google/wiki40b huggingface dataset:
מוזיאון בית היוצר

תולדות המבנה

המוזיאון הוקם בשנות ה-60 במסגרת תוכנית שיזם ראש המועצה האזורית תמר יהודה אלמוג להקמתם של שלושה מרכזי למידה לאורך ים המלח. לבד ממנו תוכננו מרכז לימוד וחינוך למרגלות מצדה ומרכז לימוד וחינוך בעין גדי, ללימוד הטבע בחבל ים-המלח (לא הוקם). הקמת המבנה נתקלה תחילה בקשיים, אך לבסוף הודות לתמיכה שהתקבלה על ידי מרדכי מקלף, מנכ"ל מפעלי ים המלח באותה עת, הושלם הפרויקט.
האתר שנבחר להקמת הפרויקט היה בצמוד לכביש 90 ובסמוך לעין בוקק. לתכנונו הוזמן האדריכל בוגר בית הספר באוהאוס - שמואל מסטצ'קין שתכנן בין השאר את בית התרבות וחדר האוכל בקיבוץ עין גדי. מסטצ'קין תכנן למעשה את כל המבנים באזור נווה זוהר ולבד ממתחם המוזיאון והאכסניה גם שכונת מגורים, חוף רחצה ומרכזיית טלפונים. בכל המבנים בלט השימוש בחומרים מקומיים וזמינים כמו אבן מקומית ובטון חשוף.
האתר מורכב מרחבה פתוחה ומרוצפת ולצידה מבנה שבקומת הקרקע משמש כמוזיאון ובקומה העליונה מרפסת תצפית ובמרכזה מודל תלת-ממדי של ים המלח וסביבתו. בהמשך אכלס המוזיאון גם את סירתו של תומאס הווארד מולינה. התצוגה במוזיאון נועדה להמחיש למבקר תהליך מיצוי של המינרלים מים-המלח ושימושם. בסמוך למבנה המוזיאון הוקמה אכסניה שתוכננה כחלק מהמתחם.
בשנת 2000 החלה פעילות המוזיאון לדעוך עד שהמקום נסגר וכיום הוא עומד נטוש ופרוץ.
אובה הון

ביוגרפיה

הון נולד בניאורופין, ברנדנבורג.

אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1982 זכה הון במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 91.34 מטר.

שיאן עולם

בתחרות שנערכה בברלין באצטדיון על שם פרידריך לודוויג יאן ב-20 ביולי 1984, קבע הון בהטלת כידון שיא עולם של 104.80 מטר, שיפור לשיא בן השנה של טום פטרנוף מארצות הברית (99.72 מטר). שבועיים לאחר מכן, נמנע מהון להשתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ולנסות לזכות במדליית הזהב, בשל החרם שהוטל על משחקים אלו על ידי מדינות הגוש הקומוניסטי.
בתחרות גביע התאחדות האתלטיקה הבינלאומית שנערכה בקנברה, אוסטרליה בשנת 1985 הטיל הון את הכידון למרחק של 96.96 מטר, תוצאת השנה בעולם. 
בניגוד לאמונה הרווחת, זריקתו של הון לא הייתה הסיבה בגינה הוחלט לשנות את עיצוב הכידון לתחרויות הטלת כידון החל משנת 1986. השינוי הוצעו עוד קודם לזריקתו של הון, לא רק על מנת לקצר את טווח זריקת הכידון, אלא גם כדי למנוע מהכידון ליפול על הארץ ולייצר מדידה לא נכונה. בקצהו של הכידון החדש קיים חוד מתכת הגורם לכידון להינעץ בקרקע בסיום הטלתו, וזוהי הנקודה המדויקת בה נמדד מרחק הכידון מנקודת הזריקה. לפיכך, תוצאות השיא של תחרויות הטלת כידון "אופסו" משנת 1986, ושיאו של הון נחשב ל"שיא עולם נצחי".
קריירת הספורט של הון הלכה ודעכה עקב ניתוח שעבר בשנת 1986. מאז החל לעסוק כמאמן ספורט במקום כאתלט מתחרה. הוא נשוי משנת 1983 ויש לו שני ילדים.
ואלה שמות

"ואלה שמות" הוא פזמון עברי היתולי שנכתב על ידי עלי מוהר, הולחן על ידי יוני רכטר ובוצע על ידי אריק איינשטיין ויוני רכטר. מילותיו של השיר, שהתפרסם בתקופת מונדיאל 1990 (טורניר גביע העולם בכדורגל שנערך באיטליה), כוללות רשימה ארוכה ומחורזת של שחקני כדורגל שהשתתפו בטורניר, וכן רשימה של שחקני עבר ישראלים.

רקע

עלי מוהר, אשר היה ידוע כמעריץ כדורגל נלהב, כתב את מילות השיר עבור איינשטיין, אשר היה ידוע אף הוא כאוהד כדורגל. השיר מבוסס על שיר היתולי דומה בשם "צ'ייקובסקי (ורוסים אחרים)" (באנגלית: "Tschaikowsky (and Other Russians)‎"; מילים: אירה גרשווין; לחן: קורט וייל) אשר בוצע על ידי דני קיי בשנת 1941 במסגרת המחזמר "Lady in the Dark". בדומה לשיר "ואלה שמות", מורכב השיר המקורי מרשימה של 50 מלחינים רוסים, בראשם צ'ייקובסקי. המבנה הריתמי של שני השירים דומה מאד, וכן ה"לחן" שלהם.
שמו של השיר, "ואלה שמות", מבוסס על מילות הפתיחה של פרק א' בספר שמות המקראי, אשר כולל את רשימת בני ישראל שירדו למצרים.

השפעות

לאחר שהתפרסם, זכה השיר לאהדה רבה בישראל, בעיקר בקרב חובבי כדורגל, והפך למעין המנון בלתי רשמי למונדיאל. השיר, בליווי וידאו קליפ היתולי בכיכובם של איינשטיין, מוני מושונוב וצבי שיסל, שולב בסרט הקולנוע הישראלי "כבלים", אשר יצא לאקרנים בשנת 1992.
בשנת 2006, בעקבות מונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, פרסם הרכב מוזיקלי ישראלי בשם "פרישמן והחלוצים" (שירה: אמיר דדון, אביב אזרד ואסף פרישמן), שיר בשם זהה (נקרא גם "שיר המונדיאל"), בהשפעת שירם של מוהר, רכטר ואיינשטיין. השיר, אשר נכתב על ידי האחים פרישמן, נדב פרישמן (במאי, סטנדאפיסט ותסריטאי) שכתב את המילים, והמלחין אסף פרישמן שכתב את הלחן, כולל אף הוא רשימת כדורגלנים שהשתתפו בטורניר, אך בלחן ובמבנה ריתמי שונה, ועם פזמון שחוזר על עצמו. את קטע הראפ בשיר ביצע הראפר סגול 59.
לכבוד מונדיאל 2010 כתב עיתונאי הספורט אבי מלר שיר בסגנון דומה בשם "מונדיאל עשר", שנפתח באותה השורה בה נפתח השיר "ואלה שמות". את השיר הלחין תמיר קליסקי והקליט אורי בנאי.
בשנת 2012 יצרו שדרי ערוץ ספורט 1, רמי וייץ, מאיר איינשטיין ולירן שכנר,  גרסה של השיר לכבוד טורניר יורו 2012.
קרקוף

קרקוף היא פעולת הסרת הקרקפת או חלק ממנה מראשו של אדם חי או מת. מטרות המעשה הן שונות. לעיתים זה כדי לספק הוכחה לניצחון ותעוזת הלוחם. במקרים אחרים המניע הוא כלכלי: הלוחם מקבל תשלום עבור כל אדם שהוא הורג. הקרקפת היא הוכחה למותו של האדם.
קרקוף מתקשר פעמים רבות לעימות האלים בצפון אמריקה והיה נהוג על ידי אינדיאנים. בחלק מהמקרים שילמו באזורים אלו עבור קרקפות אינדיאניות. בניגוד לאמונה הרווחת, קרקוף לא היה נהוג בקרב כלל האינדיאנים.
פרודומוי

פרודומוי (ביוונית: πρόδρομοι) הם סוג של פרשים קלים ששירתו בצבא מוקדון. נשקם העיקרי היה רומח קסיסטון, חרבות וכידונים להטלה. תפקידם היה אופייני לפרשים קלים - סיור לפני הצבא במסעות, חשיפת מארבים וכו'. שימוש כמשמר אגפי בקרבות גדולים. לעיתים צורפו לפרשים כבדים להעצמת תנופת ההסתערות. מיגונם היה דל וכלל בדרך כלל רק קסדה.
דוד פתל

ביוגרפיה

פתל נולד בבצרה שבעיראק, בוגר גימנסיה, עלה לארץ ישראל בגיל 19 (1941). השתלם בטכניון. בשנים 1944-1946 שירת כנוטר, במלחמת העצמאות שירת כקצין שלישות, לאחר שחרורו מצה"ל נישא למלכה.
פעילותו הציבורית החלה בארגון יוצאי עיראק בישראל, בראשו עמד עשרות שנים. במקביל הצטרף פתל למפא"י וכיהן מטעמה כחבר מועצת והנהלת עיריית בני ברק וחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, נבחר כציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון שהתכנס בירושלים (אוגוסט 1951). במהלך שנות פעילותו הציבורית והפרלמנטרית תרם לחיסול המעברות.
בשנים 1959–1969 כיהן כחבר כנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בכל שנות כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה וועדת השירותים הציבוריים. כמו כן היה חבר ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.
לאחר סיום פעילותו הפרלמנטרית שימש דוד פתל כיו"ר ועדת המבקר של ההסתדרות וכחבר מזכירות ויו"ר המוסד לביקורת של מפלגת העבודה.
בשנות השבעים שימש פתל כשליח מתנדב של הסוכנות היהודית באיראן ותרם תרומה מכרעת להעלאת שארית הפליטה ארצה מעיראק דרך איראן ולקליטתה בישראל.
בשנת 1982 סייע בהקמת מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה, ונמנה על מקימיו ומנהליו הראשונים.
בשנת 1986 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן, בה התגורר עד מותו.
פת (שכונה)

גאוגרפיה

השכונה ממוקמת בדרום-מערב ירושלים. מצפון לה מצויים הקטמונים, ומדרום לה שוכנת בית צפאפא. השכונה מתאפיינת במישוריות יחסית, שאינה אופיינית לירושלים ההררית. היא קרובה לנתיבי תחבורה ראשיים בעיר, כמו כביש בגין ותחנת הרכבת מלחה.

היסטוריה

פת היא השכונה האחרונה שהוקמה מבין שכונות הקטמונים, שהוקמו בשנות ה-50 על מנת ליישב יוצאי מעברות ואוכלוסיות חלשות. השכונה הוקמה לקראת סוף שנות ה-70, למען תושבי שאר הקטמונים, ונחשבה ל"קטמון ז'", אך בניגוד לרוב שאר הקטמונים ניתן לה שם - פת - על שם רחוב ראשי (רח' יעקב פת) המפריד בינה לבין שכונת קטמון ח'. רחוב זה מסתיים בצומת פת המחבר בינו לבין רחוב הרב הרצוג ונחשב לאחד הצמתים החשובים בעיר. 
כשאר הקטמונים, נחשבה שכונת פת לשכונת מצוקה בעת הקמתה. השכונה נחשבה לשכונה חלשה בגלל שיושבה בה אוכלוסיית מצוקה ובגלל ליקויי הבניה שבה. רוב הדירות היו דירות חדר וחצי זולות והבתים נבנו על ידי עולים חדשים שלא היו מיומנים בבנייה, במסגרת עבודה יזומה.
בשנות השמונים קם בשכונה בית הספר בערכי תנועת העבודה ולידו סניף של תנועת השומר הצעיר. 
בשנות ה-90, בסיוע פרויקט "שיקום שכונות" של משרד הבינוי והשיכון, הורחבו הדירות בשכונה, ומרבית בתיה צופו בציפוי אבן ירושלמית. בנוסף, הקמת קניון מלחה ואצטדיון טדי בסמוך לשכונה, התפתחותו של אזור התעשייה תלפיות שכמעט נושק לה, וסלילת כביש הרכבת וכביש בגין, כל אלה העלו במידת מה את ערך הדירות וגרמו למשיכה של צעירים לשכונה, בדומה להשפעתם על שכונות הקטמונים הסמוכות. זאת מכיוון שהשכונה מספקת אפשרויות מגורים במקום מרכזי בעיר, במחירים הנמוכים משמעותית משכונות היוקרה הסמוכות מלחה, המושבה הגרמנית וקטמון הישנה.

בימינו

בימינו השכונה מתאפיינת באוכלוסייה משכבה סוציו-אקונומית נמוכה-בינונית. רוב תושבי השכונה חילוניים, על אף שניכר תהליך של מעבר משפחות דתיות לשכונה.
בשכונה מצויים בית הספר התיכון הדתי "אורט ספניאן", שני גני משחקים גדולים לילדים ומגרש כדורגל. בנוסף קיים בה מתנ"ס ומרכז של המשמר האזרחי. עוד שוכנים בפת מעון ויצו וסניף טיפת חלב ומדרשת נשמת.
ב-2007, לאחר מאבק ער, הוקם והחל לפעול בשכונה בית ספר דו-לשוני בחסות ארגון "יד ביד", לילדים יהודים וערבים, תושבי ירושלים.
פנטאתלון

היסטוריה

מקור השם פנטאתלון הוא מיוונית "חמש תחרויות". חמש התחרויות היו סטאדיון (מרוץ רגלי קצר), היאבקות, קפיצה לרוחק, הטלת כידון וזריקת דיסקוס. פנטאתלטים נחשבו לאתלטים המיומנים ביותר, ואימונם היה בדרך-כלל חלק משירות צבאי, מכיוון שכל אחת מחמש התחרויות נחשבה מועילה בקרב. בתקופה הקלאסית, הייתה זו מסורת שכל התחרויות האלו התקיימו בעירום.
המנצח בסטאדיון נחשב האלוף של כל המשחקים, והיה בדרך-כלל השם היחידי שנשאר בזיכרונות היוונים לתקופה מסוימת, בעיקר בתחילת המשחקים. אם אותו אדם זכה בקפיצה לרוחק, בזריקת דיסקוס ובהטלת כידון, לא היה צורך לערוך את תחרויות ההיאבקות והסטדיון, אף על פי שבכל זאת נערכו בנפרד. ההיאבקות נערכה בזירת-חול, במהלך המשחקיים האולימפיים, מחוץ המקדש של זאוס. שאר המשחקים נערכו ב"סטאדיון" (אצטדיון), שמשמו נבע שם תחרות הריצה. להיאבקות ולזריקת הדיסקוס היו חוקים דומים לכללים המודרניים, אך לשאר התחרויות היו מספר שינויים. מטילי הכידון השתמשו ברצועת עור שנקראה אמנטום להגדלת טווח הזריקה. הסאטדיון היה ריצת ספרינט של כ-180 מטר, והיה יותר ארוך מריצת הספרינט המודרנית של 100 מטר.
הקפיצה לרוחק מהתקופה ההיא שונה מאוד מהגרסה של היום. קופץ לרוחק השתמש במשקולות שנקראו הלטרס כדי לדחוף את עצמו לרוחק, וקפיצתו כללה כנראה חמישה ניתורים נפרדים, בדומה לקפיצה משולשת של ימינו.
למתחרים בהטלת כידון ובזריקת דיסקוס ניתנו חמישה ניסיונות לכל אחד. רק התוצאה הטובה ביותר נרשמה. אפשרי שדבר דומה נעשה גם בקפיצה לרוחק.

נשים

במשחקים האולימפיים המודרניים, נערכו חמש תחרויות פנטאתלון לנשים, בין טוקיו 1964 למוסקבה 1980, שכללו ריצת 80 מטר משוכות, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק וריצת 200 מטר. לאחר מכן, הוא הוחלף על ידי ההפטאתלון.

גברים

במשחקים האולימפים המודרניים, נערכו שלוש תחרויות פנטאתלון לגברים, סטוקהולם 1912, אנטוורפן 1920 ופריז 1924, שכללו ריצת 200 מטר, קפיצה לרוחק, הטלת כידון, זריקת דיסקוס וריצת 1500 מטר.

קרב חמש באתלטיקה באולם

התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מארגנת תחרויות לנשים בקרב חמש באולם, במתכונת של קרב שבע, אך בהתאמה לתנאים הקיימים לאולם, דוגמה לתחרות מעין זו היא אליפות העולם באתלטיקה באולם. המקצועות שהן מתחרות: ריצת 60 מטר משוכות, קפיצה לגובה, הדיפת כדור ברזל, קפיצה לרוחק וריצת 800 מטר. תחרות זו הייתה קיימת גם לגברים עד שנת 2000.
קולימה (עיר)

היסטוריה

העיר נוסדה ב-15 ביולי 1523 תחת השם "וייה דה סן סבסטיאן דה קולימה" על ידי הקונקיסטאדור הספרדי גונסלו דה סנדובל בהוראת הרנאן קורטס במטרה לחזק את השליטה באזור שנכבש זה עתה על ידי הספרדים. בעקבות מחלה שהתפשטה בהתיישבות היא עברה מקום למקומה הנוכחי ב-20 בינואר 1527.
בקולימה התרחשו מספר קרבות במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. לאחר המלחמה וקבלת עצמאות מקסיקו קולימה ואזורה היו חלק מדינת חליסקו. ב-1824 קולימה קיבלה מעמד של עיר. העיר והאזור רצו להפוך למדינה נפרדת, אך דרישותיהם לא התקבלו. ב-1824 נוצרה מדינת קולימה, אך היא חזרה ונפרדה מחדש מחליסקו לסירוגין במשך העשורים הבאים. בכל אחת מהפעמים קולימה הייתה עיר הבירה. ב-1856 נוצרה מדינת קולימה כמדינה נפרדת לחלוטין מחליסקו, כשהעיר קולימה נקבעה להיות בירתה.
קולימה נכבשה מספר פעמים על ידי הפלגים השונים במהפכה המקסיקנית שהתרחשה בין 1910 ו-1921.

כלכלה

קולימה היא המרכז הכלכלי של מדינת קולימה. הכלכלה המקומית מסתמכת על גידול מקנה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, אורז, דורה, קנה סוכר, מלונים, ליימים, עגבניות, מנגואים, קוקוסים, תמרינדי, פפאיות, בננות ואגבה, מסחר ותיירות. בנוסף הכלכלה מסתמכת במידה מועטת על כריית אבן גיר ותעשייה, הכוללת בעיקר עיבוד מזון.

חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן ניתן למנות את אוניברסיטת קולימה.

תחבורה

את קולימה משרת נמל התעופה ליסנסיאדו מיגל דה לה מדריד, הנמצא במרחק של כ-22 קילומטרים מהעיר. מרבית הטיסות מהנמל יוצאות למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
סרדין אירופי

ערכים תזונתיים

הדג הקטן עשיר בחומרים מזינים - חלבונים, סידן, חומצות שומניות חשובות, זרחן, ברזל, אשלגן, ויטמין B₆, ניאצין וקו-אנזים Q10.
צ'ארטר חוקי

צ'ארטר חוקי הוא הענקת סמכות או זכויות שהמעניק מכיר רשמית בזכותו של המקבל לממש את הזכויות האמורות. משתמע מכך כי המעניק משאיר בידיו עליונות או ריבונות, ושהמקבל מודה במעמד מוגבל או נחות במערכת היחסים, וזה בתוך המובן שצ'ארטרים הוענקו היסטורית, ובמובן שזהו המונח המודרני של הביטוי.
המילה נכנסה לאנגלית מהמילה בצרפתית עתיקה "charte" (בסופו של דבר מהמילה הלטינית ״נייר״). היא הפכה להיות מילה נרדפת למסמך הפורס הענקת זכויות או הרשאות.
איפאה

האיפאה כחומר גלם

שני סוגי העץ נחשבים כחומרי גלם איכותיים ומבוקשים בתעשיות הבנייה והעץ השונות לנוכח חוזקם ועמידותם לשחיקה. שימוש נפוץ באיפאה הוא הנחתם כמשטחי מדרך חיצוניים (דקים), רהיטים ועוד.
יתרונו של עץ האיפאה הוא עמידותו לנזקי הזמן ומזג האוויר ותחזוקתו הדרושה המועטה יחסית לעיתים עד כדי משיחתו אחת לשנה בלבד בתנאים של קרינת שמש ישירה. חסרונו של העץ הוא מחירו הגבוה, משקלו הסגולי הגבוה והצורך במיכון מיוחד בעבודה עמו. ניסור וקידוח העץ דורש מסורים ומקדחות עמידים לחומרים קשיחים, הברגים והפרזול ייחודי וחלקם מותקן באופן ידני.
התקנת משטחי מדרך מאיפאה דורשת הנחת בסיס שעמיד למשקלו העצמי הגבוה.
האיפאה קומרו לעיתים עובר תהליך של ייבוש בתנור ייעודי אשר הופך אותו לקשיח יותר. הקומרו זול יותר מן האיפאה טבקו, גווניו חומים ואדמדמים, הוא עשיר בשמן טבעי, שמעניק לו מראה רענן במשך שנים רבות לעומת הטבקו אשר זקוק לצביעה וחידוש פעם בשנה.
בישראל שטופת השמש נעשה שימוש רב באיפאה להנחת משטחי מדרך (דקים) גם במקומות שחשופים לקרינת שמש ישירה כל שעות היום.
אלון בכות

אַלּוֹן בָּכוּת הוא אתר מקראי ובו אלון שלמרגלותיו נקברה דבורה מינקת רבקה, ייתכן שנמצא בשומרון, בסמוך לבית אל, כפי המסופר בספר בראשית:
"וַתָּמָת דְּבֹרָה מֵינֶקֶת רִבְקָה וַתִּקָּבֵר מִתַּחַת לְבֵית אֵל תַּחַת הָאַלּוֹן וַיִּקְרָא שְׁמוֹ אַלּוֹן בָּכוּת:"

זיהוי וייצוג

חוקרי התנ"ך וארץ ישראל העלו מספר סברות באשר לזיהוי אתר אלון בכות, באתרים אחרים שהוזכרו בתנ"ך.
האחת, באלון תבור, עץ מוכר באזור הר תבור ששימש כציון דרך, המוזכר בספר שמואל בהדרכתו הנבואית של שמואל לשאול על ציוני הדרך בדרכו העתידית לאחר הפרדם:.
"וַיִּקַּח שְׁמוּאֵל אֶת פַּךְ הַשֶּׁמֶן וַיִּצֹק עַל רֹאשׁוֹ וַיִּשָּׁקֵהוּ וַיֹּאמֶר הֲלוֹא כִּי מְשָׁחֲךָ ה' עַל נַחֲלָתוֹ לְנָגִיד: בְּלֶכְתְּךָ הַיּוֹם מֵעִמָּדִי וּמָצָאתָ שְׁנֵי אֲנָשִׁים עִם קְבֻרַת רָחֵל בִּגְבוּל בִּנְיָמִן בְּצֶלְצַח וְאָמְרוּ אֵלֶיךָ נִמְצְאוּ הָאֲתֹנוֹת אֲשֶׁר הָלַכְתָּ לְבַקֵּשׁ וְהִנֵּה נָטַשׁ אָבִיךָ אֶת דִּבְרֵי הָאֲתֹנוֹת וְדָאַג לָכֶם לֵאמֹר מָה אֶעֱשֶׂה לִבְנִי: וְחָלַפְתָּ מִשָּׁם וָהָלְאָה וּבָאתָ עַד אֵלוֹן תָּבוֹר וּמְצָאוּךָ שָּׁם שְׁלֹשָׁה אֲנָשִׁים עֹלִים אֶל הָאֱלֹהִים בֵּית אֵל אֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשָׁה גְדָיִים וְאֶחָד נֹשֵׂא שְׁלֹשֶׁת כִּכְּרוֹת לֶחֶם וְאֶחָד נֹשֵׂא נֵבֶל יָיִן:"
השנייה, באתר שנקרא: בֹכים על שם בני ישראל שמררו בבכי לאחר הופעתו של מלאך ה', פרשה המוזכרת בספר שופטים.
" וַיַּעַל מַלְאַךְ ה' מִן הַגִּלְגָּל אֶל הַבֹּכִים וַיֹּאמֶר אַעֲלֶה אֶתְכֶם מִמִּצְרַיִם וָאָבִיא אֶתְכֶם אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּעְתִּי לַאֲבֹתֵיכֶם וָאֹמַר לֹא אָפֵר בְּרִיתִי אִתְּכֶם לְעוֹלָם: ... וַיְהִי כְּדַבֵּר מַלְאַךְ ה' אֶת הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה אֶל כָּל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וַיִּשְׂאוּ הָעָם אֶת קוֹלָם וַיִּבְכּוּ: וַיִּקְרְאוּ שֵׁם הַמָּקוֹם הַהוּא בֹּכִים וַיִּזְבְּחוּ שָׁם לַ-ה':"
והשלישית, עליה חלקו החוקרים, באתר שבו שפטה דבורה הנביאה את בני ישראל, כאשר היא יושבת תחת תומר דבורה.
"וּדְבוֹרָה אִשָּׁה נְבִיאָה אֵשֶׁת לַפִּידוֹת הִיא שֹׁפְטָה אֶת יִשְׂרָאֵל בָּעֵת הַהִיא: וְהִיא יוֹשֶׁבֶת תַּחַת תֹּמֶר דְּבוֹרָה בֵּין הָרָמָה וּבֵין בֵּית אֵל בְּהַר אֶפְרָיִם וַיַּעֲלוּ אֵלֶיהָ בְּנֵי יִשְׂרָאֵל לַמִּשְׁפָּט:"
החוקר ד"ר זהר עמר משייך את אלון בכות אל תופעה שכיחה של קידוש עצים, אחת ממערך של פולחן וסגידה לכוחות הטבע, באזור הסהר הפורה ובארץ ישראל בכלל זה, מאז העת העתיקה.

יצוגים בתרבות העברית

בביטוי "אלון בכות" נעשה שימוש בספרות העברית לדורותיה, בין השאר בספרות התורנית, בקינות, ובספרי הספדים על רבנים שהלכו לעולמם; כגון הספרים על ר' משה יהושע יהודא ליב דיסקין, ר' מרדכי זאב איטנגא, ור' אליהו פוסק. בראשית ימיה של העיתונות העברית נקראו מאמרי ההספדים והנקרולוגים בשם זה.
בספרו של חוקר ארץ ישראל ישעיהו פרס: ארץ-ישראל: ספר-המסעות, הוא נקב בשם אלון בכות באשר למין אלון מצוי בארץ ישראל.
נחלת אחים

נחלת אחים היא שכונה בירושלים, במרכז העיר החדשה, והיא מהמאוחרות שבשכונות הנחלאות. כיום היא כוללת גם שתי שכונות היסטוריות שנבנו בסמוך אליה בשנים שמיד לאחר הקמתה ומהוות הרחבה של שטחה: "נחלת יעקב" (1927) ו"זיכרון אחים" (1929). בצפונה גובלת השכונה המורחבת ברחוב בצלאל, במערבה ברחובות כפר ברעם ושדרות בן-צבי, בדרומה ברחוב נרקיס ובמזרחה ברחוב אוסישקין. נחלת אחים נמצאת בגובה כ-790 מטרים מעל פני הים, וסמוכות אליה השכונות נחלת ציון, נחלת צדוק, נווה בצלאל, שערי רחמים ושערי חסד.
השכונה נוסדה בשנת 1924 על ידי התימנים שעלו לירושלים בשנות ה-20 של המאה ה-20 על אדמת טרשים בשיפולים המערביים של קו פרשת המים. שמה מסמל את שאיפת בוניה לחיי אחווה בנחלה זו. בין התורמים העיקריים לייסוד השכונה היה הרב נסים אלישר, שתרם חלקת אדמה שהייתה ברשותו כדי להנציח את בנו שנפטר בגיל צעיר, והיוזם העיקרי של השכונה היה הרב חיים שלמה עראקי, החתום על ייסוד השכונה יחד עם יעיש נדאף.
רוב רחובות השכונה, כרוב רחובות הנחלאות, נקראים על שם ערים ברחבי ישראל כגון צפת, ציפורי וטבריה.
רוב תושבי השכונה בשנותיה הראשונות היו אורפלים, יהודים יוצאי העיר אורפה שבמזרח טורקיה, יוצאי תימן וכורדיסטן. על כך מעידים בתי הכנסת של יוצאי אותן גלויות אשר פזורים ברחבי השכונה. בית הכנסת אור זרוע - לעדת המערבים, נחלת אחים. הוקם בשנת תרפ"ז (1926) על ידי הרב עמרם אבורביע, שכיהן כרב של נחלאות עד לשנת 1951. עיריית ירושלים הכריזה על בניין בית הכנסת אור זרוע כאתר מורשת לשימור.
כיום, אוכלוסיית השכונה מעורבת ומורכבת גם מעולים חדשים מארצות המערב. בין התושבים שגדלו ברחובות השכונה ניתן למנות את הרב יוסף קאפח ואשתו הרבנית ברכה קאפח, יהודה עמיחי, האלוף עוזי נרקיס, הרב שאר ישוב כהן, אחותו הרבנית צפיה גורן, עוזי ברעם, חיים ברעם, יאיר צבן, שמוליק קראוס, והקריין יצחק איתן.
Temple Run

מהלך המשחק

במשחק, בו אין רמות או קו סיום, מטרת המשחק היא לרוץ כמה שיותר רחוק על ידי הימנעות ממכשולים. את המכשולים ניתן לעבור באמצעות מחווה מלמטה למעלה (קפיצה), מלמעלה למטה (התכופפות) או ימינה או שמאלה (פנייה). בעוד השחקן לא נפסל, השחקן ימשיך להיות נרדף על ידי הקופים. תוך כדי משחק, השחקן יכול להטות את המכשיר שלו שמאלה או ימינה כדי לאסוף מטבעות. מטבעות אלה הם בעיקר בצורת יהלומים צהובים (בשויי מטבע אחד), אבל גם בצבע אדום או כחול (בשויי 2 מטבעות ו-3 מטבעות, בהתאמה). השחקנים גם נתקלים בפריטי בונוס בזמן הריצה שלהם. השחקן מקבל נקודות בהתאם למרחק שעבר. הוא גם מקבל נקודות בעת שהוא אוסף כסף או בונוסים.

שיפורים

במהלך המשחק ניתן לקנות הטבות שונות תמורות הכסף במשחק - חוקרים אחרים (מחליף את הדמות שאותה משחק השחקן), בונוסים עזרים או טפטים.

טפטים

ניתן גם לרכוש "טפטים" של המשחק - רקעים למכשיר האייפון, האייפד, האייפוד טאץ' ומכשיר האנדרואיד, בחנות המשחק.

פופולריות

בחנות App Store, המשחק היה אחד מ-50 האפליקציות המורדות ביותר בדצמבר 2011, ובסופו של דבר עלה המשחק למקום הראשון באפליקציות ה-iOS החינמיות לזמן מה. הוא גם דורג במקומות גבוהים בדירוג ה-"top grossing iOS app". כאשר Temple Run שוחרר לאנדרואיד, הוא הורד יותר ממיליון פעמים בתוך פחות משלושה ימים. המשחק עצמו עלה בעבר 99 סנט, אך כעת הוא יישום חינמי, ובמקום זאת מסתמכת החברה על רכישות במשחק תמורת כסף אמיתי.
עלווית לבנת-בטן

תיאור המין

העלווית היא ציפור שיר קטנה שגופה מעודן, גדולה במקצת מהפשוש בן משפחתה. מסתה היא 8.5 גרם ואורכה בין 10 ל-12 ס"מ. היא שכיחה בעונות הנדידה בנופי עצים ושיחים ברוב אזורי הארץ. ציפור שיר זו חולפת בארץ באוגוסט- ספטמבר, ובמספר גדול עוד יותר, במרץ-אפריל . אהבתה לעצים הגבוהים, והניתור הלוך וחזור בעקבות חרקים העניק לסוג כולו של העלוויות את השם -Scopus = צופה ו - phyllos = עלווה. פיצולו של המין לשני מינים, מערבי ומזרחי הוביל אל השם Orientalis = מן המזרח.
העלווית היא בינונית בגודלה, מגושמת. ראשה עגול וזנבה מלא. חלקי גופה העליונים אפורים ומגוונים באזורים ירוקים-צהובים מבריקים. גחונה לבן. ניכרת בעל-שת הצהבהב ובשולי הכנף (סוככות ואברות) הצהבהבות ירוקות - לעיתים בניגוד חזק לגב ולכתף האפורים. עיניה כהות, גבת עינה לא מודגשת. בסיס מקורה ורוד ושולי זנבה זהובים.
העלווית היא בעלת הגוונים ה"דהויים" ביותר מבין העלויות הנפוצות, בעלת חישוף אברות ארוך, בסיס מקור בהיר ורגליים בהירות עד חומות, ולא שחורות.
הזכר והנקבה דומים בגודל ובצבע, לשניהם גב וכנפיים חומים זיתיים ואפורים, ובטן לבנבנה. היא נבדלת ממיני עלווית אחרים בצבע העל שת, שגוונו הצהוב עז יותר. ניתן להתבלבל בין כל מיני העלוויות, אבל הדומה ביותר לעלוית לבנת-בטן היא העלוית האפורה - בעיקר פרטים בוגרים או "בלויים". גם אוכלוסיות מזרחיות של עלווית החורף, שצבען אפרפר יותר, דומות לעלווית לבנת-בטן, אך הן נבדלות ברגליים הכהות, וחסרות את העל-שת הצהבהב.

תזונה

עלוית לבנת -בטן ניזונה בעיקר מפרוקי רגליים קטנים, במיוחד חרקים זעירים.

רבייה

בקצהו הדרומי ביותר של תחום דגירתה של העלוית במזרח הים התיכון זוגות ספורים דוגרים במורדות החרמון המיוערים. הנקבה מצניעה את הקן בתוך שקע במדרון בבסיסו של עץ או שיח.
עבור הנקבה הקן הוא מקלעת כדורית שהיא בונה לבדה. בתוכו 4–7 ביצים לבנבנות עם נקודות וכתמים קטנים חלודיים. הנקבה דוגרת לבדה כשבועיים ושני ההורים מטפלים בגוזלים הפורחים מקץ 13–14 יום.

תפוצה ובתי גידול

סביב אגן ים התיכון ומרכז אירופה משתרע בית גידולה של העלווית, והיא חורפת דרומית לסהרה ומדרום לסודאן. אזור מחייתה הוא בחורשים וביערות הרריים. העלווית נפוצה מן הבלקן, דרך טורקיה, סוריה ולבנון, עד החרמון. בארץ היא מבקרת נדירה בסתיו, אך מצויה באביב ברוב חלקי הארץ.
על שם חוקר העופות האיטלקי פרופ' פרנקו אנדריאה בונלי נקראת האוכלוסייה המערבית, באנגלית נקראת לעיתים העלווית המזרחית של בונלי, או עלווית בלקנית.
מודי כידון

מודי כידון (נולד ב-17 בספטמבר 1954) הוא איש עסקים הפועל בתחומי הנדל"ן בישראל  ומחוצה לה ועוסק גם בהון סיכון ובפרסום.

ביוגרפיה

כידון, בוגר בית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה, שירת כטייס בחיל האוויר, והמשיך לטוס עד גיל 45, במסגרת שירות מילואים, אותו סיים בדרגת רב-סרן. הוא בוגר תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת ת"א, ולימודי ניהול מתקדמים (AMP) בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. כידון המתגורר בסביון, נשוי לעתונאית היוצרת ומגישת הטלוויזיה שרון כידון, ואב לארבעה ילדים. באביב 2019 הודיע הזוג על פרידה.
את דרכו בעולם העסקים, החל ב-1981, עם שחרורו משירות קבע, כאשר הצטרף לחברת הפרסום גיתם מערכות תדמית, שנוסדה על ידי אביו יוחנן גולדברג-כידון, ובן דודו משה תאומים. הצלחת החברה בשוק הישראלי הובילה בשנת 1994 את ענקית הפרסום אומניקום להיות לחברת הפרסום הבינלאומית הראשונה המשקיעה בישראל, באמצעות רכישת 49% מגיתם על ידי BBDO Worldwide, והקמת Gitam/BBDO. החברה הישראלית מחזיקה כיום בעשר חברות בתחומי הפרסום, יחסי ציבור, תוכן שיווקי, ייעוץ אסטרטגי, דיגיטל, הפקה, ורכש מדיה. מזה 25 שנים ברציפות, נמנית גיתם בין ארבע קבוצות הפרסום המובילות בישראל.
באוגוסט 1997 יזמה גיתם והפיקה את הפרסומת הראשונה שצולמה בחלל. הפרסומת הייתה עבור החלב העמיד של תנובה, שתדמיתו נפגעה בעקבות פרשת הסיליקון בחלב. הפרסומת אף נרשמה בספר השיאים של גינס. 
כידון מכהן כיו"ר איגוד חברת הפרסום בקדנציה רביעית. בשנים 1990 - 1994 הוביל מאבק לפלורליזם של מכירת פרסום בטלוויזיה המסחרית, יזם את הקמת חברת הרייטינג לטלוויזיה והיה יו"ר וועדת המחקר אשר קבעה את שיטת המדידה. בכהונתו הרביעית, החל מ-2009, היה מעורב בשינוי שיטת התגמול בענף הפרסום. האיגוד בראשותו היו הגוף שיזם את גוף מדידת הרייטינג באינטרנט בישראל.
כידון היה בין מייסדי חברת ויתניה בשנת 1995. ויתניה היא חברה יזמית בתחום נדל"ן מניב למשרדים ברמת החייל ובהרצליה פיתוח. בנוסף, מחזיק כידון באמצעות חברות בבעלותו נכסי נדל"ן כגון בית רשת ובית גיתם.
בשנת 2010 הקים את חברת אלטו קרנות נדל"ן, חברה המשקיעה בנדל"ן מסחרי מניב בארצות הברית.
ארץ הגיר

תקציר העלילה

הסדרה מספרת על ילד בשם רודי טאבוטי המוצא גיר קסמים שנותן לו מעבר לארץ שעשויה מגיר. רודי משתף את חברתו פאני סנצ'אז וביחד הם עוברים לארץ הגיר מדי פעם ופוגשים בחברם העשוי מגיר סנאפ.
ענפי הסמפונות

אנטומיה

על פי רוב, ישנם שני ענפי סמפונות לריאה השמאלית ואחד לריאה הימנית, אם כי יש שונות גבוהה בין בני האדם. שני ענפי הסמפונות השמאליים מסתעפים בדרך כלל מאבי העורקים החזי, ואילו ענף הסמפונות הימני מסתעף בדרך כלל מאחד משלושת כלי הדם הבאים: ישירות מאבי העורקים החזי, מגזע עורקי משותף עם אחד מהעורקים הבין-צלעיים האחוריים העליונים מימין, לרוב השלישי, או מגזע משותף עם ענף הסמפונות השמאלי העליון.
ענפי הסמפונות מספקים דם לסמפונות ולרקמת החיבור של הריאה. במסלולם הם עוקבים אחר הסמפונות, נעים בצדם האחורי ומתפצלים עמם. הם מסתיימים ברמת הסמפונונים הנושמים, שם הם משיקים לענפים מעורק הריאה. יחד אתם הם מספקים דם לאדר הקרבי (ויסצרלי).
מכל ענף מענפי הסמפונות מסתעפים גם ענפים קטנים המספקים דם לחלקו העליון של הוושט.
בניגוד לעורקים במחזור הריאתי, אשר נושאים במחזור הדם הריאתי (הקטן) דם לא מחומצן מהחדר הימני של הלב אל הריאות, ענפי הסמפונות משתתפים במחזור הדם הסיסטמי (הגדול) ונושאים דם מחומצן מהחדר השמאלי לרקמת הריאה. ענפי הסמפונות גם קטנים בקוטרם לעומת העורקים במחזור הריאתי.

היבטים קליניים

ענפי הסמפונות לרוב מורחבים ומפותלים ביתר לחץ דם ריאתי על רקע תסחיף ריאתי כרוני. ענפים אלה גם אינם מחוברים בחזרה בעת השתלת ריאה. מפרצת בענפי הסמפונות עלולה לדמות מפרצת באבי העורקים.
חאוטנג

גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.