מפלגת העבודה (נורווגיה)

היסטוריה

המפלגה נוסדה בשנת 1887 בארנדאל והיא רצה לראשונה בבחירות לפרלמנט הנורווגי ב-1894. היא נכנסה לפרלמנט בשנת 1904 לאחר בחירות 1903, וגדלה התמיכה בה בהתמדה עד שב-1927, הפכה למפלגה הגדולה ביותר במדינה.
מאז הקמת ה-Vort Arbeide (עיתון המפלגה) בשנת 1884, המפלגה הייתה למעסיק הגדול ביותר של עיתונאים ואמצעי תקשורת אחרים. מערכת העיתונות התרחבה והפכה בסופו של דבר ל-A-pressen. בחודש ינואר 1913 היו למפלגה 24 עיתונים, עוד שישה עיתונים נוסדו בשנת 1913. בשנת 1920 היו למפלגה 33 עיתונים והמפלגה השיקה את הוצאה לאור משלה, הוצאת Det Norske Arbeiderpartis forlag, שהפכה ל-Tiden Norsk Forlag. בנוסף לספרים וחוברות, הוצאת Det Norske Arbeiderpartis forlag פרסמה גם את מגזין Maidagen (שפורסם לרגל ה-1 במאי), ומגזין Arbeidets Jul (שפורסם בחג המולד).
המפלגה גדלה מתנועת שמאל אלטרנטיבית קיצונית למפלגה פוליטית באמצעות כמה תחומים: המפלגה התפצלה בשנת 1921 בעקבות החלטה שהתקבלה שנתיים קודם לכן להצטרף לקומינטרן, והוקמה מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית של נורווגיה. בשנת 1923 עזבה המפלגה את הקומינטרן, כאשר מיעוט ניכר מחבריה עזבו את המפלגה על מנת ליצור את המפלגה הקומוניסטית של נורווגיה. בשנת 1927, הסוציאל-דמוקרטים התאחדו עם מפלגת העבודה הנורווגית והקומוניסטים הצטרפו גם הם בעוד קומוניסטים אחרים ניסו במאמץ כושל לפלג את המפלגה תוך הקמת ה-Samlingsparti Arbeiderklassens - המפלגה המאוחדת של מעמד הפועלים.
נציג של המפלגה, כריסטופר הורנסרוד, הקים לראשונה ממשלה בשנת 1928, אך זו התקיימה שבועיים בלבד, לאחר שהצהרות קיצוניות הבריחו חלק משותפיה לקואליציה. בשנות ה-30 המוקדמות, מפלגת העבודה נטשה את מצעה המהפכני והחלה להתקבע על מצע רפורמיסטי. המפלגה חזרה לשלטון ב-1935 ונותרה המפלגה השלטת עד 1965 (למעט בתקופת מלחמת העולם השנייה, כאשר יצאה המפלגה לגלות בשנים 1940-1945 וחודש אחד ב-1963). במהלך מרבית עשרים השנים הראשונות לאחר מלחמת העולם השנייה, את המפלגה והמדינה הנהיג איינר גרהרדסן, הוא מכונה לעיתים קרובות "Landsfaderen" (אבי האומה), ונחשב בדרך כלל מאדריכליה העיקריים של השיקום של נורווגיה לאחר מלחמת העולם השנייה. תקופתו נחשבת לעיתים קרובות לתקופת "תור הזהב" של מפלגת העבודה הנורווגית.
המפלגה הייתה חברה בתנועת העבודה והסוציאליסטים הבינלאומית בשנים 1938 ו-1940.
מפלגת העבודה הייתה מפלגת השלטון במשך כמה תקופות, למשל בשנים 1971-1972, 1973-1981, 1986-1989, 1990-1997, 2000-2001 ומאז שנת 2005. לכן, המפלגה הייתה 24 שנים בשלטון במהלך 38 השנים האחרונות (עד 2009) ועיקר מאמציה התבטאו בהפיכת נורווגיה למדינת רווחה מודרנית.
בבחירות בשנת 2001 המפלגה הגיעה לנקודת השפל שלה כאשר השיגה רק 24.3% מקולות הבוחרים, אבל עדיין הייתה המפלגה הגדולה ביותר. בבחירות של 2005 המפלגה זכתה לתמיכה של 32.7% מקולות הבוחרים והייתה לשותפה מובילה בקואליציה האדומה-ירוקה שהורכבה ממפלגות מרכז-שמאל. מנהיג המפלגה ינס סטולטנברג הפך לראש הממשלה (לאחר שמפלגת העבודה חתמה על ההסכם הקואליציוני הראשון בתולדותיה). סטולטנברג כיהן כראש הממשלה בשנים 2000-2001 ובשנים 2005-2013.
בשנת 2011, המפלגה שינתה את שמה של מפלגת העבודה הנורווגית (Det Norske arbeiderparti) למפלגת הלייבור (Arbeiderpartiet). המפלגה טענה שהיה בלבול בקרב המצביעים בקלפיות בשל ההבדל בין השם הרשמי, "מפלגת העבודה הנורווגית", והשם הנפוץ "מפלגת העבודה". שינוי השם אמור לחסל כל בלבול פוטנציאלי.
ב-22 ביולי 2011, אירעה מתקפת הטרור בנורווגיה שבה אנדרס ברינג בריוויק פתח באש לעבר מחנה הנוער של מפלגת הלייבור באוטויה, ורצח לפחות 68 בני אדם.
בבחירות לפרלמנט בספטמבר 2013 ירד כוחה של המפלגה ל-64 מושבים, ולמרות שנותרה המפלגה הגדולה בפרלמנט, איבדה את השלטון לקואליציה של גוש הימין-ליברלים בהנהגת ארנה סולברג.