google/wiki40b huggingface dataset:
אבי כרמל

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
כרמל התאמן בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב.

1976

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1976 זכה כרמל במדליית ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:28.9 דקות, אחרי דב ניסמן (2:25.3 דקות) ואלון אקר מהפועל בית קמה שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16 (2:25.8 דקות)

המכביה ה-10

בתחרות השחייה של המכביה העשירית שנערכה בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1977 זכה כרמל במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם רון קרמן, מייק גרינשפן וניר שמיר בשיא ישראלי חדש של 4:04.93 דקות (השיא הקודם עמד על 4:08.1 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר אותה שנה זכה כרמל בשתי מדליות זהב אישיות, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.28 דקות, לפני רון קרמן ממכבי חיפה (1:04.98 דקות) וחברו לקבוצה ערן קרקו (1:07.88 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.22 דקות, לפני ערן קרקו (2:30.27 דקות) ואיתן רותם מהפועל גבעת חיים (2:32.61 דקות).

1978

בתחרות שמונה האומות שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי 1978 זכה כרמל במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם קרמן, גרינשפן ושמיר בתוצאה של 4:05.67 דקות, מאית השנייה בלבד לפני הרביעייה מספרד. נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.59 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה כרמל ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.28 דקות, לפני ערן קרקו (1:05.70 דקות) ויזהר שנהר מהפועל שמיר (1:06.70 דקות), במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:16.45 דקות, שיפור לשיאו של דב ניסמן (2:19.20 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יורם כוכבי, ערן קרקו ואמיר גניאל בשיא ישראלי חדש של 4:12.79 דקות. כשחיין ראשון הוא קבע בסגנון הגב שיא ישראלי חדש נוסף של 1:03.65 דקות, שיפור לשיא של ניסמן (1:04.20 דקות). שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה לנוער הוא קבע שני שיאים ישראלים לבוגרים, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:03.52 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:16.32 דקות.

1979

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה כרמל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:04.05 דקות, לפני יזהר שנהר (1:05.13 דקות) ואורן שרון מהפועל טבעון (1:06.08 דקות).

1980

בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד בסוף יוני 1980 שיפר כרמל את שיאיו הישראלים. הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 2:15.22 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש נוסף של 1:03.14 דקות.
אונס בלגיה

אונס בלגיה הוא כינוי להתעללות של הקיסרות הגרמנית באזרחי בלגיה הכבושה זמנית במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה במלחמת העולם הראשונה. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חשבו שההתעללות הייתה תעמולה שקרית של הבריטים, אך בשנים האחרונות נמצאו מסמכים שמראים שאכן כנראה הייתה התעללות. אונס בלגיה, המינוח שלו, והתעמולה סביבו, מדגישים את חשיבות התעמולה במלחמת העולם הראשונה. במלחמה הגדולה (שבה 40% מההרוגים היו אזרחים) התרחשו פשעי מלחמה נוספים רבים, וגם היו כאלה שנבדו או הוגזמו לצורכי תעמולה, במחשבה שזריעת פחד מן הצד השני יותר חשובה מדיוק. אף על פי שהפשעים שבוצעו בבלגיה על ידי הפולש הגרמני, הוגזמו ועוצבו על ידי אנשי תעמולה והוצגו כמחרידים יותר משהיו, בעיקרם הם היו נכונים.
הנייטרליות של בלגיה הובטחה בהסכם לונדון (1839), שנחתם, בין היתר, על ידי פרוסיה. למרות זאת, תוכנית שליפן הגרמנית הצריכה הפרת ההסכם על ידי כוחות צבאיים גרמניים כדי לכתר את הצבא הצרפתי, ששהה במזרח צרפת. הגנרל הגרמני תיאובלד פון בתמן-הולווג המעיט בערך ההסכם וכינה אותו "חתיכת נייר". במשך תחילת המלחמה, הצבא הגרמני ביצע מספר רב של מעשי זוועות באוכלוסיית בלגיה. הגרמנים השחיתו כמות רבה של רכוש פרטי, 6,000 בלגים נהרגו, ו-17,700 מתו כתוצאה מגירוש, הגלייה, מאסר והוצאה להורג בצו בית משפט. כשלושת אלפים בלגים נוספים מתו מגדרות חשמליים שהצבא הגרמני הציב בכדי למנוע מבלגים לברוח מהמדינה ו-120,000 נוספים עבדו בכפייה במחנות עבודה, כשחצי מהם הוגלו לגרמניה. 25,000 בתים ומבנים נוספים נהרסו ב-1914 בלבד, ו-1.5 מיליון בלגים (20% מהאוכלוסייה אז) נסו מהצבא הפולש הגרמני.
ספייבל והורבינק

עלילה

ספייבל והורבינק היו דמויות בתיאטרון בובות צ'כוסלובקי שהוקם על ידי יוזף סקופה בשנת 1920 בעיר פילזן. הדמות הראשונה הייתה אז יוזף ספייבל, מורה כושל בבית הספר. בשנת 1926 הביא לעולם את בנו של ספייבל, הורבינק. הורבינק התחבב במהרה על ידי ילדים ואף היה למוקד חיקוי בברית המועצות. בשנת 1930 הוסיף לדמויות את כלבם, ז'ריק, ומאוחר יותר הוסיף את חברתו ואולי גם קרובת משפחתו הרחוקה של הורבינק, מאניקה, ואף את סבתו של הורבינק, גברת קטרינה. הסדרה צולמה בצילומי שחור לבן ואחר כך עברה לצילומי צבע. הסדרה מדברת על הורבינק בן השבע החווה הרפתקאות ביתיות כל יום עם אביו. יחד הם תמיד מסתבכים בצרות, או שפשוט מגיעים לאי הבנה משותפת, ולבסוף תמיד מגיעה חברתו של הורבינק ועוזרת להם לסדר את המצב. לאחרונה השתתפו ספייבל והורבינק בפרסומת לחברת הרכב סקודה בגרמניה.

חיקויים

דמותו של הורבינק נלקחה מצ'כוסלובקיה על ידי ברית המועצות. הורבינק השתתף בקומיקס הרוסי מורזילקה, ואף נעשו עליו כמה וכמה סרטי אנימציה. בכללי, איש בברית המועצות לא ידע על סיפורו האמיתי של הורבינק.
לנדו נוריס

קריירת מרוצים

בגיל צעיר התעניין במרוצי אופנועים, העניין במרוצי מכוניות התעורר בולאחר שאביו לקח אותו ואת אחיו לצפות במרוץ קארטינג במסלול סמוך לביתם. הוא החל להתחרות בגיל שבע. במרוץ הארצי הראשון שבו השתתף זינק מהפול פוזישן. בשנת 2013 זכה באליפות ה-WSK האירופאית, באליפות אירופה לצעירים של ה-CIK-FIA ובסופרקאפ הבינלאומי של ה-CIK-FIA. שנה לאחר מכן זכה באליפות העולם בקטגוריית ה-KF1, הקטגורייה הבכירה בקארטינג.
בשנת 2014 השתתף גם באליפות גינטה לנוער (Ginetta), אליפות נלווית לאליפות בריטניה למכוניות תיור (BTCC) וסיים במקום השלישי בדירוג הכללי וראשון בין הרוקיז. שנה לאחר מכן הצטרף יחד עם קבוצת קארלין (Carlin) לאליפות הפורמולה MSA, שנוסדה באותה השנה וסיים כאלוף לאחר שניצח שמונה מרוצים וזינק עשר פעמים מהפול פוזישן. במהלך השנה לקח חלק במספר מרוצים באליפויות הפורמולה 4 הגרמנית והאיטלקית.
בתחילת 2016 לקח חלק ב-Toyota Racing Series, שהתקיימה בניו זילנד וזכה באליפות לאחר שניצח שישה מרוצים. בהמשך אותה שנה זכה באליפויות הפורמולה רנו 2.0 האירופאית והצפון אירופאית (NEC). בנוסף לקח חלק באליפויות הפורמולה 3 הבריטית (11 מרוצים) והאירופאית (3 מרוצים). בשנת 2017 התחרה באופן מלא בפורמולה 3 האירופאית והבטיח את הזכייה באליפות כשנותרו עוד שני מרוצים לסיום העונה.
בשנת 2018 התחרה באליפות הפורמולה 2.

פורמולה 1

בפברואר 2017 הצטרף לתוכנית לפיתוח נהגים צעירים של קבוצת מקלארן. הוא לקח חלק במבחני אמצע העונה שהתקיימו במסלול ההונגרורינג בהם קבע את הזמן השני בטיבו. לקראת עונת 2018 מונה לנהג מבחן ונהג משלים בקבוצת מקלארן. בספטמבר, אותה שנה, הוכרז כנהג הקבוצה בעונת 2019 במקומו של סטופל ונדורן.
את לי לילה (סרט)

הקרנות בבתי קולנוע בארץ

על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 59,472 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
סטרואן רודג'ר

ביוגרפיה

ב-1978 הופיע רודג'ר בתפקיד קטן בסרט "רציחות קטנות של אשפי מטבח גדולים", אבל תפקידו החשוב הראשון היה בסרט הקולנוע זוכה האוסקר "מרכבות האש" משנת 1981, בו גילם את דמותו של סנדי מקגראת', החבר ומאמן הריצה של אריק לידל. סרטים נוספים בהם הופיע כוללים את "קשר השתיקה" (1989), "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994), "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), "The Innocent Sleep" (מ-1996) ו"אבק כוכבים" (2007).
תפקידו הידוע ביותר הוא בדמות בעלה של ברברה פלין בסדרת הטלוויזיה הבלשית " Chandler & Co". רודג'ר שיחק בתפקיד חוזר בסדרה "רמפול" בדמות מפקח הבילוש בראש (Brush). הוא השחקן שדיבב את "הפנים של בו" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בפרקים "New Earth" ו-"Gridlock".
רודג'ר הופיע בתפקידי אורח בפרקים בסדרות טלוויזיה כגון "מיס מארפל", "המפקח מגרה", "רציחות במידסומר", ובסדרה הלימודית לילדים "Look and Read". הוא גילם את הנסיך צ'ארלי היפה בפרק "Through a Glass, Darkly" בסדרה "איש הנצח".
ב-2009 הופיע רודג'ר במחזה "The First Domino" בפסטיבל הפרינג' בברייטון. ב-2014 שיחק בתפקיד העורב בעל שלוש העיניים בפרק "The Children" בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס". בעונה השישית של הסדרה החליף אותו בתפקיד זה השחקן מקס פון סידוב.
ב-2009 השתתף רודג'ר במשחק הווידאו "Wallace and Gromit's Grand Adventures" בתפקיד מונטי מאזל.
פייטרו ורכובוד

ביוגרפיה

פייטרו ורכובוד נולד בעיירה קלצ'ינטה שבנפת ברגמו בצפון איטליה. אביו, איוואן ורכובוד, היה אוקראיני יליד העיר סטרובילסק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא האדום ונפל בשבי. היה אסיר במחנה שבויים בשטח איטליה. לאחר המלחמה השתקע באיטליה. 
פייטרו ורכובוד החל ללמוד כדורגל בקבוצת הילדים של מועדון רומאנזה, משם המשיך לקבוצת הנוער. בשנת 1976 חתם בקבוצת קומו ששיחקה בסרייה ב'. בשנת 1981 עבר ורכובוד לפיורנטינה למשך עונה אחת ובעונה הבאה הוא שיחק ברומא (עמה זכה באליפות סרייה א').
כוונת ברזל

כוונת ברזל היא הכוונת הסטנדרטית של רוב כלי היריה כיום, ובפרט רובים. בסוף המאה ה-20 נכנסו לזירה כוונות אופטיות מתקדמות, כגון כוונת רד פוינט, ההופכות את מלאכת הקליעה לקלה ומהירה יותר, אך למרות זאת, רוב כלי היריה כוללים גם כוונות ברזל לגיבוי, מאחר שהן פשוטות ואמינות ולא דורשות מקור אנרגיה חיצוני (כגון סוללה חשמלית).
כוונות הברזל מאפשרות כיוון גאומטרי, כלומר המסתמך על יישור העין ושתי נקודות נוספות (כוונת אחורית וכוונת קדמית) על קו אחד, שעובר גם דרך הנקודה אליה מכוונים. הכוונת האחורית מורכבת בדרך-כלל מחריר כלשהו, ונקראת "כוונת חרירית" והכוונת הקדמית - שנקראת "כוונת להבית" - מורכבת מבליטה גבוהה, ונמצאת בחלקו הקדמי של הקנה. כדי לפגוע במטרה יש להביא את המטרה למצב כזה שבו הכוונת הלהבית שמצביעה עליה נמצאת במרכז הכוונת החרירית.
קו הכוונות שהוא קו דמיוני העובר במרכז הכוונות אינו מקביל לקנה אלא שהוא מונמך במטרה לתקן את הסטייה שנוצרת בין קו הכוונות לבין המסלול הבליסטי שעושה הקליע לאחר שנפלט מהקנה. זווית ההנמכה של הכוונות מותאמת למרחק שבו ממוקמת המטרה והולכת ועולה ככל שהמטרה רחוקה יותר. את כוונות הברזל יש לאפס עם הקנה כדי להבטיח שאכן הכוונות מכוילות כראוי עם הקנה והרובה יפגע במטרה.
לחץ תוך-גולגולתי

לחץ תוך-גולגולתי מוגבר

הגולגולת היא קופסה סגורה המורכבת מעצמות המחוברות זו לזו. בגולגולת ישנו פתח אחד המכונה "foramen magnum", אליו מתחבר עמוד השדרה. עלייה של הלחץ התוך גולגולתי, בשל דימום תוך גולגולתי או על ידי הצטברות של נוזל המוח ה-CSF או בשל גידול, יוצרת לחץ על גזע המוח וגורמת לדחיקתו לכיוון ה-foramen magnum בתהליך הנקרא הרניאציה (Herniation), מה שגורם לסימנים שונים כמו האטה בדופק ושינויים בדפוסי הנשימה, תהליך זה הוא מסוכן ביותר ועלול לגרום למוות. 
בנוסף, עלייה בלחץ התוך גולגלתי פוגעת ביכולת של דם מחומצן להיכנס למוח ופוגעת בפרפוזיה (זילוח דם) למוח, מונח המוכר בשם CPP- (Cerebral Perfusion Pressure). הגוף מנסה לפצות על ההפרעה בפרפוזיה  לרקמת המוח ולשם כך הוא מעלה את לחץ הדם מה שעלול להגביר את הדימום. לחץ הדם הממוצע מוכר במונח MAP - Mean Artrial Pressure. כדי שדם יצליח להיכנס למוח דרך העורקים התרדמניים צריך שלחץ הדם הממוצע יהיה גבוה מהלחץ התוך-גולגלתי. הנוסחה המוכרת היא:  CPP = MAP - ICP.
במקרים של חשד בלחץ תוך-גולגולתי מוגבר יש להשגיח על החולה היטב ולפנותו למרכז רפואי. האבחון נעשה ע"י בדיקת עיניים- פונדוס (הרחבת האישונים) לאיתור בצקת, הדמיה (CT/MRI מוח) לשלילת ממצא מוחי חריג (תהליך תופס מקום) כגון גידול או קריש דם, ובדיקת ניקור מותני.
תסמיני לחץ תוך-גולגולתי מוגבר כוללים כאבי ראש, בחילות והקאות וכן את  הטריאדה של רפלקס קושינג הכוללת: דופק איטי, לחץ דם גבוה ונשימות לא-סדירות.
בית הכנסת שלום על ישראל

שלום על ישראל הוא בית הכנסת העתיק של יריחו. בית הכנסת הוקם במאה השביעית לספירה והוא פונה מערבה לכיוון ירושלים.
בית כנסת זה התגלה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנת 1936 על ידי דימיטרי בראמכי מטעם מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי. החוקרים זיהו את רצפת הפסיפס בגודל 10 על 13 מטר כבית כנסת עתיק, בזכות הציורים והכתובת "שלום על ישראל", שהיא המקור לשמו של בית הכנסת.
כיום מתקיימות מעת לעת כניסות של קבוצות מתפללים יהודים, בליווי כוחות צה"ל, כולל כניסת אברכים ללימודי תורה, ותפילות בבית הכנסת.

הפסיפס

רצפת הפסיפס כוללת צורות גאומטריות בצורה של לבבות הפוכים ושל תשליב של מרובעים ועיגולים בתחתיה. במרכז הפסיפס עיגול ובו מנורת שבעת הקנים, כשמימינה שופר, משמאלה לולב ומתחתיה הכתובת בעברית "שלום על ישראל".
ליד הכניסה נמצאה כתובת הודיה בארמית לבני הקהילה שעזרו ומימנו את הפסיפס: "דכירן לטב יהוי דכרונהון לטב כל קהלה קדישה רבייה וזעוריה דסייע ותהון מלכיה דעלמה ואתחזקון ועבדון פסיפסה דידע שמהתון ודבניהון ודאנשי בתיהון יכתוב יתהון בספר חיים (עם) צדיקיה. חברין לכל ישראל של (ום)". תרגום הכתובת לעברית: "יהיו זכורים לטוב וזכרונם לטוב כל הקהילה הקדושה, זקניה וצעיריה שעזר להם מלך העולם והתחזקו ועשו הפסיפס. (הוא) היודע שמותיהם ושל בניהם ואנשי ביתם. יכתוב אותם בספר החיים עם הצדיקים. (הם) חברים לכל ישראל. שלום."
ייחוד בית כנסת בכך שאין בו שום צורה של אדם או חיה. לעומת זאת, בית כנסת עתיק הנמצא לא הרחק ממנו, בנערן, כולל צורות של חיות ותמונה של דניאל. במוזיאון השומרוני הטוב ובבית הכנסת ביישוב כוכב השחר יש העתק של פסיפס בית הכנסת ביריחו.

הישיבה הצמודה

לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים, החלו ישראלים לבקר ב"שלום על ישראל" ביריחו ובמקומות קדושים אחרים ביהודה ושומרון. ערבי מקומי בנה בית על האתר ודרש דמי כניסה למבקרים. בשנת 1986 רשות הגנים הלאומיים רכשה את הבניין ובאותה שנה נוסד מניין קבוע במקום. בשנות ה-90 המוקדמות התחילו להתקיים קבוצות לימוד ושיעורים ובמהרה התפתחה ישיבה בבית הכנסת העתיק. 
לאחר חתימת הסכמי אוסלו בשנת 1993, שבמסגרתם נמסרה העיר יריחו לרשות הפלסטינית, תלמידי הישיבה חששו שיימנע מהם להגיע למקום. ראש הממשלה יצחק רבין חפץ בתחילה לסגור את הישיבה, אבל לחצים מחבר הכנסת חנן פורת, מפקד פיקוד מרכז באותה עת, אלוף נחמיה תמרי, הרב הראשי לישראל דאז ישראל מאיר לאו, ואחרים הצליחו לבטל את ההחלטה. רבין החליט לתת ל"שלום על ישראל" סטטוס מיוחד: האתר נשאר תחת שליטה ישראלית במסגרת הסכם קהיר שנחתם במאי 1994. הסדר זה היווה דוגמה לאחר מכן לישיבת קבר יוסף.

האינתיפאדה השנייה

גם לאחר הסכמי אוסלו, היחס של הערבים לבית הכנסת "שלום על ישראל" היה תקין, בניגוד לעוינות שהתנהלה סביב לקבר יוסף בשכם. אולם, מצב זה הסתיים בראש השנה תשס"א. בליל ה־12 באוקטובר 2000, פורעים ערבים נכנסו לבניין הישיבה והשחיתו סידורים, ריהוט, ושרפו את הקומה השנייה. הרשות הפלסטינית שיפצה חלק מהנזקים. 
ספר התורה של בית הכנסת ניצל בזכות שמירתו בתוך כספת במחסן הנמצא ליד הפסיפס. הצבא סירב להיכנס ליריחו כדי להציל את הספר, ואנשי הישיבה נאלצו להעביר למפקד בקשר את הוראות פתיחת הכספת. הוראות אלו הועברו לפלסטינים, אשר פתחו את הכספת והחזירו את ספר-התורה. כיום הספר נמצא במאחז "בית חגלה" (מול נבו) הסמוך ליריחו.
מצרית קדומה

כתיבת השפה

המצרית הקדומה נכתבה בכתב ההירוגליפי שממנו השתלשלו מאוחר יותר הכתב ההיראטי והדמוטי. לאחר כיבוש מצרים על ידי אלכסנדר הגדול במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והתבססות בית תלמי, עברו השלטונות להשתמש לכתיבת חולין בכתב הקופטי (שבוסס על האלפבית היווני בצירוף כמה אותיות מן הכתב הדמוטי), אך הכתבים הקודמים המשיכו לשמש בכתבי הקודש.
היינריך אלחנן יורק-שטיינר

ביוגרפיה

היינריך שטיינר נולד בשנת 1859 בסניץ (Szenitz; כיום סניצה, Senica) שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום במערב סלובקיה) במשפחה יהודית מתבוללת. לאחר שאביו נפטר במגפת חולירה בשנת 1860, החל לעבוד כדי לעזור לאמו, התפרנסה מחנות מכולת.
התחנך בבית ספר עממי, וכנער הגיע לבירה וינה, השתקע בה ועסק בה בנעוריו במסחר. מאוחר יותר החל לעסוק בכתיבת ספרות, שירה וביקורת אמנות. היה המו"ל והמנהל של מגזין האופנה Wiener Mode (שם הודפס בהמשך כתב העת הציוני "די ולט" בתשעת החודשים הראשונים לקיומו).
בעקבות פרסום ספרו של הרצל "מדינת היהודים", היה יורק-שטיינר לאחד מראשוני תומכיו של הרצל ולחבר התנועה הציונית. הוא נמנה עם חברי ועדת הארגון של הקונגרס הציוני הראשון (1897) וממייסדי כתב העת "די ולט". במהלך הקונגרס הראשון נבחר לשמש יו"ר הוועדה לקביעת תקנון ההסתדרות הציונית, בהמלצתה גובשו תקנות ההסתדרות. בשנת 1903 יצא בשליחות הרצל להקמת סניף של בנק אנגלו-פלשתינה בניו יורק. לאחר מכן התערערו יחסיהם באופן זמני בעקבות התנגדותו לתוכנית אוגנדה, אך הוא המשיך לשמש איש אמונו, ובשנת 1904 שימש נציגו בשיחות מול הוותיקן שבהן התקבלה הסכמה להתיישבות יהודית בארץ ישראל.
לאחר מותו של הרצל היה יורק-שטיינר מראשי קו הציונות המדינית בתנועה הציונית. לאחר שכשלו מאמציו ונבחרו תומכי הציונות המעשית להנהגת התנועה, פרש ממנהּ בשנת 1911. בסוף שנות ה-20 הצטרף לצה"ר והיה מתומכי הציונות הרוויזיוניסטית, אך לא היה פעיל במסגרתהּ.
במלחמת העולם הראשונה יצא בשליחות תנועת "הבונים החופשיים" לארצות הברית. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, וכעבור שנה, ב-17 בפברואר 1934, נפטר בתל אביב ונטמן בבית הקברות טרומפלדור.
יורק-שטיינר חיבר סיפורים רבים, שחלק גדול מהם פורסם בעיתון "די ולט". עם סיפוריו הבולטים נמנים Der Talmudbauer (גרמנית: "האיכר התלמודי"; כותרת משנה: 'מחייהם של יהודים בפלשתינה'), שאותו פרסם כסיפור בהמשכים, Die Kunst als Jude zu leben ("האמנות לחיות כיהודי"), הנובלה Maskir ועוד. בסיפוריו עסק יורק-שטיינר בתרבות היהודית ובחיים היהודיים על בעיותיהם.
בתו, פלורה, נישאה לרופא ד"ר אלכסנדר מושקט.
אחיו, אדוארד אלפרד שטיינר (Edward Alfred Steiner;‏ 1866–1956), היגר לארצות הברית, המיר את דתו לנצרות, והיה איש דת וסוציולוג שעסק בסוגיות של הגירה.
איגור סיקורסקי

ביוגרפיה

סיקורסקי נולד בקייב שבאימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה). למד בעיקר בביתו לפי תוכנית שבנתה לו אימו ובסנקט פטרבורג. כבר מצעירותו התעניין בתעופה ובמיוחד במסוקים, ב־1909 בנה את המסוק הראשון שלו, אך זה לא צלח להמריא. לאחר פיתוחים רבים הצליח להגיע לריחוף של מספר שניות באוויר ולא יותר מכך. בשנת 1910 התייאש מהמסוקים ופנה לרעיון חדש באותה עת - מטוס רב מנועי.
סיקורסקי היה המהנדס הראשי בפרויקט לפיתוח המטוס הארבע־מנועי הראשון, ואף היה טייס הניסוי בטיסתו הראשונה של מטוס זה ב־13 במאי 1913. מטוסיו של סיקורסקי שימשו את רוסיה כמפציצים במלחמת העולם הראשונה תחת השם "איליה מורומץ".
בעקבות המהפכה הבולשביקית עבר ב־1917 לצרפת, וב־1919 היגר לארצות הברית. בראשית דרכו היה חסר כל והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים למהגרים רוסים. לאחר שצבר מעט כסף בנה מטוס נוסעים בן 15 מקומות, הבנייה נקלעה לקשיים כספיים והסתיימה רק הודות לתרומה של 5,000 דולר מהמלחין סרגיי רחמנינוב. מטוס זה התרסק בטיסתו הראשונה, אך דגם משופר בשם A-29 זכה להצלחה גדולה.
סיקורסקי פיתח וייצר גם מטוסים אמפיביים דו־מנועיים. מטוס הסיקורסקי S-42 היה עמוד השדרה של חברת התעופה פאן אמריקן ואיפשר לה לפתוח קווים טרנס אטלנטיים ארוכים. בשל כך כונה המטוס גם בכינוי Pan Am Clipper.
בשנת 1938, אחרי שנים של פיתוח פרטי, הצליח לשכנע את ממשלת ארצות הברית להקציב 2 מיליון דולר לחקר תעופה בעזרת מסוקים. הפיתוח הוביל לבנייתו של המסוק VS-300. ה־VS-300 יצר את ההבדל המשמעותי ביותר בין עיצוב "הכנפיים המעופפות" לבין כלי טיס מעשי שמאפשר שימושים צבאיים. ה־VS-300 אכן היה שונה באופן מהותי מהמודלים הראשוניים. פיתוחו של סיקורסקי היווה התקדמות רצינית במסוקים ובעקבותיו הגיעו פיתוחים נוספים.
ב־24 במאי 1940 טס ה־VS-300 לראשונה. הוא היה מצויד ברוטור תלת־להבי, ברוטור זנב קטן לייצוב ובמנוע בוכנה בן 75 כוחות סוס. ב־1941 טס כבר המסוק במשך יותר משעה.
החברה מייסודו, Sikorsky Aircraft Corporation, פעילה גם בימינו ומהווה את אחת מיצרניות המסוקים המובילות בעולם. סיקורסקי גם הקדיש מזמנו לפעילות באגודת פושקין וטולסטוי בארצות הברית.
הפצצת שווייץ במלחמת העולם השנייה

הפצצת שווייץ במלחמת העולם השנייה הייתה סדרה של התקפות אוויריות על שטחה של שווייץ, שנערכו על ידי מטוסי בעלות הברית, וגרמו לאבידות בנפש ולנזקי רכוש. לטענת בעלות הברית נעשו התקפות אלו בשוגג. שווייץ חששה שההתקפות או חלקן היו מכוונות ונועדו ללחוץ עליה להפסיק את שיתוף הפעולה הכלכלי שלה עם גרמניה.

ההתקפות

במהלך 1940 ערכו מטוסי חיל האוויר המלכותי הבריטי התקפות קלות על ציריך, בזל, ז'נבה והעיר הסמוכה לה רוון (Revens). ב-1 באוקטובר 1943 תקפו מטוסים אמריקניים את העיר סמדן (Samedan) שבדרום-מזרח שווייץ וגרמו לנזק לרכוש.
ההתקפה החמורה ביותר על שטח שווייץ אירעה ב-1 באפריל 1944, כאשר 50 מפציצי B-24 אמריקניים, בדרכם להפצצת לודוויגסהאפן אם ריין (Ludwigshafen am Rhein) שבגרמניה, תקפו את העיר שאפהאוזן (Schaffhausen) שבצפון שווייץ, כ-230 קילומטרים ממטרתם. עקב ההתקפה נהרגו 40 (או 50) איש, 150 נפצעו ונגרם נזק רב לרכוש. באותו אירוע הותקפו בטעות גם ערים נוספות בגרמניה ובשווייץ. ממשלת שווייץ עמדה על קיום חקירה ביחס לסיבות לאירוע. חוקרי בעלות הברית מצאו כי תנאי מזג אוויר גרועים גרמו להתפזרות מבני המפציצים האמריקניים מעל צרפת, ושרוחות עזות כמעט והכפילו את מהירותם של חלק מהמטוסים וגרמו לבלבול של הנווטים שלהם ולהתקפת המטרות השגויות בשווייץ, גרמניה וצרפת.
במהלך 1944 התקיפו בעלות הברית גם את קובלנץ, קורנול (Cornol), נידרוונינגן (Niederweningen) ותאיינגן (Thayengen), השוכנות כולן בצפון שווייץ, בקרבת הגבול הגרמני.
ב-22 בפברואר 1945 תקפו מפציצים אמריקניים יישובים בצפון-מזרח שווייץ. עיקר הנזק נגרם לעיר שטיין אם ריין. באירוע זה נהרגו 21 אנשים.
ב-4 במרץ 1945 תקפו ששה מפציצי B-24 את העיר ציריך והטילו עליה 12.5 טון של פצצות ו-12 טון של פצצות תבערה. שבעה אנשים נהרגו. באותו זמן תקפו מטוסים אחרים את בזל ב-12.5 טון פצצות ו-5 טון של פצצות תבערה. מטרתם של המטוסים שתקפו את ציריך הייתה העיר אשאפנבורג (Aschaffenburg) שבקרבת פרנקפורט, כ-400 קילומטרים משם, והם סטו מן הנתיב וסברו שהם תוקפים את פרייבורג שבגרמניה.
ב-1945 גם הותקפה פעמיים העיר קיאסו (Chiasso) בקנטון טיצ'ינו שבדרום שווייץ. ההתקפה האחרונה על שווייץ הייתה ב-16 באפריל 1945 נגד העיר ברוסיו (Brusio) שבדרום-מזרח שווייץ.
ההתקפות בשוגג נעשו בעיקר על ידי מפציצים, אך אירע גם שמטוסי קרב-הפצצה ערכו יעפי צליפה על שטחה של שווייץ.
בעלות הברית תירצו את ההפצצות בטעויות ניווט וטעויות אנוש של צוותי המטוסים, תקלות טכניות ותנאי מזג האוויר. השווייצרים מצדם חששו כאמור שההתקפות נועדו ללחוץ עליהם לקטוע את שיתוף הפעולה הכלכלי שלהם עם גרמניה.

פיצויים

באוקטובר 1944 שילמה ארצות הברית לשווייץ פיצויים על ההתקפה על שאפהאוזן בסכום של 4 מיליון דולר. בנוסף לכך, ב-1949 הגיעה ארצות הברית להסכם עם שווייץ על תשלום פיצוי סופי על נזקי הגוף והרכוש שנגרמו עקב ההתקפות השונות על שטחה בסכום כולל של 14.4 מיליון דולר (כ-190 מיליון דולר במחירי 2012).
ביוני 1945 נערך בבריטניה משפט צבאי נגד מפקד המטוס המוביל של המטוסים האמריקניים שתקפו את ציריך שלושה חדשים קודם לכן ונגד קצין הניווט שלו. אב בית הדין היה קולונל ג'יימס סטיוארט, השחקן הנודע, ששירת במהלך המלחמה בחיל האוויר של צבא ארצות הברית. נקבע שהגורמים להפצצה השגויה היו תנאי מזג האוויר ותקלות טכניות, ושני הנאשמים זוכו.
מיצוי

פעולת המיצוי (Extraction) היא אחת הטכניקות החשובות והבסיסיות ביותר בכימיה, בתעשייה הכימית ובתעשיית המזון.
פעולת המיצוי היא טכניקה המשמשת להפרדה של חומר מתערובת נוזלים (מיצוי נוזל-נוזל) או מתערובת מוצקים (מיצוי נוזל-מוצק) בה הוא נמצא.
על פי רוב, המיצוי מתבצע על ידי הוספה של ממס המסוגל להמס בעדיפות את החומר שאותו אנו מעוניינים לדלות. לאחר ההוספה של הממס, מרחיקים את החומר המבוקש עם הפאזה הנוזלית שנוצרה באמצעות התקן מכני ייעודי כגון משפך מפריד (התקן בצורת חרוט המכיל ברז בקצהו והמאפשר הפרדה של שתי פאזות או יותר).
לאחר מכן, נדרש להיפטר מהממס כדי לקבל את החומר המבוקש. על פי רוב, הדבר יבוצע על ידי נידוף בחימום תחת וואקום.
בדרך כלל בתום פעולות מיצוי מתוך תמיסות מימיות, יש צורך בביצוע פעולות ייבוש להרחקת מים על ידי תמיסת מלח רוויה ובהמשך על ידי מלחים היגרוסקופיים או תרכובות המגיבות כימית עם המים.

דוגמאות למיצויים מהיום-יום

דוגמאות טובות למיצויי נוזל-מוצק הן: הכנת תה, או קפה ובישול ירקות במים חמים לקבלת מרק. בטכניקות אלו, ממוצים חומרי מזון לתוך מים.
טוריקו

טוֹרִיקוֹ (ביפנית トリコ) היא מנגה שנכתבה על ידי המנגקאה Mitsutoshi Shimabukuro. לאחר מכן הצלחת המנגה, יצא למנגה OVA. לאחר שהOVA הצליח, הוחלט להשיק על המנגה סדרת אנימה. הסדרה היא בז'אנר האנימה שונן. הפרק הראשון (גם של האנימה וגם של המנגה), שולב בפרק ספיישל עם האנימה והמנגה המפורסמת וואן פיס. מאוחר יותר, האנימה שולבה פעם נוספת עם וואן פיס ודרגון בול.

עלילה

העלילה מספרת על עולם שבו טעם ומזון נמצאים בראש סדר החשיבות, ואנשים אוהבים לטעום טעמים חדשים.
לכן, קיימים אנשים המוכרים בתור ה"בישוקויה" - ציידי טעמים אשר צדים בעיקר מפלצות וטועמים את טעמן - בעיקר עבור מסעדות או מוסדות מחקר.
העלילה עוקבת אחר טוריקו- אחד ממלכי השמיים- תואר שניתן ל-4 ציידי טעמים חזקים ומפורסמים במיוחד.

סרטים

לאנימה טוריקו יצא סרט אחד בשנת 2011 ושמו !!Toriko 3D: Kaimaku Gourmet Adventure.
חותם לחם צבאי

מאפיות צבאיות רומאיות

תנורי אפייה יחידתיים מוכרים ממחנות צבא רבים בגרמניה ובבריטניה. בחלק מן המקרים מוקמו התנורים מול קסרקטיני הקוהורטות ולכל קנטוריה יוחד תנור אפיה אחד. ניתוח הממצא האדריכלי מעלה כי במחנות הצבא שבמערב האימפריום הוקמו תנורי האפייה בסמוך לגבול המחנה. מרבית התנורים נבנו אל תוך הסוללה המקיפה את המחנה או ברחוב המשיק לחומה מפנים המחנה.