google/wiki40b huggingface dataset:
דוד רוזן

ביוגרפיה

רוזן נולד בכפר סבא ב-1950, בנו של דב רוזן, קצין משטרה ולאחר מכן מפקד משטרת כפר סבא. למד בבית הספר היסודי "ברנר" ובתיכון כצנלסון, שניהם בכפר סבא. בילדותו חלה בשיתוק ילדים ונותר עם פגיעה ברגלו. היה חניך בתנועת הנוער "הנוער העובד" וחבר בגרעין "יעלון" שיועד לקיבוץ גרופית שבערבה, אולם עקב הפגיעה ברגלו לא גויס יחד עם שאר חברי הגרעין.
כדחוי שירות למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר ראשון ב-1971. התנדב לשירות בצה"ל והוצב אצל היועץ הכספי לרמטכ"ל. במקביל לשירות הצבאי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב וסיים את לימודיו ב-1977. בשנים 1977–1979 התמחה בפרקליטות הצבאית הראשית ובפרקליטות מחוז המרכז. בשנת 1979 הוסמך כעורך דין והוצב בפרקליטות הצבאית כתובע צבאי ואחר כך כסנגור, וכפרקליט פיקוד המרכז. ביוני 1988 מונה לסנגור הצבאי הראשי. כסנגור הגן בין היתר על אל"ם יהודה מאיר, שהורשע במתן פקודה בלתי חוקית להכות עצירים בכפר ביתא ובכפר חווארה.
שירת בצה"ל עד 1994, ותפקידו האחרון היה ראש המחלקה המשפטית במשרד נציב קבילות חיילים, בדרגת אלוף-משנה.
מיד עם שחרורו מצה"ל, בנובמבר 1994, מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב.
במאי 2004 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי תל אביב.
ב-12 באוגוסט 2016 מונה לנציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, ונכנס לתפקידו ב-2 בינואר 2017.
נשוי לעידית, קלינאית תקשורת, ואב לשלושה בנים. מתגורר בהוד השרון.
כפר עקב

התקופה העותמאנית

על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 47 משפחות התגוררו בכפר. בשנת 1870 לפי חוקר ארץ ישראל אדוארד רובינסון, גרו בכפר 15 משפחות.

בתקופת המנדט הבריטי

במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית כפר עקב מנתה 189 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 אוכלוסיית כפר עקב מנתה 250 תושבים, ב-122 בתים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית כפר עקב הוערכה ב-290 תושבים, אשר בבעלותם 5,472 דונם של קרקע.
במהלך שנות השישים של המאה ה-20 נחשב הכפר לשכונה של עשירים, אולם מאז מעמדו ירד.]

לאחר 1967

מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, כפר עקב נמצאת תחת שלטון ישראלי.
גדר ההפרדה נבנתה בין כפר עקב לבין שאר שכונות ירושלים, דבר שמקשה על תושבי הכפר להגיע לירושלים, שכן עליהם לעבור דרך מעבר קלנדיה. בנוסף, אנשי עיריית ירושלים, רשות הדואר, והמשטרה נמנעים מלהיכנס לכפר כדי לספק שירותים. מנגד, לרשות הפלסטינית אסור לפעול בשטח ולהעניק שירותים, מכיוון שהוא שייך מוניציפלית לירושלים. בתגובה לעתירות שהגישה האגודה לזכויות האזרח, טענה עיריית ירושלים כי היא עושה מאמץ לדאוג לתושבים, וכי אין בעיות באספקת שירותים, ואם קיימות, הן תוצאה של חששות ביטחוניים ולא של מדיניות מכוונת. ב-7 בינואר 2010 הודה יקיר שגב, האחראי על מזרח העיר מטעם העירייה כי "לעיריית ירושלים כיום אין כל תפקיד בניהול אותן שכונות ואין לה את היכולת להתמודד עם המצב המורכב אליו נקלעו כ-55 אלף תושביהן. מדינת ישראל ויתרה. הן מחוץ למרחב הטיפול של מדינת ישראל ובוודאי של העירייה. מבחינת כל ביטוי מעשי - זה רמאללה. חוץ מהימין החצי הזוי, אני לא מכיר אנשים שרוצים להחיל ריבונות ישראלית באזורים אלו". גם המשטרה מתקשה לעצור חשודים המתגוררים בכפר.
הכפר נמצא בקרבת ההתנחלות הישראלית כוכב יעקב ובין הכפר ליישוב התגלע סכסוך קרקעות. בשנת 2009 הגיש ראש מועצת הכפר עתירה לבג"ץ נגד פעולות בניה של היישוב, והוצא צו ביניים לעיכוב העבודות. במאי 2013 הוכרז על הקרקעות שבמחלוקת שהן אדמות מדינה ועל החלטה זו הוגש ערר. כמו כן התברר כי היזם מוטי קוגל, שלטענתו רכש 1,600 דונם אדמה במקום בשנת 2001, חתם על העסקה עם מתווך שהורשע בזיוף נוטריון, ושהודה כי נתן הכשר פיקטיבי לעסקאות.
בתחילת שנות ה-2000, בסיוע מסמכים מזויפים, נבנו בתים על הקרקעות, בהן התיישבו משפחות ערביות. בשנת 2015 קבע בית המשפט שעל המשפחות לפנות את הבתים מהמקרקעין ובג"ץ הוציא צו על תנאי המורה למדינה לפנות את המקרקעין. בעקבות הצו על תנאי, הגישה המדינה כתבי אישום על שימוש בלא היתר במבנים והבטיחה שתדרוש להוציא למבנים צוי הריסה.
Lay Down Your Weapons

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ויקטוריה מונט וקיי קוקה. ומפיקו טרם נודע. השיר הוא שיר בסגנון ההיפ הופ, אשר מאפיין שירים נוספים של קיי קוקה. השיר יצא בפורמט של הורדה דיגיטלית בסמוך לצאתו כסינגל.
בנוסף לכך, לשיר יצאה גרסה אקוסטית שבוצעה על ידי השניים גם כן.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה ליוטיוב ב-20 בינואר 2013. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את ריטה אורה יושבת על מדרגות תוך שהיא שרה את השיר. בהמשך, ניתן לראות את קיי קוקה בתוך תא מאסר.
פרנץ ליסט

שנות הנדודים

ב-1823 עזב ליסט את וינה ועבר לפריז, שבה למד הלחנה. ב-20 באפריל 1832 היה שם בקונצרט של הכנר הווירטואוז פגניני. הרושם שהותיר עליו הכנר היה בל יימחה, ובעקבותיו שאף ליסט להפוך לפסנתרן הטוב באירופה. פעמים רבות הסתגר בחדרו והתאמן במשך שעות בנגינה. עד מהרה כתב יצירה קטנה שהשתמשה בתוכן תמטי זהה לזה שהיה כלול ב-Études d'exécution transcendante d'après Paganini. יצירה נוספת שהולחנה בתקופה זו הם 12 האטיודים הגדולים.

יצירתו המוזיקלית

ליסט הוא יוצרה של הפואמה הסימפונית. סוגה זו, ללא צורה מוגדרת מראש, היא מעין שיא לתקופת הרומנטיקה, שבה מועדפים רגשותיו של היחיד על הצורה המקובלת. ליסט חיבר יצירות ארוכות ורבות דמיון. כפסנתרן הוא נחשב לאחד מהווירטואוזים הגדולים ביותר שידע העולם. ליסט כתב כ-1,300 יצירות; 400 מהן מקוריות, והשאר עיבודים מיצירותיהם של אמנים אחרים, בעיקר לפסנתר. הוא אומנם השפיע על פסנתרנים וירטואוזים ועל מלחינים שונים אך יצירותיו המקוריות לא זכו עד לתקופה האחרונה בהכרה הראויה להן.

ברליוז אל מול שופן

בכל חייו נראה שליסט לא הגיע להשלמה המוזיקלית לה ייחל. נראה שהגרנדיוזיות שביצירתו נבעה מברליוז אולם הצד המופנם שלו מתגלה בהשפעת שופן. נראה שליסט הבין שהצד החזק שלו ככל הנראה הוא הפן הגרנדיוזי והמורחב. יצירותיו ארוכות מאוד ובעלות הברקות טכניות קשות. שופן, שומאן וברהמס היו מהמתנגדים הבולטים לליסט וחבורתו (שצרפה בינתיים גם את ואגנר). שומאן אומר ש"עולמו של ליסט הוא לא עולמי". שופן רואה את ליסט כ"מלחין מכורכם המהלך על קביים". וברהמס הקיצוני ביותר נרדם כאשר ליסט ניגן את הסונאטה בבי מינור. נראה שאכן המוזיקה של ליסט מדהימה ויכולה להקסים את כל שומעיה, אולם הערך המוזיקלי שלה נחשב לנמוך, הוא "תוקע פורטיסימו ופיאניסימו בשופרות של יריחו" כמו שאמר שופן. נראה שליסט היה מקדם הטכניקה הווירטואוזית של הפסנתר אך כמלחין הוא "תחבולן מוכשר" (לדברי שופן).
מאוחר יותר, נוצרה חברות בין שופן וליסט, דבר שהשפיע רבות על כתיבתו וסגנונו המוזיקלית של ליסט. ליסט העריץ את שופן והאמין שהוא גאון שאין שני לו ואף כתב את הספר "חייו של שופן" .

המסע בנסיכות מולדובה

ב-1847 ערך המלחין פרנץ ליסט מסע בנסיכות מולדובה והתעניין במוזיקה המקומית. ערב אחד, בהיותו בביתו של הבויאר אלקו באלס, יחד עם בויארים נוספים, כולל וסילה אלכסנדרי, הזמין באלס את הטאראף של בארבו לאוטארו, כדי שליסט יוכל להתרשם מהמוזיקה שלהם. לאחר שלאוטארו ולהקתו ניגנו מיני מוזיקה צוענית, הודה לו ליסט והחליט להשמיע לו גם את המוזיקה שלו וניגן במקום מרש הונגרי ואימפרוביזציה שלו. לאוטארו הודה לו בתורו וביקש רשות ממנו לנגן בעצמו את מה שניגן ליסט. ליסט הסכים ולאוטארו ניגן את המוזיקה שלו תוך חזרה מדויקת, להפתעתו של ליסט. אירוע זה זכה לפרסום בכתב העת הצרפתי La vie Parisienne, במספר 48 מיום 28 בנובמבר 1874.
בהשפעת המוזיקה ששמע חיבר ליסט יצירה בשם "רפסודיה רומנית", שנמצאה על ידי בלה ברטוק במוזיאון על שם ליסט.
הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון

הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון (באנגלית: State Crown of George I) היה כתר ממלכתי שיוצר עבור ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.

היסטוריה ותיאור הכתר

לאחר הכתרתו של ג'ורג' הראשון כמלך בריטניה הגדולה ואירלנד בשנת 1714 הוחלט להחליף את הכתר הממלכתי (הכתר שנוצר עבור המלך צ'ארלס השני ושימש ככתר ממלכתי רשמי בו נעשה שימוש בעת טקסי פתיחת הפרלמנט). ההחלטה נבעה ממצבו הירוד של הכתר. בדומה לכתר הממלכתי הקודם, גם הכתר החדש עוטר באבנים וזכוכית ולא ביהלומים.
הכתר כלל בסיס שממנו עלו ארבעה חצאי קשתות המתחברות במרכז הכתר מתחת למונד עשוי אקוומרין שמעליו צלב.
בשנת 1727 הוצאו חלקי הזכויות והאבנים והוחלפו ביהלומים שכורים בשווי של 109,200 ליש"ט. בכתר נעשה שימוש להכתרתו של המלך ג'ורג' השני - אולם לרגל ההכתרה חצאי הקשתות שנטו מטה במרכז הכתר נמשכו כלפי מעלה.
בכתר נעשה שימוש גם בהכתרת המלכים: ג'ורג' השלישי, ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי.
הכתר שופץ בשנת 1820 בשל מצבו הקשה והתברר שהאבן שבראש הכתר הייתה למעשה זכוכית כחולה ירוקה - וזו הוחלפה באבן יקרה. בכתר המשופץ נעשה שימוש בהכתרתו של ויליאם הרביעי בשנת 1831, והיה זה השימוש האחרון שנעשה בכתר.
בשנת 1838 המלכה ויקטוריה החליפה את הכתר בכתר האימפריה הממלכתי תוך שימוש באבנים היקרות והיהלומים של הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון.
מסגרת הכתר הריקה, יחד עם מסגרת כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי ועם כתר ההכתרה של אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, רעייתו של ויליאם הרביעי) נמכרו לצורפים המלכותיים.
מסגרות הכתרים הריקות הוענקו במתנה למלכה אליזבת השנייה בשנת 1995 והם מוצגים בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
פלורן מאלודה

קריירה

בצעירותו שיחק מאלודה במספר קבוצות קטנות בעירו. בגיל 16 עבר לגור בצרפת והחל לשחק בקבוצות הנוער של שאטורו. בשנת 1998 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במשחק מול אנגולם במסגרת המחזור ה-28 של הליגה הצרפתית השנייה. מאלודה שיחק בשאטורו במשך ארבע עונות, בהן השתתף ב-59 משחקים וכבש 5 שערים.
בעונת 1999/2000 עבר לגנגאן אשר הציעה לו חוזה כספי גדול יותר מזה של שאטורו. מאלודה הפך לכוכב המרכזי של הקבוצה, הוא שיחק בקבוצה במשך שלוש עונות שבמהלכן השתתף ב-92 משחקים וכבש 15 שערים. בעקבות יכולתו, מספר קבוצות מהליגה הראשונה התעניינו ברכישתו.
בעונת 2002/2003 רכשה אולימפיק ליון את מאלודה מגנגאן תמורת מיליון אירו. תוך זמן קצר הפך לאחד משחקני המפתח במועדון, ועמה זכה ארבע פעמים באליפות צרפת ושלוש פעמים בגביע הצרפתי. כמו כן, הוביל את המועדון פעמיים לרבע גמר ליגת האלופות. במשך תקופתו בליון, השתתף מאלודה ב-138 משחקים בהם כבש 25 שערים. לאחר ארבע עונות נחשב מאלודה לאחד השחקנים הטובים בתפקידו. בשל כך הפך מאלודה לשחקן מבוקש במספר מועדונים בכירים באירופה.
ב-8 ביולי 2007 חתם במועדון האנגלי צ'לסי מהפרמייר ליג, ששילם לליון כ-20 מיליון אירו. במשך חצי העונה הראשונה שיחק בכל משחק, תחת שרביטו של ז'וז'ה מוריניו, אך כאשר מוריניו פוטר ואברהם גרנט מונה למאמנה החדש של צ'לסי, דעך מעמדו של מאלודה.
ב-16 ביולי 2013 חתם מאלודה בשורות טרבזונספור מליגת העל הטורקית. לאחר שסיים את חוזהו בטורקיה, חזר לצרפת וחתם במץ.
ב-23 באוגוסט 2015 חתם בדלהי דינמוס ההודית.
ב-26 בינואר 2018 חתם מאלודה בדיפרדנג' 03 מליגת העל הלוקסמבורגית.

קריירה בינלאומית

בשנת 2004 זומן מאלודה לראשונה לסגל נבחרת צרפת, ועמה שיחק במונדיאל 2006, ביורו 2008 וביורו 2012. עד שנת 2012 ערך בסך הכל 80 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
ביוני 2017 הצטרף לנבחרת גיאנה הצרפתית, אמנם על פי חוקי פיפ"א כל שחקן יכול לשחק בנבחרת בוגרת אחת בקריירה שלו, אך הוא יכול היה להצטרף לגיאנה הצרפתית מאחר שהיא אינה חברה בפיפ"א. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד ג'מייקה במסגרת גביע הקריביים 2017.
הבתולים הנצחיים של מרים

שאלת בתוליה הנצחיים של מרים היא מן העקרונות הדתיים בנצרות, הגורס כי מרים הצליחה בדרך נס להרות את ישו אך לשמור את בתוליה. למרות שלעיתים קרובות משתמשים במונח "לידת בתולין", המונח "הפריית בתולין" יהיה מדויק יותר. אחרי המאה ה-2 הפכה האמונה בבתולייה הנצחיים של מרים לדוקטרינה בכנסייה הנוצרית וכיום מוחזקת על ידי הכנסייה הקתולית, כנסיות המזרח הקדום, הנצרות האורתודוקסית, הנסטוריאנית והפרוטסטנטית, והשיתוף האנגליקני. היא נכללת בשתי הגרסאות הנפוצות ביותר של תפילת ה"אני מאמין" הנוצרית. לפני עידן האורות לא היו מערערים רציניים בדוקטרינה, למעט כתות נוצריות שוליות. יצוין, כי יש להבחין בין דוקטרינת בתוליה הנצחיים של מרים, המקובלת בכמעט כל הנצרות, לבין האמונה בעיבור ללא חטא (כלומר, שמרים התעברה ללא שחטאה בחטא הקדמון), המקובלת בעיקר בנצרות הקתולית.
האמונה מתבססת על הכתוב בברית החדשה, בבשורות על-פי מתי (פרק 1, פסוק 18) ולוקאס מתוארת לידת ישו ונטען כי ישו לא נולד מאב טבעי, או מקיום יחסי מין (או כפרי זרעו של גבר אנושי כלשהו) אלא הובא לעולם על ידי רוח הקודש. הבתולים הנצחיים לא מוזכרים במפורש במקומות אחרים בכתבי הקודש הנוצריים.
חוקרים מתחום מדעי הדתות וההיסטוריה של הדתות טוענים כי מקור האמונה הנוצרית בנושא בתוליה של מרים במיתוסים קדומים יותר הן במזרח הקדום והן בתרבות ההלניסטית שבהם מעורבים אלים בהיוולדם של בני אנוש המיועדים לגדולות, כמו גם בסיפורים תנ"כיים על הריונות ניסיים (או התעברויות ניסיות).
שיבתו

שִיבּתוּ (נכתב גם שיבתום; בכתיב חסר: שְבּתֻ ושִבּתֻם) הייתה מלכה רעיה ואשתו הראשית של זימרילים מלך מארי בין השנים 1774–1761 לפנה"ס, על פי הכרונולוגיה התיכונה.

קורות חייה

שיבתו הייתה בת למשפחת המלוכה של ימחד. אביה היה ירים-לים הראשון, המלך השני בשושלת ימחד, ואשתו המלכה גַשֵרַה. זימרלים ברח לימחד לאחר שמארי נכבשה על ידי שמשי-אדד הראשון, שהפך את בנו ישמח-אדד לשליט מארי. זימרילים הפך לבן בריתו של ירים-לים הראשון, שהכיר בו כשליט החוקי של מארי וסייע לו להשיג את המלוכה על מארי לאחר מותו של שמשי-אדד הראשון. הברית הזאת חוזקה באמצעות נישואים בשנת מלוכתו השנייה בין שיבתו לזימרילים. לשיבתו וזימרלים נולדו לפחות שבע בנות, חלקן נישאו לשליטים מקומיים של ממלכות במרחב. לשיבתו היה ארמון משלה, בזמן ששאר נשותיו חיו בארמון המלך.

מלכת מארי

לשיבתו היה כוח שלטוני, במיוחד על המינהל של הממלכה. בעת העדרו של זימרילים, שהרבה לצאת למסעות מלחמה, היא ניהלה את האדמיניסטרציה של העיר, ארמון המלוכה והמקדש, והייתה אחראית על שיקום מאגר המים של העיר. הייתה לה סמכות על אנשי המינהל הבכירים ביותר של הממלכה, שכולם היו גברים. החותם שלה אישר רשמית מסמכים. היא אישרה בחותמה את פתיחת הארכיון לביקורת של מבקרי המלך, וחתמה מחדש את הארכיון בחותמה. רשמית, המלך היה ראש הפולחן במקדש, אבל הוא הסמיך את שיבתו ואת המושלים לבצע את תפקידו, ובמיוחד הנחה אותה לגבי הקרבת קרבנות בהיעדרו, כולל פיקוח על התהליך וקבלת אותות. היו לה סמכויות שלטון על מושלי ערים שהיו כפופות למארי. שליטי הערים ופקידים נהגו לכתוב אליה מכתבים בבקשם עזרה בנושאים שונים.
הלוחות שנמצאו בארכיון מארי כוללים תכתובת ערה בינה לבין בעלה שנמצא מחוץ לעיר. המכתבים עוסקים ברובם בנושאים מינהליים וכוללים דיווחים על מצב העיר, וכן עדכונים העוסקים בענייני צבא ומודיעין. שיבתו הייתה ממונה על הרמון המלך. באחד המכתבים הוא מבקש ממנה לבחור 30 נשים, מבין הנשים היפות ביותר שנישבו במלחמה, ולהעבירן להרמון, כשאת שאר הנשים הנחה להעביר לתעשיית הטקסטיל.
בנוסף, עסקו התכתובות גם בנושאים אישיים. באחד מהם היא מספרת שילדה בן ובת תאומים. במכתבים האישיים היא מביעה חיבה גדולה לבעלה ודאגה לבריאותו ומצבו הכללי במסעות המלחמה שלו. היא שלחה אליו בגדים שתפרה בעצמה. זימרילים נהג לשלוח אליה מכתבים שבהם הוא מעדכן אותה לגבי הקרבות שהוא נלחם בהם, תוך שהוא נותן לה הנחיות לגבי ניהול העיר. באחד המכתבים ששלח אליה בשנת מלוכתו האחרונה, הוא מבקש ממנה להתייעץ עם נביא לגבי הסיכוי שחמורבי יתקוף את מארי:
"תשאלי את הנביאים בדבר חמורבי מבבל. האם האיש הזה ימות אי פעם? האם הוא מדבר בכנות אתנו? האם הוא יכריז מלחמה? האם הוא יתחיל במצור כשאני במסע מלחמה בצפון? תשאלי שאלות על האיש. כשתסיימי לשאול את השאלות פעם אחת, תשאלי שוב ותכתבי אלי את כל התשובות לשאלותיך".
שיבתו התייעצה עם שני גורמים: התשובה הראשונה התקבלה באמצעות השקיית מדיומים שנקראו "אותות", והתשובה השנייה ניתנה לאחר חמישה ימים בדמות נבואה. היא דיווחה לו שהתקפת בבל על מארי עתידה להיכשל:
"שאלתי את שאלותיי על בבל. האיש ההוא זומם דברים רבים כנגד ארץ זאת, אבל הוא לא יצליח. אדוני יראה מה האל יעשה לו. אתה תתפוס אותו ותנצח אותו, ימיו ספורים והוא לא יחיה זמן רב, אדוני צריך לדעת".
בפועל, מארי הותקפה על ידי חמורבי מלך בבל בשנת 1761 לפנה"ס, מועד בו הוא הוריד את בית המלוכה. שנתיים לאחר מכן בשנת 1759 לפנה"ס, לאחר מרד במארי, הוא הרס את העיר.
לזמרילים היו נשים נוספות, כשלשתיים מתוכן היו גם חותמות אישיות. אשתו השנייה, דמחורסי, הייתה אחראית על הארמון בתרקה והייתה אחראית על ההרמון שם. גם היא נהגה להתכתב עם זימרילים.
סקוטי וילבקין

ראשית הקריירה

וילבקין החל את דרכו באוניברסיטת פלורידה, ממנה קיבל מלגה עבור השתתפותו בה. בפלורידה שיחק וילבקין כארבע שנים (2010-2014). וילבקין נחשב לשחקן מפתח בקבוצה, בפרט בעונת 2013/2014 בה הוביל את קבוצתו לאליפות ליגת הסאות'-איסט (SEC) לעונה זו, לאחריה גם נבחר לשחקן העונה של הטורניר על ידי מאמני הליגה.

קיירנס טייפנס

בשנת 2014, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, חתם וילבקין בקיירנס טייפנס מליגת העל האוסטרלית בכדורסל. בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל וילבקין את קבוצתו למאזן היסטורי עבורה של 21-7 בסיום העונה הסדירה, בפלייאוף המשיך להצטיין, והוביל את קבוצתו עד לגמר עם 18 נקודות (מתוך 25) במחצית השנייה של משחק חצי הגמר המכריע. בגמר הפסידה קבוצתו 2-0 לניו זילנד ברייקרס. את העונה סיים וילבקין עם ממוצעים נאים של 15.2 נקודות, 3.7 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות למשחק.

א.א.ק אתונה

לאחר סיום העונה בליגת העל האוסטרלית המסתיימת מוקדם יותר מליגות העל באירופה, חתם וילבקין בא.א.ק אתונה מליגת העל היוונית לשארית עונת 2014-2015. בתשעה משחקים עם א.א.ק אתונה, העמיד וילבקין ממוצעים נאים של 8.0 נקודות, 2.3 ריבאונדים ו-3.9 אסיסטים למשחק.

דרושפאקה

ב-31 באוקטובר 2015 חתם וילבקין בקבוצת דרושפאקה מליגת העל הטורקית, ששיחקה באותה עונה גם במפעל היורוליג. לקראת עונת 2016-2017 חתם המאמן הישראלי דייוויד בלאט בדרושפאקה, ותחתיו היה נחשב וילבקין לשחקן מפתח בקבוצה. בעונת 2017-2018 הוביל וילבקין את קבוצתו לזכייה היסטורית באליפות היורוקאפ, מה שהקנה לה כרטיס יורוליג לעונת 2018-2019. במשחק השני בסדרת חצי הגמר מול באיירן מינכן (בזמן של 1-0 לדרושפאקה בסדרה), קבע וילבקין שיא קריירה עם 41 נקודות. בסיום אותה עונה, זכה וילבקין בתואר שחקן העונה ביורוקאפ ומאוחר יותר, אף ב-M.V.P של סדרת הגמר במפעל. את עונת היורוקאפ סיים וילבקין עם ממוצעים מרשימים של 19.7 נקודות, 4.8 אסיסטים, 2.6 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות למשחק.

מכבי תל אביב

ב-10 ביולי 2018, חתם וילבקין במכבי תל אביב הישראלית לשנתיים, לאחר ששילמה לדרושפאקה כמיליון יורו בתשלומים לשלוש שנים.
קרויצלינגן

היסטוריה

שם הרשות המקומית נובע מהמנזר האוגוסטיני קרוצלין, ובהמשך כקריציליגן אבי. היא נוסדה ב-1125 על ידי הבישוף של אולריך. במלחמת שווייץ ומלחמת שלושים השנים לאחר המצור של קונסטנץ על ידי חיילים שוודים, המנזר האוגוסטיני נשרף על ידי אנשיו של קונסטנס, שהאשימו את הנזירים בכך שתמכו באויב. ב-1650 המנזר נבנה מחדש במקומו הנוכחי. עם תהליך החילוניות ב-1848, הפך המנזר לבית ספר למורים. הקפלה הפכה לכנסייה קתולית.
האזור היה מיושב עוד בתקופת הברונזה. מטבעות קלטים ורומיים וכלים שונים שנמצאו, העידו על התיישבות לאורך תקופות ממושכות. קורצריקנבך מוזכרת לראשונה כריהינבה ב-830, אגלשופן כאגולטשופן ב-1125 ואימשופן כאימנשובן ב-1159. שטח הרשות, למעט המנזר האוגוסטיני, היה שייך לבישוף של קונסטנס. כאשר Eidgenossen כבש את הקטנון ב-1460 ובהמשך כאשר התחוללה הרפורמציה הפרוטסטנטית, הקשרים עם הערים השכנות התרופפו.
עד תחילת המאה ה-19 קרויצלינגן עסקה בעיקר בחקלאות. ספינות הקיטור הראשונות בימת קונסטנץ החלו להופיע ב-1824. מסילת הרכבת הראשונה לרומנשורן הושלמה ב-1871, והמסילה לוגינהואזן הושלמה ב-1875. הדבר הביא סחורות ותעשייה לאזור. ב-1874 קרויצלינגן הפכה לבירת המחוז במקום גוטליבן. יחד עם זאת, עד מלחמת העולם הראשונה, קרויצלינגן הייתה מעין פרבר של קונסטנץ. רוב התעשייה הייתה בידיים גרמניות. המלחמה הפכה את קרויצלינגן לעצמאית יותר.

גאוגרפיה

שטחה של קרויצלינגן הוא 11.49 קמ"ר, 3.13 מתוכם הם למטרות חקלאיות ו-3.24 קמ"ר הם יער. 4.87 קמ"ר הם שטח בנוי (כבישים או מבנים) ו-0.11 קמ"ר הם נהרות או אגמים.
בשטח הבנוי 22.3% הם מבנים תעשייתיים, 5.7% למגורים, 0.7% לתשתית תחבורה, בעוד פארקים ומגרשי ספורט מהווים 8.4% מהשטח הבנוי.
הרשות המקומית ממוקמת במחוז קרויצלינגן, באזור הגבול עם גרמניה, בקרבת העיירה הגרמנית קונסטנץ.

כלכלה

שיעור האבטלה נכון לשנת 2007 עמד על 3.54%. בשנת 2000 היו 11,275 עובדים שגרו ברשות המקומית, מתוכם 31% עבדו מחוץ לקרויצלינגן. כ-4,700 עובדים נוסעים לקרויצלינגן מבחוץ. 8.4% מהעובדים משתמשים בתחבורה ציבורית ו-48.2% עושים זאת ברכב פרטי.
בעבר, כלכלת קרויצלינגן התבססה על תעשיית היין, אך בעקבות מחלות ויבולים לא טובים, ענבי היין האחרונים גודלו ב-1938.
כיום, הכלכלה המקומית מתבססת בעיקר על מסחר וייצור.

דת

על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2000, 74.45% מהאוכלוסייה הם נוצרים, מתוכם 37% משתייכים לכנסייה הקתולית, 31% לכנסייה המתוקנת השווייצרית, 3.69% לכנסייה האורתודוקסית. 11 תושבים (כ-0.06%) הם יהודים, ו-12.06% מוסלמים. 8.95% הם אגנוסטים או אתאיסטים
הארו (רובע)

גאוגרפיה

הרובע גובל במחוז הרטפורדשייר בצפונו, ברובע הילינגדון במערבו, ברובע אילינג בדרום, ברובע ברנט בדרום מזרח וברובע בארנט במזרח.

היסטוריה

רובע הארו הוקם בשנת 1934 כרובע עירוני של מחוז מידלסקס בעקבות חוק השלטון המקומי 1929 וצו שניתן בעקבותיו בשנת 1934 להסדרת מחוז מידלסקס. הרובע הוקם על ידי איחוד הרובע העירוני הארו שעל הגבעה, הרובע הכפרי הנדון והרובע העירוני וילדסטון. הרובע הפך לרובע מוניציפלי ב-4 במאי 1954. בשנת 1965 שונה מעמד הרובע מכוח חוק השלטון בלונדון 1963, והרובע הפך לחלק מלונדון רבתי. גבולות הרובע לא שונו בשל גודלו ומספר התושבים הבר בו (באותה עת היה הרובע הגדול ברובעי מידלסקס - והתגוררו בו כ-209,000 תושבים (1961)).

אוכלוסין

אוכלוסיית הארו היא אוכלוסייה מבוססת ביותר. תושבי הרובע מתגוררים בעיקר בבתים פרטיים, הרובע ברובו הוא בעל אופי כפרי. אחוז הפשיעה ברובע נמוך ביותר (מהנמוכים ברובעי לונדון). הקרבה היחסית לעיר, ואופיו של הרובע מסביר את מחירי הדירות הגבוהים שבו.

השכלה

ברובע פועלות מכללת הארו, מכללת סטאנמור ומכללת סנט דומיניק, וכן בית הספר היוקרתי הארו לבנים. בשונה מיתר רובעי לונדון, הלימודים בחטיבות הביניים שברובע מתחילים בכיתה ו' (גיל 11+) ולא בכיתה ז' (גיל 12+).
Microsoft Small Basic

Microsoft Small Basic היא שפת תכנות מבוססת אובייקטים מבית מיקרוסופט. השפה הותאמה במיוחד לילדים ולמתחילים בתחום תכנות המחשבים.
סביבת הפיתוח המתאימה לשפת התכנות היא Small Basic, הניתנת להורדה באתר הרשמי של שפת התכנות. פורמט הקובץ המתאים הוא "SB.*".

דוגמאות קוד

הדגמת מנגנון קלט-פלט של השפה:
TextWindow.WriteLine("Enter your name: ") ' מבקש מהמשתמש להקליד את שמוname = TextWindow.Read() ' יוצר משתנה וממלא אותו בקלט - משמע, השםTextWindow.WriteLine("Hello, " + name)

שליפה מתוך מערך בהתאם לקלט:
book["never ending story"]["title"] = "Never Ending Story"book["never ending story"]["author"] = "Michael Ende"book["lord of the rings"]["title"] = "Lord of the Rings I - The Ring Fellowship"book["lord of the rings"]["author"] = "J. R. R. Tolkien"TextWindow.Writeline("Enter book: ") ' מבקש קלטsearch = TextWindow.Read()author = book[search]["author"]title = book[search]["title"]TextWindow.WriteLine(author + " " + title)
אברהם אזולאי (מנדלבוים)

תולדותיו

נולד בשכונת מאה שערים בירושלים, לרב יעקב מנדלבוים, ראש השוחטים בירושלים, ולפייגה, בת הרב בכור חיים יוסף דוד אזולאי בן רבי יהודה זרחיה אזולאי ממראכש. יש שיחסוהו למשפחת החיד"א. נשא את שם משפחת אמו - אזולאי. למד בישיבת עץ חיים ובישיבת תורת חיים. לאחר נישואיו עבד כשוחט בכפר תבור וכמשגיח כשרות בראשון לציון ולאחר מכן ביפו.
במלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. בתום המלחמה שב ליפו והחל בעסקנות ציבורית מקומית. היה יושב ראש ועד שכונת נוה שלום. ארגן את השכונות נווה שלום, נוה צדק, אהל משה ומחנה יוסף למועצה אחת ופעל לסיפוחן לתל אביב. בין השנים 1919–1935 היה חבר ועד קהילת יהודי יפו ותל אביב ושימש יושב-ראש של כמה מוועדותיו. במקביל שימש באותן שנים חבר מועצת עיריית תל אביב. היה ממייסדי שכונת מאה שערים בתל אביב, וכמו כן השתתף בייסוד השכונות נווה שאנן, נורדיה ומונטיפיורי. היה פעיל בארגון בעלי הבתים בתל אביב וחבר הנהלת בנק בעלי הבתים העירוני.
היה פעיל בהתארגנותו של הציבור החרדי בתל אביב, וכן היה פעיל בתחומי החינוך הדתי, השבת והכשרות בעיר. הקים בתי כנסת ומקווה בשכונת מאה שערים וייסד את "משמרת השבת" בתל אביב. 
הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית, ופעל במסגרתה להקמת אגף חרדי בשם "אחדות ישראל". בשנת 1935 נבחר כציר לקונגרס היסוד של "ההסתדרות הציונית החדשה" שהתכנס בווינה. נבחר כחבר הנשיאות וכגזבר-כבוד.
רכש אדמות ליד ראשון לציון מערבי מקומי, והתכונן להקים עליהן יישוב יהודי בשם "תל אלימלך", לזכר האדמו"ר רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין. 
היה בעל אוסף של כתבי יד עתיקים, חלקם ירושה מזקנו החיד"א, ומסר אותם לבית הספרים הלאומי.
נפטר בשנת 1957, בן 71 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.