google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיקה חסידית

מוזיקה חסידית, היא סוגה מוזיקלית השייכת למוזיקה היהודית. במקור, המונח כלל רק ניגונים ושירים שהושרו בתנועת החסידות, בה יוחס למוזיקה תפקיד חשוב בעבודת השם.
בימינו התרחב המונח והוא כולל את מרבית הז'אנרים המוזיקליים הרווחים בחברה היהודית אורתודוקסית.

מוזיקה חסידית

מוזיקה חסידית מודרנית הנשענת על בסיס המוזיקה החסידית המסורתית בליווי כלים חדשים ובמקצב מהיר יותר, בהשפעה בולטת של סגנונות הרוק, הפופ, הדאנס ומוזיקה מערבית אחרת.
בין האמנים הבולטים בתחום זה ניתן למנות את הזמרים מרדכי בן דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, ליפא שמלצר, בני פרידמן, מוטי שטיינמץ ועוד, את המלחינים (חלקם גם מעבדים) יוסי גרין, פנחס (פינקי) ובר, ישראל לאם,  משה מרדכי (מונה) רוזנבלום, משה לאופר רובי בנט ועוד.

מזרחי חסידי

ז'אנר המשלב מוטיבים מזרחיים אך מושר על ידי זמרים המשתייכים לז'אנר החסידי, על פי רוב ללא מבטא מזרחי.

שירת ילדים

במוזיקה החסידית בולטת הופעת ילדים, המהווים תחליף לקול הסופרן הנשי. מקהלות ולהקות של ילדים מבצעות על פי רוב שירים השייכים לז'אנר החסידי. מקהלות הילדים משמשות הן כז'אנר בפני עצמו והן כקרש קפיצה של הסולנים לקריירה מוזיקלית בעתיד, בהסתמך על כישורים ופרסום שרכשו כחברים במקהלות ובלהקות. בין הלהקות והמקהלות הבולטות שפעלו בעבר: פרחי לונדון של יגאל צליק (נחשב כאבי להקות ה"פרחי"), פרחי טורונטו של ירחמיאל ביגון שהקים בהמשך את פרחי מיאמי, צליל וזמר של אברהם רוזנברג, עמודי שיש של שמואל בורגר ואלי והילדים של אלי ליפסקר, ובישראל: רננו חסידים של חיים בנט, ופרחי צברים ואנעים זמירות של משה מרדכי רוזנבלום.
בין הלהקות והמקהלות הפעילות כיום: מקהלת 'צבאות ה' בארה"ק' של חסידי חב"ד, הקינדרלעך, פרחי ירושלים ומלאכים (של תלמידי בית הספר "מלאכים" לקול ולמוזיקה יהודית אומנותית), ובחו"ל: פרחי מיאמי של ירחמיאל ביגון ופרחי בני הישיבות ("ישיבה בויס").
עם ילדי הפלא הבולטים בעבר ובהווה נמנים: יוסל'ה רוזנבלט, חיים אליעזר הרשטיק ובנו ישראל, אברהם פריד, מוטי זינגבוים, אהרן הלוי (מוכר מאז כמוטי ויזל), עמית ליסטוונד, רפי ביטון, נתי שיש, דודי הרץ, מידד טסה, יונתן שינפלד, אברהם חיים גרין, מישל כהן (מהסולנים הראשיים של "פרחי ירושלים" ומצטיין העונה הראשונה של התוכנית בית ספר למוסיקה).

מזרחי

מוזיקה דתית מזרחית המושפעת ממוזיקה ערבית וממוזיקה ים תיכונית ישראלית.
בין האמנים הבולטים בתחום זה ניתן למנות את הזמרים גד אלבז, חיים ישראל, יניב בן משיח, איציק אשל, איציק דדיה, ואיציק אורלב ואת המלחינים שמואל יונה ושרון אבילחק. אביהו מדינה הוא זמר, כותב ומלחין מהבולטים ביותר במוזיקה המזרחית.

תפוצה

כיום נחשבת המוזיקה החסידית כמוזיקה המיועדת בעיקר לציבור הדתי. תחנות הרדיו החרדיות משדרות בעיקר מוזיקה חסידית. בתחילת העשור השני של המאה ה-21, הגיעה המוזיקה החסידית אף לאינטרנט, בין באתרים המכילים קובצי שמע ובין בכתבות טקסט ווידאו.

חתונות

ברוב החתונות בציבור הדתי לאומי ובחתונות בציבור החסידי, השירים החסידיים תופסים מקום עיקרי במוזיקה שמתנגנת באירוע. החל מהחופה שמלווה בשירי נשמה, ניגונים ושירים חסידיים איטיים ומרגשים וכלה בהרקדות המוניות. על המוזיקה בחתונות מופקדים לרוב תזמורות שינגנו מוזיקה חסידית או לחלופין תקליטן, כגון תזמורת שלהבת המפורסמת של הזמר והיוצר גלעד פוטולסקי ועוד עשרות מאות בתחום.
קודורי (עמק)

גאוגרפיה

עמק קודורי הוא החלק העיקרי של אבחזיה עילית. היא שוכנת במעלה נהר קודורי בחלק הצפון-מזרחי של אבחזיה, כ-64 ק"מ בתוך אבחזיה מהגבול הרשמי של גאורגיה. היא מרוחקת כ-32 ק"מ צפון-מזרחית לעיר החוף, סוחומי, בירת אבחזיה. גובה העמק נע בין 1,300 - 3,984 מטר מעל פני הים. תוואי פני השטח מכוסים יערות הרריים מחטניים ומכוסה לסירוגין בשלג.
האקלים בעמק קודורי הוא הררי, והחורפים מושלגים. כמות המשקעים נעה בין 1,600 מ"מ ל-2,000 מ"מ לשנה. אפריל הוא החודש בעל המשקעים הרבים ביותר, עם כ-160 מ"מ, ואילו ינואר הוא החודש הגשום בעל המשקעים המועטים ביותר, עם 120 מ"מ. מעל ל-30 יום לשנה בממוצע יורד גשם כבד. שלג יורד 180 ימים בשנה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 5°C מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם ממוצע של 3°C‏-, ויולי הוא החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 14°C.
בעמק נמצאים מספר כפרים הרריים, כמו: שחארה, אומרישרה, אז'רה עילית, אז'רה תחתית, לאטה ועוד. עד לפלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט 2008 היה העמק, מבחינה מנהלית חלק מאבחזיה עילית, ונשלט על ידי ממשלה אבחזית גולה. האבחזים שעד לפלישה הרוסית לגאורגיה לא שלטו באזור, הכלילו אותה כחלק ממחוז גולריפש. על פי המפקד הגאורגי האחרון שנערך בשנת 2002, מנה מספר תושבי העמק, 1,956 איש שמתוכם 1,912 הם גאורגים (סוואנים).
בן-ציון רובין

ביוגרפיה

רובין נולד בטריפולי שבלוב ועלה לישראל ב-1949 למעברת "שבות עם" ומשם עבר עם משפחתו לנתניה. למד מדעי הרוח באוניברסיטה העברית, לימודי עיתונות באוניברסיטת תל אביב ובעל תעודת הוראה מבית הספר לחינוך שליד האוניברסיטה העברית. הוא עבד כמורה בתיכון בר-אילן ובמדרשיית "נועם" בנתניה ובשנת 1961 הצטרף למפד"ל והחל בפעילות מפלגתית.
רובין נבחר לכהן כחבר מועצת העיר נתניה בקדנציות השישית, השביעית והשמינית. ובין השנים 1969 עד 1978 שימש כסגן ומ"מ ראש העירייה. רובין עסק רבות בתחום החינוך, היה מהוגי ויוזמי מרכז הספורט "אליצור" בנתניה. דאג להבאת אבן המצבה ממדבר התועים בחצי האי סיני לבית יד-לבנים, ופעל להקמת בתי כנסת על גגות בני-ילדים, תוך ניצול השטח ושילוב פעילות קהילתית. ליווה את הקמת "כפר עידוד" לאוכלוסיה בעלת צרכים מיוחדים.
בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית. כהונתו נמשכה גם לאורך הכנסת העשירית, לאחר שפרש אל תמ"י והיה מראשיה. רובין פעל כחבר בועדות הכנסת השונות בתחומי החינוך והחברה.
בממשלת ישראל התשע עשרה ובממשלת ישראל העשרים כיהן כסגנם של שרי העבודה והרווחה אהרון אבוחצירא ואהרן אוזן.
בנוסף, שימש כיו"ר ארגון יוצאי לוב וממשיך בפעילות למען הקהילה.
בשנת 2005 עיריית נתניה בחרה להעניק לרובין את תואר "יקיר העיר נתניה".
רוגבי נכים

רוגבי נכים הוא ענף ספורט קבוצתי לאתלטים בעלי מוגבלות. המשחק דומה למשחק רוגבי רגיל, אך הוא משוחק בידי שחקנים היושבים בכיסאות גלגלים (המעוצבים ייחודית לספורט זה) וחוקיו שונו מעט כך ששחקנים אלה יוכלו לשחק. הספורט פעיל ביותר מ-20 מדינות בכל רחבי העולם ומתקיים גם במסגרת המשחקים הפאראלימפיים מאז אולימפיאדת הנכים סידני (2000).
רוגבי הנכים פותח בקנדה ב-1977, ונקרא בתחילה Murderball, דהיינו "כדורצח". בארצות הברית קיבל הענף שם חדש: Quad Rugby מכיוון שהשחקנים שמשחקים בענף חייבים להיות בעלי הפרעות חמורות בהנעתן של שלוש גפיים לפחות. לרוב משחקים בענף אנשים בעלי הפרעות תנועה חמורות בארבעת גפיהם. רבים מהשחקנים מורחים דבק על הכפפות כדי להצליח לאחוז בחישוקי ההנעה של כיסאות הגלגלים.
משחק רוגבי נכים מתקיים באולם סגור שרצפתו היא רצפת עץ קשיח. חוקיי הענף כוללים אלמנטים רבים מחוקי כדורסל הנכים, מחוקי הוקי הקרח, מחוקי הכדוריד ומחוקי האיחוד הרוגבי. למרות השם הכמעט זהה, לרוגבי נכים אין כמעט שום דבר משותף עם ענף הספורט שלכאורה מקביל לו, רוגבי.
הספורט נתמך על ידי פדרציית רוגבי הנכים העולמית (באנגלית: International Wheelchair Rugby Federation ‏; IWRF), אשר הוקמה ב-1993.
אילן בנק

פרופ' אילן בנק (נולד 1951) הוא פנימאי, ראומטלוג, לשעבר מנהל מעבדת מחקר בנושא מערכת החיסון בבית החולים תל-השומר, פרופסור לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית במרכז רפואי מעיני הישועה בבני ברק. 
בין התמקצעותיו של בנק בראומטולוגיה, נמנית מומחיותו במחלת לופוס, תסמונת אנטי-פוספוליפידית, (קדחת ים תיכונית משפחתית) ומחלות אוטואינפלמטוריות.

קורות חיים

בנק נולד בשנת 1951 למיירה ופרופ' הרי צבי בנק. במסגרת העתודה האקדמית התקבל בגיל 18 לפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בנק בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות בשנת 1975. בצה"ל שירת כרופא צבאי עד 1982.
לאחר סיום השירות הצבאי יצא בנק לארצות הברית, שם התמחה במחלות פנימיות וראומטולוגיה, (1982-1988). בשנת 1987 התמנה לפרופסור לרפואה בבית הספר לרפואה College of Physicians and Surgeons באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. 
בשנת 1986 פרסם בנק מאמר מדעי על גילוי של תאי חיסון חדשים מסוג תאי ה-T המכונים 'גאמה-דלתה' האחראים על מערכות החיסון וההגנה מפני חיידקים, וירוסים ומחלות סרטן, המשמשים היום לטיפול בסרטן בניסויים קליניים מתקדמים. המאמר הוכר כ Pillar of Immunology על יד האיגוד האימונולוגי האמריקני (The American Association of Immunologists) ופורסם שוב ככזה ב כתב העט המדעי Journal of Immunology אוגוסט 2016.
בשנת 1988 חזר בנק לישראל, לבית חולים תל-השומר, למחלקה פנימית ו'. בנק מונה לסגן מנהל בכיר של המחלקה, בנוסף ניהל מרפאת מפרקים ואת מעבדת המחקר בנושא מערכת החיסון. בנוסף מכהן בנק כפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ברפואה.
משנת 2016 מכהן בנק כמנהל מחלקה פנימית בבית החולים מעייני הישועה בבני ברק.
הפאראן גופרתי

הפאראן גופרתי (באנגלית: Heparan sulfate, בר"ת: HS) הוא רב-סוכר קווי המצוי בכל הרקמות בבעלי חיים. הוא מופיע כפרוטאוגליקן שבו שתיים או שלוש שרשראות HS קשורות לקרום התא או למטריצה החוץ-תאית. בצורה זו נקשר ה-HS למגוון ליגנדים חלבוניים, ומסייע בוויסות מגוון תהליכים ביולוגיים, ובהם תהליכי התפתחות, אנגיוגנזה, קרישת דם וגרורות שאת.

פרוטאוגליקנים

הפרוטאוגליקנים ההפאראן-גופרתיים (HSPG) העיקריים בקרום התא הם ה-Syndecans חוצי-הממברנה והגליפיקנים (Glypicans) המעוגנים לקרום התא באמצעות הגליקוליפיד Glycophosphatidylinositol‏ (GPI). עם צורות משניות אחרות של HSPG ממברנלי נמנים betaglycan‏ ואיזופורם V-3 של החלבון CD44, המצוי בקרטינוציטים ובמונוציטים שעברו שפעול.
במטריצה החוץ-תאית, בעיקר בקרום הבסיס (Basement membrane), הסוגים העיקריים נושאי-ה-HS הם החלבונים המרכזיים רבי-המתחמים פרלקן (perlecan), אגרין (Agrin) וקולגן מסוג XVIII.

מבנה הפאראן גופרתי וההבדלים בינו ובין הפארין

הפאראן גופרתי שייך למשפחת גליקוזאמינוגליקן בקבוצת הפחמימות, וקרוב מאוד במבנהו להפארין. שתי התרכובות בנויות משרשרת של יחידות דו-סוכר מגופרתות בצורות מגוונות. יחידות הדו-סוכר העיקריות המופיעות בהפאראן גופרתי מוצגות להלן.
יחידת הדו-סוכר השכיחה ביותר בהפאראן גופרתי מורכבת מחומצה גלוקורונית לחד-הסוכר N-Acetylglucosamine, ומהווה כ-50% מכלל היחידות. לעומת זאת, בהפארין IdoA(2S)-GlcNS(6S))‎ מהווה 85% מהפארין הלקוח מבקר וכ-75% מזה הלקוח מריר המעיים של חזיר. הבעיה מתעוררת כאשר מבקשים להגדיר גליקוזאמינוגליקן מעורב, המכיל הן מבנים דמויי-הפארין והן מבנים דמויי-HS. הוצע כי יש לאפיין גליקוזאמינוגליקן כהפארין רק אם מספר קבוצות N-sulfate שבו עולה במידה ניכרת על קבוצות N-acetyl, וריכוז קבוצות O-sulfate עולה על זה של N-sulfate.
באיורים שלהלן לא מופיעות יחידות דו-סוכר נדירות המכילות 3‎-O-sulfated glucosamine‏ (GlcNS(3S,6S)‎ או קבוצת אמין חופשית (GlcNH₃⁺‎). בתנאים פיזיולוגיים נמצאות קבוצות האסטר והאמיד הגופרתיים במצב של דה-פרוטונציה ומושכות יונים נגדיים טעונים חיובית בשאיפה ליצור מלח. משערים כי זו הצורה שבה מתקיים ה-HS בקרום התא.
ארמון ברדק-אה סיאה

היסטוריה

האתר נחפר בשנת 1977 על ידי ארכאולוגים איראניים, בראשות אחסן יע'מאי.
חפירות נוספות שבוצעו במקום בשנת 2005, הובילו לגילוי פסל המציג את ראשו של קיסר השושלת האחמנית דריווש הגדול (485-521 לפנה"ס) כשמשרת אוחז במעין מטריה מאחוריו, וכן בארבע מגילות זהב מקופלות במשקל כולל של כ-3 ק"ג זהב. הארכאולוג הראשי של החפירה טען כי ייתכן שהיו בתוך המגילות כתובות אותם הסתירו במכוון בצורה זו. בנוסף התגלה במקום כתב יד הכתוב בשפה הניאו בבלית. שישה מטבעות ברונזה התגלו ליד הפסל, כמו גם כמה קישוטים העשויים משנהב וכמה שברי לפיס לזולי ואבן-מתכת יחד עם ידית.
כותרות עמודי הארמון היו מקושטות בתמונות של נשרים ואריות. הנשר היה סמל של כוח וחכמה בתקופת השושלת האחמנית. חתיכות של כותרות העמודים, כולל עיניים, כנפיים, ניבים, וזרבוביות, התגלו במהלך החפירות. תמונות מסוג זה ניתן לראות גם בפרספוליס.
צוות הארכאולוגים החל בחפירות תחת פיקוחו של יע'מאי, לאחר שצוות שלו הוא שגילה קודם לכן את הארמון בשנת 1977. ארמון דריווש דומה במקצת לארמון אפדנה שבפרספוליס.
טוג (אתר אינטרנט)

מאפייני האתר

האתר הוקם על ידי קבוצת משקיעים חרדיים מישראל ומארצות הברית. לאחר כמה חודשי הרצה, שהחלה ביולי 2009, נפתח האתר לציבור. האתר הגיש לקוראיו מגוון נושאים חדשותיים, מאמרי השקפה, טורי פרשנות אישיים, סקירות היסטוריות, מושגי יסוד יהודיים או כלליים מזווית יהודית וחדשות המגזר החרדי. בתחילה פעלה מערכת האתר ממשרדי "עולם התורה" ו"מפתח העיר" הנמצאים בבעלותו של הרב יעקב לבין מנכ"ל הפלס לשעבר מנכ"ל יתד נאמן, והבעלים של חברת הניהול שהפעילה את האתר כאשר עדיין נקרא "אתרוג". כחלק מהשינויים בבעלות האתר ובהנהלתו, פרש לבין מחברת הניהול של האתר החדש, ופעילות האתר הועתקה משם.
עורך האתר היה יחיאל (חיליק) טברסקי שגם כתב מפעם לפעם טורים אישיים או מאמרי פרשנות. מנהל האתר היה חיים לוי, שניהם שימשו בתפקיד אותו מילאו באתר 'אתרוג'.
האתר החזיק מערכת חדשות פעילה, שהפיקה את הכתבות ואת הידיעות באופן עצמאי. את המערכת והכתבים ניהל חיים לוי, שהתחיל את דרכו קודם לכן בניהול אינדקס המוסדות ומערכות הכשרות של "עולם התורה". בכל הידיעות באתר הייתה אפשרות לשליחת תגובות של הגולשים (טוקבק).
מלבד האתר בעברית, הפיקה המערכת גם אתר מקביל באנגלית, שמספק בעיקר ידיעות פנים-חרדיות וסקירות היסטוריות, המתורגמות בעיקרן מאלו המובאות בגירסתו העברית של האתר.
האתר השתמש בטרמינולוגיה המקובלת בקרב החרדים. כך, למשל, הוא סיפר לקוראיו: "חשש: שניים מתו משפעת מקסיקו", ולא בשם המקובל בציבור החילוני, שפעת החזירים. כמו כן, לא הופיעו באתר דיווחים על מקרים פליליים של רצח, אונס או סמים.

בראי היום

גולת הכותרת של האתר הייתה המדור "בראי היום", בו הובאו מאמרים שונים שכללו סקירה היסטורית של קהילות ישראל בגולה, אישים בעבר היהודי ואירועים שונים. המאמרים הובאו בדרך כלל בהקשר לאירועים אשר התרחשו בלוח השנה היהודי באותו יום.
המדור הציג אירועים היסטוריים מזווית ראייה חרדית. את רצח חיים ארלוזורוב, למשל, ייחס האתר לזעזוע שהביע בטבריה הרב מרדכי חיים קסטלניץ–סלאנים מחילול שבת שיוחס לארלוזורוב. המאמר הסתיים במילים: "בטבריה כלל לא התפלאו לשמע החדשות בצאת השבת, שם היו מי שהבינו כבר בליל שבת כי אמירתו של ר' מוט'ל - לא תשוב ריקם". (מצאו ודייקו כי רבי מוטל התייחס באמירתו על ארלוזורוב, בדיוק בשעה בה נרצח) דוגמה נוספת: את סיוע החירום ששלח הברון אדמונד רוטשילד בקיץ ה'תרנ"ח (1898) למושבה משמר הירדן שנאבקה בביצות ובמלריה, שייכו שם לבקשה אישית בנידון שקיבל הברון מתושב ירושלים ממנו התפעל, לו היו קרובים במושבה.

סגירת האתר ופתיחתו מחדש

אתרוג נסגר ב-16 בדצמבר 2009, עם פרסום גילוי הדעת של הרבנים החרדיים אשר אסר שימוש באינטרנט, ונפתח מחדש תחת השם "טוג" כחודשיים לאחר מכן.
עמנואל אלבז-פלפס

ביוגרפיה

אלבז-פלפס נולדה בצרפת. היא עלתה לבדה לישראל בשנת 2000. בעלת תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובתולדות עם ישראל, ותואר שני במזרח תיכון בן-זמננו - שניהם מאוניברסיטת תל אביב. כמו כן, למדה בחשיפה – בית ספר לאומנויות התקשורת, הטלוויזיה והמולטימדיה.
החלה את דרכה בתקשורת כמתרגמת ועורכת באתר "ג'רוזלם פוסט". בהמשך, כתבה וערכה שם את המהדורה בצרפתית. ב-2007 עברה ל"ישראל פוסט", בתפקיד עורכת חדשות החוץ.
ב-2009 הצטרפה לחדשות 10, תחילה כתחקירנית ומגישת פינה בתוכנית הבוקר, ובהמשך כקשבת בדסק החוץ ומגישת פינות בתוכניות "5 עם רפי רשף", "שישי בבוקר" ו"צינור לילה".
בשנים 2014–2016 עבדה כנספחת-תקשורת בשגרירות ישראל בצרפת.
ב-2017 חזרה לעשייה עיתונאית והצטרפה לתוכנית התחקירים החדשה "זמן אמת", המשודרת בכאן 11, ובמסגרת התוכנית יצרה את הסרט "העוקץ של המאה" עם הבמאי ארי פינס.
בנובמבר 2017 שבה אלבז-פלפס לחדשות עשר ככתבת לענייני חדשות חוץ.
אלבז-פלפס נשואה ואם לשניים.
דור גליק

ביוגרפיה

דור גליק גדל בכפר סבא. בצעירותו החל ללמוד את השפה הגרמנית. לפני שירותו הצבאי התנדב לשנת שירות במכינת רבין. שירת בגלי צה"ל ככתב המסקר את ועדות הכנסת, ערביי ישראל ואת תחום הרווחה. לאחר מכן שימש כעורך ומגיש מהדורות חדשות בתחנה. לאחר שחרורו כתב במוסף עיתון הארץ, ובשנת 2010 מונה לכתב אתר ynet בברלין, במקביל ביצע התמחות במחלקת חדשות החוץ של העיתון הגרמני ״די-וולט" במסגרת מלגת חילופי עיתונאים. לאחר שחזר לישראל היה עורך אתר האינטרנט של מכון גתה והנחה ערבי תרבות בנושאים שקשורים ליחסים בין ישראל לגרמניה. כששב לגרמניה עבר התמחות בפרלמנט הגרמני והיה עוזרו של פולקר בק ממפלגת הירוקים, יו״ר ועדת הידידות הפרלמנטרית ישראל-גרמניה. בשנת 2015 החל לשמש ככתב ערוץ עשר בגרמניה ובאירופה כולה. באפריל 2018 קיים ראיון עם קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
לגליק תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובהיסטוריה כללית מהאוניברסיטה העברית ותואר שני בהיסטוריה ותאוריה של היחסים הבינלאומיים מבית הספר לכלכלה של לונדון.
דג מלוח (משחק ילדים)

דג מלוח הוא שמו של משחק ילדים המכונה גם אחת שתיים שלוש דג מלוח או מכשפה מביטה. בספרו 'הניצוץ', סטיבן קינג מזכיר משחק דומה בשם רמזור אדום, שהשוני המהותי היחיד בו הוא שהסופר סופר עד עשר.

חוקי המשחק

לחוקי המשחק מגוון גרסאות, המורכבות כולן משלושה שלבים. בכולן, נבחר אחד המשתתפים לתפקיד "דג מלוח". המשחק מסתיים בכך שנבחר המשתתף שימלא את תפקיד הדג המלוח בסיבוב הבא.

שלב ראשון

הדג המלוח עומד צמוד לקיר או קו דמיוני.
שאר המשתתפים עומדים במרחק כ-10 מטר ממנו, מאחורי קו קבוע מראש. ה"דג המלוח" מסתובב עם הגב למשתתפים, עוצם עיניים, קורא "1, 2, 3 דג מלוח", ושוב מסתכל אל המשתתפים. בזמן שהוא קורא, יתר המשתתפים מתקדמים לעברו. כאשר הוא פוקח עיניים הם קופאים במקום. אם הדג המלוח רואה מישהו זז, הוא פוקד עליו לחזור לקו התחלה. מטרתם של המשתתפים להגיע אל הדג המלוח ולגעת בו, או, בגרסה אחרת של המשחק, לגעת בקיר לידו הוא עומד.
גרסה נוספת: לאחר שהדג המלוח מסיים לספור עד שלוש, הוא עובר בין יתר המשתתפים הקפואים על עומדם. הוא משנה את התנוחה בה הם עומדים כרצונו (מפסל בהם). בזמן שגבו מופנה לחלק מן המשתתפים, הם יכולים להתגנב אל קו היעד. כמובן, אם הדג המלוח ראה את המתגנב, עליו לחזור לקו ההתחלה.
יש גם גרסה שבה לאחר שהמשתתפים קופאים במקומם, ה"דג המלוח" ניגש לכמה משתתפים שבחר, ומנסה להצחיק אותם (ברוב המקרים אסור לו לגעת בהם). אם משתתף זז או צחק הוא חוזר לקו ההתחלה המסומן.

שלב שלישי

משחק תופסת, מי שנתפס הופך להיות הדג המלוח בסיבוב הבא.
בגרסה אחרת, המשתתפים יכולים להגיע לנקודה מוסכמת מראש ומי שמגיע לשם חסין מהתפיסה באותו סיבוב.
ג'לי בלי

גֶ'לִי בֶּלִי (באנגלית: The Jelly Belly Candy Company) היא יצרנית אמריקנית של סוכריות ג'לי בטעמים.

אודות

הרעיון המקורי לסוכריות ג'לי בלי היה של היזם האמריקאי דייוויד קליין בשנת 1976. קליין פנה אל חברת "The Herman Goelitz Candy Company" כדי שתייצר עבורו את הממתק. תחילה הממתק לא הצליח אולם לקראת סוף שנות השבעים החל לצבור תאוצה. בשנת 1980 מכר קליין את הזכויות להמצאה ולחברה בעבור כאלף דולר. כעבור שנים אחדות הממתק הפך להצלחה אדירה. סיפורו של קליין עומד במרכז הסרט התיעוד איש הממתקים: סיפורו של דייוויד קליין. מרכז החברה ממוקם בפיירפילד, קליפורניה. היא מעסיקה כ-675 עובדים.
סוכריות הג'לי בלי באות במגוון של יותר מ-50 טעמים וצבעים. בשנת 2009 החלה חברת סידס ליבא את הסוכריות לארץ ואף פתחה חנות ייעודית לממתק במתחם הסינמה סיטי ברמת השרון. בניגוד לסוכריות ג'לי רבות אחרות, הג'לי בלי אינן מכילות ג'לטין.
פנחס (פבלו) ארליך

פנחס (פבלו) ארליך (ביידיש: פינחס ערליך; בספרדית: Pablo (Pinchas) Erlich;‏ תרע"ז 1917, טומשוב-לובלסקי, פולין – ט' בניסן תשס"א, 2 באפריל 2001, רחובות) היה מחנך ומחבר ספרי לימוד, סופר ועורך יידיש בארגנטינה.

קורות חיים

פנחס ארליך נולד בשנת 1917 בטומשוב-לובלסקי שבפולין. למד בעיר הולדתו, וסיים בה את בית הספר התיכון. החל לכתוב בעברית וביידיש כבר בהיותו פעיל בתנועת נוער חלוצית ציונית.
אחר כך יצא לעיר לבוב (לֶמבֶּרג), ובה השלים את לימודי ההוראה שלו, בקורסים הפדגוגיים של רשת החינוך העברית "תרבות". כמורה לימד בכמה ערים בפולין, במוסדות חינוך יהודיים.
בסוף שנת תרצ"ה (1935), בהיותו צעיר כבן שמונה עשרה, היגר ארליך עם אמו ושלושה אחים צעירים לארגנטינה והשתקע בבואנוס איירס, שם ישב אביו מזה מספר שנים. השלים בה את לימודי הפסיכולוגיה באוניברסיטה, וחזר ללמד בבתי ספר יהודיים. ניהל את רשת בתי הספר "תל אביב" שבבואנוס איירס והסביבה. הוא הוסיף לשמו המקורי את השם פבלו, כאות להוקרתו לארץ שקלטה אותו. למד ספרדית ושלט בה היטב. כמפקח בכיר ברשת החינוך היהודית, יצא בשנת 1970 למקסיקו סיטי, לנהל את רשת בתי הספר היהודים שם. לאחר מכן כיהן כמנכ"ל קרן קיימת לישראל בארגנטינה.
ארליך החל בכתיבת שירים, מאמרים ורשימות ביידיש, כבר עם הגיעו לארגנטינה. עם השנים כתב את הפובליציסטיקה שלו גם בספרדית. הוא היה מעורכי כתב העת היידי "יידישע דערציאונג" ('החינוך היהודי') ומעורכי הירחון העברי "דרום". תרם רבות לעיתוני הילדים בבואנוס איירס, ביידיש, בספרדית ואפילו בעברית. פרסם 22 ספרי לימוד ביידיש ובעברית.
שיריו של ארליך הולחנו ונפוצו בין תלמידיו הרבים. האנתולוגיות שחיבר, ספרי הלימוד והמקראות שכתב ביידיש ובספרדית, היו מוכרים מאוד בשעתם לתלמידי רשתות החינוך היהודיות בדרום אמריקה. בין השאר כתב על הרצל וביאליק, על מקורות יהדותו, על לימוד הכתב העברי ועוד. פרסם ספרים רבים ביידיש ובספרדית.
בשנת 1978 עלה לישראל, והמשיך בה את פעילותו הספרותית.
בשנת תש"ס-1999 הוציא בהוצאה עצמית את הספר "דמויות", קובץ מתורגם לעברית ובו כמאה מאמרים על היוצרים הגדולים של ספרות היידיש ועל אנשי רוח שפעלו בתרבות היידית.
פנחס (פבלו) ארליך נפטר ברחובות באביב 2001. נקבר על ידי אשתו מרים בבית העלמין החדש ברחובות.
רחבת הר הרצל

היסטוריה

הרחבה הוקמה בשנת 1950 בנקודה הגבוהה ביותר על הר הרצל ונחנכה ביום העצמאות השני של מדינת ישראל במעמד יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק, אך בגלל מספר המשתתפים המועט וגודלה הקטן היא הורחבה כמה שנים מאוחר יותר לכדי גודלה הנוכחי כיום. 
בסוף שנות ה-90 נערכה תחרות להקמת רחבה חדשה, תוכנית שהתבטלה לבסוף. בשנת 2008 שופצה הרחבה וגם הורחבה מעט והוחלפו המרצפות הישנות שהיו בחלקן עשויות מאבן ירושלמית מחוספסות במרצפות חלקות ובנוסף לכך הוקמו רמפות לנגישות ושלטי נגישות לנכים והורחבה החנייה בחזית הרחבה עבור צוותי טלוויזיה ותקשורת. 
בשנת 2012, במהלך החזרות לטקס המרכזי, נהרגה סגן הילה בצלאלי, דגלנית מחיל הרפואה ועימה נפצעו שבעה חיילים, לאחר שהתמוטט גשר התאורה שהקיף את הרחבה. הוריה של סג"ם הילה בצלאלי, הדליקו בטקס באותה שנה משואה לזכרה, בצוותא עם יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין.
משה להב

ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-11 במרץ 1965 לכוכבה ויצחק להב, למד בתיכון רנה קאסן שבירושלים ובצבא שרת בנח"ל. החל את דרכו המוזיקלית בעירו – ירושלים כאשר בגיל 17 הקים צמד שירה עם חברו לספסל הלימודים – פביאן ברנסבורג ( כיום ראובן בר ) צמד לגמרי לא רע נקראו השניים והחלו להופיע ברחבי העיר ואף צברו קהל משמעותי שהלך וגדל.
בצבא שירת להב בנחל ועם שחרורו עבר לגור במרכז הארץ ולהופיע (עדיין כחלק מהצמד) במועדונים הגדולים של תל אביב. בראשית שנות התשעים פורק הצמד ולהב חזר לעיר הולדתו – ירושלים. באותה תקופה הופיע במועדונים ירושלמים וגיבש קהל רב של חובבי שירה משותפת.
בשנת 1993 מאס להב במופעים האינטנסיביים והיום יומיים ופתח מועדון תיאטרון בירושלים בשם בית המרזח של כלבא שבוע בו אירח אמנים רבים ואף הופיע שם פעם בשבוע עם המופע שלו עצמו - "הטיש הגדול". במהלך השנים כתב והלחין שירים (שלימים נכנסו לאלבומיו) כדוגמת השיר "חיזורים" (הידוע בכינויו "מעלה מעלה").
לקראת סוף שנות התשעים ייסד וניהל להב את מועדון המופעים בצוללת הצהובה (בה מופיעים עד היום אמנים מובילים), במהלך שנות ניהולו את הצוללת התעצם הטיש מאד ולהב צירף כוח נוסף - איש המכירות והתרבותניק צפריר קום - יחד החלו להריץ את המופע ברחבי הארץ ממועדונים קבועים ועד אלפי מופעי חוצות, יישובים, חברות וכו'. היום צפריר הוא מפיק "הטיש הגדול".
ב-2007 הוציא להב את אלבומו הראשון בו שר משירי הטיש אל מול קהל חי ומשתתף, כמו כן שילב שניים משיריו האישיים.
ב-2011 הוציא להב את אלבומו השני איזה רוח שם שיתף פעולה עם רותי נבון, חופני כהן ונתן כהן שגם עיבד והפיק את האלבום. גם באלבום זה שולבו 3 שירים מקוריים.
ב-2012 צירף להב את ג'קי לוי וקובי אריאלי למופע בידורי מצליח שנקרא "טיש בשלושה" .
ב-2013 חבר לפזמונאי יורם טהרלב ויחד החלו להעלות ערב שנקרא לטיש יש זקן".
ב-2015 יצא בתוכנית בה הוא מארח את שייקה לוי 
ב-2016 העלה תוכנית משותפת עם רבקה מיכאלי בשם "לוקחים את הזמן"
ב- 2017 החל לשתף פעולה עם טוביה צפיר, ששי קשת, ואמנים נוספים
נגני הטיש המלווים את המופע שנים רבות: עדי חייט, אורן סודרי, זאב זהר ונח רוזנצוויג.
להב מרבה לשתף פעולה עם אמנים ויוצרים שונים ולגוון את מופעיו. במהלך השנים קיים להב שלושה ספיישלים טלוויזיוניים אשר שודרו בערב יום העצמאות.
ב-2013 נישא לרחלי הורביץ אשר לוקחת חלק פעיל בעבודת הניהול וההפקה של מופעי הטיש ובשיתוף פעולה בימתי, והשניים הביאו לעולם את בנם המשותף – בארי. ללהב שני בנים נוספים מנישואיו הראשונים - איתמר ואמיתי.
להב מתגורר בגבעתיים.
גאוגרפיה של אוקראינה

שטח

שטחה הכולל של אוקראינה הוא 603,700 קילומטרים רבועים. אורכם הכולל של כל גבולותיה היבשתיים הוא 4,558 קילומטרים. היא גובלת בבלארוס (891 קילומטרים), בהונגריה (103 קילומטרים), במולדובה (939 קילומטרים), בפולין (428 קילומטרים), ברומניה (169 קילומטרים בדרום, 362 קילומטרים במערב), ברוסיה (1,576 קילומטרים) ובסלובקיה (90 קילומטרים). אוקראינה גובלת, בנוסף, גם ב-2,782 קילומטרים של ים.
רובה של אוקראינה מורכב מערבות פוריות וממישורים. ההרים נמצאים בחלקה המערבי של המדינה (הרי הקרפטים) או בחצי האי קרים אשר בדרומה, בלבד. הנקודה הגבוהה ביותר באוקראינה היא ההר הוברלה, בגובה 2,061 מטרים מעל פני הים. במונחים של ניצול הקרקע, 58% משטחה של אוקראינה נחשבים כקרקע ראויה לעיבוד, 2% משמשים לגידולים קבועים, 13% הם אדמות מרעה, 18% הם יערות ו- 9% הם אחרים. רק כ- 5% מהשטח הוא הררי. ישנן ביצות רבות באגן הפריפיאט (ביצות פריפיאט), ושטחים עשירים בקרקע שחורה ופוריה ("צ'רנוזיום"). כ- 15% מהשטח הוא עירוני.

אקלים

לאוקראינה אקלים ממוזג יבשתי, ואקלים ים-תיכוני בחופו הדרומי של חצי האי קרים. חלוקת המשקעים במדינה אינה שוויונית: משקעים רבים יורדים במערב ובצפון ומעטים יורדים באזורים המזרחיים והדרום-מזרחיים. החורפים קרים לאורך הים השחור, ואף קרים יותר בפנים הארץ; הקייצים חמים ברובה של המדינה, וחמים מאוד בדרומה.

משאבים טבעיים

משאבי הטבע העיקריים של אוקראינה כוללים מחצבי ברזל, פחם, מנגן, גז טבעי, נפט, מלח, גופרית, גרפיט, טיטניום, מגנזיום, קאוליניט, ניקל, כספית ועץ.

בעיות סביבתיות

בעיותיה הסביבתיות של אוקראינה הן אספקה לקויה של מים ראויים לשתייה, זיהום אוויר ומים, ובירוא יערות. בנוסף, קיים זיהום רדיואקטיבי באזור הצפון-מזרחי של המדינה החל משנת 1986, כתוצאה מאסון צ'רנוביל.
יונה בן גרשון מווילנא

ביוגרפיה

נולד לרבי יהודה גרשון דיין בווילנה.
כתב פירוש לתוספתא, הפירוש לסדר זרעים נדפס בווילנא בשנת תקנ"ט, נדפס שוב בשנת תשס"ו בתלמוד בבלי מהדורת עוז והדר תחת השם "ריב"ג מווילנא".
הפירוש לסדר מועד נדפס בדפוס וילנא על מסכת פסחים תחת השם "ליקוטים וחידושים", ועל מסכת שקלים תחת השם "ליקוטי חידושים", השאר נשאר בכתב יד.
נפטר בי"ט בתשרי תקס"ח.