google/wiki40b huggingface dataset:
המאוזוליאום של לנין

הקמה

ביום מותו של לנין קיבלה הממשלה הסובייטית יותר מ-1,000 מברקים, מכל רחבי רוסיה, המבקשים לא לקבור את גופתו ולשמר אותה בדרך כלשהי, למען הדורות הבאים. פרופסור אלכסיי אבריקוסוב, פתולוג רוסי חשוב, חנט את גופתו של לנין ב-22 בינואר כדי שתישאר שלמה עד לקבורה. בליל 23 בינואר אדריכל אלכסיי שצ'וסב קיבל משימה לעצב ולבנות בשלושה ימים קבר שיאפשר לכל אלה המעוניינים להיפרד ממנו, לעשות כן. ב-26 בינואר התקבלה החלטה להציב את ארון הקבורה בכיכר האדומה לצד חומת הקרמלין. ב-27 בינואר בנה שצ'וסב חלקת קבר מעץ ובאותו היום הונח ארון המתים של לנין בתוכו. למעלה מ-100,000 איש ביקרו בקבר בתוך חודש וחצי. באוגוסט 1924 שיפר שצ'וסב את חלקת הקבר לגרסה גדולה יותר. האדריכל קונסטנטין מלניקוב עיצב את הסרקופג (ארון קבורה עשוי אבן) של לנין.
בשנת 1929 התברר בוודאות שגופתו של לנין יכולה להישמר לתקופה ארוכה הרבה יותר. הוחלט אפוא להחליף את המאוזוליאום הזמני מעץ למבנה קבוע העשוי אבן. בבניית המאוזולאום נעשה בין היתר שימוש בשיש, פורפיר, קוורציט, גרניט ולברדוריט. באוקטובר 1930 הושלמה בניית חלקת הקבר. בשנת 1973 עיצב הפסל ניקולאי טומסקי סרקופג חדש. 
ב-26 בינואר 1924 הוציא מפקד חיל המשמר (ה"גוורדיה") של רוסיה צו להציב משמר כבוד במאוזוליאום. נהגו להחליף משמר זה בתדירות של אחת לשעה. לאחר מאורעות המשבר הרוסי החוקתי של 1993, וכינונה של חוקת רוסיה, התפרק משמר הכבוד. 
יותר מ-73 מיליון איש ביקרו במאוזוליאום של לנין בין השנים 1924 ו-1972. 
למרות תיקונים קוסמטיים למיניהם, שנעשים לגופתו של לנין מדי שנה על ידי קברנים, אנשים תוהים אם גופתו אכן אמיתית בשל היותה מבריקה מאוד. ייתכן שכמה חלקים בגופה מזויפים, או מזויפים חלקית לצורך הייצוגיות. גם הממשלה הסובייטית וגם זו הנוכחית סירבו להגיב בנושא אמיתות הגופה. 
עם מותו של יוסיף סטלין בשנת 1953, מוקמה גופתו החנוטה במאוזוליאום לצד גופת לנין, עד להוצאתה משם ב-31 באוקטובר 1961, כחלק מקמפיין הדה-סטליניזציה של יורשו, ניקיטה חרושצ'וב. גופתו של סטלין נקברה מאחורי המאוזוליאום, בצמוד לחומת הקרמלין. בחלקה זו, המכונה "בית הקברות של חומת הקרמלין", קבורים רבים ממנהיגי ברית-המועצות וקברניטיה, והחלקה פתוחה לביקור הציבור. 
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התכוון בוריס ילצין לסגור את המאוזוליאום ולהביא את לנין לקבורה בסמיכות לקבר אמו בסנקט פטרבורג, וזאת בהתאם לצוואתו. הדבר לא צלח עקב התנגדות רבה מצד קומוניסטים ומדריכי תיירים.
ולדימיר פוטין, שאף הוא נדרש להכריע על עתידו של לנין, החליט שלא לקבור אותו בטענה שזה יפגע בכל אותם דורות שחונכו על לנין ודרכיו.  
רשמית, פתוח המאוזוליאום לקהל בכל יום בין השעות 10:00 ל-13:00, פרט לימי שני ושישי. כל זאת בכפוף לשינויים כגון חגים, מזג האוויר וביקורים רשמיים. הכניסה אינה כרוכה בתשלום. 

בשנת 2005 יצאה לדרך פרויקט בנייתו של בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים, במחוז מוסקבה. הוויכוח אם לקבור את לנין הועלה שוב וממשלת רוסיה הודיעה כי עם סיום הבנייה תועבר גופת הוגה המהפכה הבולשביקית אל בית העלמין - זאת בניגוד לצוואתו, בה ביקש לנין להיקבר לצד אמו בסנקט פטרבורג.
הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט

ביוגרפיה

הלנה נולדה ב-17 בפברואר 1861 בארולזן לגאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג, והייתה אחותם של פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט ואמה, נסיכת ולדק ופירמונט.
בנובמבר 1881 התארסה הלנה עם לאופולד, דוכס אולבני, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וב-27 באפריל 1882 התחתנו השניים בקפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור. לאחר חתונתם גרו השניים בבית קלרמונט, והיו להם חיי נישואים מאושרים. אולם ב-28 במרץ 1884 מת לאופולד בקאן, צרפת, כתוצאה ממחלת ההמופיליה שהייתה לו, וזאת בזמן שהלנה הייתה בהריון של ילדם השני - צ'ארלס אדוארד.
לאחר מותו של לאופולד הקדישה הלנה את חייה לארגוני צדקה, ואף הקימה את תיאטרון אולבני ואת קרן דטפורד. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הייתה הלנה פעילה בבתי חולים ובסיוע לנזקקים, יחד עם גיסתה ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת ואחייניתה מריה לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין.
בשנת 1899 התאבד אחיינה אלפרד, יורש העצר לדוכסות סקסה-קובורג-גותה, ובנה צ'ארלס אדוארד נבחר לרשת את דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה לאחר מות אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה. צ'ארלס אדוארד נסע לגרמניה, שם דאג וילהלם השני, קיסר גרמניה לחינוכו, ובשנת 1900 הוכתר כדוכס סקסוניה-קובורג-גותה. בשנת 1901 עלתה הצעה שהלנה תתחתן עם ארצ'יבולד פרימרוז, רוזן רוזברי החמישי, אולם ההצעה לא יצאה לבסוף אל הפועל.
ב-1 בספטמבר 1922 מתה הלנה בטירול, אוסטריה, בזמן שביקרה אצל בנה קרל אדוארד, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, כתוצאה מהתקף לב.
לוח חשמל

לוח חשמל או לוח חלוקה הוא מערכת שתפקידה להעביר את האנרגיה החשמלית ממקור ההזנה שלה אל הצרכן או הצרכנים. רוב לוחות החשמל מכילים בתוכם גם מערכות הגנה בפני תקלות. בנוסף להגנות בפני נזקים נהוג להשתמש בלוחות חשמל לצורכי פיקוד ובקרה על מערכות חשמל שונות.
מקור ההזנה ללוח חשמל יכול להיות ישירות מיצרן חשמל - בדרך כלל תחנת כוח או גנרטור, מצברים, או אף מלוח חשמל אחר.
צרכן של לוח חשמל יכול להיות ממכונה בודדת ועד למערכת חשמל של עיר או אף מדינה.

מבנה

ללוחות חשמל אין מבנה אחיד, אך ישנם מספר עקרונות שמיושמים בכל לוח חשמל:
כבל מזין מחובר ישירות או דרך מהדקים למפסק הראשי של הלוח, מהמפסק הראשי יוצאת הזנה לפסי הצבירה, מהם יוצאות ההזנות למפסקי המשנה ולמערכות הפיקוד והבקרה, וממפסקי המשנה יוצאים הקווים לצרכנים הניזונים מהלוח - ישירות או דרך מהדקים.
בתיאור של מיקום הציוד בלוח (מבחינה חשמלית) מקובל להשתמש במונחים "מעלה הזרם" (Upstream) לציוד המחובר קרוב להזנת הלוח, ו"מורד הזרם" (Downstream) לציוד המחובר קרוב לצרכנים. לדוגמה: המפסק הראשי נמצא במעלה הזרם יחסית למפסקי המשנה, ומפסקי המשנה נמצאים במורד הזרם יחסית לראשי.

ארון

הארון הוא המסגרת בה מותקנים רכיבי הלוח. גודלם הפיזי של ארונות חשמל יכול להיות מעשרות בודדות של סנטימטרים ועד למספר מטרים.
ישנם מספר חומרים מקובלים לשימוש בבניית ארונות חשמל: פח, פוליקרבונט, פוליאסטר ופיברגלס.
נהוג לחלק ארונות חשמל לתאים, כאשר בכל תא (או מספר תאים) מותקנת מערכת הממלאת תפקיד מסוים.

מפסק ראשי ורכיבי חלוקה

בכל ארון חשמל מותקן מפסק ראשי. המפסק הראשי מאפשר ניתוק של הזנת החשמל ללוח. יחד עם זאת, ישנם מקרים בהם מצוי בלוח יותר ממפסק ראשי אחד: כאשר הלוח ניזון מיותר ממקור אחד. מספר המפסקים הראשיים יהיה תמיד כמספר מקורות ההזנה ללוח.
אם הלוח מזין מערכת עם מספר צרכנים, יכלול בדרך כלל מפסקים נוספים, משניים, המאפשרים ניתוק נפרד לכל צרכן וצרכן.

מהדקים

בלוחות רבים מותקנים מהדקים - רכיבים אליהם מחוברים חוטי החשמל הנכנסים ויוצאים מהלוח. יתרונם של המהדקים הוא שחיבורם לשאר רכיבי הלוח קבוע ולכן שינויים בסידור או בכמות החוטים הנכנסים או יוצאים אינו מחייב ביצוע שינוי בלוח עצמו.

פסי צבירה

פסי הצבירה הם מוטות, בדרך כלל מלבניים, המשמשים מעין "מרכזיה" ממנה ניזונים כל הצרכנים שבלוח. מוטות אלה עשויים בדרך כלל מנחושת, והחיבור אליהם הוא באמצעות ברגים.

המערכות הקיימות בלוח

ללוח חשמל יש כאמור מספר תפקידים, אך לא בכל לוח חשמל ניתן למצוא בהכרח את כל סוגי המערכות.
בוקר טוב אמריקה

בוקר טוב אמריקה (באנגלית: Good Morning America) היא תוכנית בוקר המשודרת מאז 1975 מדי בוקר ברשת הטלוויזיה ABC האמריקאית.
התוכנית משודרת מדי בוקר בימי העבודה בשבוע, בשעות 7:00-9:00 בכל רחבי ארצות הברית בהתאם לאזור הזמן של כל מדינה; בחוף המזרחי היא משודרת בשידור חי, ובשאר האזורים משודרת התוכנית המוקלטת של אותו בוקר. בשנים 2008–2007 שודרה שעה שלישית של התוכנית בערוץ החדשות ABC News Now. החל מ-2004 משודרת תוכנית בת שעה בסופי שבוע; גם בשנים 1999–1993 שודרה מהדורת סופי שבוע של התוכנית.
תוכני התוכנית הם בעיקר חדשות-שעשועים, וכוללים חדשות, דיונים, ראיונות, הרחבה בנושאי סגנון חיים ומזג אוויר, ועיסוק בנושאים שונים שעל סדר היום. הפקת התוכנית נעשית במחלקת החדשות של ABC, והיא מצולמת באולפני טיימס סקוור שבטיימס סקוור, ניו יורק. המנחים הנוכחיים שלה הם רובין רוברטס, ג'ורג' סטפנופולוס ולארה ספנסר.
נתוני הרייטינג של התוכנית מבטאים דירוג יציב יחסית במקום השני מבין תוכניות הבוקר בארצות הברית, כאשר "Today" של NBC ניצבת לרוב במקום הראשון מ-1995. עם זאת, התוכנית זכתה לנתוני רייטינג גבוהים יותר מ-"Today", בתקופות של סוף שנות השמונים ואמצע שנות ה-90, כאשר צ'ארלס גיבסון וג'ואן לנדן הינחו את התוכנית.
התוכנית זכתה שלוש פעמים בפרס אמי לתוכניות יום, בקטגוריית תוכנית הבוקר הטובה ביותר: ב-2008 ו-2009, וכן במשותף עם "Today" ב-2007.
לוחמים לשלום

לוחמים לשלום היא תנועה שהוקמה בשנת 2005 על ידי קבוצת ישראלים ופלסטינים אשר, לדבריהם, "לקחו חלק פעיל במעגל האלימות באזורנו: ישראלים כחיילים בצבא הגנה לישראל והפלסטינים כלוחמים למען חירותה של ארצם פלסטין מן הכיבוש הישראלי" והגיעו למסקנה "כי פתרון הסכסוך לא יושג באמצעים צבאיים על ידי אף אחד מן הצדדים". לדברי מקימיה, הם "נושאים דגל כפול - לא לכיבוש ולא לכל פעולה אלימה".

עקרונות

התנועה הוקמה כתוצאה מתחושה גוברת והולכת בקרב חבריה הישראלים והפלסטינים כי הסכסוך המתמשך בין שני העמים, המתקיים זה עשרות שנים, לא יגיע לידי פתרונו בעזרת שימוש בכוח מכל סוג שהוא, וזאת משום שכל כוח מוליד אלימות בקרב הצד השני וממילא מעצים את האלימות באזור במקום להפחית אותה.
התנועה קוראת להקמת מדינה פלסטינית שבירתה ירושלים המזרחית על בסיס גבולות 1967, לצד מדינת ישראל. התנועה מתנגדת להתנחלויות ביהודה ושומרון ובמזרח ירושלים כחלק מהתנגדותה ל"צעדים חד צדדיים שמטרתם הצבת מכשולים והנצחת הסכסוך".
הארגון אינו רואה את עיקר פעילותו בקיום דיאלוג, אלא רואה בדיאלוג אמצעי להעצמת כוחה של הקבוצה והפיכתה ל"במה פוליטית רבת עוצמה" שתוכל להשפיע על המציאות הפוליטית באזור.
התנועה מאוגדת כחברה לתועלת הציבור.

הפולמוס סביב פעילות לוחמים לשלום

פעילות הארגון ספגה ביקורת, בין היתר בעקבות פרסום הקלטות שמהן עלה כי במפגש של הארגון קרא פעיל יהודי לבני שיחו הפלסטינים לפתוח באינתיפאדה שלישית משום שאחרת ישראל לא תצא מיהודה ושומרון, וכן כי בסיור מטעם הארגון הובאו פלסטינים שסיפרו שהמתנחלים גורמים לכך שפלסטינים יחלו בסרטן כאשר הם מזרימים ביוב ומובילים חזירים. הפגנות מחאה מתקיימות מדי שנה נגד הטקס האלטרנטיבי שמקיים הארגון ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
לעומת ביקורת זו נהנית התנועה מתרומות של ממשלת גרמניה (דרך קרן היינריך בל), ממשלת ספרד (דרך AECID), קרן SIVMO מהולנד, וקרנות נוספות. ב-2011 הודיע הסופר הבריטי איאן מקיואן כי בחר לתרום לארגון את כספי פרס ירושלים שקיבל באותה שנה.
מה אברך

מה אֲבָרֵךְ הוא פזמון עברי שנכתב על ידי רחל שפירא והולחן על ידי יאיר רוזנבלום. הפזמון היה לאחד משירי הזיכרון הידועים ביותר בתרבות הישראלית.
זהו שיר הספד המספר על עֶלֶם שאלוהים אמנם בירך אותו באינספור תכונות גוף ונפש נעלות, אך בסיום השיר נשמעת הקריאה:
שפירא, חברת קיבוץ שפיים, כתבה את השיר לאחר מלחמת ששת הימים לזכרו של בן כיתתה בקיבוץ, אלדד (דדי) קרוק, שנפל באותה מלחמה בקרב בשכונת שועפאט בירושלים, והוא בן 22. השיר התפרסם בחוברת זיכרון לקרוק שהופקה בקיבוץ, שכותרתה היא "לאלדד". לדברי שפירא, בשיר יש יסודות ביוגרפיים מדמותו של קרוק, כפי שהכירה אותו. רוזנבלום נתקל בשיר במקרה, בעברו על חומרי קריאה שונים שהתגלגלו לפתחו במהלך שהותו בבית ההארחה של הקיבוץ, לאחר תאונת דרכים שעבר. זהו השיר הידוע הראשון שכתבה שפירא.
הביצוע המקורי לשיר הושר על ידי להקת חיל הים עם הסולנית רבקה זהר, נכלל בתוכניתה של הלהקה "וביום השלישי" בשנת 1968 והפך ללהיט. על פי אקו"ם, בעשר השנים שקדמו לשנת 2014 היה "מה אברך" (בביצוע זה, הנחשב למפורסם ביותר שלו) השיר המושמע ביותר ברדיו בימי זיכרון. מאז זכה השיר לביצועים רבים נוספים.
בשנת 2019 הוצא בול יום הזיכרון המעוצב על סמך השיר.
האנציקלופדיה הקתולית

האנציקלופדיה הקתולית (באנגלית: Catholic Encyclopedia, כיום מכונה "האנציקלופדיה הקתולית הישנה") היא אנציקלופדיה בשפה האנגלית שהודפסה בשנת 1913 על ידי "דפוס האנציקלופדיה" (The Encyclopedia Press), ותוכננה כדי לספק "מידע מוסמך על החוג השלם של תחומי העניין, הפעילות והדוקטרינה הקתולית".

מטרה

האנציקלופדיה תוכננה לשרת את הכנסייה הקתולית, תוך השמטת עובדות ומידע שלא היו קשורים לכנסייה ותיאור ההתרחשויות מנקודת המבט של הדוקטרינה הקתולית הרשמית. האנציקלופדיה כוללת את הישגיהם של קתולים בכל התחומים, האינטלקטואלים והמקצועיים, ובהם אמנים, מחנכים, משוררים ומדענים. אומנם האנציקלופדיה מוגבלת בתחומים בהם היא עוסקת בהשוואה לאנציקלופדיות כלליות, אך היא הייתה שונה מניסיונות קודמים ליצירת אנציקלופדיה קתולית מקיפה שבחנו רק עניינים פנימיים של הכנסייה.
בנושאים בהם חלוקים הקתולים על כנסיות אחרות וקהילות פרוטסטנטיות, מייצג הטקסט בעקביות את נקודת המבט של הקתולים. מכיוון שהאנציקלופדיה נכתבה ב-1913 חלק מהערכים בה אינם מעודכנים בהקשר לנעשה בעולם הרחב (כך למשל בערך על המארונים נמצא התייחסויות למצבם "הנוכחי" תחת שלטון האימפריה העות'מאנית) או אפילו בהקשר לנעשה בכנסייה עצמה. בייחוד חסרה התייחסות למועצת הוותיקן השנייה שערכה שינויים משמעותיים בפולחן הדתי הקתולי וביחס לדתות אחרות.

שימושים

בהיותה "רכוש הציבור" ניתן להשתמש במהדורת 1913 בכל עבודה כתובה (ובתנאי שכותב המסמך לא ינסה לטעון כי הוא כתב את הערכים או המידע שהעתיק מהאנציקלופדיה). אומנם הצגת הדברים באנציקלופדיה היא מנקודת ההשקפה הקתולית, אך לעיתים קרובות היא מציעה ניתוח מעמיק ומדויק של מאורעות, אישים ורעיונות היסטוריים ופילוסופיים. טקסט מהאנציקלופדיה מופיע, לעיתים לאחר עריכה, בשירותים מקוונים כדוגמת ויקיפדיה.
פיטר פצ'ינלי

ביוגרפיה

פצ'ינלי נולד בקווינס להורים איטלקיים, אמו ברונה, הייתה עקרת בית, ואביו פיירינו מלצר. שני הוריו מטרנטו שבצפון איטליה. הוא חונך כקתולי ולמד בבית ספר קתולי בניו יורק. הוא למד משחק בבית הספר "Atlantic Theater Company" שבניו יורק.

קריירה

הסרט הראשון שבו השתתף פצ'ינלי היה "אנג'לה" שיצא בשנת 1995. באותה השנה השתתף גם בסרט הטלוויזיה "מחיר האהבה" והתארח בפרק בסדרה "חוק וסדר". בשנת 1996 שיחק עם אשתו לעתיד ג'ני גארת' בסרט הטלוויזיה "רומן לא גמור".
בעקבות השתתפותו בסרטים אלו הוא השתתף בסדרות וסרטים נוספים. בשנת 2002 הוא שיחק בסרט "מלך העקרבים". ב-2004 פצ'ינלי שיחק בסדרה "עמוק באדמה" של HBO וב-2007 החל לשחק בסדרה Damages בערוץ FX.
ב-2008 השתתף בסרט "למצוא את אמנדה" ובסרט "דמדומים", בתפקיד קארלייל קאלן, המבוסס על ספרה של סטפני מאייר, בעל אותו שם. ב-2009 השתתף בסרט השני בסדרת סרטי דמדומים, "דמדומים 2: ירח חדש". באותה שנה הוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "האחות ג'קי את ד"ר פיץ' "קופ" קופר.
ב-2010 שיחק בסרט השלישי בסדרת סרטי דמדומים, "דמדומים 3: ליקוי חמה". ב-2011, ב-דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1 וב-2012, ב-דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2. באותה שנה הוא שיחק בסרט "לוסיז". ב-2013, התארח ב-4 פרקים בסדרה "Glee".
בשנת 2014, הוא שיחק בסרט "הקפאה" בכיכובו של דילן מקדרמוט. בשנת 2015 הוא שיחק את מקסוול לורד בסדרה סופרגירל.

חייו האישיים

בשנת 1995 פצ'ינלי פגש את ג'ני גארת' על הסט של סרט הטלוויזיה "רומן לא גמור". הם נישאו ב-20 בינואר 2001. יש להם שלוש בנות: לוקה בלה (נולדה ב-1997), לולה ריי (נולדה ב-2002) ופיונה איב (נולדה ב-2006). במרץ 2012 פצ'ינלי הגיש בקשה לגירושים, וביוני 2013 השניים התגרשו סופית.
ב-2012 החל פצ'ינלי לצאת עם השחקנית ג'יימי אלכסנדר, אותה פגש על הסט של הסרט "לוסיז".
השניים התארסו במרץ 2015.
מבצר הארבל

‪‬
 
ביצורי הארבל שוכנים בראשו של הר ארבל. בראש ההר חצוב מבצר, סביבו חומות בעלי קמרונות. ניתן לראות על פני השטח טורי מדרגות ומערות החצובות על המדרונות. מערות אלה הן מערות מגורים הכוללות מתקנים חצובים, מקוואות, בריכות ובורות מים מטויחים. המצוקים משני צדדיו של נחל ארבל כוללים מדרום את מצוקי הארבל המתנשאים לרום מאות מטרים עליהם נתגלו שרידי מבצר ומערות חצובות בהן מערכת ביצורים גדולה, מבואות ומעברים, קירות מגן ומדרגות. מצפון הר ניתאי.

ממצא ארכאולוגי

מבחינת הממצא הארכאולוגי הנתון באתר, ניתן לראות מבצר חצוב בראשו של ההר, המבצר מוקף חומות. על פני השטח ניתן לראות מערות וטורי מדרגות. על המדרונות חצובות מערות מגורים, מתקנים חצובים, מקוואות ובורות מים מטויחים. אל הבורות הובילו מים באמצעות מתקני הטיה.
ב-1922, נערך סקר ארכאולוגי על ידי המרכז לחקר מערות ובעבור רשות הטבע והגנים במערות מצוק ארבל, במהלכו נסקרו כ-50 מערות ומופו כ-36. רוב המערות נמצאות באזור המכונה "כפר המערות". בצוק הארבל נחצבו או הוכשרו למגורים יותר מ-120 מערות, סדורות בשבעה מפלסים, חלקן ממזרח וחלקן ממערב. מצידה של כל קבוצת מערות מזדקף עמוד סלע המקשה את הגישה למקום. ככל הנראה בזמנו הגיעו אליהן בעזרת סולמות וחבלים והיושבים בהן הרגישו מוגנים. במרבית המערות ניכרים סימני חציבה וטיח
במאמר שפורסם בקתדרה 61, בשנת 1991, נכתב כי התגלה ממצא נומיסמטי ונותח זמנם של הטיח ושל שרידי בנייה קדומה בחזית המערות. ממצא זה אינו מאשר שימוש במערות בתקופה הלניסטית חשמונאית מוקדמת. במורד שלרגלי המערות נתגלתה פזורה קרמיקה מן התקופה הרומית המוקדמת בקבוצת המערות המערבית בהר ארבל נתגלו ממצאים המתוארכים לתקופה הביזנטית. בחינה ראשונית של הקרמיקה מלמדת כי היישוב במערות אלה לא המשיך אחרי תקופה זו.
יחסים בינלאומיים

במדע המדינה, יְחסים בינלאומיים (יַחְבָּ"ל) הוא ענף מחקר העוסק בחקר מדיניות חוץ של מדינות וכן בניתוח סוגיות בינלאומיות ויחסים בין המדינות והממשלים השונים בעולם בעבר ובהווה. הוא מתמקד בניהולן של מערכות בינלאומיות, ארגונים בינלאומיים (ובראשן האו"ם), ארגונים לא ממשלתיים ותאגידים רב-לאומיים. 
תחום היחסים הבינלאומיים הוא נושא רחב, המערב תחומים שונים: סוציולוגיה, פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה, כלכלה, היסטוריה, פילוסופיה, גאוגרפיה, משפט בינלאומי ועוד. היחסים הבינלאומיים עוסקים במגוון רחב של סוגיות כגון תנועות השפעות תרבותיות, יחסים כלכליים וצבאיים, טרור, דיפלומטיה, לאומיות, משפט בינלאומי, פשע מאורגן, סיוע בינלאומי, איכות הסביבה, זכויות האדם וגלובליזציה. התחום עצמו נחשב לרוב כאחד הענפים של מדע המדינה, אולם מוסדות אקדמיים רבים בעולם מעדיפים להתייחס אליו כאל תחום לימוד נפרד לחלוטין.

היסטוריה

יש הרואים את תחילת היווצרות היְחסים הבינלאומיים כפי שהם ידועים לנו כיום, בשנת 1648, אז נחתמו הסכמי שלום וסטפליה בין מדינות רבות באירופה. ההסכמים ביטלו את המערכת של שלטון הכנסייה הקתולית, ויצרו במידה רבה את המערכת המודרנית של מדינות לאום ריבוניות ותרמו השפעה מכרעת להתפתחות הלאומיות באירופה. ההסכמים הביאו גם למיסוד הדיפלומטיה והצבאות של המדינות.
המערכת האירפואית החדשה שנוצרה יוצאה ליבשות אמריקה, אפריקה ואסיה דרך הקולוניאליזם. המערכת הבינלאומית המודרנית הוקמה סופית לאחר תהליך הדה-קולוניזציה שהתרחש בזמן המלחמה הקרה. אף על פי כן, ישנן מספר מדינות שלא שילבו את מערכת מדינות הלאום.
הוראת תחום היחסים הבינלאומיים החלה לראשונה בשנת 1924. האוניברסיטה הראשונה שחנכה מחלקה ללימודים אלה הייתה בית הספר לכלכלה של לונדון.
דגל בוסניה והרצגובינה

דגלים קודמים

דגל העצמאות היה פלר דה ליס - סמל שנחשב לספציפי מדי לבוסנים, ולכן הוחלף.
אינטליגנציית הנחיל

אינטליגנציית הנחיל (באנגלית: Swarm intelligence) הוא מונח שטבעו לראשונה ב-1989 ג'ררדו בני וג'ינג וואנג המתייחס למערכות בטבע ולמערכות מלאכותיות, המורכבות מפריטים רבים, שמאורגנים באופן עצמי, כאשר ההתנהגויות הקולקטיביות של הפריטים הרבים בקבוצה, נובעות מהאינטראקציות של הפרטים זה עם זה ועם סביבתם. דוגמאות למערכות בהם מתקיימת אינטליגנציית הנחיל כוללות: קן נמלים מושבת טרמיטים, להקות דגים, להקות ציפורים, ועדרי יונקים.
קוזיול

קוזיול (בגרמנית: koziol) היא חברה המייצרת חפצי פלסטיק לבית ולמשרד. מפעלה של החברה והנהלתה יושבים בעיר ארבאך במדינת הסה בגרמניה.
את החברה הקים ברנהרד קוזיול ב-1927, אז פתח סדנה לעיבוד שנהב בעיר מיכלשטאדט. ב-1935 רכשה החברה מכונה ליציקות פלסטיק, ולאחר מלחמת העולם השנייה עברה לייצר כלי פלסטיק.
ב-1950 החליט ברנהרד לייצר חצאי כדורי פלסטיק ממולאים במים שבתוכם הונחו בובת סנטה קלאוס ושבבי פלסטיק לבנים. ניעור של הכדור יצר אפקט של "שלג" בתוכו. הכדורים מיוצרים מאז באלפי עיצובים שונים.
מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 מייצרת החברה בעיקר כלי בית ומתנות. על עיצוב המוצרים אחראים מעצבים מהידועים בעולם, כגון אלסנדרו מנדיני ורנה בארבה. העיצובים המקוריים של החברה זכו בפרסי עיצוב בינלאומיים.
תחום נוסף שבו עוסקת החברה הוא עיצוב חללים; אלמנטים דינמיים מחומרים שונים ובעיצובים שונים יוצרים מחיצות לחלוקת חללים, לחיפוי קירות ולנוי.
מוחמד במבה

נעורים וקריירת מכללות

במבה נולד וגדל בשכונת הארלם שבניו יורק, להורים שמוצאם מחוף השנהב. בגיל 15 עבר ללמוד ב'תיכון וסטאון' שבפנסילבניה, ובשנתו האחרונה בתיכון נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת טקסס באוסטין, ולשחק בקבוצת הכדורסל שלה. לאורך עונת הבכורה שלו בליגת המכללות קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק, וכן הוביל את מחוז ה-BIG 12 בממוצעי ריבאונדים (10.4) וחסימות (3.7) למשחק. בסיום העונה נבחר לחמישיית ההגנה של המחוז, ולחמישייה השנייה של העונה במחוז. לאחר הדחתה של קבוצתו בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות הודיע במבה על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירה מקצועית

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר במבה על ידי אורלנדו מג'יק בבחירה השישית. בפברואר 2019 אובחן במבה כסובל משבר מאמץ בשוקת רגלו השמאלית, אשר השבית אותו ממשחק עד סיום העונה. ב-47 המשחקים בהם שותף בעונת הרוקי רשם במבה ממוצעים של 6.2 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק, כמחליפו מהספסל של ניקולה ווצ'ביץ'.
סיפור אהבה בשלושה פרקים (סרט)

פסקול

אלבום הפסקול של הסרט הופץ על ידי Polydor בפורמטים של אריך-נגן, קלטת שמע ותקליטור, ב-8 בדצמבר 1988. האלבום הופיע במצעדי הג'אז של מגזינים שונים של תעשיית המוזיקה, כגון בילבורד ו-Cashbox.
השיר "This Time the Dream's On Me" בביצועה של אלה פיצג'רלד, הנשמע מספר פעמים לאורך הסרט לרבות מעל כתוביות הסיום, הוצא מתוך אלבום הפסקול על ידי נורמן גרנץ, המנהל הוותיק של פיצג'רלד, אשר בחר להפעיל סעיף בחוזה שלה, המעניק לפיצג'רלד את הזכות לסרב לכך שחומרים שלה יופיעו באלבום הכולל אמן אחר (סעיף ידוע בתעשייה). למעשה, גרנץ לא היה שבע רצון מההצעה הכספית שהתקבלה מחברת התקליטים PolyGram Records (כיום חלק מ-Universal Music) בתמורה לשימוש בשיר בסרט, והוא סירב להכללתו באלבום רק על מנת להכעיס.
בסרט נעשה שימוש במוזיקה מקורית מאת פיטר מץ ובלחני פופ עכשוויים, כגון "Maggie May" של רוד סטיוארט, אבל אלו לא נכללו באלבום הפסקול, על פי החלטת המפיקים לארי ל. האש ומץ.

מדיה ביתית

הסרט יצא בפורמט VHS בשנת 1989, ועל גבי DVD במאי 2004. גרסת ה-DVD מכילה ערוץ פרשנות אודיו מאת השחקן היוצר הארווי פירסטיין.

ביקורות

באופן כללי, הסרט התקבל בצורה חיובית על ידי המבקרים, עם ביקורות מוראייטי, Time Out, רוג'ר איברט וג'נט מסלין, המשבחות את הסרט. לסרט ציון 71% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על 17 ביקורות.
ג'נט מסלין מהניו יורק טיימס כתבה כי "כמו כלוב העליזים, סיפור אהבה ב-3 פרקים מציג עולם הומוסקסואלי, שכל אמא, למעט אולי זו של ארנולד בֶּקוֹף, הייתה אוהבת". רוג'ר איברט כתב כי "כפי שנכתב ובוצע על ידי הרווי פיירשטיין, הלהיט הבימתי נראה כסוג של ביקור נוסטלגי לבעיות שהיו להומואים בשנים שלפני האימה מהאיידס. בסרט יש פחות או יותר את אותו הפוקוס, אבל בגלל שזה סרט, זה הופך להיות אינטימי יותר ואינטנסיבי יותר".

פרסים ומועמדויות

בפסטיבל הסרטים של דוביל 1989, הבמאי פול בוגארט היה מועמד לפרס המבקרים וזכה בפרס חביב הקהל. הסרט גם היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, ופיירשטיין היה מועמד לפרס השחקן הראשי הטוב ביותר, בטקס פרס אינדפנדנט ספיריט באותה השנה.
אדמון

אדמון היה תנא, דיין מדייני הגזרות שבירושלים בסוף ימי בית שני, בסוף תקופת הזוגות ותחילת תקופת התנאים. שבע מחלוקות שלו עם חכמים נזכרו במשנה. באחת הברייתות מוזכר שמו המלא: אדמון בן גדאי.

מדייני הגזירות

המשנה במסכת כתובות מציינת:
שני דייני גזירות (יש גורסים: גזילות) היו בירושלים, אדמון וחנן בן אבישלום. חנן אומר שני דברים, אדמון אומר שבעה.
בירושלים שלפני חורבן בית שני היו מצויים בתי מדרשות רבים: אמר רבי פינחס אמר רבי אושעיא: שלש מאות ותשעים וארבעה בתי דינין היו בירושלים, כנגדן בתי כנסיות, וכנגדן בתי מדרשות, וכנגדן בתי סופרים". בין הדיינים הרבים שבירושלים מיוחדים היו דייני הגזירות, שנקראו גם "דייני גזילות", ובתפקידם היה קביעת קנסות ותקנות על מקרי גזל, סמכות מורחבת שלא ניתנה לשאר הדיינים. הייתה להם הסמכות לקצוב קנסות גם מעבר לשורת הדין. לפי המשנה, דייני הגזירות היו שניים במספר - אדמון וחנן בן אבישלום. לדעתו של התנא רבי נתן היו שלושה, שהיה עימם נחום המדי. דעה אחרת בברייתא מונה את חנן המצרי בין דייני הגזירות. החשוב שבדיינים היה אדמון.
לדייני הגזירות מיוחס המאמר הבא, שעוסק בבהמה של אדם שנכנסה לרשות חברו והזיקה שם לעצים. הדיינים קצבו את התשלום: "קיטמה (שברה) נטיעה - רבי יוסי אומר: גוזרי גזירות שבירושלים אומרים: נטיעה בת שנתה - שתי כסף, בת שתי שנים - ארבע כסף".
שמו המלא, לפי ברייתא שמופיעה בתלמוד, היה אדמון בן גדאי. ב"אנציקלופדיה לתארי כבוד בישראל" (מאת הרב אברהם אורנשטיין), בערך אדמון בן גדאי: יש סבורים ששני השמות, אדמון וגדאי, הם כינויים של חשיבותו ומעלתו של הדיין הזה, שנחשב בברייתא הראשון בין שלושה הדיינים. 'אדמון' - הוראתו ביוונית יודע ומנוסה. 'בן גדאי' פירושו ביוונית זקן ונכבד, זקן שקנה חכמה.

התקופה

בספר יוחסין השלם וב"סדר הדורות" נאמר שדייני הגזירות פעלו בתקופתם של שמעיה ואבטליון, הזוג הרביעי של תקופת הזוגות, כ-120 שנה לפני חורבן בית שני.
הרב זאב יעבץ ("תולדות ישראל") כתב שאדמון חי בזמנו של רבן גמליאל הזקן, בדור הראשון לתנאים, סמוך לחורבן בית המקדש. לדעתו, אי אפשר להקדים את זמנם של דייני הגזירות יותר מזה. כיוון שבתלמוד מוזכרת דעתו של רבי נתן שגם נחום המדי היה מדייני הגזירות, ומכך משתמע שנחום חי בזמנו של אדמון, ובמקום אחר מסופר שנחום המדי חי בזמן חורבן בית שני.