הבריטים במהלך המאה ה-19. רוב מבני המבצר נהרסו בשנת 2001 כדי לפנות מקום לפיתוח המקום.
בשנת 1855 נחנכה בעיר כנסיית גבירתנו של כוכב הים, או "סטלה מאריס", וזו זכתה ב-1878 למעמד של כנסיית רובע. כינוי זה הוא אחד מכינוייה המקובלים של הבתולה כמדריכתם של ספנים בדרכם, ומסיבה זו מופיע כוכב בסמלה של העיר. בתקופה זו החלו עשירי ולטה ובכירי השלטון הבריטי לבנות בתי נופש לאורך טיילת החוף (Ix-Xatt) של העיר, שאורכה כשלושה קילומטרים, והניחו בכך את היסודות להפיכתה לאתר נופש ותיירות. עם השנים נהרסו רוב בתי הנופש שנבנו בסגנון ויקטוריאני, כדי לפנות מקום לבתי מלון מודרניים. עם תחילת התפתחותה המואצת של מלטה כיעד תיירותי, במחצית השנייה של המאה ה-20, גדלה העיר במהירות, ועל כן אמצה את לה למוטו את המשפט הלטיני "Celer ad Oras Surgo" (עולה מהחוף במהירות).

העיר כיום

העיר היא מרכז תיירותי חשוב ולאורך חופיה כמו גם במרכזה שוכנים מספר בתי מלון. תעשיית התיירות עודדה את התפתחות חיי המסחר, ובעיר חנויות, מסעדות ובתי אוכל רבים, וכן בתי ספר לצלילה וללימוד אנגלית. קו מעבורת נוסעים מקשר בין סלימה לוולטה המרוחקת ממנה מרחק של כ-300 מטרים בלבד מעברו האחר של נמל מרסמשט, ומהעיר פועלי שירותי אוטובוס לעריה העיקריות של מלטה. בשל הפיתוח המהיר וריכוז האוכלוסייה הגדול על פני שטח כל כך קטן, סובלת סלימה מצפיפות ומתנועה כבדה.
אכלה ואכלה

אָכְלָה וְאָכְלָה (האותיות אל"ף מנוקדות בקמץ קטן) הוא קובץ מסורה עתיק, בספר נפרד מכתבי היד של התנ"ך, הכולל בתוכו רשימות מסורה, במיוחד מסוג "מסורה מצרפת". שם הספר נגזר משני העיולים הראשונים המופיעים בו.

תוכן הספר

ספר "אכלה ואכלה" כולל רשימות של הערות מסורה, לרוב על מילים יחידות או זוגות של מילים, שיש להם מכנה משותף. רוב הרשימות הן מסוג "מסורה מצרפת". הרשימות מסודרות לרוב לפי סדר הפסוקים בתנ"ך או לפי סדר הא"ב.  
בכתב יד פריס 59 רשימות של מילים יחידות, 58 רשימות של זוגות מילים השונות זו מזו (למשל אחת עם ו' החיבור ואחת בלעדיה), 20 רשימות של זוגות מילים זהות, 26 רשימות של מסורה מצורפת בתבנית אחרת, ועוד רשימות של קרי וכתיב, מסורה משווה ומסורת סירוגין.
בספר "אכלה ואכלה" אין כמעט רשימות מסורה של מילים מחורזות ואלו שכלולות בה הן מילים שהחרוז הוא בעל משמעות לשונית. מכאן ניתן להסיק שרשימות מסורה מחורזות הומצאו לאחר כתיבת קובצי "אכלה ואכלה".

כתיבתו

מחבר הספר אינו ידוע, אולם בתוך הספר מוזכר הפסיקתא, כך שהספר נכתב אחרי כתיבת הפסיקתא. 
הספר מוזכר ככל הנראה על ידי יונה אבן ג'נאח, ועל ידי רש"י הוא מכונה "מסורת הגדולה". 
צבי גרץ טען שהספר נכתב על ידי רבנו גרשום על סמך כתב יד בו נכתב "מסורה גדולה שכתב ר"ג" והדמיון בין הערות מסורה שיוחסו לרבנו גרשם לאלו המופיעים בספר "אכלה ואכלה". לעומתו טען אייזיק הירש וייס שהספר רק הועתק על ידי רבנו גרשום ולא נכתב על ידו, כי לא ייתכן שספר שנכתב על ידי רבנו גרשום הגיע במהירות כה גדולה לספרד וזכה ליחס כזה שהוא מוזכר על ידי  יונה אבן ג'נאח. ההנחה כיום היא שהספר גובש במאה התשיעית לכל המאוחר.

היחס למסורה

יוסף עופר כותב שסביר שהספר נכתב אחרי התגבשות הערות המסורה שכן המסורה המצרפת, שמהווה חלק נכבד מהספר, מצרפת יחד הערות מסורה רבות. לעומת זאת, טוען עופר שהמסורה המצרפת של "אכלה ואכלה" קדמה לזו המופיעה בכתבי היד של התנ"ך, שכן הרשימות בספר יותר שלמות.
גלינה זיבינה

ביוגרפיה

זיבינה נולדה בלנינגרד. בתקופת המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה סבלה זיבינה מרעב וקור. אמה ואחיה נפטרו בתקופה זו. אביה נהרג בקרבות בחזית.
באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1950 זכתה זיבינה במדליית ארד, בהטלת כידון בתוצאה של 42.75 מטר. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.07 מטר

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה זיבינה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 15.28 מטר, לפני מריאן ורנר מגרמניה (14.57 מטר) ובת ארצה קלבדיאה טוצ'ונובה (14.50 מטר). כבר בסיבוב הראשון היא קבעה שיא אולימפי חדש של 15.00 מטר. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהטלת כידון בתוצאה של 48.35 מטר.
בתחרות שנערכה במאלמה, שוודיה ב-9 באוקטובר 1953 קבעה זיבינה בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 16.20 מטר, שיפור לשיאה בן השנה שעמד על 15.42 מטר ובכך הייתה לאתלטית הראשונה בהיסטוריה שהדפה מעבר ל-16 מטר.

אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה זיבינה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש של 15.65 מטר ומדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 44.77 מטר
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה זיבינה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.53 מטר אותה קבעה בסיבוב השישי והאחרון, אחרי בת ארצה תמרה טישקביץ' שקבעה שיא אולימפי חדש של 16.59 מטר בסיבוב האחרון ולפני מריאן ורנר (15.61 מטר). בסיבוב הראשון קבעה זיבינה שיא אולימפי חדש של 16.35 מטר שאותו היא שיפרה בסיבוב החמישי בתוצאה של 16.48 מטר. היא לא הצליחה להגן על תוארה.
באולימפיאדת רומא (1960) סיימה זיבינה במקום שביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.56 מטר. 
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 1962 זכתה זיבינה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.95 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה זיבינה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.45 מטר, אחרי בת ארצה טמרה פרס שקבעה שיא אולימפי חדש של 18.14 מטר ורנטה קולמברגר מגרמניה (17.61 מטר)
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 סיימה זיבינה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.65 מטר.

חייה האישיים

זבינה נישאה ליורי פיודורוב שהיה הקפטן והמפקד של אברורה בשנים 1964–1985. בשנת 1959 נולד בנם. לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה זיבינה כמאמנת אתלטיקה בורסקה, אסטוניה.
לואי סלדאן

לואי סַלָאדן (בצרפתית: Louis Saladin) היה מלחין שפעל במאה ה-17 בפרובנס, צרפת. סלדאן כתב סגנון הבארוק והוא זכור בעיקר הודות לקשריו עם הקהילה היהודית בפרובנס והיצירות שהלחין לפי הזמנת בני הקהילה. 
יצירתו "קנטיקום הבראיקום", שאותה גילה מחדש המוזיקולוג הישראלי ישראל אדלר, היא יצירתו המוכרת ביותר בימינו. היא הוזמנה לכבוד ברית המילה של בן אחד מנגידי הקהילה וייתכן שנכתבה במטרה לרצות את האורחים לא-יהודים שהוזמנו לטקס היהודי.
גיורגי קוויריקשווילי

שנותיו המוקדמות

יליד טביליסי, אז בגאורגיה הסובייטית, קוויריקשווילי הוא בוגר התיכון היוקרתי "קומרוב" לפיזיקה ומתמטיקה בטביליסי. בוא שירת לאחר מכן בשנים 1986-1988 בצבא הסובייטי. הוא סיים בשנת 1991 לימודי רפואה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה בטביליסי ואחר כך בשנת 1995 -סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת טביליסי. בשנת 1998 קיבל תואר שני בתחום הפיננסי באוניברסיטת אילינוי בארצות הברית.

קריירה מקצועית ופוליטית

בשנים 1999-1993 עבד קוויריקשווילי בתפקידים של מנכ"ל במספר בנקים בגאורגיה ובשנת 1999 בסגן מנהל הלשכה לעניינים מיסים ומטבע בקנצלריה הממלכתית של נשיא גאורגיה. בשנים 2004-1999 נבחר לחבר בפרלמנט הגאורגי מטעם מפלגת "הימין החדש" וחבר בוועדת הכלכלה של הפרלמנט. אחרי שמהפכת הוורדים הביאה לנשיאות המדינה את מיכאיל סאקשווילי, שב קוויריקשווילי לעולם העסקים. בשנים 2011-2006 כיהן כמנכ"ל בנק "קארטו"
שבשליטת הטייקון בידזינה איוואנישווילי.

שר הכלכלה והתיצבות הפיתוח;סגן ראש הממשלה; שר החוץ

אחרי כניסת איוואנישווילי לפוליטיקה וניצחון מפלגתו "החלום הגאורגי-גאורגיה הדמוקרטית" בבחירות לפרלמנט מול "התנועה הלאומית המאוחדת" שבראשות סאקשווילי, התמנה קוויריקשווילי לשר הכלכלה והתיצבות הפיתוח בממשלתו של בידזינה איוואנישווילי. ביולי 2013 התמנה גם בתפקידסגן ראש הממשלה. הוא שמר את שני התפקידים האלה גם בממשלה הבאה של איראקלי גריבשווילי. לתקופה קצרה בספטמבר - דצמבר 2015 כיהן קוויריקשווילי גם כשר החוץ.

ראש הממשלה

בדצמבר 2015 אחרי התפטרות ראש הממשלה גריבאשווילי, התמנה קוויריקשווילי לראש הממשלה החדש על ידי הקואליציה של "החלום הגאורגי". ב-30 בדצמבר 2015 זכה ממשלתו לאמון הפלרמנט עם 86 קולות נגד 28. ממשלת קוויריקשווילי התמקדה בצמיחת הכלכלה ובקידום היזמות. הוא הצהיר כי היה רוצה שהיחסים בין גאורגיה לארצות הברית תהיינה עמוד השדרה של היציבות האזורית, הפיתוח הכלכלי ודמוקרטיזציה.
ב-25 ביולי 2017 ביקר בישראל ונפגש עם ראשי המדינה ובעלי תפקידים בכירים, לרבות עם סגנית השר ציפי חוטובלי שהיא בת ליוצאי גאורגיה.
סקוט היים

ביוגרפיה

היים נולד בהאטצ'ינסון, שם גדל בקהילה חקלאית. משנת 1989 למד  לתואר ראשון באנגלית ובתולדות האמנות באוניברסיטת קנזס בעיר לורנס. בשנת 1991 קיבל תואר שני בספרות אנגלית. למד כתיבה בתוכנית התארים האקדמאיים האמריקאית "M.F.A.", באוניברסיטת קולומביה, שם כתב את ספרו הראשון. הרומן הבא שלו "ביראת כבוד", יצא בשנת 1997 והשלישי, "אנו נעלמים", יצא בשנת 2008. הספר זכה בפרס למבדה לספרות לשנת 2009 בקטגוריית סיפורת הומוסקסואלית. 
היים זכה במלגות מטעם ועדת האמנות הלונדונית ומטעם מכון סאנדנס בזכות העיבוד הקולנועי לספרו הראשון. 
לאחר מגורים של כ־11 שנים בעיר ניו יורק הוא עבר לבוסטון בשנת 2002. "עור מסתורי" עובד למחזה שכתב המחזאי פרינס גומולבילאס, שהוצג בסן פרנסיסקו; לאחר מכן הסרט עובד לסרט קולנועי שאותו ביים גרג ארקאי.
זוהיר מוראד

ביוגרפיה

לאחר התיכון עבר מוראד מביירות לפריז, שם למד עיצוב אופנה. בשנת 1999 עשה מוראד את ההופעה הראשונה שלו במסלולי אופנה ברומא, וקיבל ביקורות חיוביות. בשנת 1995 פתח את החנות השלישית שלו בביירות. קווי הייצור שלו כוללים בגדי הוט קוטור, בגדים מוכנים ללבישה, אביזרים ומשקפי שמש. יש לו בוטיקים בביירות בשדרות צ'ארלס חילו, וכן בפריז, ברחוב פרנסואה ה-1. בנוסף יש לו אולם תצוגה במילאנו.
את השמלות שלו לובשות כוכבות רבות מרחבי העולם, בהן טיילור סוויפט, ביונסה, מיילי סיירוס וכריסטינה אגילרה.
10BASE-T

מאפיינים

האורך המקסימלי של כבל מסוג זה מוגבל ל-100 מטר בלבד, בדומה ל-100BASE-T ו-1000BASE-T. בקצוותיו של כבל 10BASE-T ישנו תקע מסוג RJ-45 הדומה לתקע של טלפון, אך גדול במקצת.
גיא יעקובזון

ביוגרפיה

יעקבזון נולד ברחובות בן למשפחת יעקבזון המקומית, שהייתה בעלת פרדסים ומפעלים. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון. פיקד על מחלקת טנקי AMX-13 בגדוד 9 עד שחרורו ב-1960. למד כלכלה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ומנהל עסקים בשלוחת תל אביב של האוניברסיטה. במקביל עבד במפעל המשפחתי. הוא עבר לערד, ועבד ככלכלן בערד תעשיות כימיות ובמפעל "אורון". 
במלחמת ששת הימים שירת במילואים כמפקד פלוגת טנקי צנטוריון בגדוד 94 של חטיבה 200 ("אגרוף הברזל"). הוא לחם בקרב בצומת ביר לחפן, בקרב במתחם ג'בל ליבני במהלכו השמיד 18 טנקי אויב ובקרב במתחם מעבר המיתלה. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת. 
ב-1971 מונה למנהל מפעל הסכו"ם של כור תעשיות בדימונה. במקביל המשיך להתקדם בדרגות ובתפקידים בשירות המילואים ושימש מפקד גדוד 94. 
במלחמת יום הכיפורים גויס הגדוד כחלק מכוחות אוגדה 146 ונלחם בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן ובקרב נגד כוחות השריון העיראקים. במהלך הקרבות נפצע מרסיס פגז. בהמשך עבר הגדוד לחזית המצרית. לאחר המלחמה חזר לשירות הקבע ומונה ב-1974 למפקד חטיבת אגרוף הברזל. 
בדצמבר 1975 מונה למתאם התעשיות הביטחוניות במשרד הביטחון ושימש גם כחבר במועצת המנהלים של התעשייה האווירית לישראל.
בשנות השמונים שם קץ לחייו.
טינה מזה

ביוגרפיה

מזה נולדה בסלובני גרדץ שבסלובניה.
באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002) סיימה מזה במקום 12 בסלאלום ענק.
באולימפיאדת טורינו (2006) סיימה מזה במקום 12 בסלאלום ענק ובמקום 39 בסופר G.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בוואל ד'איזר שבצרפת בשנת 2009 זכתה מזה במדליית כסף בסלאלום ענק. נוסף לכף, היא סיימה במקום חמישי בסופר G ובמקום 14 בגלישה במורד.
באולימפיאדת ונקובר (2010) זכתה מזה בשתי מדליות כסף בסופר G ובסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתחרות המשולבת, במקום תשיעי בסלאלום ובמקום 18 בגלישה במורד.

אלופת עולם

באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בגרמיש-פרטנקירכן שבאוסטריה בשנת 2011 זכתה מזה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בסלאלום ענק ומדליית כסף בתחרות המשולבת (גלישה במורד וסלאלום). נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום חמישי בגלישת במורד ובסלאלום ובמקום 11 בסופר-G.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בשלדמינג שבאוסטריה בשנת 2013 זכתה מזה ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, בסופר G ומדליות כסף, בתחרות המשולבת ובסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בסלאלום ובמקום שביעי בגלישה במורד.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת סוצ'י (2014) זכתה מזה בשתי מדליות זהב בגלישה במורד ובסלאלום ענק. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתחרות המשולבת, במקום חמישי בסופר G ובמקום שמיני בסלאלום.
באליפות העולם בסקי אלפיני שנערכה בביוור קריק שבקולורדו בשנת 2015 זכתה מזה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בגלישה במורד ובתחרות המשולבת ומדליית כסף, בסופר G. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בסלאלום ענק ובמקום שמיני בסלאלום.
יעקב ברדוגו

ראשית חייו

יעקב ברדוגו נולד בלוד כבן הצעיר למשפחה דתית בת שישה ילדים, להורים שעלו ממרוקו. למד במדרשיית נועם בפרדס חנה. לאחר שירות צבאי בחיל המודיעין הוא למד לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב ובהמשך רכש תואר נוסף במשפטים. במסגרת לימודיו באוניברסיטת תל אביב היה פעיל חברתי ונבחר ליו"ר סטודנטיון, תא הסטודנטים של המחנה הלאומי באוניברסיטה. ב-1988 היה מועמד המחנה הלאומי לראשות אגודת הסטודנטים.

קריירה

ברדוגו היה מנהל פרויקט שיקום שכונות בעיר לוד בעת שמקסים לוי כיהן כראש העיר. בהמשך היה סמנכ"ל החברה למשק וכלכלה. בין השנים 1990–1994 שימש כמנכ"ל מרכז השלטון המקומי. לאחר מכן מונה למנכ"ל החברה למשק וכלכלה.
ברדוגו, שהיה מקורבו של דוד לוי, הצטרף למפלגת גשר שהקים לוי, ולקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה שובץ במקום ה-41 ברשימת הליכוד-גשר-צומת. המפלגה המאוחדת זכתה ב-32 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. לאחר מכן מונה על ידי דוד לוי, בתקופת כהונתו כשר החוץ, לנהל מטעמו את המשא ומתן עם הפלסטינים.] בשנת 1997, בעת כהונתו של ראש הממשלה בנימין נתניהו, מונה למנכ"ל מפעל הפיס, שבו שימש עד לשנת 2000. לאחר פרישתו החל לשמש יועץ לפיתוח עסקים בחברת דנקנר השקעות.
עסק בתחום הנדל"ן, שימש יועצו של איש העסקים מרטין שלאף וייצג אותו בעסקאות בתחום המלונאות וההימורים. כמו כן היה לבעלים של חברות שונות (כגון חברת ההלבשה לילדים סולוג).

רדיו

במהלך השנים החל לשמש פרשן פוליטי בתוכניות טלוויזיוניות ופאנלים. בעת שאבי בניהו היה מפקד גלי צה"ל החל ברדוגו לשדר תוכנית אקטואליה שבועית עם העיתונאי איתן ליפשיץ. במהלך 2008 השעה את עצמו משידור עקב חקירה משטרתית שנוהלה כנגד מפעל הפיס ואשר נסגרה כעבור שנה. בשנת 2013 חזר לשדר בגלי צה"ל ומונה על ידי מפקד התחנה החדש ירון דקל כפרשן פוליטי. הוא החל להגיש את התוכנית "מחשבות בע"מ", כמגיש קבוע לצד ליפשיץ ושלונסקי, שמשדרים עמו לסירוגין. בנוסף החל לשדר פינה קבועה בתוכנית האקטואליה היומית לצד ירון וילנסקי. בחודש אפריל 2016 שובץ כמגיש קבוע לצדו בתוכנית "וילנסקי את ברדוגו".
בינואר 2019 זומן על ידי מפקד גלי צה"ל שמעון אלקבץ לשיחת הבהרה לאחר שראיין את מירי רגב בדף הפייסבוק שלה תוך שהוא משבח אותה, במסגרת מסע הבחירות שלה לקראת הפריימריז.
בית העולים

היסטוריה

המבנה נשכר על ידי ועד הצירים, ונחנך בראשית ספטמבר 1920 ('הצפירה', 6.9.1920).  הוא נוהל בידי יהודה ודֻובה צ'רקסקי. מיקומו, בין עג'מי ליפו העתיקה, נבחר בשל קרבתו לנמל יפו, ממנו הגיעו העולים. 
ב-1 במאי 1921 תקפו ערבים עוברי אורח ובתי עסק של יהודים ביפו, התקפה שסימנה את פרוץ פרעות תרפ"א. הפורעים הגיעו לבית העולים שסימל עבורם את העלייה היהודית, וניסו לפרוץ אליו. באותה העת שהו בבית עשרות עולים חדשים שלא היו חמושים. הניסיון הראשון לחדור לבית נכשל לאחר שהעולים הדפו את הפורעים באמצעות מוטות ברזל שהוצאו מהגדר הפנימית. הדיירים ציפו לסיוע המשטרה, אך הקצינים והשוטרים הערבים שהגיעו ירו לעבר השער ופרצו אותו. ההמון שפרץ פנימה החל במסע הרג וביזה, במהלכו נרצחו 14 מיושבי הבית, ביניהם בני הזוג צ'רקסקי שסירבו להצעתו של קצין משטרה נוצרי להתפנות מהבית מבעוד מועד. 26 דיירים נוספים נפצעו. דיירים שהתבצרו בקומה השנייה ניצלו, משום שהפורעים לא הספיקו להגיע אליהם. כעבור כארבעים דקות הגיע למקום הקצין הבריטי מיג'ור לינול ג'ון שפיזר את המתפרעים ביריית אקדח. הביא אותו לבית פקיד משרד העלייה בנמל, ניסל רוזנברג, שחשש לגורל העולים.
אירועי בית העולים מתוארים בספרים "עד הסוף" מאת משה שמיר ו"הנדר" מאת משה גרנות, חתנו של משה צ'רקסקי, שכנער בן 13 היה בבית בעת הפרעות.
לאחר המאורעות ננטש בית העולים, ובית חדש הוקם בקצהו הדרומי של רחוב אלנבי. מהבית החדש נגזר שמו של רחוב העלייה, המשכו של רחוב אלנבי.
סימור קריי

ביוגרפיה

קריי נולד בשנת 1925 בוויסקונסין. אביו היה מהנדס אזרחי אשר טיפח את עניינו של קריי במדע ובהנדסה. כבר בגיל 10 היה מסוגל קריי לבנות התקן להמרת נייר מנוקב לאותות קוד מורס. מחסן בית המשפחה ניתן לקריי הצעיר והפך למעבדתו. 
קריי סיים בית ספר תיכון בשנת 1943 וגויס לצבא כמפעיל רדיו במהלך מלחמת העולם השנייה.
במהלך שירותו הצבאי שהה באירופה ולאחר מכן בזירה הפסיפית, שם שירת כמפענח צפנים יפניים. עם שובו לארצות הברית הוא קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 1950. לאחר שנה קיבל תואר M.Sc במתמטיקה שימושית בשנת 1951.
קתדרלת סנט פול

קתדרלת סנט פול (באנגלית: St Paul's Cathedral), הנמצאת על גבעת לודגייט במרכז הסיטי של לונדון, היא מקום מושבו של הבישוף של לונדון.
המבנה הנוכחי של הקתדרלה הוקם במאה ה-17, והיא הקתדרלה הרביעית באותו מקום. בניית הקתדרלה החלה בשנת 1675 והעבודות הסתיימו ב-20 באוקטובר 1708, יום הולדתו ה-76 של האדריכל, סר כריסטופר רן. המבנה בנוי בסגנון רנסאנס או בארוק מאוחר. שילוב זה של שני הסגנונות מופיע בכנסיות רבות שבנה כריסטופר רן, וכיום נקרא סגנון "רן-נסנס". כיפתה הגדולה של הכנסייה נבנתה בהשראת בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא. גובהה 108 מטרים, והיא אחד המבנים הגבוהים בלונדון.
בגובה 30 מטרים ו-259 מדרגות מקומת המבוא נמצאת "גלריית הלחישות", הנקראת כך בשל ההדים הנוצרים בה כשאנשים מדברים: בשל צורתה המעגלית של הגלריה, כשאדם מדבר במרחק כמה עשרות מטרים הוא נשמע כאילו הוא עומד מטרים ספורים בלבד מהמאזין.
119 מדרגות מעל גלריית הלחישות, בגובה 53 מטרים נמצאת "גלריית האבן", הממוקמת באותו מפלס בו מתחילה הכיפה. 152 מדרגות תלולות מעל גלריית האבן נמצאת "הגלריה המוזהבת". כאשר נמצאים בראש הכיפה אפשר להתבונן מטה דרך חלון זעיר ברצפה מגובה של 85 מטרים ישירות לתוך הקתדרלה.
עוגב הכנסייה נבנה בשנת 1694 והוא השלישי בגודלו בבריטניה. לעוגב 7,189 צינורות.
בקריפטה (המרתף) של הכנסייה מוזיאון מוצגים אוצרות הכנסייה, קברו של כריסטופר רן, קברו של אדמירל הוריישו נלסון ושל ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון וכן מצויים לוחות זיכרון רבים ובהם לוח זיכרון לחיילי צבא הוד מלכותו שנהרגו בשנות המנדט הבריטי בפלשתינה.

היסטוריה של הכנסייה

בתקופה הרומית עמד במקום שבו עומדת הכנסייה מקדש לאלה דיאנה, שניצב בקו ישר עם מקדש לאל אפולו שעמד בווסטמינסטר.
כנסייה לפול הקדוש עמדה במקום החל משנת 604. זו נשרפה בשנת 675 ונבנתה מחדש באותה שנה. את הכנסייה השנייה שרפו הוויקינגים בשנת 962. בשנת 1087 החלו הנורמנים לבנות כנסייה חדשה באותו מקום, והעבודות הסתיימו בשנת 1310. הקתדרלה שנבנתה הייתה הגדולה באנגליה והשלישית בגודלה באירופה. צריח הכנסייה היה המבנה הגבוה באירופה עד שנת 1561, אז נשרף על ידי ברק שפגע בו, ולא נבנה מחדש. הקתדרלה נשרפה בשנת 1666 בשריפה הגדולה של לונדון. בשנת 1668 מונה כריסטופר רן לתכנון ולבנייה מחודשת של הקתדרלה זו וכ-50 כנסיות אחרות.
בתקופת הבליץ במלחמת העולם השנייה, נפגעה הכנסייה בהפצצות ב-10 באוקטובר 1940 וב-17 באפריל 1941. ב-12 בספטמבר 1940 נוטרלה והוצאה מהקתדרלה פצצה שטרם התפוצצה, ועלולה הייתה להרוס את הקתדרלה כליל, כפי שהסתבר בעת שפוצצה מאוחר יותר באופן מבוקר.
בהתקפת האוויר בלילה שבין 29-30 בדצמבר 1940, שכונתה לאחר מכן השרפה הגדולה השנייה של לונדון, כמעט כל בניין שסביב קתדרלת סנט פול, ברובע הסיטי של לונדון, חרב או ניזוק בהתקפה. היא עצמה לא חרבה בזכות מאמצים עילאיים: מכבי האש של לונדון לחמו להרחיק את הלהבות ממנה, וקבוצה מסורה של כבאים וצופי אש, שגויסו למטרה זו בהמרצתו של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל, פעלו בחירוף נפש לכבות כל פצצת תבערה שנחתה על גג המבנה או בסביבתו. בסך הכל נפלו על הקתדרלה או בסביבתה 29 פצצות תבערה, שאחת מהן כמעט והציתה את גג המבנה. צילום מפורסם, "סנט פול שורדת" מנציח את כיפת הקתדרלה כשהיא מוקפת עשן ובניינים בוערים, אך שלמה.
בכנסייה זו התחתנו הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה.
ויאצ'סלב זודוב

ביוגרפיה

ויאצ'סלב זודוב נולד בכפר במחוז ניז'ני נובגורוד למשפחת פקיד . בשנת 1949 המשפחה עברה להתגורר בעיר אלקטרוסטל בה הוא סיים בית הספר. לאחר גיוס לצבא ברית המעוצות הוא עבר קורס טייס והוצב ביחידת הובלה של החיל.
בשנת 1965 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. 
בשנת 1976 ויאצ'סלב זודוב ביצע את הטיסה על סיפון חללית סויוז 23. המטרה  של הטיסה היה ביצוע התחברות לתחנת החלל סליוט 6 ועריכת ניסויים ומחקרים שונים בהמשך. במהלך התקרבות לתחנת החלל התרחש כשל במערכת האוטומטית. ביצוע התחברות בצורה ידנית ניתן רק ממרחק של 1200 מ' ובאותו עת המרחק בין החלליות היה כ-2 ק"מ. הניסיון בכל זאת להמשיך בתהליך ולסיימו לא הצליח. לאחר שהתברר שמלאי הדלק הולך ואוזל סוכם על סיום המשימה. לאור כך שעברו כבר כ-48 שעות מתחילת הטיסה ויכולת החללית לאפשר תנאי מחיה לקוסמונאוטים הייתה ל-3 יממות בלבד היה צורך לבצע נחיתת חרום. הנחיתה בוצע בלילה והקוסמונאוטים נחתו באגם. הדבר אומנם היה אפשרי אך לאור מזג האוויר הקשה באזור (סופת שלגים עזה) והפעלה לא מתוכננת של מערכת המצנחים פתחי מערכת האוורור כוסו במים. כתוצאה מכך הופסקה אספקת אוויר טרי לתא הנחיתה. לקראת בוקר קוסמונאוט ויאצ'סלב זודוב איבד את הכרתו. בסופו של דבר אחד ממסוקי של צוות חילוץ הצליח להתחבר לתא הנחיתה ולגרור אותה לשפת האגם.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 זודוב היה חבר צוות משנה של מספר משימות חלל. בשנת 1987 הוא עזב את יחידת הקוסמונאוטים אך כיהן במערכת הכנת הקוסמונאטים במספר תפקידי ניהול. הוא עזב את הצבא בשנת 1992.
לאחר שחרור מהצבא, ויאצ'סלב זודוב כיהן במספר תפקידים במערך המכס ויצא לגמלאות.
אולסונד

היסטוריה

על פי האגדה מייסד השושלת הנורמנית רולו הוא יליד האי גיסקה שמצפון-מערב לאולסונד. פסלו של רולו מוצב בפארק באולסונד.
ב־1835 מנתה אוכלוסיית אולסונד 482 תושבים. אולסונד הוכרה כעיירה ב־1848. בשנים 1875 ו־1922 הועברה חלק מבורגונד הסמוכה לתחומי אולסונד. ב־1900 מנתה אוכלוסיית אולסונד כבר 11,777 תושבים.
בלילה של 23 בינואר 1904 חוותה העיירה שריפה קשה. העיירה שנבנתה בעיקרה במבני עץ, עלתה בלהבות ותושבי העיירה נאלצו לעוזבה בין לילה. אדם אחד נספה בשריפה, ו־10,000 תושבים נותרו ללא קורת גג. הקייזר וילהלם השני מגרמניה נהג לנפוש בסונמרה (Sunnmøre), ובעקבות השריפה שלח שלוש ספינות מצוידות להקמת מגורים זמניים לתושבים. בהמשך נבנתה העיירה מחדש תוך שימוש באבן ובלבנים בסגנון אר נובו, בהתאם לאדריכלות שהייתה נהוגה באותה העת. בשל כך בנויה העיירה ברובה בסגנון אחיד, כשרוב המבנים נבנו בין 1904 ל־1907.
במהלך הכיבוש הגרמני של נורווגיה במלחמת העולם השנייה, זכתה אולסונד לכינוי "לונדון הקטנה" בשל ההתנגדות לכיבוש. 180 מתושבי העיירה נהרגו במלחמה.
ב־1968 אוחדה רוב בורגונד לאולסונד ובכך האוכלוסייה בעיירה יותר מהכפילה את עצמה והגיעה ל־38,589 תושבים. ב־1977 הופרד האי סולה מאולסונד.

גאוגרפיה

העיירה בנויה על מספר איים. מרכז העיירה בנוי על האיים אספויה (Aspøya) ונורוויה (Nørvøya), ובאיים הסה (Hessa) ואוקסנויה (Oksnøya) נמצאים בתי מגורים. האי אלינגסויה מחובר באמצעות מנהרה תת-ימית באורך של כ-3.5 ק"מ (Ellingsøytunnelen).
שדה התעופה של אולסונד (שסימול IATA שלו הוא AES) משמש למספר טיסות ביום לאוסלו, ברגן, טרונדהיים וקופנהגן.