google/wiki40b huggingface dataset:
סטולניק

סטולניק (Stolnic) היה תוארו של  אחד מסוגי הדרגטור בחצר שליט נסיכות מולדובה או ולאכיה. הסטולניק הוא בויאר שתפקידו לדאוג להגשת ארוחות השליט. הסטולניק גם טועם את המאכלים, כדי לוודא שאינם מורעלים.
במהלך הזמן המילה סטולניק קיבלה משמעויות נוספות, גם הטבח הראשי של הבויאר נקרא סטולניק ואף מגיש המאכלים במסיבת חתונה.

לקריאה נוספת

* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III
רוסיה (חברת תעופה)

היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1992 כחברת התעופה פולקובו והייתה בבעלות מלאה של ממשלה הרוסית ובסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי פולקובו שבסנקט פטרבורג.
ב-2010 הודיעה ממשלת רוסיה שהיא ממזגת את כל חברות התעופה שברשותה עם חברת התעופה הלאומית של רוסיה, "אארופלוט", על מנת לשפר את יכולתן הפיננסיות.
בדצמבר 2015 הודיעה קבוצת אארופלוט על איחוד חברות התעופה האזוריות שלה ברוסיה, דונאביה ואורנייר תחת השם רוסיה (שמה של החברה הגדולה מבין השלושה). האיחוד לא כלל את "Aurora", חברת תעופה קטנה שבסיסה ביוז'נו-סחלינסק. החברה החדשה (לאחר האיחוד) מגיעה ל-48 יעדים פנימיים ברוסיה ו-42 יעדים בינלאומיים. מיזוג החברות הושלם בפברואר 2016.

פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה חמש טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי פולקובו שבסנקט פטרבורג לנמל התעופה בן-גוריון . הטיסות מתבצעות במטוסי האיירבוס A320 של החברה.
יעקב בקנשטיין

ביוגרפיה

בקנשטיין נולד במקסיקו סיטי שבמקסיקו, ובילדותו היגר עם משפחתו לארצות הברית. הוא למד שנה אחת כימיה במכון הפוליטכני של ברוקלין, אולם המשיך לתואר ראשון בפיזיקה, אותו סיים בהצטיינות יתרה, ולתואר שני בתחום זה. בקנשטיין למד אצל הפיזיקאי האמריקאי ג'ון ארצ'יבלד וילר, ואת עבודת הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1972, ולאחריה עבר לאוניברסיטת טקסס לפוסט-דוקטורט. עלה לישראל בשנת 1974 מטעמים ציוניים, והפך חבר סגל במחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנת 1990 עבר לאוניברסיטה העברית בירושלים.

עבודתו המדעית

בקנשטיין תרם לייסוד התרמודינמיקה של חורים שחורים ולהיבטים אחרים של הזיקה בין מידע וכבידה. בשנת 1972, בגיל 25, הציע לייחס אנטרופיה לחור שחור. הוא הציע כי השטח הכולל של אופק האירועים כתוצאה של מיזוג בין חורים שחורים לא יכול לקטון, שהאנטרופיה של חור שחור פרופורציונלית לשטח אופק האירועים שלו.
בתחילה התקבלה טענתו בביטול בקהילה המדעית, כולל על ידי סטיבן הוקינג, שכן אם לחור שחור יש אנטרופיה צריכה להיות לו גם טמפרטורה, ואז הוא צריך לקרון כמו גוף שחור. אולם ב-1974 הוקינג גילה כי חור שחור יכול לפלוט קרינה, תוצאה של זוגות חלקיקים וירטואליים שנוצרים קרוב לפני אופק האירועים שלו. קרינה זו נקראת קרינת הוקינג. החישובים הראו שקרינה זו אכן מתאימה לקיום אנטרופיה הפרופורציונלית לשטח החור השחור, הרעיון נעשה למקובל, ואנטרופיה זו מכונה אנטרופיית בקנשטיין־הוקינג.
בקנשטיין תיאר את תגליתו כך: "הרעיון שלי היה שברגע שאתה זורק את האנטרופיה של דבר מסוים, כמו כוס התה, לחור השחור, השטח של הגבול של החור השחור גדל קצת, אז האנטרופיה שנוצרה בחור השחור עצמו מקזזת את האנטרופיה של התה וכל מה שנפל לתוכו."
בקנשטיין עסק בניסיונות להשיג ביסוס יחסותי לדינמיקה הניוטונית המתוקנת שפיתח מרדכי מילגרום.

ב-2012 זכה בפרס וולף בפיזיקה, נימוקי השופטים: 
בזכות עבודתו על גופים אסטרונומיים מסיביים מאד, הקרויים חורים שחורים. הוא הראה כי יש לגופים אלה תכונה סטטיסטית-תרמודינמית, הקרויה אנטרופיה. זאת, למרות שהדינאמיקה הפנימית של גופים אלה איננה ידועה. עבודה זו פתחה שדה מחקר של דינאמיקה של חורים שחורים, מחקר שהיה לאבן פינה בתחומי הפיזיקה העיונית של כבידה קוונטית ומיתרים.
בקנשטיין, יהודי מאמין, ראה קשר בין אמונתו הדתית לעבודתו המדעית, ואמר כי הוא "מסתכל על העולם כתוצר של העבודה של הקדוש ברוך הוא. הוא קבע חוקים מאוד מסוימים ואנחנו נהנים מאוד לגלות אותם בעבודה מדעית - לראות איך הכל משתלב ביחד".
נפטר בפינלנד ב-16 באוגוסט 2015.
היינריך פאת

תחילת דרכו

פאת נולד ב-9 במאי 1863 בעיר קלאוזנבורג שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום שם העיר קלוז'-נאפוקה והיא נמצאת בתחומי רומניה המודרנית. הוא למד בבית ספר צבאי בטימישוארה ובמרץ 1880 התגייס כטוראי לצבא האוסטרו-הונגרי. בין 1884–1886 למד באקדמיה צבאית בווינה, ובאוקטובר 1886 הוצב במטה הבריגדה ה-49. בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט, ובפברואר 1889 הוצב במטה הדיוויזיה ה-2. במאי של אותה שנה קודם לדרגת האופטמן. בין 1890–1894 למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטט. בנובמבר 1894 מונה למפקד פלוגה בגדוד ה-76 אשר הוצב בשופרון. שנה לאחר מכן הוא קודם לדרגת מיור ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-14 אשר הוצבה בברטיסלבה. באוקטובר 1899 הועבר לפקד על הגדוד ה-2 ברגימנט היגרים ה-19. בינואר 1901 הועלה לדרגת אוברסט. בנובמבר 1902 הועבר לפקד על הרגימנט ה-28, במאי 1905 קודם לדרגת מגנרל מיור, בספטמבר 1907 מונה למפקד הבריגדה ה-60 ושנתיים לאחר מכן הועבר לפקד על הבריגדה ה-12. בינואר 1911 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-33, ובאפריל 1913 הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל והועבר לפקד על הקורפוס השני אשר הוצב בווינה.
ארצ'יבלד מקליש

חייו

ארצ'יבלד מקליש נולד באילינוי שבארצות הברית למורה ומנהלת של בית ספר ולסוחר וסוכן נוסע, וגדל בבית המשפחה שלחוף אגם מישיגן. לאחר תום לימודי התיכון שלו, החל בלימודיו באוניברסיטת ייל, עם התמקדות בספרות האנגלית, ולאחר מכן בבית הספר למשפטים של אותה אוניברסיטה.
במהלך לימודיו פרצה מלחמת העולם הראשונה, והוא התגייס לחיל המשלוח האמריקאי, שיצא להלחם באירופה. תחילה שרת מקליש כנהג של אמבולנס וכעוזר בגדוד רפואה, ואחר כך, לקראת תום המלחמה, שרת כקפטן בחיל התותחנים. בשדות הקרב הנוראים של פלנדריה חווה את חוויות התשתית של אבדן וצער על החיים הצעירים שנגדעו. חוויות אלו שימשו יסוד לשירתו האנטי מלחמתית.
בשנת 1919, שב מקליש לארצות הברית וסיים את לימודיו, ואחר כך עסק בהוראה כמה שנים. בשנת 1923 יצא ארצ'יבלד מקליש לפריז, וחי בעיר כחמש שנים. הוא יצא בעקבות גדולי הסופרים האמריקאים של דורו, המכונה גם "הדור האבוד". בפריז הכיר והתיידד עם ארנסט המינגוויי, גרטרוד סטיין, סקוט פיצג'רלד, ואחרים.
עם שובו מפריז, בשנת 1928, עסק מקליש בעבודות עריכה והצטרף אל המחנה הפוליטי הליברלי ומאוחר יותר אל המחנה האנטי פשיסטי. הוא הגה הערכה רבה לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, והיה בין תומכיו הפומביים. בשנת 1939 התמנה על ידי רוזוולט לספרן הראשי של הספרייה הלאומית האמריקאית, ספריית הקונגרס, ותרם רבות לחידושה.
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס ארצ'יבלד מקליש למערכת ההסברה האמריקאית, והצטיין בעיקר בכתבי התעמולה שלו. בתום המלחמה גם שירת זמן קצר כנציגה של ארצות הברית במוסדות התרבות של ארגון האומות המאוחדות, ופרש מהחיים הציבוריים. אך החיים הציבוריים לא פרשו ממנו, והוא הפך לאחד מהנחקרים המפורסמים של הוועדה של הסנטור מקרתי. ארצ'יבלד מקליש עמד בפני חקירות הוועדה, והיה בין הנחקרים שגברו עליה והביאו לביטולה. הוא לא הלשין על חבריו האמנים, ודחה בבוז את האשמות מקרתי.
מראשית שנות החמישים מילא ארצ'יבלד מקליש תפקידי כבוד ויוקרה באקדמיה האמריקאית, זכה לפרסים רבים וכיבודים, היה משורר הקונגרס, והיה בין המשוררים האמריקאים הנערצים. ארצ'יבלד מקליש פרסם עשרות כרכים של שירה דרמה מאמרים מסות ופולמוסים. כתביו, ובעיקר שיריו, תורגמו ללשונות רבות. לעברית לא תורגם עדיין אף ספר מספריו, אך שירים בודדים משלו תורגמו, נדפסו בכתבי העת והתפרסמו.
צ'ראומי

היסטוריה

ב-1975 ה"תערוכה העולמית" התארחה באוקינאווה, יפן בפארק האוקיינוס. לאחר שמספר המבקרים החל לרדת הוחלט שהקמת אקווריום חדש תביא לתחיית הפארק ותפיץ את המסורת הימית של אוקינאווה. האקווריום עוצב על ידי יוקיפוסה קוקובה ונפתח לקהל בראשון בנובמבר, 2002.
השם "צ'וראומי" נבחר כשם לאקווריום החדש על ידי סקר דעת קהל."צ'ורא" בניב היפני המקומי פירושו "יופי" ו"מלאה חסד", ו"אומי" פירושו אוקיינוס.

האקווריום

האקווריום בנוי מארבע קומות, שבהן מכלים אשר מכילים דגי מעמקים, כרישים, אלמוגים ודגים טרופיים. שטחו של האקווריום הוא כ-19 אלף מטרים רבועי, עם יותר מ-77 מכלים אשר מכילים נפח מים עצום של 10 מיליון ליטרים. המים המלוחים של אקווריום מוזרמים באופן קבוע מהאוקיינוס הסמוך במרחק של 350 מטרים.
המכל הראשי, מכונה "קורושיו סי"(ימת קורושיו), מכיל כ-7.5 מיליון ליטרים של מים מלוחים. גודלו של המכל הוא 22.5 מטר לאורך ולרוחב כ-8.2 מטרים, עובייה של הזכוכית במכל הוא כ-60 סנטימטרים, הזכוכית העבה ביותר שנעשה בה שימוש לאקווריום. המכל מאכלס בתוכו כרישי לוויתן, מנטות ועוד מינים רבים של דגים.
באקווריום ניתן למצוא כ-80 זנים שונים של אלומוגים. "צ'וראומי" הוא אחד מהאקווריומים המעטים שמחזיקים בכרישי לוויתן, ומנסים להרבותם בהסגר.
אלישבע זהר

אלישבע זהר-רייך היא משוררת ועובדת סוציאלית.

ביוגרפיה

אלישבע זהר נולדה בישראל. היא עובדת סוציאלית, המטפלת בבעיות זוגית ובבעיות במשפחה, היא מדריכה מוסמכת, מרפאה באמנויות, מגשרת של ה"האגודה הישראלית לטיפול במשפחה", ועוסקת בהנחיית קבוצות. 
היא בעלת תואר ראשון בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים, משנת 1970, תואר שני בתחום תרפיה באמנויות מלסלי קולג', בוסטון משנת 1985, ותואר דוקטור בנושא "סרבנות קשר במשפחה" משנת 2007 מאוניברסיטת ניטרה בסלובקיה. 
הקימה מרכז טיפולי בשם "יחסים", בית ספר לזוגיות ומשפחה. משך שנים הובילה פרויקטים והשתלמויות ארוכות טווח וסדנאות למנהלים ועובדים בכירים וקבוצות הדרכה לאנשי מקצוע בתחום טיפול זוגי ומשפחתי, הנחיית קבוצות בנושא המשפחה בגירושין (במשרד העבודה והרווחה, המוסד לביטוח לאומי במשרד הביטחון, ביחידת הסמים העירונית - עיריית תל אביב-יפו, באוניברסיטת תל אביב, לקבוצות זוג או פרט - לזוגות לקראת ובתחילת הנישואים). בשנים 2002–2005 הנחתה פרויקט למשפחות בסרבנות קשר, במסגרת המרפאה לבריאות הנפש ע"ש בריל בשיתוף עם בית משפט לענייני משפחה ובתי הדין הרבניים.
לדבריה: "הנני עושה כל אשר ביכולתי על מנת לצמצם את נזקי הגירושים. למנוע תהליכים משפטיים מתמשכים והרסניים ולעזור למשפחות להתגרש באופן שמאפשר להם לבנות תקשורת תקינה והורות תקינה לטובת הילדים וההורים".
אלישבע מפרסמת שיריה בבמות ספרותיות שונות.
לאלישבע שלושה ילדים מנישואים קודמים. היא מתגוררת בתל אביב ונשואה לאשר רייך.
ירים-לים השלישי

ירים-לים השלישי (נכתב גם ירימלים; מלך בין השנים 1650–1625 לפנה"ס לערך, על פי הכרונולוגיה התיכונה) היה המלך השמיני בממלכת ימחד האמורית, שמרכזה שכן בעיר חלב שבסוריה. הוא ירש את המלך אירקטבום.

תקופת מלוכתו

הוא עלה לשלטון בתקופה של התנגדות פנימית בממלכת ימחד. בתקופת שלטונו חלה עלייה בכוחה של הממלכה החתית הקדומה שהחלה במסעות כיבוש לכיוון סוריה והשפיעה בכך על ימחד.
בתחילת תקופת שלטונו, נלחם בממלכת קטנה, שכנתה של ימחד מדרום, מלחמה שתוצאותיה אינן ידועות. הירידה בכוחה של ימחד באה לידי ביטוי בתקופת שלטונו של אמיתכום מלך אללח', שהייתה ממלכה וסאלית. הוא לקח לעצמו סמכויות שלא היו קיימות לפני כן. הוא הכריז על בנו חמורבי כיורש בנוכחות ירים-לים השלישי, כשהוא מכריז שהוא משרתו של המלך הגדול של ימחד, בזמן שירים-לים לא היה שותף לבחירת היורש.

המלחמה בחתים

המלך החתי חתושיליש הראשון תקף את אללח' בשנת מלכותו השנייה, הוא כבש אותה ובכך קטע את הגישה של ממלכת ימחד לים התיכון. ירים-לים השלישי לא שלח כוחות צבא לסייע לאללח' והעיר נהרסה. לאחר מכן תקף חתושיליש הראשון את העיר אורשו, שהייתה עיר מדינה בתחום השפעתה של ימחד. ירים-לים השלישי וכרכמיש העיר השכנה, שלחו כוחות לסייע לה, אבל הסיוע לא עזר והעיר נכבשה, נשרפה ונהרסה.
החורים, בתמיכת ירים-לים השלישי, תקפו את השטחים בצפון סוריה שנכבשו על ידי חתושיליש, בזמן שהוא היה עסוק במסע מלחמה כנגד ארזווה, ממלכה במערב אנטוליה. בעקבות כך חזר חתושיליש הראשון בשנת מלכותו החמישית לצפון סוריה, הפעם כדי להילחם ישירות בעיר חלב.
בשנת מלכותו השישית תקף חתושיליש את חשום, עיר מדינה בתחום השפעתה של ימחד. ירים-לים השלישי שלח צבא בהנהגתו של המצביא זוקרסי, ואליו הצטרף המצביא זלודיס שפיקד על כוחות נוספים. הכוח המשותף כלל כ-100 מרכבות ו-100 חיילים. הקרב התנהל בהר אָטָלוּר (הרי אטלור שוכנים מצפון לחלב, לא רחוק מהרי נור, כנראה הרי כּוּרד  בצפון מערב סוריה על גבול טורקיה), חתושיליש ניצח בקרב ופנה לעיר כדי לבזוז ולהרוס אותה. לאחר מכן פנה לכבוש שורה של ערי מדינה חוריות נוספות, שהיו בנות ברית של ימחד כמו זיפסנה וחחום. לאחר מכן חצה את נהר הפרת, כשהוא משווה את עצמו עם סרגון מאכד, וחזר לחתושש. ממלכת ימחד כמעט ולא מוזכרת בדיווחיו של חתושיליש הראשון. החתיתולוג טרבור ברייס  הניח שחתושיליש עשה מספר ניסיונות לשים מצור על חלב, אבל העיר הייתה מוקפת בחומות מסיביות עם מאגרי מזון גדולים. כל זה יכול להביא לכישלון במצור ולפגוע בהצלחת מסע המלחמה של חתושיליש. ברייס העלה את ההשערה שחתושיליש נפצע בניסיון האחרון שלו לכבוש את העיר, פציעה שהביאה למותו בשנת 1620 לפנה"ס, בתקופת שלטונו של חמורבי השני.
שנות עלייתו לשלטון ומותו של ירים-לים השלישי הן משוערות. לאחר מותו ירש אותו בנו (אולי בו דודו) חמורבי השני. מותו התרחש לפני התקפה נוספת של חתושיליש הראשון על חלב, שהסתיימה בתבוסתו.
בית החולים אור החיים

היסטוריה

בית החולים אור החיים התחיל כיוזמת צדקה של מספר רופאים ופילנתרופים בני קהילת יהודי איסטנבול להקים מוסד שיעניק טיפול רפואי בחינם לעניי הקהילה היהודית. הוגה הרעיון היה כנראה ד"ר קפטן רפאל "ביי" דלמדיכו (Rafael Dalmediko), רופא וקצין בצבא העות'מאני שהיה פעיל בקהילה היהודית. בין חבריה האחרים של הקבוצה המייסדת נמנים ד"ר אברהם דה קסטרו (Avramino de Castro) האדמירל ד"ר יצחק מולכו פאשה (İzak Molho Paşa; לימים המפקח הראשי על הצי העות'מאני), יעקב חביב, הבנקאי יוסף חלפון, ד"ר אליאס כהן פאשה (Eliyas Kohen Paşa; רופא החצר העות'מאני שהחזיק בדרגת גנרל) ועוד.
הכסף להקמת בית החולים גויס על ידי נדבנים ועל ידי מסיבות ונשפי התרמה שאורגנו למען מטרה זאת בקהילה היהודית באיסטנבול. היסודות להקמת הבניין הונחו ב-15 במאי 1885 ובנייתו הושלמה לאחר שנתיים. לשם הפעלתו הובא לבית החולים ציוד מתקדם, רופאים שעבדו בו בקביעות ומימון לתפעולו השוטף. במהלך מלחמת העולם הראשונה בית החולים סטה מיעודו המקורי וטיפל בחיילים טורקים פצועים רבים, ועל כך קיבל צוות בית החולים אות כבוד מהסהר האדום הטורקי.
בשנות ה-20 עבר בית החולים הרחבה ומודרניזציה גדולה בזכות תרומה גדולת ממדים מהנדבן היהודי אלי כדורי, בן למשפחת כדורי שבמקורה מבגדאד וצברה הון מופלג מעסקים במזרח הרחוק. בזכותה בית החולים הקים בשטחו שלושה מבנים נוספים, הצטייד בציוד חדיש והצליח למשוך אליו רופאים בעלי שם, בהם ד"ר שמואל מרמרלי (Samuel Abravaya Marmaralı) ששימש גם כרופא האישי של שליט ואבי טורקיה המודרנית אטאטורק.
כיום בית החולים "אור החיים" הוא בית חולים כללי ידוע ונחשב באיסטנבול, וממוקם ברובע בלט, שכונת אייוואן סיראיי (Ayvansaray), רחוב Demirhisar Caddesi מס' 48-46. בית החולים גם מהווה אטרקציה היסטורית בעיר. על אף הפיכתו לבית חולים כללי לאורך השנים, ממשיך בית החולים להיות בעל אופי יהודי מסוים ופועל בו בית כנסת.
מרב גריפין

חייו

בראשית הקריירה היה זמר בתסכיתי רדיו ובביג בנד של פרדי מרטין. בהמשך הופיע במספר סרטים ובהופעות שונות בתיאטראות ברודוויי. מ-1965 ועד 1986 הנחה את הטוק שואו "המופע של מרב גריפין", ששודר בערוצי חטיבת השידורים של וסטינגהאוס.
את עיקר הונו עשה באמצעות חברת ההפקות שהקים, "Merv Griffin Enterprises", במסגרתה יצר את התוכניות "גלגל המזל", "ג'פרדי!" (מלך הטריוויה) ומספר שעשועוני טלוויזיה נוספים. ב-1986 מכר את החברה בעבור 250 מיליון דולר לחברת קוקה-קולה, והעביר את מוקד עסקיו לנדל"ן ומלונאות. בשנת 2003 הוערך הונו בכ-1.2 מיליארד דולר.
גריפין שב לקריירת השירה בשנת 2001, שבה הוציא את האלבום "It's Like a Dream".
ב-1998 נוסף כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ב-1996 אובחן כחולה בסרטן הערמונית. התפרצות חוזרת של המחלה הובילה לבסוף למותו בשנת 2007.
הקורפוס החמישי (ארצות הברית)

מלחמת העולם הראשונה

ב-7 ביולי 1918 הוחלט על הקמת הקורפוס, והקמתו נמשכה עד ה-12 ביולי. הקורפוס השתתף בקרב סן-מייל, במתקפת מז-ארגון ובקרב לורן. עם סיום מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס ככוח כיבוש בגרמניה, ובמהלך 1919 פורק הקורפוס. בשנת 1922 הוקם הקורפוס מחדש, אולם בשנת 1924 פורק שוב הקורפוס.

מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 הוקם הקורפוס מחדש, כחלק מהיערכות צבא ארצות הברית לכניסה למלחמת העולם השנייה. לאחר הכרזת המלחמה בין גרמניה הנאצית לארצות הברית ב-11 בדצמבר 1941, נשלח הקורפוס ה-5 לצפון אירלנד, והיה הכוח האמריקני הראשון שנשלח ליבשת אירופה.
ב-6 ביוני 1944 הונחת הקורפוס ה-5 בחוף אומהה, שם ספג אבדות כבדות, אולם לבסוף הצליח לטהר את החוף ולפרוץ לעבר היבשת. הקורפוס לחם בקרבות המערכה בנורמנדי, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרב יער הורטגן ובקרב הארדנים. בהמשך השתתף הקורפוס בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, וכוחותיו כבשו את לייפציג והיו הראשונים להיפגש עם הצבא האדום בטורגאו שעל נהר האלבה.

המלחמה הקרה

ב-1 בדצמבר 1950 בעקבות חשש לאיום סובייטי על מערב אירופה במהלך מלחמת קוריאה, הוקמה מחדש הארמייה השביעית כארמיית שדה באירופה. בתחילה כללה הארמייה השביעית את הדיוויזיה ה-1 וכוח משטרה צבאית. בדצמבר 1950 הכריז הנשיא טרומן על מצב חירום לאומי בשל מלחמת קוריאה, והארמייה תוגברה ל-4 דיוויזיות על ידי הדיוויזיות ה-28 וה-43. במאי 1951 הגיעה הדיוויזיה ה-4 לגרמניה, וב-3 באוגוסט 1951 הופעל מחדש הקורפוס ה-5 כחלק מהארמייה השביעית. ביולי הגיעה הדיוויזיה המשוריינת ה-2 לגרמניה, וב-25 באוגוסט 1951 הוקצו לקורפוס הדיוויזיה ה-4 והדיוויזיה המשוריינת ה-2. בנובמבר 1951 הוקצה הקורפוס ה-7 לארמייה השביעית, וקיבל תחתיו את הדיוויזיות ה-1, ה-28 וה-43. בתחילה נשלח הקורפוס ה-5 לצפון גרמניה והקורפוס ה-7 לדרום גרמניה, אולם לאחר הקמת הבונדסוור הועבר גם הקורפוס ה-5 לאזור הדרומי.

מלחמת המפרץ

במהלך מלחמת המפרץ לחמו יחידות הקורפוס נגד עיראק כחלק מהקורפוס ה-3, והשתתפו בשחרורה של כוויית.

מלחמת קוסובו

באפריל 1999 נשלחו יחידות הקורפוס לאלבניה, ולאחר מכן השתתפו במלחמת קוסובו.

עיראק

בסוף 2002 נשלח הקורפוס לכוויית כחלק מפיקוד מרכז של ארצות הברית, ובמרץ 2003 השתתף במלחמת עיראק, התקדם כ-540 ק"מ ב-16 ימים, והפיל את שלטונו של סאדם חוסיין. לאחר מכן שהה הקורפוס כמה שנים בעיראק, וסייע לשמירת הסדר במדינה.

אפגניסטן ופירוק הקורפוס

בין השנים 2012–2013 שהה הקורפוס באפגניסטן, וב-15 בספטמבר 2013 פורק הקורפוס.
דניאל השטר

דניאל השטר (נולד ב-30 ביולי 1938 בפריז, צרפת) הוא מעצב אופנה יהודי-צרפתי ועסקן כדורגל. היה ממקימיה ונשיאה של קבוצת הפאר הצרפתית פריז סן ז'רמן.

מעצב אופנה

השטר הוא בעל חברת האופנה "דניאל השטר" שהוקמה בשנת 1962 ומתמקדת בלבוש אלגנטי ובחליפות לגברים ונשים. לה סניפים רבים בעולם, ובישראל סחורתה מיובאת בלעדית על ידי רשת החנויות פולגת. השטר עיצב את חליפותיהם של אלופי מונדיאל 1998, נבחרת צרפת בכדורגל. באבי 2012 נבחר השחקן ג'יימס דנטון לדגמן את בגדי המותג.

פריז סן ז'רמן

הקבוצה הוקמה בשנת 1971, ונחשבת לאחת הצעירות בכדורגל האירופאי. השטר שימש כיו"ר דירקטוריון הקבוצה ולאחר מכן כנשיא שלה. באותה תקופה, שיחק הכדורגלן הישראלי מרדכי שפיגלר בקבוצתו ונרקמו בין השניים קשרי חברות הדוקים. את הקבוצה עזב בשלהי 1978.
שניאור וסרמן

שְׁנֵיאור וַסֶרמַן (בכתיב יידי: שניאור (שנייער) וואַסערמאַן; בכתב לטיני: Shneur Vaserman;‏ 1899, אודלדו, האימפריה הרוסית (פולין) – 19 במאי 1982, בואנוס איירס, ארגנטינה) היה משורר יידיש והומוריסטן, שכתב שירה לילדים ולקוראים מבוגרים.

ביוגרפיה

שניאור וסרמן נולד בעיירה אודלדו (אָדאַלדאָ) שליד העיר חלם בפולין (אז באימפריה הרוסית) בשנת 1899 במשפחה ענייה של חייטים, אבל זכה לחינוך מסורתי: 'חדר', וישיבה. כבר מנעוריו המוקדמים כתב ופרסם שירים ביידיש. ואחדים מהם גם נדפסו בעיתוני הילדים בפולין. בקיץ 1924 היגר וסרמן הצעיר לארגנטינה, והשתקע בעיר הבירה בואנוס איירס.
בתחילת דרכו בארגנטינה עדיין עסק בחייטות והתפרנס מתפירת חליפות. אבל לאחר זמן קצר התמסר להוראה ולכתיבה ביידיש. הוא לימד שנים ארוכות בבית הספר ע"ש בורוכוב, ייסד וערך את עיתון הילדים "חבר'ל" ('חבר קטן'). יצירותיו כללו כתיבה לילדים, שירים, הומורוסקות, וסיפורים קצרים. בין שתי מלחמות העולם נתפרסמו יצירותיו ברחבי העולם היהודי קורא היידיש: במזרח אירופה, ארצות הברית וארגנטינה.
בבית הספרים הלאומי בירושלים נמצאים שמונה מספריו, כולם ביידיש, שירה לילדים ולמבוגרים. אחד מהם נדפס עוד בפולין, וכל השאר נדפסו בארגנטינה.
שום דבר משלו לא תורגם לעברית.
Les biches

תקציר העלילה

פרדריק (סטפאן אודראן), אישה בעלת אמצעים, פוגשת על גשר בפריז צעירה חידתית בשם Why (ז'קלין ססאר) בעת שזו מציירת על המדרכה. היא מפתה אותה בעת שזו רוחצת באמבטיה בדירתה של פרדריק ומאוחר יותר משכנעת את הצעירה לנסוע איתה לאחוזתה בריביירה ולהשאר עמה שם. באחוזה נמצאים גם המבשלת ושני ברנשים צבעוניים (כנראה הומוסקסואלים) שמסייעים בעבודות הבית ומבדרים את הנשים. אל תוך האידיליה הזו נכנס האדריכל פול (ז'אן-לואי טרנטיניאן) המפתה את Why ובהמשך קושר רומן גם עם פרדריק אכולת הקנאה. המתח בין הדמויות הולך ועולה עד לסיום הטרגי.

ביקורת

רוב המבקרים שיבחו את הבמאי על יצירת סרט מהוקצע ואלגנטי היוצר אווירה קרירה ודקדנטית. המבקר אורי קליין מזהה סרט זה כראשון בסדרת יצירות קולנועיות מעולות שביים שברול בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70‏. לעומתו, הגדיר זאב רב-נוף את הסרט בעת הקרנתו בישראל (1968) כ"לא חשוב" ועל אף שכתב בביקורתו: "שאברול מביים בקרירות אלגאנטית, ביופי צבעוני מלוטש וחסר תאווה, עם מנות של הומור מחושבות היטב.", הוא תוקף את הבמאי על התסריט הבלתי אפשרי, כיוון שלטענתו, כל המשברים שבחלקו השני של הסרט אינם סבירים והגיוניים מבחינת איפיונן המוקדם של הדמויות הראשיות. ביקורת אחרת רואה את הסרט כדרמה פסיכולוגית ולא כסרט מתח, שבו יותר מכל, נחשפות דמויות שכבת הבורגנות הצרפתית כחסרות נשמה וכריקניות, דבר שאינו הופך אותן למעניינות יותר. עזריה רפפורט מזהה ככוונתו המרכזית של הבמאי את הוקעת אורח החיים הנהנתני והריקני של הבוהמה הבורגנית.
שברול עצמו ראה בסרט חלק מתהליך בקריירה שלו בו עבר מסרטים הממוקדים בדמויות הגבריות אותם ביים בתחילת הקריירה שלו כבמאי, לסרטים המתמקדים בדמויות הנשיות.
הביקורת שיבחה במיוחד את משחקה של סטפאן אודראן (אשתו של שברול באותה עת ששיחקה בכמה מסרטיו). היא זכתה על משחקה בסרט בפרס "דוב הכסף" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1968.
הרכבת הפינית

היסטוריה

הובלת הרכבות החלה בפינלנד בשנת 1862 בין הלסינקי להימנלינה, וקווים ראשיים מרובים ומסילות רכבת קטנות יותר נבנו בעשורים הבאים. VR פעלה בעיקר בקווים הראשיים עם עליית הביקוש הגבוה. במהלך המאה העשרים, רוב חברות הרכבות הפרטיות הושבתו כאשר VR קיבלה על עצמה את המונופול בהובלת ותפעול הרכבות. בשנת 1995 הופרטה החברה והפכה לקבוצת VR.
מאז 2010 האחריות על תחזוקה ובניית רשת התחבורה המסילתית מצויה בידי סוכנות התחבורה הפינית (Liikennevirasto). תפעול הרשת בוצע במקור על ידי חברת האם Valtionrautatiet עד 1995, אז פוצלה ל-VR ולגוף ניהול הרכבות Ratahallintokeskus.

ארגון

החברות בקבוצת VR מספקות שירותי הובלה ואוטובוסים, קייטרינג וניהול נדל"ן, ומספקות שירותי נתונים, טכנולוגיות וטלקומוניקציה לתחום התחבורה והלוגיסטיקה. הקבוצה מחזיקה בחברת אוטובוסים וחברת הובלת מטענים בכבישים בשם VR Transpoint.
בסך הכל קבוצת VR כוללת 21 חברות המעסיקות בסך הכל כ-14,400 עובדים.

שירותים

מכיוון שברוב חלקי פינלנד צפיפות האוכלוסייה נמוכה, פינלנד אינה מתאימה באופן אופטימלי למסילות ברזל. שירותי הנוסעים נדירים בימינו מחוץ לאזור הלסינקי, אך רכבות אקספרס מקשרות בין רוב הערים. כמו בצרפת, רוב שירותי הנוסעים הם חיבורים לבירה הלסינקי. בשנת 2010, VR ייצרה נתיבי תחבורה מהירים באמצעות צמצום עצירות בתחנות קטנות והגדלת מהירויות הנסיעה עם קטרים חדשים ורכבות מהירות חדשות.
VR מספקת שירותי הובלת רכב. שבע תחנות מאפשרות פריקה וטעינה של כלי רכב על רכבות: הלסינקי, טורקו וטמפרה בדרום, אולו צפונה, ורובניימי, קמיארבי וקולארי בלפלנד. רכבות להסעת כלי רכב נעצרות בתחנות שונות בדרך להובלת נוסעים והן זמינה כשירות יומי לרובניימי וקמיארבי ומספר פעמים בשבוע לקולארי. פינלנד היא המדינה הנורדית היחידה שמציעה הובלת כלי רכב ברכבות, עם זאת, הובלות רכב ברכבות זמינות במדינות אירופה רבות מחוץ למדינות הנורדיות. באוגוסט 2021 תחל VR את הפעלת הרכבת הקלה בטמפרה.

רכבות הנוסעים בהלסינקי

VR מפעילה את תנועת הנוסעים באזור הלסינקי מטעם HSL.

שירותים בינלאומיים

ישנו שירות רכבות נוסעים בינלאומי מפינלנד לרוסיה. החל מיוני 2011 יש ארבע רכבות נוסעים של Allegro מדי יום לסנט פטרסבורג ורכבת לילה אחת למוסקבה דרך סנט פטרסבורג הנקראת טולסטוי (על שם לב טולסטוי). המסילות בקו הלסינקי-סנט פטרבורג שודרגו כדי לאפשר מהירות נסיעה גבוהה יותר עד 220   קמ"ש לפני שה-Allegro התחילה לפעול.

משא

שירותי הובלה מקומיים ובינלאומיים ניתנים על ידי VR Transpoint, המהווה חלק מקבוצת VR. בשנת 2009, תנועת הנוסעים המקומית וגם הבינלאומית פחתה, מה שהחמיר את מצבה הכלכלי של VR. תנועת הנוסעים הבינלאומית מרוכזת לארבע רכבות מעבר לגבול רוסיה, אך יש גם קישור לרשת הרכבות השוודית בטורניו. בעבר, היו אפילו חיבורי מעבורת רכבת מטורקו לסטוקהולם, שוודיה, ולעיר טרוומונדה, גרמניה.
רב יוסף

משפחתו

רב יוסף התענה תעניות רבות שלא תסור התורה מזרעו, הוא התענה ארבעים תעניות עד שהקרוהו מהשמים את הפסוק "וַאֲנִי זֹאת בְּרִיתִי אוֹתָם אָמַר ה', רוּחִי אֲשֶׁר עָלֶיךָ, וּדְבָרַי אֲשֶׁר שַׂמְתִּי בְּפִיךָ לֹא יָמוּשׁוּ מִפִּיךָ", עוד ארבעים והקרוהו "גם את המילים "וּמִפִּי זַרְעֲךָ", ועוד שארבעים תעניות התענה והקרוהו את המילים "וּמִפִּי זֶרַע זַרְעֲךָ", כלומר שלא תסור התורה גם מנכדיו, כאשר שמע זאת הפסיק מלהתענות, על פי הכלל האומר, כי כאשר שלושה דורות ברציפות הם תלמידי חכמים, קל מאוד לצאצאים הבאים להמשיך בכך, שכן התורה מחזרת את עצמה על האכסניה שלה. ואכן, בנו הוא, רב נחמיה, ורב נחמן, ונכדו בן בנו רב נחמן הוא רב דימי.