google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ואן הריסון (תסריטאית)

ביוגרפיה

הריסון נולדה בגילדפורד שבמחוז סארי. היא למדה בקולג' סנט יוז באוניברסיטת אוקספורד, וכתבה סקירות על סרטי קולנוע בעיתון הסטודנטים. היא גם למדה בסורבון. ב-1933 החלה לשמש כמזכירתו של אלפרד היצ'קוק. בסופו של דבר החלה לקרוא עבורו ספרים ותסריטים והייתה לאחד השותפים המהימנים ביותר שלו. הריסון הופיעה בסצנה בסרט "האיש שידע יותר מדי", הגרסה המקורית של היצ'קוק משנת 1934, בה היא אוכלת ארוחת ערב עם הדמות שגילם פיטר לורה. הריסון הייתה אחד הכותבים לסרט "פונדק ג'מייקה" משנת 1939, המבוסס על הרומן באותו שם מאת דפנה דה מוריאה.
במרץ 1939 כשהיצ'קוק עבר להוליווד להתחיל את החוזה שלו עם דייוויד או. סלזניק, הריסון נסעה איתו כעוזרת וכתסריטאית. היא המשיכה לתרום לתסריטים של סרטי היצ'קוק בהם "רבקה", אף הוא עיבוד לרומן מאת דה מוריאה, "כתב זר" (1940), "חשד" (1941), ו"חבלן" (1942). עוד השתתפה בכתיבת תסריט לסרט "מים אפלים" (1944).
הריסון השתתפה בכתיבת תסריטים ללא קרדיט בסרטים "Ride the Pink Horse" (מ-1947), ו-"Your Witness" (מ-1950). ב-1944 הפכה למפיקה עם הסרט "פנטום ליידי", והפיקה סרטים כגון "The Strange Affair of Uncle Harry" (מ-1945), "נוקטורנו" (1946), "Ride the Pink Horse" ו-"They Won't Believe Me" (מ-1947). באותה עת היא הייתה אחת משלוש נשים מפיקות בלבד שפעלו בהוליווד. השתיים האחרות היו וירג'יניה ואן אפ והארייט פרסונס.
בטלוויזיה עבדה הריסון עם היצ'קוק ועם נורמן לויד בהפקת הסדרה "אלפרד היצ'קוק מגיש". בהמשך היא ולויד היו מפיקים של סדרת האנתולוגיה "Journey to the Unknown" של חברת ההפקה האמר טי וי. הסדרה רצה עונה אחת בלבד בשנת 1968.

חיים אישיים

ב-1958 התחתנה הריסון עם הסופר אריק אמבלר, והייתה נשואה לו עד מותה ב-1994.
שער האשפות

שער האשפות (בערבית: باب المغاربة; תעתיק: בַּאבּ אִלְ-מַעַ'ארְבֵּה), הוא אחד משערי ירושלים, השוכן בחומה הדרומית של העיר העתיקה סמוך לכותל המערבי. הוא נבנה במחצית המאה ה-16 במסגרת שיקום חומות העיר בידי הסולטאן הטורקי סולימאן הראשון.
השער נקרא בערבית בשם 'באב אל-מע'ארבה' (שער המרוקאים) על שם השכונה המוסלמית-מוגרבית ששכנה בסמוך לו בתוך העיר עד שהוחרבה מיד אחרי מלחמת ששת הימים ב-1967, או 'באב אל-סילואן' (שער סילוואן, כפר השילוח) על שם הכפר הסמוך מחוץ לחומה.
שער האשפות משמש היום לכניסת אוטובוסים לאזור הכותל, וליציאת כלי רכב מאזור הרובע היהודי.

שם השער

השם 'שער האשפות' מופיע כבר בתנ"ך בספר נחמיה, כשמו של אחד השערים בחומת העיר בימי שיבת ציון:
וָאֵצְאָה בְשַׁעַר הַגַּיא לַיְלָה וְאֶל פְּנֵי עֵין הַתַּנִּין וְאֶל שַׁעַר הָאַשְׁפֹּת וָאֱהִי שֹׂבֵר בְּחוֹמֹת יְרוּשָׁלַ‍ִם אֲשֶׁר הֵם פְּרוּצִים וּשְׁעָרֶיהָ אֻכְּלוּ בָאֵשׁ. וָאֶעֱבֹר אֶל שַׁעַר הָעַיִן וְאֶל בְּרֵכַת הַמֶּלֶךְ וְאֵין מָקוֹם לַבְּהֵמָה לַעֲבֹר תַּחְתָּי. וָאֱהִי עֹלֶה בַנַּחַל לַיְלָה וָאֱהִי שֹׂבֵר בַּחוֹמָה וָאָשׁוּב וָאָבוֹא בְּשַׁעַר הַגַּיְא וָאָשׁוּב.
— ספר נחמיה, פרק ב', פסוקים י"ג-ט"ו
יש הסוברים כי דרך שער זה הוצאו האפר והאשפה מבית המקדש לנחל קדרון, ומכאן שמו.
סברה אחרת, המבוססת כנראה על אגדה, מספרת כי בתקופה הביזנטית השליכו הנוצרים באזור השער ועל הר הבית אשפה רבה, כדי למנוע מיהודים להתפלל במקום. אין עדויות להפיכת המקום למזבלה בתקופה הביזנטית.
אברהם משה לונץ כתב בספרו מורה דרך בארץ ישראל וסוריה, בשנת 1890:
השער הזה איננו במקום "שער האשפתות" הנזכר בנחמיה, כי הוא היה במערב העיר. והלועזים יקראו לו בשם הזה על כי מתחתיו תעבור תעלת השופכים אשר להעיר חוצה, ודרכו הוציאו עפר ואשפות מהעיר. וגם בפנים העיר בסביבותיו צבורים עפר וזבל למכביר.

מיקום השער

שער האשפות שוכן בנקודה הנמוכה ביותר בדרום-מזרח העיר העתיקה, סמוך למקום בו מתנקז הגיא המרכזי אל מחוץ לעיר ומתחבר לנחל קדרון. לאורך השנים היה זה האזור המוזנח והעני ביותר בעיר, ששימש כנראה כבר בתקופת בית שני כמקום בעלי מלאכה ומגדלי צאן, ובתקופה הצלבנית כמקום מושבם של הבורסקאים.
בשלהי המאה ה-16 התיישבו בתוך העיר סמוך לשער מוסלמים יוצאי צפון אפריקה, שהגיעו בעיקר ממרוקו. הם הובאו לירושלים ביוזמתו של השייח' אבו מדיין, שהקים עבורם את המתחם עליו נבנתה לימים רחבת הכותל המערבי, כחלק מהקדש (וקף), שכדוגמתו הקים באותה עת גם בעין כרם. השכונה נקראה בשם 'שכונת המוגרבים', ובינה לבין שער האשפות נותר מרחב גדול למדי, נטוש ומלא אשפה וסחף. במאה ה-19 נוקה השטח מעט, ונשתלו בו שיחי צבר. בין שיחים אלה נמתחה דרך עפר צרה, שהובילה את הנכנסים בשער אל שכונת המוגרבים.
המפלגה הקומוניסטית של ספרד

היסטוריה

המפלגה נוסדה ב-1921, כתוצאה מפיצול מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) לאגף סוציאל-דמוקרטי, שהמשיך להתקיים במסגרת PSOE ולאגף שהתקבל לקומינטרן כמפלגה קומוניסטית. באפריל 1931 הפכה המפלגה לחוקית במסגרת כינון הרפובליקה הספרדית השנייה. ב-1932 התפלגה ממנה המפלגה הקומוניסטית של קטלוניה (Partit Comunista de Catalunya) שפעלה בנפרד והתמזגה ב-1936 עם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה.
המפלגה הקומוניסטית, שרצה לקראת הבחירות של 1936 במסגרת החזית העממית, צברה תמיכה רבה לקראת מלחמת האזרחים בספרד, שפרצה באותה שנה והיוותה צינור אספקת מימון, ציוק וכוח אדם מברית המועצות לשם המלחמה בפשיסטים, בכללם ריכוז הבריגדות הבינלאומיות. ראשת המפלגה באותה עת הייתה דולורס איברורי (La Pasionaria) שניצבה בראשה עד 1960. עם זאת, המפלגה לא פעלה היטב יחד עם כוחות סוציאליסטים, דמוקרטים ואנרכיסטים אחרים כגון CNT, FAI ,UGT, PSUC ו-POUM וחיכוכים פנימיים אלה בין מפלגות השמאל תרמו לכישלון המערכה נגד פרנקו.
לאחר ניצחון פרנקו וכינון משטרו, ב-1938, הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק. עם זאת, הייתה המפלגה הן בתוך ספרד, והן בגלות בצרפת, הכוח העיקרי שריכז את ההתנגדות העממית למשטר. כך הצטרפו למפלגה רבים שלא זיהו את עצמם כקומוניסטים, אך ביקשו לפעול נגד משטרו של פרנקו. חלק מחברי המפלגה לעלו בחוליות גרילה (El maquis) והוציאו לפועל התקפות טרור. מאידך, המפלגה שיתפה פעולה עם סינדיקט העובדים הממשלתי (Organización Sindical Española) כארגון עובדים חוקי. גם במקרה זה, התארגנו במסגרת איגוד העובדים של המפלגה עובדים שלא ראו בעצמם קומוניסטים, אך התנגדו למשטר פרנקו.
ב-9 באפריל 1977, לאחר מות פרנקו וחזרת הדמוקרטיה, הכריז ראש ממשלת ספרד אדולפו סוארס על המפלגה כחוקית. המפלגה, מצידה, הגדירה עצמה כשייכת לזרם האירו-קומוניזם.
מאז חזרתה ללגיטימיות עורכת המפלגה הפנינג המוני במדריד בחודש ספטמבר, בהשתתפות זמרים ולהקות מוזיקה, הנקרא Fiesta del PCE‎. בפסטיבל הראשון, שנערך ביוני 1977, לציון שובה של הדמוקרטיה, השתתפו 300,000 איש. בפסטיבל השני השתתפו כמיליון.

מצע

מצע המפלגה מדבר על קידום החברה והמערכת הפוליטית הספרדית למהפכה בדרכים דמוקרטיות, לשם הגשמת יעדים סוציאליסטיים ומיטוט הקפיטליזם יחד עם תרומה לקידום הסויאליזם בעולם. המפלגה מגדירה עצמה כמהפכנית, אינטרציונליסטית, סולידרית, רפובליקנית, פמיניסטית וחילונית.
מנזר סן סימון

תולדות המנזר

מנזר סן סימון נבנה באמצע המאה ה-19 על חורבות מבנה מנזר נוצרי קדום. מפות מימי הביניים מלמדות על מסורת שקשרה את המקום לביתו, ואף למקום קבורתו, של שמעון הקדוש, מראשוני המאמינים בישו:
"והנה איש בירושלים ושמו שמעון והוא איש צדיק וחסיד מחכה לנחמת ישראל ורוח הקודש הייתה עליו. ולו נגלה ברוח הקודש כי לא יראה המוות עד אם ראה את משיח ה'. ויבוא ברוח אל המקדש. ויהי כאשר הביאו הוריו את הנער ישוע לעשות לו בחוקת התורה. ויקחהו על זרועותיו ויברך את האלוהים ויאמר. עתה תפטר את עבדך כדבריך אדני בשלום."
— הבשורה על פי לוקס, פרק ב, 24 וגו'
מעל לפתח הכנסייה חקוקה כתובת יוונית בלוח שיש ובה מסופר כי:
"אברהמיוס הנזיר ממדיטוס בנה את המנזר הקדוש על חורבת הקבר הקדוש של קטמון של ימינו ועל האזור כולו סביב, בימי הפטריארך קיריליוס השני בשנת 1859. במשך עשרים שנה ויותר ידע סבל רב וספג הוצאות כבדות כדי להקים על החורבות העתיקות הללו בניינים חדשים וכנסייה אלוהית, ובתוכה הקבר הקדוש של סן סימון, וכן להכשיר את האזור ולנטוע בו מאות רבות של עצי זית. את כל זה השלים בכספו הפרטי והקדיש את הבניינים האלה לעדה הקדושה של הקבר הקדוש (של ישו). מפתחות המנזר הקטן נמסרו להוד קדושתו הפטריארך של ירושלים איארותיוס ב-1879, לזיכרון עצמו ולהוריו."
הכתובת נחקקה ב-1881, ומעל לכתובת מופיע תבליט של כלי עבודה, בהם השתמשו בוני המנזר: איזמל, צבת, קרדום, מחוגה, אנך, כלי מדידה, פטיש ומשור. 
בכנסייה מתגורר (נכון ליוני 2009) נזיר בודד בשם האב תיאודוריטוס, אליו מצטרפים לתפילת יום ראשון נזירים ומאמינים ממקומות אחרים בירושלים. הכניסה למבקרים אחרים אסורה.
בשטח המנזר (כנראה מתחתיו היום) מספר מערות קבורה. נמצאו בהן שמות הנקברים, ומסתבר שהם היו כהנים ממשפחה המוכרת לנו מן המקורות. המערות נחפרו בסוף המאה ה-19, והתפרסמו ב-1912 על ידי הנסלר הגרמני. ראש המשפחה היה יהוסף קלון בן שמעון ממשמר הכהנים ישבב, ובניו ובנותיו היו יוסף, שמעון, יחזק, ושלומציון ברת גמלא, שנישאה ליהועזר והם הולידו את שמעון. שמעון בן יהוסף קלון הוליד את שמעון, ויחזק בן יהוסף קלון הוליד את יהועזר, מרים ויועזר.

מעון הפטריארך

בצד המנזר ניצב בניין ששימש מעון קיץ לפטריארך היווני בירושלים, בניית המבנה הושלמה בשנת 1890, והוא שימש לאחר מכן כמעון גם לצלייני העדה. בתקופת המנדט התגוררו בבניין דיירים בשכירות, ובהם הסופר, המשורר והמתרגם שאול טשרניחובסקי, שהיה חובב מושבע של תרבות יוון, ואף תרגם לעברית את האיליאדה והאודיסאה של הומרוס. טשרניחובסקי התגורר בבית עד מותו ב-1943.
בשנת 1952, לאחר משא ומתן עם הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, הועבר בית הפטריארך שבמנזר לידי בית החולים אלי"ן, לצורך אשפוז וטיפול בילדים הרבים שנפגעו במגפת הפוליו. בשנת 1971 עבר בית החולים למשכנו החדש ובית הפטריארך הפך להיות מעון לבוגרי בית החולים, עד לפינויו ולהשבתו לידי בעליו, הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, בשנת 2016.
טרול (אינטרנט)

המונח טרול נפוץ בסלנג האינטרנט ומתאר גולש המפיק הנאה מפעולות שלהוב ברשת כגון פרסום תגובות סרק, שימוש עקבי בסרקזם, פיצוץ דיונים ענייניים, והשחתת תוכן.
הגדרה רחבה יותר של המונח כוללת גם התחזות לגולשים אחרים ברשת והספמה (שליחת הודעות רבות בזמן קצר, בפרט לפרסום שירותים ומוצרים שונים, לעיתים תוך כדי ההתחזות).
הפעילות המיוחסת לטרולים נקראת "הטרלה" (באנגלית: Trolling).
יש הטוענים כי במקרים מסוימים, פעילות טרולים עלולה לסכן את עצם קיומה של קהילה אינטרנטית בכך שהם פוגעים הלוך ושוב בתמורות הטבעיות שבה ומונעים את פוריותה.
עם זאת המונח טרול משמש גם כהטרלה- על ידי טרולים כנגד אדם שאינו טרול- וזה כדי להשפיל, להקטין ולהפוך את דבריו לחסרי משמעות בניסיון לגרום לכך שלא יקבל התייחסות הולמת או בגלל חוסר היכולת האינטלקטואלית להתמודד עם דבריו, למצב זה קוראים "הטרלה בהפוכה". מצב נוסף כאשמה באופן שגוי כי דבריו לא הובנו נכונה- אם בגלל צורת ביטוי, שגיאות כתיב, או טיעון חדש או שונה מהמקובל.

מאפייני הטרול

הטרול הטיפוסי עסוק בחרחור ריב ומדון. על פי רוב הוא יעשה זאת על ידי הכנסת תוכן שגוי או תוכן שיעורר אנטגוניזם בקרב הגולשים. במקרים קיצוניים יפעל לשיבוש פעילות והרס אתרי התוכן השונים. הטרול נוהג לעורר מהומות וויכוחים במרחב האינטרנטי: בפורומים, צ'אטים, בבלוגים וברשתות חברתיות שונות. הטרולים משולחי רסן בהתבטאויותיהם בדפי רשת, ואפשר להניח] ש"בחיים האמיתיים" - פנים אל מול פנים - לעולם לא היו מעזים ומסוגלים להתנהג כך. האנונימיות היא מקור כוחם ובה טמונה התעוזה שלהם, הסלנג הנפוץ באינטרנט הישראלי לאדם מסוג זה הוא "עבריין מקלדת".
חוקרים מאוניברסיטת מאניטובה ומאוניברסיטת ויניפג בקנדה מצאו כי "טרולים ברשת חשים שמחה לאיד מהמצוקה של אחרים" ומצאו שהם מציגים, הרבה יותר מאנשים אחרים באינטרנט, מאפיינים של נרקיסיזם, פסיכופתיה ומקיאווליאניזם.
הם אדישים לביקורת של גולשים אחרים ולפנייה ללבם. אין בהם סממני הקשבה, הבנה והיגיון - הם מפיקים הנאה מהנזק וההרס שהם זורעים במרחב האינטרנטי. ישנם פסיכולוגים הסבורים, שההדים הרבים ותשומת הלב שהטרולים זוכים להם בעקבות הנזק שנגרם על ידם ברשת, יחזקו אותם להמשיך בהתנהגותם ההרסנית, שכן גם תשומת לב שלילית - היא בכל זאת תשומת לב.
טרול הפך לכינוי גנאי נפוץ ולעיתים הוא מכוון גם כלפי אנשים שמביאים דעה לא פופולרית במיוחד בדיון גם אם אינם מנסים להכעיס מי מהמשתתפים.
תופעת הטרולים ברשת הפכה לתופעה שכיחה ולפיכך מרבית הגולשים אינם מייחסים חשיבות יתרה לפועלם ואף לרוב מגלים אדישות לפעילותם עד יעבור זעם. הטרולים מהווים גורם שפוגם בהנאת הגולשים ברשת, שבמקרי קיצון אף עלולים לפרוש מעשייתם בפורומים שונים כתוצאה מהאווירה העכורה והכעס שיוצרים הטרולים.

התמודדות עם טרולים ברשת

יש המתמודדים עם טרולים בכך שהם מתעלמים מהם. באופן זה תוכניתו של הטרול תיכשל, ובהיעדר תשומת לב יפנה אל מקומות אחרים בהם יוכל לזרוע הרס ולהשיג את מבוקשו.
ההתייחסות לטרול מכונה "האכלת טרול", ואילו הקריאה להתעלם ממנו היא: "נא לא להאכיל את הטרול" (באנגלית: "Please Do Not Feed The Troll" או PDNFTT).

מניעי הטרולים בפעולתם

ישנם פסיכולוגים הסבורים שפעילותם של הטרולים מסבה להם ריגוש אינטלקטואלי], הם מקבלים במה ותשומת לב בהיקף עצום של גולשים רבים
דבר שספק היה מתרחש בעולם המציאות. הם חשים כוח ועוצמה בעודם משבשים את חייהן של קהילות באינטרנט.
פסיכולוגים רבים מניחים כי התנהגותם החברתית אינה נורמטיבית, או שהם סובלים מלקות רגשית כלשהי בכישוריהם החברתיים בעולם האמיתי.

בתרבות

הטרולים הם נושא מרכזי לאורך העונה ה-20 של סדרת הטלוויזיה המונפשת הסאטירית "סאות' פארק".
קרומי המוח

הקרום הקשה

הקרום הקשה (Dura mater; בלטינית: dura-קשה, mater-אם) הוא החיצוני משלושת הקרומים. מורכב משתי שכבות של רקמת חיבור צפופה, השכבה הפנימית היא הקרום הקשה האמיתי ואילו החיצונית היא קרום העצם הפנימי של הגולגולת, שאחיזתו בקרום הקשה גדולה יותר מאחיזתו בעצם, כך שלמעשה בזמן הליך פולשני (כמו ניתוח או נתיחה שלאחר המוות) מופרדים הקרום הקשה וקרום העצם, מהגולגולת ומיתר קרומי המוח, כשכבה אחת. מכאן נובעת ההתייחסות לשני הקרומים יחדיו כאל הקרום הקשה.
במקומות ששתי שכבות הקרום הקשה מרוחקות זו מזו נעות גיתות הקרום הקשה, שהן מערכות האיסוף הוורידי של הדם והנוזל המוחי שדרתי מהמוח. בין שתי השכבות נעים גם עורקי קרום המוח המספקים דם מחומצן לגולגולת וכן מתפקדים כמערכת השומרת על טמפרטורת המוח.
הקרום הקשה מעוצבב על ידי עצבים תחושתיים ורגיש לכל מתיחה. רגישים במיוחד העצבים התחושתיים של העורקים העוברים בתוכו ולעיתים הם נחשבים כמקורם של כאבי ראש.

גיתות הקרום הקשה

במספר אזורים מתרחקות שכבות הקרום הקשה זו מזו ונוצרים חללים המכונים גיתות הקרום הקשה (Sinus durae matris, איור 2). בדרך כלל מופיעות הגיתות באזורים מהם בולטות מחיצות המוח לתוך חלל הגולגולת ויוצרות לגיתות מבנה בעל חתך משולש. הגיתות מנקזות את כל הדם הורידי מהמוח דרך מערכת ורידים מוחיים וקרום מוחיים ואת הנוזל המוחי שדרתי דרך סיסים עכבישיים (בלוטות פצ'יאוני, arachnoid villi) ומתנקזות בתורן לתוך וריד בית הצוואר הפנימי. הגיתות מצופות בצידן הפנימי בשכבת תאי אנדותל האופיינית לכלי דם, אך הן חסרות שכבות אחרות או מערכת שסתומים חד כיווניים האופייניות לוורידים.

הקרום העכבישי

הקרום העכבישי (Arachnoidea mater; מיוונית: arachne-עכביש, eidos-דמיון. נקרא גם קרום הקורים) ממוקם בין הקרום הקשה לקרום העדין, בנוי משכבה חיצונית של תאים האטומה לחומרים ביולוגים וממערכת מסועפת של סיבי רקמת חיבור המגיעה עד לקרום העדין, לסיבים המסועפים מראה הדומה לקורי עכביש. בין הקרום העכבישי לקרום הקשה שכבה דקיקה של נוזל המאפשרת תנועה יחסית בין הקרומים ללא כל חיכוך, כך שבמידה שהמוח מטולטל בחלל הגולגולת, תנועתו לא תתורגם לנזקים מכנים. הקרום עוטף את המוח אך לא נכנס לתוך מעניות המוח, קרי לקפלים המגדילים את שטח פניו.
החלל שנוצר בין סיבי הקרום מכונה החלל התת-עכבישי והוא מכיל את הנוזל המוחי שדרתי.
מחלה התוקפת את הקרום העכבישי, היא מחלה נוירופטית כרונית הנגרמת על ידי דלקת והצטלקויות של הקרום, ומתאפיינת בכאבים קשים בעיקר בעמוד השדרה המותני, ונקראת ארכנואידיטיס.

הקרום העדין

הקרום העדין (Pia mater; מלטינית: pius-עדין) הוא העמוק מקרומי המוח וצמוד למוח. הוא עוטף את כל שטח הפנים של המוח ועוקב אחר כל קפליו ובליטותיו למעט פני השטח של המוח בחדרי המוח.
הקרום העדין נאחז בחוזקה במוח ועשיר בנימים שלמרות עיצבובם העשיר אינם רגישים לגירויים מכנים או תרמיים. הנימים מזינים את המוח ואת חוט השדרה.

חללים בין הקרומים

בין קרומי המוח (איור 2) קיים חלל אחד אמיתי ושני חללים פוטנציאלים. חלל תת-הקרום הקשה (Spatium subdurale) והחלל שמעל לקרום הקשה (Spatium epidurale; Spatium extradurale) הנמצאים בין הקרום הקשה לקרום העכבישי ובין הקרום הקשה לקרום העצם בהתאמה מתממשים רק במקרה של פתולוגיה באזור, בדרך כלל במקרה של דימום תוך-גולגולתי.
החלל התת-עכבישי (Spatium subarachnoideum; Spatium leptomeningeum) הוא חלל של ממש בין הקרום העכבישי לקרום העדין. החלל מכיל סיבים עדינים, היוצרים מבנה ספוגי המכיל את הנוזל המוחי שדרתי. החלל הדק מקיף את שטח הפנים של המוח ומתרחב כאשר הקרום העכבישי והקרום העדין מתרחקים זה מזה. האזורים הרחבים של החלל מכונים בריכות (Cisterna, בלטינית: מאגר).
זבד דקל קטן-שיניים

מאפיינים

זהו זבד קטן בעל פרווה שחורה כמעט לגמרי, עם זנב ארוך ורגליים קצרות. אורכו 43-53 ס"מ ושמשקלו 2-2.5 ק"ג. יש לו פנים גדולות וכהות, עם עיניים גדולות המותאמות לחיי חשיכה. כמו שמשתמע משמו הוא בעל לסת ושיניים קטנות יחסית. 
תפוצה: נפוץ בטבע ממחוז אסאם שבהודו, להודו סין, לחצי האי המלאי ודרומה עד לאינדונזיה בסומטרה, באנקה, ג'אווה, בורניאו ואיים נוספים באזור.
מזון: הזבד הוא אוכל כל בעל תזונה מגוונת מחרקים, יונקים קטנים כמו עכברים, עופות מקננות, פירות, צפרדעים ולטאות. הוא צייד ליילי החי על עצים וישן ביום במאורה. 
רבייה: הנקבה נמצאת בהריון 45 יום ואז ממליטה 3 גורים הנמצאים בין העצים הנגמלים מאמם לאחר חודשיים. הנקבות יכולות להמליט פעמיים בשנה. תוחלת החיים בטבע יכולה להגיע ל-11 שנה.
הם אינם בסכנה אך הפגיעה ביערות בהם הם חיים משפיעה עליהם.
איילת גונדר-גושן

ביוגרפיה

שירתה בצה"ל ככתבת צבאית בביטאון חיל האוויר. בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ו-BA כללי באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות יתרה. במקביל ללימודיה עבדה כעיתונאית ועורכת חדשות ב"ידיעות אחרונות" ובמחלקת החינוך של האגודה לזכויות האזרח. השלימה תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות ולמדה תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
היא מרצה בפקולטה לעיצוב במכון הטכנולוגי חולון, מפרסמת דעות בנושאי תרבות ב-BBC, ומאמרים בעיתונות האמריקאית, הבריטית והגרמנית. מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה יואב שוטן ושני ילדיהם.
התזמורת הפילהרמונית הסלובקית

התזמורת הפילהרמונית הסלובקית (סלובקית: Slovenská filharmónia) היא התזמורת הסימפונית הראשונה במעלה בסלובקיה.
התזמורת, שנוסדה בשנת 1949, יושבת מאז שנות ה-50' בבניין ה"בארוק רדוטה", שנבנה בשנת 1773, בבירה ברטיסלאבה. מלבד קונצרטים עונתיים, התזמורת מופיעה באופן קבוע גם בפסטיבלי מוזיקה ברחבי אירופה ויוצאת לסיורים בינלאומיים בקפריסין, טורקיה, יפן וארצות הברית.
התזמורת הוציאה מספר רב של הקלטות, בייחוד עם חברת נאקסוס, והקלטותיה אלה זיכו אותה בשבחי הביקורת.
בלו צ'יר

קורות

הלהקה החלה כאשר חברים בה שישה נגנים בשנת 1966, אבל כבר בשנת 1967 נותרו בה שלושה: ליי סטפנס (Leigh Stephens) על גיטרה, דיקי פטרסון (Dickie Peterson) בגיטרת בס ושירה, וכן פול ווליי (Paul Whaley) על התופים. הלהיט הראשון והגדול ביותר שלהם היה הסינגל "בלוז הקיץ" ("Summertime Blues"), שהוא גרסת כיסוי לשיר של אדי קוקרן, והגיע למקום הארבע עשר בבילבורד 100 החמים. שיר זה הוכנס לאלבומם הראשון Vincebus Eruptum. אלבום זה הוגדר כ"יצירת מופת כאוטית של כח גלם", והגיע למקום האחד עשר בטבלת הבילבורד 200.
התקליט הזה מאופיין בצליל מטאלי בסיסי ורועש, השונה ממה שבא לפניו ואולי גם אחריו.
קשה לאפיין את צליל הלהקה בתקופה הראשונה שלהם (עד לשנת 1971) אך ברור שזהו צליל רועש, מכיל אלמנטים מהבלוז ומהרוק הפסיכדלי.
הלהקה עשתה שינויים בהרכב אחרי התקליט השני שלהם Outsideinside בשנת 1968: ליי סטפן הוחלף ברנדי הולדן (Randy Holden) מלהקת החצי השני. בשנת 1969 הולדן עזב, וברוס סטפנס (Bruce Stephens) ביחד עם רלף קלוג (Ralph Kellogg) החליפו אותו. שינוי זה גרם לעידון הצליל של הלהקה בתקליט השלישי שלהם, "New, Improved".
לאחר עוד מספר שינויים, ולאחר הוצאת התקליט Oh! Pleasant Hope בשנת 1971, החליטה הלהקה להיפרד.
בשנים 1988 - 1994 הלהקה הופיעה בעיקר באירופה, והוציאה תקליט הופעה חיה ראשון Blitzkrieg Over Nuremberg.

התרומה של הלהקה

בלו צ'יר הייתה מראשוני הלהקות המטאליות אם לא הראשונה, והשפיעה על הלהקות שבאו אחריה כמו לד זפלין, דיפ פרפל, בלאק סבאת' ועוד.
Identitet

אירוויזיון 2013

עם השיר השתתפו אדריאן לולג'וראי ובלדר סייקו באירוויזיון 2013. בחצי הגמר הצליח השיר להגיע אל המקום ה-15 עם 31 נקודות בסך הכל, דבר אשר הפך אותו לאחד משיריה הכושלים ביותר של אלבניה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
מנגד זאת, לא סיים השיר במקום האחרון, אלא השיר "Here We Go", של לטביה.
PETRA

PETRA (ראשי תיבות של Positron-Electron Tandem Ring Accelerator) היה מאיץ חלקיקים שהיה בשימוש מ -1978 עד 1986 בסינכרוטרון האלקטרונים "דזי" (Deutsches Elektronen-Synchrotron) בהמבורג שבגרמניה.
מטרת המאיץ הייתה ללמוד על התנגשויות אלקטרון-פוזיטרון. היקפו היה 2.3 ק"מ והואצו בו אלקטרונים עד 19 מיליארד אלקטרו-וולט.
הגלאי TASSO מצא במתקן זה ראיות לקיומו של הגלואון כאשר נמצאו ראיות לקיומו של מבנה תלת-סילוני במישור יחיד (single-plane three-jet structure); הסילון השלישי יוחס ליצירתו של גלואון מאחד הקווארקים שהופקו בניסוי כתוצאה מהתנגשות בין אלקטרון לפוזיטרון.
את הפטרה החליף מאיץ החלקיקים HERA ‏ (Hadron-Elektron-Ringanlage או Hadron-Electron Ring Accelerator). החל ב-2007 פועל בדזי מאיץ קרינה אלקטרומגנטית (magnetobremsstrahlung) בעל רגישות גבוהה בשם PETRA-III.
קוד פתוח

קוד פתוח משמש בעולם התוכנה לציון תוכנה שקוד המקור שלה פתוח ונגיש לכל מי שחפץ בו והוא חופשי לשימוש, לצפייה, לעריכת שינויים ולהפצה מחודשת לכל אחד ואחת. שיטת פיתוח כזו מאפשרת בעצם לכל מי שחפץ בכך לקחת חלק בפיתוח התוכנה ולתרום לשיפורה. מושג קרוב במשמעותו (ויש אומרים שזהה במשמעותו) הוא "תוכנה חופשית". לעיתים כוללים את שניהם ביחד כ"תוכנה חופשית וקוד פתוח" (ר"ת FOSS או FLOSS באנגלית: Free/Libre and Open Source Software).
יש להבחין בין קוד פתוח לבין קוד נגיש – מצב שבו ניתן לראות את הקוד אך אסור לבצע בו שינויים. מצב זה אינו נופל תחת הקטגוריה של קוד פתוח.

תשתית ליצירת קוד פתוח

כדי לאפשר למתכנתים רבים לחבור יחד לפיתוח תוכנה משותפת ללא ניהול ריכוזי, פיתחו מפתחי הקוד הפתוח סביבות פיתוח התומכות בקוד פתוח. הסביבה המוכרת ביותר היא תכנת גיט אשר מאפשרת ניהול גרסאות, מיזוג ענפים וכיוצא בזה על ידי מפתחים רבים.

אידאולוגיית הקוד הפתוח

סביב מושג הקוד הפתוח קיימת תפיסת עולם הטוענת כי התוכנות שייכות להמונים, ועל כן כל החפצים בכך יכולים להיכנס לקוד ולערוך בו שינויים. זאת, בניגוד לקוד סגור, אשר מזוהה, על פי רוב, עם יצרני התוכנה הגדולים. לאדם הקונה תוכנות בקוד סגור, לרוב אין אפשרות פשוטה לצפות בפרטי התהליכים שמרכיבים את התוכנות שרכש, מכיוון שהם מוסתרים מפני המשתמש באמצעות הידור (אף שאין זה מחויב. ייתכן קוד ניתן לצפייה אך אסור לשינויים מצד הרישיון ובשל כך הוא אינו קוד פתוח).
המונחים קוד פתוח ותוכנה חופשית הם מונחים קרובים במשמעותם המעשית, ומשמשים לעיתים קרובות לציון משמעות זהה, אך נבדלים באידאולוגיה שמאחוריהם. את המונח תוכנה חופשית טבע ריצ'רד סטולמן אשר ייסד את פרויקט GNU ואת המוסד לתוכנה חופשית (Free Software Foundation), והוא מתרכז בחופש המוענק למשתמש בתוכנה כערך חברתי. המונח קוד פתוח מגיע מארגון יוזמת הקוד הפתוח (Open Source Initiative), והשיקולים העומדים מאחוריו הם של כדאיות כלכלית וטכנולוגית.
התפתחות אידאולוגיית הקוד הפתוח התהוותה במקביל למהפכה ממשית בעולם התוכנה. בעשורים האחרונים יותר ויותר תוכנות מפותחות מראש כקוד פתוח, ולא מעט בתי תוכנה מפתחים את מוצריהם בקוד פתוח. כך, למשל, משוחררת מערכת ההפעלה אנדרואיד ודפדפן כרום של גוגל, כ-40% מאתרי האינטרנט בעולם מבוססים על פלטפורמות בקוד פתוח כגון וורדפרס ודרופל. במשך השנים הפכה מהפכת הקוד הפתוח לגורם השראה מעבר לעולם התוכנה, והיא מתחילה לחלחל גם להתנהלות הניהולית בארגונים. 
המקור, עמותה ישראלית לתוכנה חופשית וקוד מקור פתוח (ע"ר), פועלת לקידום תוכנה חופשית וקוד מקור פתוח בישראל.

גורמי הנעה לתרומה למיזמי קוד פתוח

מיזמי ותוכנות קוד פתוח מבוססים על תרומת המפתחים (המשתתפים במיזם), שהיא על פי רוב התנדבותית. בקהילות קוד פתוח יש ניסיון להתמודד עם השאלה האם קיימת יכולת לנהל את המפתחים – בעיקר ביחס לניהול בהיבטי הנחיה ולהשפעה על התנהגות, במטרה למקסם את ביצועי הקהילה שאליה משתייכים המפתחים.
התאוריה בנושא מתבססת על מחקרים בפסיכולוגיה, שקבעו קשר בין הנעה להשתתפות.
צעירי מזרחי

צעירי מזרחי היה ארגון של צעירים חברי המזרחי שנוסד בפולין בשנת 1918. 
ארגון צעירי מזרחי קם בלודז' ביוזמת יצחק רבקינדר עבור צעירים-דתיים שלא מצאו מקום במסגרות התנועה הציונית, וחשו התמרמרות כלפי מנהיגות "המזרחי", שפעילותה התרכזה בשדה הפוליטי, בעוד שהם שאפו לעלייה לארץ-ישראל. 
כינוס היסוד של צעירי מזרחי התקיים בלודז' בי"ח-י"ט אייר תרע"ח (1918). בכינוס השתתפו בין השאר, הרב יהודה ליב זלוטניק, אברהם מברך, חיים וולנר ולוי יונגסטר. בכינוס הוחלט למנות שנים עשר "נציבים" אשר כל אחד מהם ינהל בהתנדבות במשך חודש בשנה את העבודה הארגונית של צעירי מזרחי בלודז'. אגודות מקומיות של צעירי מזרחי הוקמו ברחבי פולין. הראשון שבהם הוקם בשדליץ עוד לפני הכינוס בלודז', על ידי הרב קלמן אליעזר פרנקל. בהמשך הוקמו אגודות בקרקוב, זוויירצ'ה, סוסנוביץ, בנדין, צ'נסטוחובה וורשה. כן הצטרפו אגודות "תבונה" לצעירי המזרחי. צעירי מזרחי היו לארגון ארצי בוועידת אנשי אמונים בוורשה בי"ז טבת תרפ"א, בה הוחלט על ייסוד ועד מרכזי זמני של צעירי מזרחי בפולין, שמושבו בוורשה. בוועד היו חברים: אברהם מברך, כתריאל פישל טכורש, לוי יונסטר, שמואל חיים לנדוי, פנחס נייהויז, אלימלך נייפלד, יעקב לסלוי, אריה פריד ויחזקאל בנט
הוחלט אז לייסד בכל עיירה קבוצת חלוצים של צעירי מזרחי כהכנה לעלייה, להשקיע בעידוד לימוד תורה וכן לפרסם קבצים ספרותיים שיעסקו בענייני צעירי המזרחי, ולכן הקימו הוצאת ספרים עצמאית. יהושע חנא רבניצקי
פרסם ספרון בהוצאה זו.
אריק-עמנואל שמיט

אריק-עמנואל שמיט (Éric-Emmanuel Schmitt, נולד ב-28 במרץ 1960), דרמטורג, מחזאי, סופר ובמאי צרפתי שהתאזרח ב-2008 בבלגיה.

ביוגרפיה

אריק-עמנואל שמיט נולד בשנת 1960 ביישוב סנט פואה-לה-ליון במחוז רון שבצרפת, במשפחה ממוצא אלזסי, והוא בעל תואר דוקטור לפילוסופיה. ספריו תורגמו ללמעלה מ-35 שפות ובהן עברית.
זכה בפרסים רבים, בצרפת ובגרמניה, על אופן הכתיבה הייחודי שלו. כתב ספרים רבים וכן מחזות לתיאטרון ותסריטים לקולנוע, שגם עליהם זכה בפרסים רבים.