google/wiki40b huggingface dataset:
צידון

היסטוריה

צידון נזכרת לראשונה בסביבות המאה ה-14 לפני הספירה, ולאחר מכן בתנ"ך. בסוף האלף הראשון לפנה"ס הייתה צידון אחת מהערים הפיניקיות החשובות, מסחרה של צידון התפשט לערי החוף של הים התיכון, אך מאוחר יותר איבדה את הבכורה בפיניקיה לצור.
עם עליית ממלכת אשור, הכניע שלמנאסר את העיר הסמוכה צור ונעזר בצי האניות של צידון מאוחר יותר מרדה גם צידון באשור, הוחרבה על ידי סנחריב יחד עם ממלכת ישראל, והובאו אליה עמים מארצות כבושות אחרות, סביב 600 לפנה"ס מרדה צידון יחד עם צדקיהו מלך יהודה ונחרבה על ידי נבוכדנאצר. ולאחר מכן, העיר נכבשה על ידי הקיסרות הרומית.
בימי בית שני התקיימה בה קהילה יהודית קטנה.
בימי הביניים נכבשה העיר על ידי הערבים והצלבנים. ב-4 בדצמבר 1110 צידון נכבשה על ידי המלך בלדווין הראשון, מלך ירושלים והמלך הנורווגי סיגורד הראשון. צלאח א-דין כבש אותה מידי הצלבנים בשנת 1187, אבל צלבנים גרמנים החזירו אותה לשליטה נוצרית במסע הצלב של שנת 1197. צידון נשארה מעוז צלבני חשוב עד שלבסוף נהרסה על ידי הערבים ב-1249. בשנת 1260 הגיעו המונגולים אל העיר ומפקדם קיטבוקה שלח כוח קטן לקבל פיצויים מהעיר, ז'וליין דה גרנייה שהיה אז נסיך צלבני ושלט על העיר ועל הבופור השתלט על הכוח המונגולי, בתגובה הרס קיטבוקה את העיר. עם זאת ניתן לראות את החומה שהוקמה בעיר בימי הצלבנים וכן את מבצר הים, מצודה צלבנית היושבת על אחד האיים הסמוכים לעיר.
בעת החדשה נכללה צידון במדינת לבנון. בעקבות מלחמת העצמאות ברחו אליה פליטים פלסטינים. העיר נכללה באזורי הלוחמה במלחמת האזרחים בלבנון ובמלחמת לבנון הראשונה.

יהדות צידון

הנוסע בנימין מטודילה (1170-1168) מספר על קהילה יהודית קטנה בצידון, כעשרים יהודים. במאה ה-16 ועד המאה ה-19 דיווחו נוסעים נוצרים על קהילה יהודית ולה בית כנסת. על פי מפקד מונטיפיורי ב-1839, מנתה הקהילה היהודית 300 נפש. הכומר האנגלי וודקוק (W. J. Woodcock) תיאר את הנשים היהודיות בצידון: "רבות מן הנשים חובשות שביסים גבוהים ונוצה שחורה או גדיל יורד להן משני צדי הפנים בדומה לאלו שבדמשק. וראיתי מהן רבות שהן יפות-תואר ביותר".
בתקופת המנדט הצרפתי בלבנון, בשנות ה-30 של המאה ה-20, פעלה בצידון קהילה יהודית משגשגת של כ-3,000 איש. לאחר תחילת מלחמת האזרחים בלבנון, מ-1975, עזבו מרבית היהודים את העיר. בית הכנסת צידון, אחד העתיקים בעולם, נזנח, וכך גם בית הקברות היהודי בעיר.
ישראלי (עיתון)

היסטוריה

העיתון "ישראלי" הוקם על ידי איש העסקים שלמה בן צבי וקבוצת "הירש מדיה".
הגיליון הראשון יצא לאור ב-3 בינואר 2006, בשם "ישראלי ניוז"; באמצע פברואר באותה שנה קוצר שמו ל"ישראלי". המוציא לאור הסביר את שינוי השם ב:
"רצון להבליט את צבעי הכחול-לבן וויתור על המילה "ניוז", מאחר שמתגובות שקיבלנו הבנו שרבים סבורים שמדובר בעיתון בשפה האנגלית."
 
העיתון הופץ חינם, פעמיים ביום, בתחנות מרכזיות של רכבת ישראל ואגד ובמקומות ציבוריים נוספים. לעיתים הודפסו שתי מהדורות - בוקר וערב. העיתון כלל 32 עמודים ובהם מספר מדורים קבועים - חדשות, כלכלה (בשיתוף עיתון גלובס), דעות, תרבות, פנאי (תשבצים וחידונים אבי רובינשטיין), נופש, טלוויזיה, ספורט ולוח (בשיתוף אתר מדס).
בימיו הראשונים היה גונן גינת, בעבר עורך הצופה, העורך הזמני של העיתון. עורכו הראשי בהמשך היה אבי רצון. במהלך חודש אוגוסט 2006 מונה העיתונאי עמוס רגב להיות עורכו הראשי של העיתון. בינואר 2007 רגב פרש, ומאז ערך את העיתון בפועל ברק סרי.
בנובמבר 2006 נרכשו 50% ממניות העיתון על ידי חברת ניוזקו שבבעלות אייל ההימורים היהודי האמריקאי שלדון אדלסון. זמן קצר לאחר מכן נקלע העיתון לסכסוך בין הבעלים, בן צבי ואדלסון, שאף הגיע לבתי המשפט. הסכסוך איים על המשך פעילותו של העתון, ואף גרם לסגירתו ליום אחד. בשלב זה עזב העורך הראשי, עמוס רגב, את תפקידו. בחודש ינואר 2007 החזיר שופט את ניהולו של העיתון לקבוצת "הירש מדיה", ואדלסון החל לפעול להקמת חינמון מתחרה בשם "ישראל היום" ואף התעניין ברכישת העיתון מעריב.
ביוני 2007 החלה דעיכה בעיתון, והתמעטו מודעותיו הפרסומיות. מספר העמודים ירד מ-32 ל-24 וחלק גדול מהמדורים בוטלו. הוא הודפס והופץ רק פעם אחת ביום, ותפוצתו ירדה מ-170,000 עותקים ביום לכ-90,000 עותקים. חלק גדול מבעלי התפקידים בעיתון פרשו.
בחודש נובמבר 2007 הופסקה הפצת העיתון, לכאורה בגלל מעבר למשרדים חדשים. בסוף נובמבר דווח על שיתוף פעולה אפשרי עם ידיעות אחרונות.
באמצע דצמבר הוחלט ברכבת ישראל לאפשר את הפצת העיתון המתחרה, ישראל היום בתחנות הרכבת, ובכך לשבור את המונופול של "ישראלי" בתחנות הרכבת.
בחודש ינואר 2008 דווח על סגירת העיתון.
מספר גל

מספר גל הוא תכונה של גל העומדת ביחס הפוך לאורך הגל. מספר הגל מסומן באות  ונמדד ביחידות SI ברדיאנים למטר (rad/m).
ורד טוכטרמן

קורות חיים

ורד טוכטרמן נולדה בארגנטינה וגדלה בחיפה. למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וב"א כללי מאוניברסיטת חיפה. למדה 4 שנים של לימודים מתקדמים (מסלול ישיר לדוקטורט, מחקר, פסיכולוגיה, פיזיולוגית-אבולוציונית) אבל לא השלימה את לימודיה.
עורכת מייסדת (בדימוס) של כתב העת "חלומות באספמיה", כתב עת ישראלי למדע בדיוני ולפנטזיה. ערכה אותו מהקמתו בשנת 2002 ועד שפרשה בשנת 2007. החליף אותה סופר המדע הבדיוני ניר יניב.
במסגרת זו הרימה בשנת 2006 (לקראת כנס אייקון 2006, שנושאו היה חלומות) פרויקט בשם "חלום בהקיץ"

- פרויקט כתיבה שיתופי בתחום המדע הבדיוני, שהניב סיפורים רבים.
ספרה "לפעמים זה אחרת", שיצא לאור בשנת 2002 בהוצאת אופוס, הוא קובץ סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה שעוסקים במגוון נושאים וסגנונות. הספר זכה בפרס גפן לשנת 2003, השנה הראשונה שבה הייתה קטגוריה לספרי מקור.
חוץ מספרה פרסמה סיפורים קצרים רבים באכסניות שונות בארץ (פרסום מקוון: מגזין האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, "בלי פאניקה"; בדפוס: חלומות באספמיה, המימד העשירי, סיפור אחד באנתולוגיה "שם יש שושנים" בעריכת הגר ינאי, שהוקדשה לכתיבה אירוטית של נשים) וכן שלושה סיפורים שתורגמו לשפות זרות (באנגלית, "לצוד חדקרן" שהופיע בדפוס בגיליון דצמבר 2003 של Fantasy and Science Fiction, בצרפתית, "מחר הוא היום הראשון של שארית חייך", שהתפרסם בדפוס באנתולוגיה Utopiae של כנס Utopiales 2005 שבו גם השתתפה, ו"נוכחים נפקדים", שהתפרסם באופן מקוון במגזין הרשת הארגנטינאי Axxon בשנת 2005).

סיפורים שלה בעברית מצויים במגזין הרשת "בלי פאניקה", המגזין המקוון של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, ב-ynet וב-nrg.
בשנת 2010 זכתה בפרס גפן על סיפורה הקצר "דוקטור ווטסון ומר הולמס – או פרשת הקללה של בית פנינגטון".
בשנת 2011 ראה אור בהוצאת יניב ספרה "דם כחול", המספר על בחורה שחולמת לפגוש ערפדים ומגשימה את חלומה.
בשנת 2017 ראה אור באותה הוצאה ספר ההמשך, "אבן ירח", הממשיך עלילתית את "דם כחול".
אחיה, אביאל טוכטרמן, היה סופר ופעיל בקהילת המדע הבדיוני הישראלית, ונפטר בשנת 2016.
אדוארד אלבי

קורות חיים

אלבי נולד בשנת 1928 בארצות הברית בעיר וושינגטון ללואיז הארווי, ובגיל 18 יום נמסר לאימוץ. הוריו המאמצים, ריד ופרנסיס (פרנקי) אלבי העניקו לו את שמו של סבו המאמץ – אדוארד פרנקלין אלבי. אלבי גדל בבית אמיד, להורים שהיו רפובליקאים מושבעים. אביו נמוך הקומה נאף עם נשים רבות ואילו אמו גבוהת הקומה הייתה, כך תיאר מאוחר יותר, אדם קר ולא אוהב. אלבי היה לנער מרדן, שהושעה מכמה בתי ספר וסולק מלימודיו במכללה אחרי שנה וחצי. אלבי היה מודע מילדותו להיותו הומוסקסואל, עובדה שהחריפה את ניכורו מהוריו המאמצים, עמם לא דן בנושא בגלוי מעולם, ואמו אף נישלה אותו מצוואתה על רקע זה.
אלבי גילה מנעוריו כישרון כתיבה וכתב שירים וסיפורים קצרים רבים. בגיל עשרים עזב אלבי את ביתו לבלי שוב, ועבר לגור בגריניץ' וילג' (ניו יורק), שם התרועע עם חברי תנועות אמנות אוונגרדיות של התקופה. תחילה מצא את מחייתו על כספי ירושה של סבתו, ואחר־כך עבד בעבודות מזדמנות. 
למערכת יחסיו הסבוכה עם אמו המאמצת הייתה השפעה ניכרת על חייו גם בשנים מאוחרות. כאשר נודע לו על מחלת אמו, לאחר נתק ממושך, שב אלבי ויצר עמה קשר. מערכת יחסים זו הסבה לו כאב רב, כך הוא מעיד, לא במעט בגלל חוסר נכונותה של אמו לקבל את זהותו המינית גם בערוב ימיה, אך גם תרמה להתחדשות אמנותית אצלו, כמו במחזה "שלוש נשים גבוהות" המציג את בת דמותה של אמו בשלושה גילים שונים.
ב-16 בספטמבר 2016 נפטר אלבי, והוא בן 88.

מחזות וסגנון כתיבה

אלבי פרץ לתודעה האמריקאית והעולמית ב-1959, עם מחזהו הראשון "סיפור גן החיות" (The Zoo Story), שזכה להצלחה באירופה ולאחר מכן זכה לשבחים גם בארצות הברית. "סיפור גן החיות", המחזות של אלבי בכלל ואחרים שבאו בעקבותיו היו ראשיתו של הזרם הדרמטי-אבסורדי בתיאטרון, שאלבי הוכתר לאחד היוצרים הבולטים שלו. 
כמחזאי אמריקאי, נחשב אלבי ממשיכם של מחזאים אמריקאים גדולים כויליאמס, מילר ואוניל, אך ההשפעה הבולטת ביותר על כתיבתו וסגנונו הייתה של מחזאים אירופיים כבקט ופינטר. עם זאת, למרות קרבתו למחזאי אבסורד אלו, אלבי אינו מאמץ את אופני הכתיבה של הזרם במלואם וממזג בכתיבתו דרמה מסורתית יותר, עם עלילה, דמויות ודיאלוגים שאינם אופייניים למחזות האבסורד. מן העבר השני, הוא גם אינו מגביל את עצמו במחזותיו לגבולות ההגיוני והסביר מבחינה עלילתית, ומשלב מצבים מופרכים ודמיוניים לחלוטין, וסגנון כתיבה החורג באופן בולט מריאליזם. 
ב-25 המחזות, שכתב לאורך יותר מ-40 שנות יצירה, הפגין אלבי סגנון כתיבה ייחודי, שנון ואירוני, שבו הנושאים כבדי-המשקל בהם עסק שזורים בהערות ובמצבים קומיים. פעמים רבות בחן אלבי במחזותיו בנימה פסימית וביקורתית את החברה האמריקנית ואת האידיאלים שלה. 
לאורך שנותיו כמחזאי נהנה אלבי פעמים רבות משבחי הביקורת וזכה בשלושה פרסי פוליצר עבור מחזותיו: "איזון עדין" (1966), "מפלט ים" (1975) ו"שלוש נשים גבוהות" (1992), הישג שרק יוג'ין אוניל, שזכה בארבעה פרסי פוליצר, עלה עליו. 
בשנת 1963 נבחר מחזהו "מי מפחד מוירג'יניה וולף" כזוכה פרס פוליצר לאותה שנה, אך הוועדה המייעצת לפרס, לה הייתה הסמכות לפסול את הבחירה, השתמשה בסמכותה ושללה את הפרס מאלבי. נימוקיה לפסילה היו "השפה הגסה" של המחזה ו"עיסוקו בנושאים מיניים". לפיכך, לא הוענק הפרס לאף מחזה באותה שנה.
ההתאחדות האנגלו-יהודית

התאחדות האנגלו-יהודית (באנגלית: Anglo-Jewish Association) הוא ארגון בריטי יהודי אשר הוקם בשנת 1871 במטרה לקדם את ההשכלה בקרב יהודים ולהגן עליהם מפני אפליה.
התאחדות הוקמה באספה ב-2 ביולי 1871 בלונדון. תוך שנים ספורות הוקמו סניפים של הארגון במנצ'סטר, ברמינגהאם ובליברפול. בשנת 1900 כבר היו להתאחדות כ-36 סניפים ברחבי האימפריה הבריטית. פרופסור יעקב ויילי נבחר כנשיא הראשון של ההתאחדות. אחריו כיהן בתפקיד הברון הנרי דה וורמס , שעמד בראש הארגון כ-14 שנים. 
הארגון פעל למען עידוד ההשכלה, על ידי הקמת בתי ספר ומימון תוכניות לימודים בקרב שכבות נמוכות בקרב יהודי בריטניה ויהודים במקומות אחרים, בין השאר בארץ ישראל.
הארגון מוציא לאור בטאון בשם "AJA Today".
ההיררכיה הפולינומית

בתורת הסיבוכיות, ההיררכיה הפולינומית היא אוסף של מחלקות סיבוכיות שמכלילות את המחלקות P‏, NP ו-co-NP באמצעות אורקל. ההיררכיה מספקת חלוקה עדינה של השפות השייכות למחלקה PSPACE ובכך משפרת את היכולת לסווג את הקשרים בינן.

הגדרה פורמלית

ישנן מספר דרכים שקולות להגדיר את ההיררכיה. בכולן מוגדרות שלוש סדרות של מחלקות:  (n הוא מספר האיבר בסדרה, ואילו P בא לציין כי המחלקה P היא בסיס ההיררכיה).

משפט קריסת ההיררכיה

עבור ההיררכיה הפולינומית, מתקיים שאם , אזי . תוצאה מידית ראשונה היא שאם  אזי ההיררכיה הפולינומית קורסת לדרגה 0, כלומר .
ישיבת בית מאיר

מאפייני הישיבה

הישיבה קרויה על שם חותנו של הרב רוטברג, הרב מאיר קרליץ. תחילה למדו התלמידים בבית המדרש לדרמן, ולאחר מכן עברו לרחוב דבורה הנביאה. בשנותיה הראשונות הייתה הישיבה קשורה למשפחת קרליץ. הרב יעקב ישראל קנייבסקי ובנו הרב חיים קניבסקי היו מבאי בית המדרש. הרב חיים שאול קרליץ כיהן בה כמשגיח.
בין הר"מים בישיבה: הרב דניאל גינזבורג, הרב זאב שפירא (שניהם חתני הרב זלמן רוטברג) והרב בנימין כץ. ראש הכולל הוא הרב אליעזר מרקוביץ (בנו של הרב צבי מרקוביץ וחתנו של הרב זלמן רוטברג).
הישיבה הגדולה מונה כ-170 בחורים מישראל ומחו"ל, בעיקר מדרום אמריקה.
מוסדות הישיבה כוללים גם ישיבה קטנה וכולל אברכים. באלול תשע"ח עזב ראש הישיבה הקטנה, הרב איסר זלזניק, עם קרוב ל-20 מתלמידיו, לישיבה חדשה שהקים.

ספריית הישיבה


"אוצר הספרים" של הישיבה הוא מהגדולים בספריות הישיבות בישראל והאוסף התורני הגדול ביותר הפתוח לעיון הציבור הרחב בעיר בני ברק. לאחר פטירתו של הרב שלמה שמשון קרליץ (גיסו של הרב זלמן רוטברג) תרמו בני משפחתו את אוסף הספרים שלו לספרייה, חדר האוסף נקרא "עטרת שלמה" על שמו.
לויד שפלי

ביוגרפיה

שפלי נולד ב-2 ביוני 1923 בקיימברידג' שבמסצ'וסטס. אביו היה האסטרונום הרלו שפלי. שפלי החל ללמוד באוניברסיטת הרווארד ובמהלך מלחמת העולם השנייה גויס לצבא האמריקאי ושירת בין השנים 1943 ל-1945. ב-1944 זכה לעיטור כוכב הארד על פיצוח קוד יפני. לאחר תום המלחמה חזר שפלי ללמודיו בהרווארד וסיים בשנת 1948. בשנת 1953 קיבל שפלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון, כאשר עבודת הדוקטורט והפוסטדוקטורט שלו הציגו את עקרונות ערך שפלי. 
לאחר לימודיו הועסק על ידי תאגיד ראנד שהיה למקום מרכזי בחקר תורת המשחקים. הוא עסק בין היתר בניתוח המלחמה הקרה ומרוץ החימוש בהתבסס על תורת המשחקים של תחרות ארוכת טווח. משנת 1981 ולתוך העשור השני של המאה ה-21 כיהן שפלי כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

פרסים והוקרה

שפלי זכה במספר פרסים, בהם פרס פון נוימן של האגודה לחקר ביצועים ודוקטורט לשם כבוד מטעם האוניברסיטה העברית. ב-2012 נבחר כחתן פרס נובל לכלכלה במשותף עם אלווין רות שעבודותיו עסקו ביישומים של בעיית השידוך היציב. שפלי הוא מחתני פרס נובל המבוגרים ביותר אי פעם (המבוגר ביותר הוא ליאוניד הורביץ שהיה בן תשעים עם קבלת הפרס).
יחסי גרמניה–יוון

היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין היוונים הביזנטים ובין העם הגרמני החלו כבר בימי הביניים, בתקופת האימפריה הביזנטית.
המלך הראשון של יוון העצמאית, אותון, מלך יוון, היה ממוצא גרמני, וגרמנים רבים באו והתיישבו במדינה החדשה. היחסים הדיפלומטיים בין יוון ופרוסיה נוסדו בשנת 1834, ובאותה שנה שתי המדינות החליפו שגרירים ביניהן.
שתי המדינות היו אויבות במהלך שתי מלחמות העולם, וגרמניה אף כבשה את יוון במהלך מלחמת העולם השנייה, ועדיין קיימת מחלוקת על הפיצויים שעל גרמניה לשלם, כפיצוי על פשעי המלחמה שביצעה ביוון במהלך הכיבוש.
כ-300,000 תושבים ממוצא יווני חיים בגרמניה, רובם הגיעו במהלך שנות ה-60 וה-70.
ושני העמים נהנים מיחסי שכנות מצוינים במשך 60 שנה (1950–2010), והגרמנים היו האומה הראשונה שהחלו להגיע לצורכי תיירות ביוון במהלך שנות ה-70, ה-80, ה-90 וה-2000 0, ומאידך גרמניה הייתה יעד מועדף על היוונים להגירה (בעיקר בשנות ה-50 וה-60). יתר על כן, יוון תמכה באיחוד גרמניה מחדש בשנת 1990. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים (תרבותיים, טכנולוגיים, צבא, וכו'), ופועלים בפרויקטים משותפים של האיחוד האירופי.
עם זאת, במהלך משבר החוב האירופי נוצרה מתיחות ביחסים בין שתי המדינות.

הקהילה הגרמנית ביוון

המכון הגרמני לארכאולוגיה באתונה נפתח בשנת 1874, ואילו בית הספר הגרמני באתונה נפתח בשנת 1896.

יחסים דיפלומטיים

יוון מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-8 קונסוליות בהמבורג, הנובר, קלן, לייפציג, מינכן, דיסלדורף, שטוטגרט ופרנקפורט). מאידך, גרמניה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה וקונסוליה כללית בסלוניקי.
עינב ג'קסון כהן

ביוגרפיה

עינב "ג'קסון" כהן נולדה וגדלה בהרצליה. בגיל 4 החלה לנגן על אורגן ולאחר כמה שנים החלה לנגן על פסנתר. את הכינוי "ג'קסון" קיבלה בנעוריה בעקבות תסרוקת האפרו שלה ובעקבות שם ההרכב חמישיית ג'קסון. היא למדה במגמת מוזיקה בתיכון הראשונים בעירה ובהמשך למדה במגמת עיבוד והלחנה בבית ספר למוזיקה רימון. בגיל 23 היא החלה לכתוב שירים.
משנת 2007 היא משתתפת במופעי פסטיבל הפסנתר. משנת 2008 החלה להופיע סולו עם פסנתר, ולארח מוזיקאים בהופעותיה.
בשנת 2009 הוציאה לרשת האינטרנט אלבום דמו, שהקליטה עם עידו שטרנברג, בשם "אנדר קונסטרקשן".
בשנת 2011 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "עץ נופל ביער". את האלבום הפיק מוזיקלית ניר אוורבוך ועל הייעוץ האמנותי היה יהודה עדר. מתוך האלבום יצאו כסינגלים השירים "ניתוח לב פתוח" ו"שיר הרס".
ב-2018 הוציאה את אלבומה השני "שני לבבות", שלצורך הוצאתו נעזרה באתר מימון המונים. בהפקה המוזיקלית של האלבום נטלו חלק דניאל שהם, דניאלה ספקטור, הילה רוח ואביב משולם. השיר "למזרח" מתוך האלבום הגיע למקום החמישי במצעד השירים האלטרנטיבים לשנת תשע"ח של תחנת הרדיו כאן 88, על פי בחירתו של צוות התחנה. גרסת וידאו קליפ שיצאה לאור ממנו כללה 32 מוזיקאים ומוזיקאיות ששרו וניגנו בו. באלבום ביצעה גרסת כיסוי לשיר "נשקי אותי" של סיון שביט.
לאורך השנים כתבה גם שירים לאחרים: בשנת 2010 יצא שירה של רוני אלטר "עירומה", שאותו כתבה כהן, וב-2015 את השיר "טבעת" לאלבום "יקיצה" של נורית גלרון. כמו כן השתתפה בנגינה בפסנתר ובקלידים באלבומים של כל החתיכים אצלי, סיון טלמור, אליוט, מיכל גבע ואיה זהבי פייגלין וליוותה כנגנית את הופעותיהן של דאנה איבגי ושל דניאלה ספקטור.
שיריה שביצעה הוקלטו באלבומים הבאים: ב 2010 הקליטה גרסה לשיר “כשאור דולק בחלונך” באלבום "מסע אספלט" משירי סשה ארגוב, ב-2014 ביצעה את השיר "בגלל הלילה" באלבום מחווה לשירי חוה אלברשטיין במסגרת פרויקט עבודה עברית, ב-2015 הלחינה וביצעה את שירו של חיים גורי “עקרתי אל עיר אחרת” לאלבום “עשוי מאותיות” שהוקדש לשיריו ובשנת 2018 ב 2018 הקליטה גרסה מחודשת לשיר “את חכי לי ואחזור” של אריק לביא עבור פרויקט “מכונת הזמן” שהפיקה תחנת הרדיו כאן 88.
מיריאנה לוצ'יץ'-ברוני

ביוגרפיה

לוצ'יץ' נולדה בדורטמונד. היא החלה לשחק טניס בגיל 4.

1996 - 1997

בטורניר הנוער של אליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בשנת 1996 זכתה לוצ'יץ' בתואר בטורניר לנערות. בטורניר הנוער של אליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1997 זכתה לוצ'יץ' בשני תארים, בטורניר לנערות ובטורניר לזוגות נערות ובכך הייתה לטניסאית השלישית בהיסטוריה אחרי מרטינה הינגיס וג'ניפר קפריאטי שזכתה ב-2 טורנירי נוער של הגראנד סלאם בהיותה בת 14.

תואר גראנד סלאם בזוגות נשים

באליפות אוסטרליה הפתוחה זכתה לוצ'יץ' בתואר הגראנד סלאם הראשון שלה בטורניר לזוגות נשים ביחד עם מרטינה הינגיס משווייץ (1 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 6-2, 3-6).

חצי גמר באליפות וימבלדון

באליפות וימבלדון הגיעה לוצ'יץ' לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לשטפי גראף ב-3 מערכות (6-7, 6-4, 6-3). בסיבוב השלישי היא ניצחה את מוניקה סלש מארצות הברית (4 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 6-7).

2011-2000

לאחר שנת 1999 סבלה לוצ'יץ' מבעיות אישיות וכלכליות ולא הצליחה להתקדם בסבב. היא אמרה כי הייתה נתונה בילדותה להתעללות על ידי אביה, מרינקו. היא המשיכה להתחרות עד לאליפות ארצות הברית הפתוחה 2003, ולאחר מכן לקחה הפסקה גדולה מתחרויות. בשנים 2004, 2005, ו-2006, היא שיחקה רק בשני טורנירים בכל עונה.

2012

לאחר שעלתה משלב המוקדמות באליפות וימבלדון ניצחה בסיבוב השני את מריון ברטולי מצרפת (9 בעולם) בשתי מערכות (4-6, 3-6). בסיבוב השלישי היא הפסידה לרוברטה וינצ'י מאיטליה (21 בעולם) בשתי מערכות (7-6, 7-6).

2014

באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר היא עלתה מטורניר המוקדמות. ניצחה בסיבוב הראשון את גרביניה מוגורוסה (25 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 6-7), בסיבוב השני היא ניצחה את שחר פאר מישראל ב-3 מערכות (7-6, 3-6, 2-6), בסיבוב השלישי היא ניצחה את סימונה האלפ מרומניה (2 בעולם) בשתי מערכות (6-7, 2-6) אך בסיבוב הרביעי היא הפסידה לשרה אראני מאיטליה (13 בעולם) ב-3 מערכות (3-6, 2-6, 6-0).
שבוע לאחר מכן, היא זכתה בטורניר בל צ'אלנג' שנערך בקוויבק סיטי שבקנדה לאחר שניצחה בשלב חצי הגמר את יוליה גורגס מגרמניה ב-3 מערכות (4-6, 7-5, 2-6) ובגמר את ונוס ויליאמס מארצות הברית שדורגה ראשונה בטורניר ב-2 מערכות (4-6, 3-6).

2015

באליפות צרפת הפתוחה ניצחה בסיבוב השני את סימונה האלפ (3 בעולם) בשתי מערכות (5-7, 1-6) אך בסיבוב השלישי היא הפסידה לאליזה קורנה מצרפת (29 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 3-6, 5-7).

2017

באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיעה לוצ'יץ' לשלב חצי הגמר. בסיבוב השני היא ניצחה את אגניישקה רדוונסקה מפולין (3 בעולם) בשתי מערכות (3-6, 2-6) בשלב רבע הגמר היא ניצחה את קרולינה פלישקובה (5 בעולם) ב-3 מערכות (4-6, 6-3, 4-6). בשלב חצי הגמר היא הפסידה לסרינה ויליאמס מארצות הברית (2 בעולם) בשתי מערכות (6-2, 6-1).

חייה האישיים

ב-15 בנובמבר 2011 נישאה לוצ'יץ' לדניאלה ברוני.
ויקיפדיה השוודית

היסטוריה

בתחילת דרכה התחרתה ויקיפדיה השוודית באתר שכתובתו susning.nu, אתר ויקי שנוסד בשנת 2001 ונהפך לאתר הוויקי השני בגודלו בעולם ב-28 במאי 2003. בשל מחלוקות שונות שעלו בין הגולשים באתר לבין מייסד האתר, לארס ארונסון, ביניהן מחלוקות על כך שבאתר היו פרסומות, לא היו כלים לאתר השחתות ועוד – מרבית הגולשים עברו מאתר זה לוויקיפדיה השוודית. ב-14 בינואר 2005 עבר מספר הערכים בוויקיפדיה השוודית את מספר הערכים באתר המתחרה. באוגוסט 2009 הגישה לאתר המתחרה הושבתה כליל, ללא שום הודעת הסבר.
בחודש מרץ 2006 עיתון גדול בשוודיה פרסם מאמר שהשווה בין ויקיפדיה השוודית, האתר susning.nu וכרכים של האנציקלופדיה הלאומית של שוודיה. נבחרו מספר ערכים מייצגים והם נבחנו על ידי מומחים בתחום. האנציקלופדיה השוודית קיבלה את הציון הגבוה ביותר במדגם מבחינת נכונות הפרטים וכתיבה נייטרלית, אך ויקיפדיה השוודית קיבלה ציון משוקלל גבוה וצוין במאמר שהמידע בה עדכני והיא כוללת ערכים מתחומים רבים, ביניהם נושאים הקשורים בתרבות הפופולרית.
ב-27 בספטמבר 2012 חצתה ויקיפדיה השוודית את הרף של 500,000 ערכים. ב-15 ביוני 2013 נחצה הרף של מיליון ערכים, והדירוג של ויקיפדיה השוודית עלה מהמקום השמיני למקום החמישי ברשימת הוויקיפדיות. פירוש הדבר שבין השנים 2012 ו-2013 כמות הערכים הכפילה את עצמה. הדבר הושג בעקבות פרויקט של קהילת הכותבים שבו הוצע לכתוב בוטים שיכתבו ערכים על כל זני הצמחים ובעלי החיים בטבע. כאשר פרויקט זה יסתיים הוא יוסיף לוויקיפדיה השוודית מעל למיליון ערכים, רובם יהיו ערכים קצרים אבל הם יכילו קישורים לאתרים ולמקורות מידע נוספים.
מדד העומק, המשמש מדד גס לאיכות ומייצג את כמות הפעמים שבהם הערכים עודכנו, הוא 7 נכון ליולי 2019. זהו מדד נמוך ביותר בהשוואה למדד בוויקיפדיה האנגלית (964) והעברית (259).
מרדכי שמואל קרול

הרב מרדכי שמואל קרול (בכתיב ארכאי: קראהל; תרנ"ט, 1899 – כ"ט באייר תש"ה, מאי 1945) היה רב בזורביץ ובנובגורוד שברוסיה, ולאחר עלייתו לארץ ישראל כיהן כרבו הראשון של כפר חסידים. היה חבר אספת הנבחרים הרביעית.

קורותיו

נולד ברוסיה, בנו של ישראל דב קרול. היה תלמידו של הרב יהודה לייב דון יחיא. נישא לרבקה, בת הרב מרדכי שלמה מובשוביץ, רבה של מלסטובקה. לאחר נישואיו התמנה כרב בזורביץ, ולאחר מכן כיהן כרב בנובגורוד. עם חידוש הופעתו של כתב העת התורני של רבני רוסיה יגדיל תורה, בשנת תרפ"ח, נמנה עם ששת הרבנים שהשתתפו בו, בנוסף לשני עורכיו הרב יחזקאל אברמסקי והרב שלמה יוסף זווין.
בתחילת שנת תרצ"ב (1931) עלה לארץ ישראל, התמנה כרבו של כפר חסידים וכיהן בתפקידו עד פטירתו. בשנת תש"ב (1942) יזם הקמת קיבוץ של בחורי ישיבות בכפר חסידים, בהם הרב אברהם סלומון והרב דוד צבי אליאך. בשנת 1944 עמד בראש רשימת האיחוד הדתי הבלתי-מפלגתי בבחירות לאספת הנבחרים הרביעית וכיהן בה כשנה, עד מותו.
הרב קרול סייע לרבו הרב דון יחיא לעלות לארץ ישראל, בשנת תרצ"ו (1936). כמו כן ערך והוציא לאור את כתביו. פרסם מאמרים תורניים והשקפתיים בבמות שונות. בנו, הרב שלמה נח קרול, כינס וערך את כתביו ומאמריו ובשנת תשנ"ח (1998) הוציאם כספר בשם "משא דמשק". 
נפטר בירושלים בשנת תש"ה (1945), בגיל 46. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בהלוויה רבת משתתפים, בסמוך לקבר רבו הרב דון יחיא שנפטר ארבע שנים קודם לכן. 
בשנת תש"ו (1946) נישאה בתו שושנה לרב אליהו אליעזר מישקובסקי. חתונתם נערכה בכפר חסידים והייתה גם טקס הכתרתו כרב היישוב. השתתפו בה חשובי הרבנים בארץ ישראל באותה תקופה, ובהם הרבנים הראשיים יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב יעקב משה חרל"פ, הרב זלמן סורוצקין והרב שבתי יגל. 
בשנות ה-80 הקים בנו הרב שלמה נח קרול ישיבה על שמו במושב חמד בשם "חמדת שמואל", כיום שוכנת במקום ישיבת מאור יצחק.
זקום מצרי

תפוצה

מקור הזקום הוא אפריקני, צומח בארץ באזורים חמים לאורך הבקע הסורי-אפריקני. ניתן למצאו בערבה, במדבר יהודה, בבקעת הירדן בסמוך ליריחו ולפצאל, ועד לוואדי אל מליח שבבקעת בית שאן. התפוצה הצפונית של הצמח בארץ היא בשמורת הטבע זקום כפר רופין ושמורת זקום מעוז חיים. זקום מצרי הוא צמח מוגן בישראל.

מאפיינים

גזע הזקום מסתעף לענפים נושאי קוצים חיקיים. העלים מורכבים מזוג עלעלים גלדניים, עגלגלים או אליפטיים. הפריחה בחודשים פברואר-יולי. הפרחים קטנים, יושבים בקבוצות חיקיות וצבעם ירקרק. הפרי הוא בית-גלעין סגלגל צבעו נוטה לכחול, ואורכו עד 3 ס"מ. גלעינו עשיר בשמן. הפירות מבשילים באביב, בסביבות חודש מאי. צבע הפירות הבשלים אז הוא חום-צהבהב. 
פרי הזקום שימש כמזון לעבדים באפריקה, והעץ כונה גם "תמר העבדים".

הזקום המצרי ברפואה העממית

מפירות הזקום המצרי ניתן להפיק שמן, הנחשב ברפואה העממית כתרופה לכאבי פרקים ושרירים. שמן הזקום המצרי נמכר בעבר כ"צרי גלעד" המוזכר פעמים רבות בתנ"ך. העלים ידועים כמחטאים פצעים מוגלתיים, ואכילת הפירות הבשלים נחשבה לתרופה נגד תולעים ועצירות קשה.

הזקום בתרבויות האזור

במצרים הקדומה הזקום נחשב כבעל תכונות המביאות לחיי נצח. פירותיו נמצאו בקברי מלכים וכהנים. לעומת זאת, באסלאם הזקום נחשב לעץ השאול שמבעיר את מעי החוטאים במרירותו (סורא 37 וסורה 44). הבסיס לדימוי זה היא טעם הלוואי המר של הפרי שניתן להוציאו בבישול (קריספיל, ילקוט הצמחים, ב, תשמ"ג, עמ' 200-196).
ויקטור גרן לועג לצליינים הבורים שזיהו את הצמח עם העץ שזכאי טיפס עליו כדי לחזות בישו, אף שהעץ זה היה דפנה. הזיהוי הזה מתועד במקורות נוספים ונעשה מחמת דמיון השמות.