google/wiki40b huggingface dataset:
לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית

היסטוריה

לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית יונקת את שורשיה מן הפריקאז לענייני חשבון (Приказ счетных дел) שהוקם ב-16 באוגוסט 1647 על ידי הצאר מיכאיל. ב-1718 הגוף אורגן מחדש על ידי פיוטר הגדול לקולגיית החדרים (Камер-коллегия), הוטל עליה לנהל את הכנסות המדינה ומגזרים מסוימים בכלכלת המדינה. עד אז, האוצר של הצארים הרוסיים לא נשלט על ידי גוף מאורגן. האידאולוג והיוצר של המקבילה דאז ללשכת החשבון היה פיוטר אקסיונוב שהיה הראשון בשנת 1719 להוביל הצהרות רשומות של הוצאות כספים מאוצר המדינה ונהג להגיש דו"חות לקיסר מדי שבוע ובהן הצהרות על תנועת כספים. יתר על כן, אקסיונוב הנהיג צורות שונות של דיווח בלשכתו בכל הרמות ומינה ממונה על השוק ותחום הנהלת החשבונות. ב-1725, הסנאט הרוסי מינה אותו לראש לשכת החצר. בשנת 1731 מונה למזכיר.
משנת 1811 עד 1918 פעל תפקיד מבקר המדינה של האימפריה הרוסית (Государственный контроль Россійской имперіи)‏. בינואר 1918 התפקיד בוטל; במקום זה נוצרה לשכת הבקרה המרכזית (Центральная контрольная коллегия); אליה היו כפופים גם לשכות מחוזיות לחשבונאות ובקרה.
ביולי 1918 לשכת הבקרה המרכזית אורגנה מחדש למשרד ממשלתי בשם הקומיסריון העממי לביקורת המדינה. ב-1920, המשרד שוב עבר ארגון מחדש ונקרא בשם ביקורת הפועלים והאיכרים. ב-1934 הגוף בוטל; תפקידיו הועברו לידי הנציב לבקרה סובייטית של ברית המועצות (КСК) שהפעילה זרועות פיקוח ובקרה בכל האזורים, המחוזות והערים. ב-1940 הקומיסריון העממי לביקורת המדינה הוקם מחדש.
ב-1948 כל הקומיסריונים העממיים הפכו למשרדים ממשלתיים. ב-1957 משרד בקרת המדינה (Министерство государственного контроля) הפך לוועדת הביקורת הסובייטית של מועצת השרים, ב-1961 הוועדה שינתה שמה לוועדת ביקורת המדינה והוכפפה למועצת השרים. ב-1962, ועדת ביקורת המדינה הפכה לוועדה לביקורת המפלגה-הממלכתית (Комитет партийно-государственного контроля) והייתה כפופה הן לוועד המרכזי של המפלגה והן לממשלה הסובייטית. בשנת 1966 שוב אורגנה מחדש ונקראה בשם הוועדה לביקורת העם.
ב-1991 נוצר תפקיד המפקח הראשי הממלכתי, כגוף לביקורת פיננסית, בשנות ה-2000, התפקיד נקרא בשם המפקח הפדרלי הראשי. ב-10 באוקטובר 1991 נחקק חוק "אודות התקציב וניהול תהליך התקצוב" שקבעו נורמות בקרה וביקורת והוקמה לשכת הבקרה והחשבון של הפדרציה הרוסית (Контрольно-счётная палата), עם זאת, ב-7 בפברואר 1992 הגוף אורגן מחדש בתור הוועדה לבקרת התקציב (Контрольно-бюджетный комитет) שהיה כפוף לסובייט העליון.
לשכת החשבון של הפדרציה הרוסית נוצרה על בסיס סעיפים בחוקת הפדרציה הרוסית משנת 1993. בספטמבר 2013 מונתה לראשונה אישה לראשות לשכת החשבון, שרת הבריאות לשעבר טטיאנה גוליקובה.
פיטר דומיניק

ביוגרפיה

דומיניק נולד בסטמפורד שבקונטיקט. ב-1933 סיים את לימודיו בבית הספר סנט מארק. ב-1937 סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ושלוש שנים לאחר מכן ב-1940 היה לבוגר בית הספר למשפטים של ייל. בשנים 1940–1942 עסק בעריכת דין בניו יורק, עת התגייס אל חיל האוויר של ארצות הברית כצוער תעופה בראשית ימיה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא שירת בחיל האוויר עד לשחרורו משירות צבאי ב-1945 בדרגת קפטן. הוא חזר בקצרה לעסוק בחוק ומשפט ב-1946, בטרם עבר באותה השנה אל דנוור שבקולורדו, שם המשיך את עיסוקו בתחום המשפטי.
דומיניק נכנס לפוליטיקה עם היבחרו אל בית הנבחרים של מדינת קולורדו מטעם המפלגה הרפובליקנית, שם כיהן בשנים 1957–1961. ב-1960 התמודד בהצלחה לבית הנבחרים של ארצות הברית, וגבר על יריבו ביירון ל. ג'ונסון מהמפלגה הדמוקרטית, והוא נטש את נתיבתו המקצועית במשפטים ב-1961. לאחר כהונה אחת בת שנתיים בבית הנבחרים, נבחר דומיניק לסנאט של ארצות הברית, והביס את הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ון קרול  ברוב של 53.6% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש ב-1968, ובפעם זו גבר על מושל קולורדו לשעבר סטיבן מקניקהולס (McNichols).
כסנאטור, דומיניק שימש כיו"ר הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית בקונגרס ה-92 משנת 1971 עד 1973. שנת הבחירות של 1974 היטיבה עם חברי המפלגה הדמוקרטית והפריחה הדמוקרטית לא פסחה על דומיניק, שאחוזי התמיכה בו צנחו ל-39.5% והוא הובס בידי גארי הארט. לאחר שעזב את הסנאט בתום כהונתו ב-1975, מונה לשגריר ארצות הברית בשווייץ בידי הנשיא ג'רלד פורד, אך אייש תפקיד זה לזמן קצר. הוא התגורר בכפר שרי הילס שבקולורדו עד למותו בהוב סאונד שבפלורידה במרץ 1981. הוא נטמן בבית העלמין פיירמונט השוכן בדנוור.
Control-Alt-Delete

Control-Alt-Delete (בקיצור: Ctrl+Alt+Del) היא פקודת מחשב באמצעות המקלדת הקיימת במערכות הפעלה של מחשבי IBM PC ותואמיהם. במערכות הפעלה ישנות, כגון DOS או Windows 3.0 הביא צירוף מקשים זה לאתחול המחשב. במערכות הפעלה מודרניות יותר מוביל צירוף מקשים זה למסך תפריט המאפשר פונקציות אחדות, בהן אתחול המחשב, נעילת המחשב, יציאה מהחשבון (log off) ועוד. הפקודה נעשה באמצעות המקשים Ctrl+Alt+Delete בדרך כלל, אך יש פקודות מקלדת נוספות המציעות דבר זה.
עליונות אווירית

עליונות אווירית הוא מצב שבו לחיל אוויר אחד ישנו יתרון אסטרטגי או טקטי משמעותי על פני חילות האוויר היריבים במהלכה של מערכה צבאית.

רקע

המטוס הומצא בראשית המאה ה-20. במלחמת העולם הראשונה ניצלו אותו להשגת תצפיות והפצצות בפצצות ידניות אשר נזרקו כלפי היבשה על ידי כוחות אוויר.
מבין התאורטיקנים שסקרו את התחום היו ג'וליו דואה (Giulio Douhet) האיטלקי, שבשנות ה-20 של המאה ה-20 כתב ספר בשם "השליטה באוויר",  לורד יו טרנצ'ר - מפקד כוח אווירי במלחמת העולם הראשונה, לורד ויליאם טדר- מפקד חיל האוויר הבריטי במלחמת העולם השנייה, וכן מרשל גרינג - ראש הלופטוואפה בשנים 1933-1936, שאימץ את תורתו של דואה בפועל.

הגדרה

העליונות באוויר או השליטה באוויר מטרתה כיבוש השמיים, בשדה הקרב הטקטי, אם באופן מקומי ואם במרחבים המתפרשים על פני מספר מדינות. 
עליונות אווירית מאפשרת נטרול כוחות יבשה וכוחות ימיים, שיבוש המשימה שלהם, יכולת פגיעה, הפצצה, השגת מודיעין ממרחב השמיים. 
אי עליונות אווירית בהתאמה, משמעותה אי יכולת או קשיים להכריע את אויב באמצעות מימד האוויר.
מורטימר צוקרמן

קורות חיים

צוקרמן נולד במונטריאול שבקוויבק לאסתר ואברהם צוקרמן, בעלי חנות טבק וממתקים. סבו היה רב אורתודוקסי. צוקרמן נרשם לאוניברסיטת מקגיל בגיל 16 וקיבל תואר BA בשנת 1957, ותואר במשפטים בשנת 1961, למרות שלא נבחן בבחינות הסמכה ללשכת עורכי הדין. באותה השנה נרשם לבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה לתואר במנהל עסקים, אותו סיים בהצטיינות. בשנת 1962 קיבל תואר שני מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.

קריירה עסקית

לאחר סיום לימודיו, נשאר צוקרמן כמרצה בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד במשך תשע שנים ואף לימד באוניברסיטת ייל. הוא עבד בחברת הנדל"ן קבוט, קבוט ופורבס במשך שבע שנים, והגיע לתפקיד סגן נשיא בכיר ומנכ"ל הכספים. ב-1980 רכש את הירחון The Atlantic, וכיהן כיו"ר הירחון במשך 19 שנים.

פילנתרופיה

בדצמבר 2012 העביר 200 מיליון דולר למכון לחקר התנהגות המוח על שם מורטימר ב. צוקרמן באוניברסיטת קולומביה.

חיים אישיים

צוקרמן גרוש, ואב לשניים.
יוסי יגיל

ביוגרפיה

יוסי יגיל נולד ב-15 במאי 1947. בגיל 17 החל יגיל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, אך בגיל 18 הפסיק את לימודיו עם התגייסותו לצבא ההגנה לישראל שבו שירת כקצין (סרן) בחיל רגלים.
בתום שירותו הצבאי חזר יוסי ללימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם סיים תואר ראשון בכלכלה בשנת 1973, ותואר שני במנהל עסקים בהצטיינות בשנת 1975. בין מרציו היו גם פרופ' הארי מרקוביץ' ופרופ' חיים לוי. בשנים אלו עבד יגיל ככלכלן בחטיבת המחקר של בנק ישראל.
לאחר מכן, יוסי יגיל המשיך לתואר דוקטור באוניברסיטת טורונטו שבקנדה בהנחייתו של פרופ' מיירון גורדון, ובוחן הדוקטורט החיצוני היה פרופ' מרטין גרובר. הוא סיים את לימודי הדוקטורט בשנת 1980 בתחום המימון עם התמחות באקונומטריקה. 
עם חזרתו לארץ הצטרף יגיל לסגל האקדמי של אוניברסיטת חיפה כמרצה למימון. במהלך שנותיו באוניברסיטת חיפה מילא יגיל תפקידים אקדמיים וניהולים שונים למעלה מ-30 שנה. בין תפקידיו האקדמיים והניהוליים ניתן למנות: ראש בית הספר לניהול אותו הפך לפקולטה לניהול ושימש כדיקן הפקולטה הראשון, ראש תחום מימון וחשבונאות, ראש תוכנית מוסמך בינלאומית במנהל עסקים באנגלית, יו"ר וועדת הדוקטורט, יו"ר הוועדה לבדיקת איכות עצמית, חבר סנט האוניברסיטה, יו"ר וועדת הסנט ללימודי חוץ, יו"ר וועדת הסנט לפרסום, חבר וועדה ברשות ללימודים מתקדמים, יו"ר וועדת ביקורת של ארגון הסגל, יועץ פיננסי של ארגון הסגל, חבר בוועדות המועצה להשכלה גבוהה, וחבר באחת מוועדות האקדמיה ללשון העברית.
פרופ' יוסי יגיל לימד כפרופסור אורח למימון באוניברסיטאות רבות בעולם כולל אוניברסיטת קולומביה בארצות הברית (כ-5 שנים), אוניברסיטת ניו יורק (NYU, כ-2 שנים), אונינברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), אוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי בארצות הברית, אוניברסיטת טורונטו ואוניברסיטת יורק בקנדה, אוניברסיטת טונגי בשנגחאי, האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג ואוניברסיטת שיאמן בסין, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב והטכניון.
יגיל מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה.
שמחה מנדלבוים

קורותיו

נולד בטורוב (כיום בבלארוס), לרב ברוך מנדלבוים, חסיד קרלין ורבן של הערים טורוב, סטולין ומציוב. בשנת תרל"ד (1874) עלה עם הוריו ותשעת אחיו ואחיותיו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. בשנת תרמ"ה (1885) לערך נסע לקוברין כדי לשאת לאישה את אסתר-ליבא, בתו של האדמו"ר מנחם נחום עפשטיין מקוברין. לפני עלייתם לארץ נסעו בני הזוג ללודז' ורכשו שם מכונות לסריגת גרביים, אותן הם הביאו לארץ, וסיפקו פרנסה לנשות היישוב הישן.
מנדלבוים פעל למען היישוב היהודי בירושלים, בפיתוח התעשייה ובהתיישבות. היה ממייסדי שכונת בית וגן בירושלים, וכמו כן ממייסדי המושבה כפר סבא. היה ממייסדי 'ועד האשכנזים' ומחברי 'ועד העיר' של יהודי ירושלים. היה מראשי עסקני הציבור שעסקו בסיוע לעניי ירושלים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה ממייסדי ועד העזרה ליהודי ירושלים שעסק בחלוקת מזון וכסף לנצרכים. אשתו, כבת למשפחת אדמו"רים, נהגה לחלק ברכות לנשות ירושלים.
בשנת תרפ"ז (1927) רכש שטח אדמה גדול מידי הוואקף בקצה היישוב היהודי בירושלים, בסמיכות לשכונות מאה שערים ובית ישראל, וזאת במטרה להרחיב את גבול היישוב היהודי. הוא הקים עליו בית גדול עבור בני משפחתו, שהכיל עשרים דירות. עם סיום הבנייה, בשנת תרפ"ט (1929), סירב הוואקף להמשיך למכור אדמות ליהודים, וכך נשאר הבניין בקצה היישוב היהודי, חשוף לשכונות הערביות שמצפון לחומת העיר העתיקה.
בחודש אייר תר"צ (1930), חצי שנה לאחר שחנך את ביתו, נפטר מנדלבוים ונקבר בלווייה רבת משתתפים בבית הקברות בהר הזיתים.
בבניין המשיכו להתגורר אשתו וחלק מילדיו הנשואים. מספר דירות הושכרו לדיירים. בדירות אלו התגוררו סטודנטים מהאוניברסיטה העברית בהר הצופים, וגם חברי ארגון ההגנה שראה בבית זה עמדה קדמית אסטרטגית. בין אלו שהתגוררו בבית כסטודנטים היו הנשיא לימים אפרים קציר והרב בנימין זאב בנדיקט.
הבניין פוצץ על ידי הירדנים בזמן ההפוגה הראשונה במלחמת השחרור. ההריסות שנותרו פונו על ידי ישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
לזלי ניקול

ביוגרפיה

ניקול נולדה בעיר פלימות' שבמחוז דבון, וגדלה ליד מנצ'סטר. אמה הייתה שחקנית חובבת ואביה היה רופא. היא למדה משחק בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ניקול כיכבה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה בריטיות רבות. ב-1999 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "East Is East", וגילמה את אותה דמות ששיחקה בהפקה הבימתית. בשנים 2000 עד 2002 שיחקה בתפקיד רוזי בהפקה של הווסט אנד למחזמר מאמה מיה!. עוד השתתפה בתפקיד אורח בפרק בסיטקום האמריקני "לגדל את הופ".
ניקול השתתפה בכל שש העונות של סדרת הדרמה "אחוזת דאונטון" בתפקיד הטבחית גברת פטמור.

חיים אישיים

לניקול יש אחיינית בשם בריטניה ילידת ארצות הברית שהיא גם שחקנית. היא שיחקה בסרט "The Wicker Tree".
משחק רשת

משחקים מרובי משתתפים

משחקים מרובי משתתפים מאפשרים לשחקן להתחבר דרך רשת התקשורתאו האינטראנט לשרת משחק. המשחקים הנפוצים ביותר הם משחקי תפקידים, משחקי אסטרטגיה ומשחקי יריות. המוצלחים שבמשחקים מרובי המשתתפים יכולים להגיע לעשרות אלפי משתתפים מכל רחבי העולם. נעשים טורנים בהם צופים מאות אלפי משתתפים שבסופם נבחר אלוף עולם. בעוד שמשחקים ברשת יכולים להתייחס לכל משחק שמאוחסן באינטרנט, לרוב כשמתייחסים למשחקי רשת מתכוונים למשחקים מרובי משתתפים. ]. תוכנת TeamSpeak מכריזה על עצמה כתוכנה עם קהל יעד של גיימרים במשחקי רשת.

משחק יריות גוף-ראשון

בשנות ה-90 השנים שה-ps נולד, משחקי רשת החלו לעבור מרשתות מקומיות לרשת האינטרנט. אחד מהמשחקים הראשונים שעבר לרשת האינטרנט היה דום. במקור, דום היה משחק יריות בגוף ראשון בו השחקן שגילם לוחם, נלחם בייצורים וירטואליים. בשנות ה-90, יצאה גרסה למשחק שאפשרה למספר שחקנים לשחק דרך רשת, אחד נגד השני. מאז דום, פותחו הרבה משחקי יריות בגוף ראשון המאפשרים קרבות רשת בין שחקנים בודדים, או קבוצה כנגד קבוצה.

משחק אסטרטגיה בזמן אמת

משחקי אסטרטגיה בזמן אמת פותחו תחילה כמשחק לשחקן יחיד, במסגרתם מפתח השחקן אובייקט כלשהו (החל מדמות אחת ועד לעיר שלמה) ועליו לעמוד במטרות כלשהן. משחקים אלו עברו שינויים כך שיתאימו למשחק מרובה משתתפים כאשר הרעיון הוא שנדרש ליצור קואליציות של שחקנים כדי להקדים ולהשיג את המטרות בצורה מהירה יותר. קיימים שני סגנונות של משחקי אסטרטגיה בזמן אמת. בראשון, גם כאשר השחקן אינו מחובר, האובייקט שלו עדיין ברשת כך שניתן לקנות ממנו, לתקוף אותו וכדומה, בהתאם למשחק. בסגנון השני, רק כאשר השחקן מחובר ניתן לבצע אינטראקציה עם האובייקט שלו. משחק הרשת הפופלרי כיום נכון ל-2019 הוא פורטנייט ולו כ-200 מליון משתמשים.

הטכנולוגיה

משחקי דפדפן אינם דורשים הורדת קבצים למחשב. רוב משחקי הרשת בנויים בטכנולוגית פלאש (Flash) ו-Actionscript]. שפות אלה מאפשרות לאחסן את המשחק על שרת אינטרנט שאינו תומך בשפות צד שרת. לעומת זאת, משחק רשת מבוסס דפדפן שאינו בפלאש, לרוב בנוי בשפות צד שרת כגון: ASP או PHP. שפות אלה למעשה מאפשרות לצד הלקוח (הגולש) להוסיף או לערוך תוכן משלו. שכן זהו חלק בלתי נפרד ממשחק רשת. מכיוון שברוב המקרים, במשחק רשת קיים יותר ממשתתף אחד, נדרשת תשתית מתאימה עם היכולת לשמור נתונים בבסיס נתונים. בסיס הנתונים מאפשר לגולשים לשמור את תוצאותיהם ולצפות על מיקומם ביחס למתמודדים נוספים.

תחרויות מקצועיות

עם עליית הפופולריות במשחקי המחשב, נוצר גם התחום של תחרות מקצועית בדומה לענפי ספורט אחרים.
האירועים היוקרתיים ביותר בתחום הם ה-World Cyber Games ‏(WCG) והCyberathlete Professional League ‏(CPL).
משתתפי תחרויות אלו מרוויחים סכומים לא מבוטלים אשר לעיתים מאפשרים לשחקן להתפרנס מעיסוק זה.
העיסוק התקשורתי בתחום משתנה ממקום למקום בעולם, ובדרך כלל החשיפה לתחום בקרב הציבור הרחב היא די נמוכה. עם זאת, במדינות כגון קוריאה הדרומית, משחקים כגון סטארקראפט ווורקראפט 3 פופולריים ביותר בקרב הציבור ולעיתים שחקנים מועלים עד למעמד סלבריטאות בקרב הציבור הרחב.
הפוגה הגדולה

הפוגה הגדולה (גרמנית: Große Fuge) מאת לודוויג ואן בטהובן, יצירה בת פרק אחד הכתובה לרביעיית מיתרים, מפורסמת בדרישותיה הטכניות מן המבצעים, ובטבעה החודרני והמתבונן פנימה, היוצא דופן אף לסגנונו המאוחר של בטהובן. היצירה נכתבה בשנים 1825-26, בהיות בטהובן חירש לחלוטין.
בטהובן כתב במקור את הפוגה הגדולה כפרק הסיום של רביעיית המיתרים השלוש-עשרה שלו, אופוס 130 בסי-במול מז'ור. שלא במפתיע, דרישותיה הטכניות (למבצעים באותה תקופה) והמוזיקליות (למאזינים) היו כה גבוהות עד כי המוציא לאור של בטהובן, מתיאס ארטריה, דחק בו לכתוב סיומת אלטרנטיבית ליצירה. בטהובן, שהיה ידוע באישיותו העקשנית ובאדישותו לדעת הקהל או לטעמו המוזיקלי, ניאות במקרה זה לבקשת המוציא לאור, ופרסם את הפוגה הגדולה כיצירה נפרדת, תחת מספר האופוס 133. לאחר מכן הלחין פרק סיום חדש לרביעייה (יצירתו המוזיקלית האחרונה), קל יותר באופיו, ומתאים יותר בסגנונו לשאר פרקי הרביעייה. כיום, ביצועים של הרביעייה כוללים בדרך כלל את הפוגה הגדולה, לפני או אחרי פרק הסיום האלטרנטיבי (לעיתים ללא פרק הסיום החדש כלל).
בעת ביצוע הבכורה של הרביעייה, הקהל דרש הדרן אך ורק לשניים מפרקיה הפנימיים של היצירה. בטהובן רטן בזעם: "ולמה הם לא ביצעו כהדרן את הפוגה? רק זאת ראויה להיות מנוגנת בשנית. בהמות! חמורים!".
מרבית המבקרים במאה ה-19 ביטלו את היצירה. דניאל גרגורי מייסון כינה אותה "דוחה", ולואי שפור כינה אותה, יחד עם יצירות נוספות של בטהובן מתקופתו המאוחרת, "סתומה, זוועה חסרת תקנה". הדעות השתנו לטובה עם תחילת המאה ה-20. היצירה מוכרת כיום כאחד מהישגיו הכבירים של בטהובן. איגור סטרווינסקי אמר על היצירה כי היא "יצירה מוזיקלית עכשווית, שתישאר עכשווית לעד".
פעמה

פעמה (בלועזית: "Beat") הוא מונח מוזיקלי המתאר את יחידת הבסיס של הזמן ברוב סוגי המוזיקה והריקוד הקיימים. הפעמות הן הבסיס לקצב, ולרוב ההיבטים הקצביים של מוזיקה וריקוד. הפעמות הן מעין נקודות על ציר הזמן, הנמצאות במרחקי-זמן קבועים זו מזו (למשל חצי שנייה), בדומה לשנתות בסרגל. כל פעמה כוללת נקודה אחת שכזו, וכן את משך הזמן בינה לבין הפעמה הבאה.
במוזיקה ובריקוד קצבי, הפעמות נמשכות (נשמעות, נראות או מדומיינות) כל הזמן ברקע, והאירועים (צלילים, שקט, תנועות) מתחילים, נמשכים ונפסקים על גבי הרקע הזה ובהתאם לו. לכן ניתן לומר שהפעמות הן השלד הקצבי של המוזיקה ושל הריקוד. פעמה יכולה להיות מסומנת באמצעות אירוע קולי/ויזואלי כלשהו (התחלת/הפסקת צליל או תנועה) בדיוק בנקודת הזמן שלה ("על הפעמה"). אין צורך לסמן את כל הפעמות, כיוון שהמוח שואף להשלים את הפעמות החסרות כדי למצוא דפוס במוזיקה או בריקוד. אך כאשר מעט מדי פעמות מסומנות, המוח לא מצליח לאתר דפוס קבוע, והמוזיקה או הריקוד מאבדים את תחושת הקצב, ומקבלים תחושת זמן מעורפלת ו"מרחפת". ניתן לסמן את הפעמות גם באמצעות המכשיר מטרונום, שנועד למטרה זו.
משך הזמן הקבוע בין הפעמות נקרא מִפְעָם (טֶמְפּוֹ), והוא התורם החשוב ביותר לקביעת המהירות בה מתבצע הקטע המוזיקלי או הריקוד. מכיוון שהפעמות מהוות את השלד הקצבי של היצירה, כאשר מותחים או מצמצמים אותו (על ידי שינוי משך הזמן הקבוע בין הפעמות), נמתחת או מתקצרת יחד איתו היצירה כולה. יחידת המידה למפעם היא "פעמות לדקה", ומשמעותה היא שככל שהמפעם גבוה יותר, יהיו יותר פעמות בדקה אחת. כך למשל, במפעם של 60 (פעמות לדקה) נשמע פעמה אחת כל שנייה בדיוק; ובמפעם של 120 נשמע שתי פעמות כל שנייה, כלומר פעמה אחת כל חצי שנייה.
רוב סוגי המוזיקה והריקודים הקיימים מאופיינים קצבית על ידי רצף חוזר וקבוע של פעמות, המכיל פעמות מודגשות ולא מודגשות (נקראות גם חזקות וחלשות), המופיעות בסדר קבוע וחוזר, למשל: פעמה מודגשת, שתי פעמות לא מודגשות, וחוזר חלילה. סדר או דפוס קצבי זה יוצר את המשקל. כל חוליה בסיסית ברצף החוזר הזה נקראת תיבה. לרוב, הפעמה הראשונה בכל תיבה היא פעמה מודגשת, ולעיתים קרובות היא מסומנת בהתאם, באופן ברור יותר מהפעמות האחרות בתיבה. כאשר הפעמה הראשונה אינה מודגשת, נוצרת סינקופה.
בגלל ההיררכיה בין הפעמות, נוצר מצב בו אירוע מוזיקלי יחיד (צליל/תנועה/הפסקה) יכול להתרחש בשלושה סוגי עיתויים: על פעמה דגושה, על פעמה חלשה, והיכן-שהוא בין פעמות ("אוף-ביט"). לכל עיתוי כזה יש משמעות מוזיקלית שונה. למשל, כאשר צליל או רצף של צלילים מופיע לפני פעמה דגושה, נוצרת הרגשה של הקדמה וציפייה לפעמה הדגושה, ותופעה זו נקראת "קָדְמָה". כאשר צליל או רצף של צלילים מופיע בין פעמות, נוצרת הרגשה של ציפייה לפעמה דגושה, ואפקט זה משמש ליצירת תחושת התקדמות ותנועה במוזיקה.
קתרין יונסדוטיר

קריירה

יונסדוטיר נולדה במאי 1977 בבירת איסלנד, רייקיאוויק. כשהייתה בת 14 בלבד היא הצטרפה לקבוצת הכדורגל יו.בי.קיי, וכבר בעונתה הראשונה זכתה עם הקבוצה באליפות הליגה. ב-9 במאי 1994, כשהיא מעט לפני גיל 17, ערכה יונסדוטיר את הופעת הבכורה שלה בנבחרת איסלנד, בניצחון 1-4 על סקוטלנד. במקביל, היא המשיכה לשחק גם בנבחרת הצעירה של המדינה.
בתחילת 1995 עברה יונסדוטיר לשחק במשך עונה אחת בשטיארנן, ולאחר מכן חזרה ליו.בי.קיי, עימה זכתה באליפות ב-1996. שנתיים לאחר מכן היא עזבה את איסלנד והצטרפה לקולבוטן מהליגה הנורווגית, שם שיחקה לצד סילבי ז'אן הישראלית. בסוף עונתה הראשונה בקולבוטן, קיבלה יונסדוטיר את פרס כדורגלנית השנה באיסלנד, לאחר שהצליחה להוביל את הקבוצה עד לגמר הגביע הנורווגי. היא שיחקה בקולבוטן במשך שמונה עונות רצופות, למעט גיחות קצרות לליגה האיסלנדית ב-1999 ו-2004. בזמן זה היא זכתה עם הקבוצה בשתי אליפויות, ואף הגיעה איתה עד לרבע גמר ליגת האלופות ב-2003.
ב-2006 חזרה יונסדוטיר לליגה האיסלנדית וחתמה ב-וואלור רייקיאוויק. שנה לאחר מכן היא מונתה לקפטנית הנבחרת, והובילה אותה להשתתפות היסטורית באליפות אירופה 2009. באליפות עצמה, שנערכה בפינלנד, שובצה הנבחרת לבית קשה עם גרמניה, נורווגיה וצרפת, והפסידה את כל שלושת משחקיה. יונסדוטיר פתחה בהרכב הראשון בכל שלושת המשחקים ולא החמיצה אף דקת משחק.
לאחר סיום עונת 2010, בה זכתה עם וואלור באליפות החמישית ברציפות, עזבה יונסדוטיר את איסלנד והצטרפה ליורגורדן מליגת העל השוודית. שנה אחר כך הצליחו האיסלנדיות להפתיע ולהעפיל עד לגמר גביע אלגארבה (אחד מטורנירי הנשים החשובים בעולם), בו הפסידו 4-2 לארצות הברית. יונסדוטיר, שכבשה שער אחד במהלך הגביע (בשלב הבתים נגד שוודיה), שימשה כקפטנית הנבחרת בגמר ובטורניר כולו.
בינואר 2013 עזבה יונסדוטיר את יורגורדן, וחתמה לעונה אחת באומאו, שבעבר נחשבה לאחת מקבוצות הנשים הטובות באירופה. באותה שנה היא השתתפה בטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה שלה - אליפות אירופה שנערכה בשוודיה. את שלב הבתים של האליפות סיימו האיסלנדיות במקום השלישי עם מאזן של ארבע נקודות, אך העפילו לרבע הגמר בתור אחת משתי הנבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר שסיימו במקום השלישי. ברבע הגמר הן פגשו את שוודיה המארחת, הובסו 4-0 והודחו מהטורניר. לאחר הטורניר, הודיעה יונסדוטיר על פרישתה מכדורגל.

חיים אישיים

בזמן ששיחקה בליגה הנורווגית, סיימה יונסדוטיר את לימודי הרפואה שלה, ולאחר פרישתה החלה לעבוד כרופאה פנימאית.
באוגוסט 2009 נישאה יונסדוטיר לכדורגלן נבחרת איסלנד לשעבר, תורוואלדור סיגביורנסון. כיום, מתגוררים השניים בסטוקהולם ביחד עם ביתם המשותפת.
יהודה אונגר

ביוגרפיה

רבי יהודה נולד בשנת ה'תרכ"ב לרבי יעקב יצחק אונגר מדז'בנה ולחנה בתו של רבי מאיר הורוביץ מדזיקוב (האמרי נועם). לאחר נישואיו לבתו של רבי יהושע חריף נתמנה לרב בסוקולוב ובשנת ה'תרס"ה עבר לכהן ברבנות בריישא. בסוף ימיו מונה גם לרבה של ניימארקט.
רבי יהודה נפטר בי"ז בסיון ה'תרצ"ט בעיר וינה בירת אוסטריה, בנו רבי נפתלי מילא את מקומו ברבנות ניימארקט עד שנרצח בשואה.
גבי טייכנר

קריירת כדורסל

נולד וגדל בקיבוץ ניר דוד. שיחק בליגה הראשונה בכדורסל בתקופה שבה טרם השתתפו בה שחקנים זרים, והיה מהשחקנים הגבוהים בליגה.
בעונת 1963/1964 עלה לקבוצה הבוגרת של הפועל בית אלפא. בעונת 1964/1965 ירדה הקבוצה מהליגה הראשונה.
לאחר גיוסו לצה"ל, היה חלק מנבחרת הנח"ל שזכתה באליפות צה"ל בשנת 1965. מיכה שמבן גילה את טייכנר בנבחרת הנח"ל. אריה דוידסקו היה מאמן באופן אישי את טייכנר באולם נתניה במכון וינגייט. בשנת 1966 הצטיין במשחק נבחרת העתודה. כן לקח חלק במשחקי נבחרת ההתיישבות העובדת. לאורך הקריירה עבד טייכנר בחקלאות.
לאחר שהפועל בית אלפא התאחדה עם הפועל ניר דוד, טייכנר המשיך בקבוצה המאוחדת. באוגוסט 1968 עלתה הקבוצה מליגה א' לליגה הלאומית. בהמשך שיחק טייכנר בניר דוד במשך 5 עונות, רשם ממוצעי נקודות גבוהים מאוד ונבחר ארבע פעמים לחמישיית העונה בעונות 1969, 1970, 1971, 1972. נחשב לשחקן המרכזי בקבוצה, אשר כונתה לעיתים בתקשורת "הפועל טייכנר-ניר דוד".
בעונת 1970/1971 התמודד טייכנר על תואר מלך הסלים. ערב המחזור האחרון הוליך את טבלת מלך הסלים מרק טורנשיין, שחקן הפועל תל אביב עם 571 נקודות, ואילו טייכנר היה במקום השני עם 563 נקודות. כלומר שמונה נקודות פחות. במחזור האחרון לעונה, במשחקה של הפועל תל אביב נגד מכבי רמת גן, קלע טורנשיין 45 נקודות ובסיום המשחק חגג עם חבריו את תואר מלך הסלים. במקביל אירחה הפועל ניר דוד את הפועל גבעת ברנר. טייכנר, למרבה ההפתעה, סיים את המשחק עם שיא ליגה חדש של 54 נקודות, ובכך זכה בתואר מלך הסלים, כאשר עבר את טורנשיין בנקודה. גם בעונה לאחר מכן 1971/1972 זכה טייכנר בתואר מלך הסלים, עם 684 נקודות (31.1 נקודות למשחק).
בעונת 1974/1975 עבר טייכנר להפועל גבת, במדיה שיחק שש עונות. בעונת 1975/1976 שותף לזכייתה של גבת/יגור בתואר היחיד שלה ושלו בקריירה - גביע המדינה לאחר ניצחון על הפועל תל אביב. מדובר בקבוצה הראשונה מחוץ לעיר תל אביב שזוכה בתואר כלשהו (אליפות או גביע).בשנת 1978 נבחר לכדורסלן השנה של הפועל. בסיום עונת 1978/1979 פרש מכדורסל ועבר להתרכז בחקלאות בקיבוץ דגניה ב', שם הוא מתגורר עד היום.

נבחרת ישראל

טייכנר לקח כחלק בקמפיינים הבאים: באליפות אירופה בכדורסל 1967, הטורניר הקדם אולימפי מקסיקו 1968, אליפות אירופה בכדורסל 1969, משחקי אסיה 1970, אליפות אירופה בכדורסל 1971, הטורניר הקדם אולימפי מינכן 1972.
בנבחרת רשם טייכנר עשרות הופעות, אבל קלע פחות מ-4 נקודות בממוצע למשחק, היות שתפקד כמחליף לתנחום כהן מינץ בתור הסנטר הקבוע בנבחרת.
בית קתרוס (כהונה גדולה)

בית קתרוס הייתה משפחת כהנים גדולים חשובה בשלהי תקופת בית שני, ממשפחות ראשי הכהונה האריסטוקרטיות שמן המעמד הגבוה. חז"ל, בתוספתא של מסכת מנחות, מתחו ביקורת על התנשאותם וקשיחותם כלפי העם ועל קשריהם ההדוקים עם הרומאים. בית מגורים גדול שהיה שייך לבני בית קתרוס בתקופת המרד הגדול נתגלה ברובע היהודי במהלך חפירות ארכאולוגיות בשנת 1970.

בספרות חז"ל

על בית קתרוס, לצד משפחות הכהנים הגדולים האחרים בתקופתם, אמרו התנאים:
"עליהם ועל כיוצא בהם אמר אבא שאול בן בטנית משום אבא יוסף בן חנין: אוי לי מבית ביתוס אוי לי מאלתן, אוי לי מבית חנין אוי לי מלחישתן, אוי לי מבית קתרוס אוי לי מקולמוסן, אוי לי מבית ישמעאל בן פיאכי אוי לי מאגרופן. שהם [- כל ראשי המשפחות הללו -] כהנים גדולים, ובניהן גיזברין, וחתניהם אמרכלין, ועבדיהן חובטין את העם במקלות."
בכך מעידה התוספתא על הידרדרות משפחות הכהונה הגדולה האריסטוקרטיות, שקישרו את עצמן אל השלטונות הרומאיים ובמקביל הלכו והתרחקו מפשוטי העם והיו מתנשאים עליהם ונוגשים בהם בדרכים שונות ומשונות; הכהנים הגדולים שימשו מתווכים בין השלטונות לבין העם, ומהם היו הנציבים הרומאיים דורשים להסגיר את המסיתים כנגד שלטונם. במעשים אלו - לצד ההתנשאות, הברוטליות, השחיתות והנפוטיזם בהן לקו משפחות הכהונה, כפי שמתואר בתוספתא - השניאו את עצמם הכהנים על העם, וכך כאשר התעוררה בעם התסיסה הקנאית והכהנים ניסו להרגיע את הרוחות, מיאן המון העם שסבל מהם שנים רבות לשמוע לדבריהם והתפרץ כנגדם.
בני בית קתרוס, לפי דברי התנאים, היו כותבים כנראה אגרות הלשנה לשלטונות הרומאיים על מתנגדיהם או על יהודים שהתנגדו לשלטון, אגרות שבהן שימשו האמת והשקר יחדיו, ועל כך מוחה האמירה שבתוספתא. לדעת המהרש"א, רומזים הדברים גם להתנשאותם וריחוקם מהעם. יצחק אייזיק הלוי טען כי בניגוד לכהני בית חנן, שהיו מלשינים על היהודים לנציב פרובינקיית יודיאה, כתבו כהני בית קתרוס אגרות הלשנה גם לרשויות גבוהות יותר כמו נציב סוריה וקיסר רומא.