תאודור סטרג'ן

קורות חיים

סטרג'ן נולד בשם אדוארד המילטון ואלדו (Edward Hamilton Waldo) בסטייטן איילנד, ניו יורק בשנת 1918. שמו שונה באופן חוקי לתיאודור סטרג'ן, בגיל אחת עשרה, לאחר גירושיה של אמו ונישואים מחדש לויליאם דיקי ("ארגיל"​​) סטרג'ן.
הוא מכר את הסיפור הראשון שלו בשנת 1938 לסינדיקט העיתונים של מקלור (McClure Newspaper Syndicate), שרכש חלק גדול מעבודותיו המוקדמות. ההופעה הראשונה שלו בז'אנר הייתה "נשיפת האתר" (Ether Breather) באסטאונדינג בשנה שלאחר מכן. בתחילה הוא כתב בעיקר סיפורים קצרים, בעיקר למגזיני ז'אנר כגון אסטאונדינג ולא ידוע, אבל גם לציבור הכללי כגון למגזין ארגוסי (Argosy). הוא השתמש בשם העט "א. ואלדו האנטר", כאשר שניים מסיפוריו פורסמו באותו הגיליון של אסטאונדינג.
סטרג'ן כתב רומן מסתורין בסדרת אלרי קווין כסופר צללים, "הנגן בצד השני" (The Player on the Other Side) (רנדום האוס, 1963). רומן זה זכה לשבחים ממספר מבקרי ספרות מסתורין.
הוא כתב תסריטים לפרקי מסע בין כוכבים "חופשת החוף" (Shore Leave, ‏1966) ו"אמוק הזמן" (Amok Time‏, 1967; שפורסם מאוחר יותר כ-"Fotonovel" ב-1978). פרק זה ידוע בהמצאת טקס החיזור הוולקני - פּוֹן פארר; השימוש הראשון במשפט "חיים ארוכים ולשגשג", והשימוש הראשון בהצדעה וולקנית. סטרג'ן מוזכר לעיתים ככותב שהכניס במכוון סאבטקסט הומוסקסואלי בעבודתו, כמו סצנת עיסוי הגב בפרק "חופשת החוף". סטרג'ן כתב גם כמה פרקים של מסע בין כוכבים שמעולם לא הופקו. אחד מהם היה ראוי לציון שהכניס את הצו העליון לראשונה. הוא כתב גם פרק של "ארץ האבודים" בשנת 1975. שניים מסיפוריו של סטרג'ן עובדו לסדרה המחודשת של אזור הדמדומים בשנות ה-80. הנובלה "Killdozer!" מ-1944 היוותה השראה לסרט טלוויזיה באותו השם ב-1970, למארוול קומיקס וללהקת רוק אלטרנטיבית באותו השם.
סטרג'ן התגורר במשך כמה שנים בספרינגפילד (אורגון). ונפטר ב-8 במאי 1985, ממחלת ריאות, בעיר הסמוכה יוג'ין.
הוא היה חבר במועדון ספרותי לגברים "Trap Door Spiders", ששימש כבסיס לקבוצה הבדיונית פותרת התעלומות של אייזק אסימוב בשם "Black Widowers". סטרג'ן גם היה ההשראה לדמות החוזרת של קילגור טראוט ברומנים של קורט וונגוט.

החוק של סטרג'ן

ההתגלות של סטרג'ן, הנקראת גם החוק של סטרג'ן, היא אמרה שלרוב צוטטה כ-"90 אחוזים מהכל הם שטויות." (ninety percent of everything is crap). הביטוי נגזר מתצפית של סטרג'ן שבעוד שהמדע בדיוני הושם, על ידי מבקרים, לעיתים קרובות ללעג עקב איכותו הנמוכה, הרי שגם רוב הדוגמאות של עבודות בתחומים אחרים יכולים באותה מידה להחשב באיכות נמוכה, ושהמדע הבדיוני לא נבדל בכך
מכל אמנות אחרת.

ההיסטוריה

ההתייחסות הכתובה הראשונה לאמרה מופיעה בגיליון מרץ 1958 של מגזין ונצ'ר (Venture), שבו סטרג'ן כתב:
אני חוזר על ההתגלות של סטרג'ן, שסחטה ממני 20 שנים של זיעה בהגנה על המדע הבדיוני מפני התקפות של אנשים שהשתמשו כתחמושת בדוגמאות הגרועות ביותר של הז'אנר, ומסקנתם היתה כי 90 אחוזים מהסיפורים הם זוהמה. על ידי שימוש באותם הסטנדרטים בהם קוטלגו 90% של המדע הבדיוני כאשפה, ניתן לטעון כי 90% מהסרטים, הספרות, מוצרי הצריכה, וכו', גם הם זבל. במילים אחרות, הטענה כי "90% מהמדע הבדיוני הם שטויות", בסופו של דבר לא נותנת שום מידע אינפורמטיבי, משום שהמדע הבדיוני תואם לאותן מגמות של איכות כמו כל צורת אומנות אחרת.
.
לדברי סופר המדע הבדיוני ויליאם טן (פיליפ קלאס), סטרג'ן העיר הערה זו בסביבות 1951, בהרצאה באוניברסיטת ניו יורק בה היה נוכח. ההצהרה נכללה לאחר מכן בפסטיבל הבינלאומי למדע בדיוני בפילדלפיה, שנערכה ב-1953.
ההגדרה מופיעה גם במילון אוקספורד האנגלי.

חייו ומשפחתו

אביו הביולוגי אדוארד וואלדו, היה יצרן צבעים, ולו ולאשתו השנייה נולדה בת ג'ואן - אחת למחצה לתאודור. אמו, כריסטין המילטון דיקר סטרג'ן (ואלדו), הייתה סופרת משכילה, ציירת בצבעי מים, ומשוררת שפרסמה בעיתונות, בשירה ובסיפורת בשם פליקס סטרג'ן. אחיו, פיטר סטרג'ן, כתב ספרות טכנית לתעשיית התרופות ואף לארגון הבריאות העולמי, הוא זכה לקרדיט של הבאת המנסה לארצות הברית. אביו החורג, ויליאם דיקי סטרג'ן (לעיתים מכונה ארגיל), היה מורה למתמטיקה בבית ספר יסודי ולאחר מכן פרופסור לשפות רומאניות במכון דרקסל בפילדלפיה.
סטרג'ן עבד במגוון רחב של מקומות עבודה במהלך חייו: כמתבגר, שאף להיות לוליין בקרקס, אך קדחת שיגרונית מנעה ממנו להגשים זאת. מ-1935 (בגיל 17) ועד 1938, הוא היה ימאי בצי הסוחר, ניסיון שמצא דרכו לכמה מסיפוריו. תקופה מסוימת מכר מקררים מדלת לדלת. הוא ניהל מלון בג'מייקה בין 1940–1941, עבד בבניין וכמה עבודות תשתית עבור צבא ארצות הברית בשנות המלחמה הראשונות (נהג דחפור בפוארטו ריקו, הפעלת תחנת דלק ומרכז שימון משאית, עבודה במבדוק יבש) ועד 1944 היה קופירייטר בפרסום. בנוסף לכתיבת סיפורת עצמאית ולטלוויזיה, הוא הפעיל סוכנות ספרותית (שבסופו של דבר הועברה לסקוט מרדית), עבד עבור מגזין Fortune ועיתונים אחרים של רשת טיים.
הוא ניגן בגיטרה וכתב מוזיקה אותה ניגן לעיתים בכנסי מדע בדיוני.
סטרג'ן נישא שלוש פעמים, ניהל שתי מערכות יחסים ארוכות מחוץ לנישואין, התגרש פעם אחת, והיה אב לשבעה ילדים.
הוא עישן מקטרת כל חייו. מותו ממחלת ריאות (Pulmonary fibrosis) יכולה הייתה להיגרם כתוצאה מחשיפה לאזבסט במהלך שנותיו בצי הסוחר.

פרסים והנצחה

זכה בפרסים הוגו ובנבולה.
המרכז לחקר מדע בדיוני באוניברסיטת קנזס מחלק את הפרס על שם תאודור סטרג'ן (The Theodore Sturgeon Memorial Award) למחבר הסיפור המדע הבדיוני הקצר הטוב ביותר שיצא לאור באנגלית בשנה הקלנדרית הקודמת. הפרס נוסד ב-1987.