google/wiki40b huggingface dataset:
אלי שוסהיים

ד"ר אלי (אליהו יוסף) שוסהיים (נולד ב-1941) הוא יושב ראש אגודת אפרת הפועלת לשכנוע נשים יהודיות להימנע מביצוע הפלה מלאכותית. הקים את בית החולים הסיעודי 'נוה שמחה' בירושלים, וניהל אותו עד שנת תשמ"ג (1983). יו"ר הוועדה הבין משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל וזוכה פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 לשנת 2013.

ביוגרפיה

שוסהיים נולד בארגנטינה בעיר בואנוס איירס, להורים שנמלטו מפולין לפני מלחמת העולם השנייה. לאחר שסיים את לימודי הרפואה בשנת תשכ"ג (1963), התמחה בכירורגיה כללית. עם עלייתו לארץ החל לעבוד בבית החולים שערי צדק ולאחר מכן בהדסה עין כרם. בין השנים 1971-1967 שימש כרופא הכנסת. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא בתעלה ובמצרים וניהל שם בית חולים שדה. בשנת תשל"ה (1975) הקים את בית החולים הסיעודי 'נוה שמחה' בירושלים, וניהל אותו עד שנת תשמ"ג (1983). משנת תשכ"ח (1978) ועד היום משמש כיו"ר הוועדה הבין-משרדית להסמכה ולפיקוח על המוהלים ברבנות הראשית לישראל. בשנת תשל"ז (1977) הצטרף לאגודת 'אפרת' ובתוך זמן קצר הוצב בראשה. מאז ועד היום עומד בראשה.  בשנת 2013 זכה בפרס ירושלים מטעם ערוץ 7.
פרסם מאמרים הנוגעים לענייני הלכה ורופאה. מאמריו פורסמו באסיא ובכתבי עת נוספים. במאמר שפרסם בעיתונות החרדית על נזקי העישון פנה לרב אליעזר יהודה וולדנברג על מנת שיאסור את העישון על פי ההלכה. הרב פסק בעקבות דבריו ש"יש לאסור את העישון על פי דין תורה". שימש כרופאם האישי של ראשי ישיבת מרכז הרב, הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא.
נשוי לרחל, ומתגורר בשכונת קריית משה בירושלים.
ג'וש דאן

ביוגרפיה

דאן נולד בקולומבוס, אוהיו, עם עוד שתי אחיות (אשלי ואביגיל) ואח (ג'ורדן), ולימד את עצמו כיצד לנגן בתופים כשהיה צעיר. לפי דבריו של דאן, הוא לא היה מורשה לשמוע מוזיקה כילד אך יכל להתגנב לחנות המוזיקה הקרובה פעם אחת בשבוע וביקש המלצות מהאנשים שעבדו שם.
דאן עבד ב-Guitar Center במשך שלוש שנים, וגם עבד עם המתופף הקודם של הלהקה Twenty One Pilots, כריס סליח.

House of Heroes

דאן הצטרף ללהקה House of Heroes במרץ 2010, לאחר שהמתופף הקודם של הלהקה, קולין ריגסבי, לקח הפסקה על מנת לבלות יותר זמן עם משפחתו. הוא הגיע לאחר שהומלץ על ידי ריגסבי עצמו.
דאן לקח חלק מסיבוב ההופעות של הלהקה עד אוקטובר של אותה השנה, כאשר ריגסבי חזר ללהקה.

חיים אישיים

דאן הוא נוצרי, והיה במערכת יחסים עם השחקנית, זמרת, מוזיקאית, כותבת השירים ומפיקת הסינגלים דבי ראיין מחודש מאי 2013 עד ספטמבר 2014.
בשנת 2017 חזרו דאן וראיין שוב לנהל מערכת יחסים, וב-23 בדצמבר 2018 הודיעו בני הזוג על אירוסיהם דרך הרשתות החברתיות.
לדאן יש קעקוע של עץ על זרועו הימנית אשר מסמל את מה שהוא מאמין בו. עם זאת, הוא מעדיף לומר לאנשים את משמעות הקעקוע שלו באופן אישי ולא באינטרנט על מנת שלא יהפוך לויראלי.
לדאן ולחברו ללהקה טיילר ג'וזף ישנו קעקוע עם האות 'X' על גופם אשר מסמלת את עיר הולדתם של שניהם, קולומבוס, אוהיו. הקעקוע של דאן ממוקם מאחורי אוזנו הימנית.
הרוקי מורקמי

ביוגרפיה

מורקמי נולד בקיוטו ב-1949, אך את רוב נעוריו בילה בעיר קובה. אביו היה בן לנזיר בודהיסטי, אמו הייתה בתו של סוחר מאוסקה. שניהם לימדו ספרות יפנית. מורקמי הושפע עוד מילדותו מהתרבות המערבית, ובמיוחד מהמוזיקה והספרות, והשפעה זו ניכרת בספריו. 
בשנת 1968 החל את לימודי התיאטרון באוניברסיטת ואסדה שבטוקיו, שם פגש את אשתו יוקו, איתה התחתן בשנת 1971. את לימודיו סיים רק לאחר חמש שנים (ולא לאחר ארבע, כנהוג ביפן) ואת תוארו קיבל בשנת 1975. בשנת 1974 פתח מועדון ג'אז, שאותו ניהל עד 1982. 
הוא תרגם ליפנית את "התפסן בשדה השיפון" של ג'רום דייוויד סלינג'ר וכמה מיצירותיהם של ריימונד צ'נדלר וריימונד קארבר. 
ספרו הראשון, "שמע את הרוח שרה", פורסם בשנת 1979, וזכה בפרס ספרותי לכשרונות צעירים. במהלך השנים פרסם מורקמי עשרות ספרי סיפורת, ספרי עיון וכן תרגומים שונים, בעיקר מספרות אמריקאית החביבה עליו במיוחד - דבר הנלמד היטב מקריאה בספריו. לשיא פרסומו הגיע בשנת 1987, כאשר פרסם את הספר "יער נורווגי" (שקרוי כך בעקבות שיר של הביטלס בעל אותו שם מתוך האלבום "Rubber Soul"). הספר נמכר ביותר מ-3 מיליון עותקים. בשנת 1991 קיבצה ההוצאה היפנית "קודנשה" את כל ספריו מהעשור הראשון של כתיבתו בהוצאה של 8 כרכים.
ספריו תורגמו ל-15 שפות וזכו להצלחה רבה במזרח אסיה, באירופה, בארצות הברית וגם בישראל.
הוא ידוע כחובב ריצה מושבע ואף כתב ספר על חוויותיו מריצה בשם "על מה אני מדבר כשאני מדבר על ריצה", הלקוח משם ספר של ריימונד קארבר "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה". מורקמי מתחרה במרוצים הגדולים כדוגמת מרתון ניו יורק ואולטרה מרתון. הוא משתתף אף בתחרויות טריאתלון. 
מורקמי זכה בפרסים רבים על כתיבתו, בהם פרס פרנץ קפקא ב-2006 ופרס ירושלים לשנת 2009.
ספרו האחרון, צוקורו טזאקי חסר הצבע ושנות העלייה לרגל, יצא לאור ביפן באפריל 2013, ובתרגום לאנגלית באוגוסט 2014. התרגום בעברית יצא לאור ב-2015.

סגנונו

על סגנונו ניתן ללמוד מתוך דרך תיאורו את אחת הדמויות בספרו "קורות הציפור המכנית":
...סיפוריה היו ארוכים וסבוכים בהרבה מאלה שלי. נוסף על כך היא - בניגוד לי - לא הייתה משליטה שום סדר בסיפוריה, אלא הייתה קופצת מנושא לנושא על פי מה שרגשותיה הכתיבו לה. היא הייתה הופכת ללא כל הסבר את סדר הזמנים או מתארת כגיבור ראשי מישהו שלא הזכירה כלל עד לאותו רגע. כדי לשייך כל אחד מהקטעים בסיפורה לפרק החיים המתאימים לו נדרשה למאזין מחשבה רבה, ובמקרים מסוימים גם היא לא עזרה. היא הייתה מספרת את הדברים שראתה במו עיניה, וגם אירועים שלא הייתה עדה להם בכלל.
 מתוך "קורות הציפור המכנית", בתרגומו של יונתן פרידמן, הוצאת זמורה ביתן. 
לעיתים קרובות מבדילים אותו מסופרים יפנים אחרים בשל השפעות התרבות המערבית על כתיבתו. ספרות יפנית לעיתים קרובות שמה דגש על שפה יפה, אשר הופכת את החיבור לנוקשה ובלום, ואילו שפתו של מורקמי שוטפת יותר.
כריסטוף-אדואר מוס

כריסטוף-אדוארד מוֹס (בצרפתית: Christophe-Édouard Mauss;‏ 18 במרץ 1829, רואן, נורמנדי שבצרפת – 1914) היה אדריכל צרפתי.

חייו

מוס היה תלמידו של סימון-קלוד קונסטן-דופה (Constant-Dufeux), והתבלט בסלון של 1859 כאשר תכנן בית מחסה לעניים. בהמשך דרכו היה אחראי לכמה פרויקטים במזרח התיכון: באיזמיר, סלוניקי ואלכסנדריה. 
בשנת 1862 נשלח על ידי ממשלת צרפת לירושלים כדי לשקם חלקים מכנסיית הקבר וכן את מנזר סנטה אנה שליד שער האריות. שיפוץ הכיפה של כנסיית הקבר נמשך כ-5 שנים בשיתוף פעולה עם נציג הממשלה הרוסית, האדריכל מרטין איוונוביץ' אפינגר, שעבד בירושלים בשנים 1860–1864 ותכנן ובנה את המבנים במגרש הרוסים. 
בשנת 1864 השתתף כנציג ממשלת צרפת במשלחת של דה סוסי, שחקרה את אזור ים המלח וארץ העמונים. באותה שנה הוא תכנן ונטל חלק במשלחת של הדוכס אונורה דה לוינס (De Luynes) ארכאולוג ומומחה למטבעות עתיקות (1802–1867) לכרך הבירה של מואב ושובאק, מצודה צלבנית צפונית לפטרה, ופרסם את הממצאים בספר על מונומנטים צלבנים של ג. ריי (G. Rey).
בשנת 1873 הוא גילה את ברכת בית חסדא הנמצאת במתחם מנזר סנטה אנה ובשנת 1888 הוא פרסם מאמר גדול מלווה בתוכניות ושרטוטים הנמצאים באגף היהודי של הלובר.
ב-1892 הוא פרסם מחקר על שרידי כנסית ירמיהו הצלבנית באבו גוש שניתנה לממשלת צרפת על ידי הסולטאן הטורקי בשנת 1873 ובנייתה מחדש הסתיימה בשנת 1909.
הוא פרסם מחקרים אודות "משקלות צרפתיים ואנגליים", "יחידות מידה עתיקות" ונושאים ארכאולוגיים מחוץ לתחומי א"י. על חייו הפרטיים לא ידוע דבר מלבד העובדה שאת חופשותיו בילה אצל אחותו גב' גופיל (Goupil) בעיר בונסקור שבסן-מריטים.
וולדמאר הגלונד

תחילת דרכו

הגלונד נולד בויפורי שבדוכסות הגדולה של פינלנד (כיום ברוסיה). הוא למד הנדסה באוניברסיטת הלסינקי לטכנולוגיה. בשנת 1915 כמו צעירים פינים רבים שרצו לשחרר את ארצם מהכובש הרוסי השנוא, התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם לצד הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, אז רכש הכשרה צבאית בסיסית. ב-1917 לאחר שזכתה פינלנד בעצמאות חזר אליה הגלונד והצטרף לתנועת "המשמרות הלבנים". הוא לחם במלחמת האזרחים הפינית בהצטיינות. לאחר מכן המשיך לשרת בצבא וקיבל הכשרה נוספת בשוודיה. הוא נישא לאנה ליזה ונולדו לו שלושה ילדים, אחד מהם גוסטב הגלונד שימש כרמטכ"ל צבא פינלנד בין השנים 1994–2000.

אחריתו

לאחר המלחמה מונה לעמוד בראש ועדת חקירה אודות פשעי מלחמה שבוצעו במחנות ריכוז שהקימו הפינים בקרליה. הוא פרש משירות צבאי בשנת 1945, ומאז חי בהלסינקי מקצבה עד מותו בשנת 1963.
אלי רייזמן

ביוגרפיה

רייזמן נולדה בנידהם שבמסצ'וסטס להורים יהודיים. אימה היא לין (לבית פייבר), מתעמלת בצעירותה, ואביה הוא ריק רייזמן. היא הבכורה מבין ארבעה אחים ואחיות.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברוטרדם, הולנד בשנת 2010 זכתה רייזמן במדליית כסף בתחרות הקבוצתית (175.196 נק'), אחרי רוסיה (175.397 נק') ולפני סין (174.781 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל הקרקע (14.716 נק') ובמקום 13 בתחרות הקרב-רב אישי (55.699 נק').
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 2011 זכתה רייזמן ב-2 מדליות: 1 זהב ו-1 ארד. את מדליית הזהב קיבלה בתחרות הקבוצתית (179.411 נק'), לפני רוסיה (175.329 נק') וסין (172.820 נק'). במדליית ארד זכתה בתרגיל הקרקע (15.000 נק'), אחרי קסניה אפנסייבה מרוסיה (15.133 נק') וסוי לו מסין (15.066 נק'). נוסף לכך, היא סיימה במקום הרביעי בתחרות הקרב-רב אישי (שולחן קפיצות 15.233, מקבילים מדורגים 12.900, קורה 14.525, קרקע 14.900, סה"כ 57.558) ובתרגיל הקורה (15.066 נק').

זהב באולימפיאדת לונדון

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה רייזמן ב-3 מדליות: 2 זהב, ו-1 ארד. בתחרות הקבוצתית זכתה בזהב (183.596 נקודות) לפני רוסיה (178.530 נקודות) ורומניה (176.414 נקודות). את תחרות הקרב-רב אישי סיימה במקום הרביעי, בתוצאה של 59.566 נקודות, זהה לזו של אליה מוסטפינה מרוסיה שלבסוף זכתה במדליית הארד לאחר שובר שוויון. (במוקדמות דורגה רייזמן שנייה בתוצאה של 60.391 נקודות.) במדליית ארד זכתה בתרגיל הקורה (15.066 נקודות), אחרי דנג לינלין (15.600 נקודות) וסוי לו (15.500 נקודות), שתיהן מסין.
רייזמן ביצעה את תרגיל הקרקע שלה למנגינת "הבה נגילה" והקדישה אותו לנפגעי טבח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן. על תרגיל זה זכתה רייזמן במדליית זהב, לאחר שקיבלה ציון של 15.600 נקודות, ובכך הביסה את קטלינה פונור מרומניה (15.200 נקודות) ואת אליה מוסטפינה מרוסיה (14.900 נקודות).
בשל הישגיה, ב-2013 הוענק לה הכבוד להדליק את הלפיד בטקס הפתיחה של המכביה התשע-עשרה שנערכה בישראל.

אולימפיאדת ריו 2016

לאחר שנת הפסקה החליטה רייזמן לחזור להתאמן לאולימפיאדה נוספת, והעפילה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). היא זכתה בשלוש מדליות: 1 זהב ו-2 כסף. בתחרות הקבוצתית זכתה במדליית זהב ביחד עם לורי הרננדז, גבי דאגלס, סימון ביילס, ומדיסון קושיאן, בתוצאה של 184.897 נקודות, לפני רוסיה (176.688 נקודות) וסין (176.003 נקודות). היא התחרתה בשלושת המכשירים החזקים שלה: קפיצות (15.833 נקודות), קורה (15.000 נקודות) וקרקע (15.366 נקודות), ובכך הפכה לאמריקאית הראשונה (ביחד עם גבי דאגלאס) שזכתה ב-3 מדליות זהב בהתעמלות במשחקים האולימפיים. בתחרות הקרב-רב אישי זכתה במדליית כסף, בתוצאה של 60.098 נקודות, אחרי סימון ביילס (62.198 נקודות) ולפני אליה מוסטפינה (58.665 נקודות). בתרגיל הקרקע זכתה במדליית כסף, בתוצאה של 15.500 נקודות, אחרי סימון ביילס (15.966 נקודות) ולפני איימי טינקלר (14.933 נקודות).

חייה האישיים

ב-2018 חשפה רייזמן שבמהלך אימוניה גם היא הותקפה מינית על ידי רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית, לארי נאסר. נאסר הורשע בשורה של מעשים מגונים ותקיפה מינית בעשרות מתעמלות צעירות במשך שנים, ועל החזקת פורנוגרפיית קטינים, עברות בגינן נגזרו עליו עד 175 שנות מאסר. על כך זכתה יחד עם חברותיה בפרס ארתור אש למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט.
תרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות

ביוגרפיה

תרזה כריסטינה נולדה ב-14 במרץ 1822 בנאפולי, לפרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה. בשנת 1830 מת אביה פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ואחיה פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו. בשנת 1839 התחתנה אמה עם קצין צעיר, ובעקבות כך הזניחה לחלוטין את ילדיה הצעירים, ובכללם תרזה כריסטינה.
ב-30 במאי 1843 התחתנה תרזה כריסטינה על ידי שליח בנאפולי עם פדרו השני, קיסר ברזיל, ולאחר מכן יצאה למסע לברזיל, שם התקיים טקס הנישואין הרשמי ב-4 בספטמבר אותה שנה. השניים התאהבו זה בזו, ועד מהרה נולדו להם 4 ילדים. אולם, בשנת 1856 החל פדרו לקיים רומן עם לואיסה דה בארוש, רוזנת באראל, ובעקבות כך הדרדרו היחסים ביניהם, ובנוסף, תרזה כריסטינה החלה לשנוא את הרוזנת באראל.
ב-15 בנובמבר 1889 בוטלה המונרכיה בברזיל, והוקמה הרפובליקה הברזילאית הראשונה, ותרזה כריסטינה ומשפחתה יצאו לגלות בפורטוגל. ב-7 בדצמבר הם עגנו בליסבון, משם המשיכו לפורטו, בעוד בתה איזבל, הנסיכה הקיסרית של ברזיל ומשפחתה יצאו לטיול בספרד. ב-24 בדצמבר הגיעה אליהם הידיעה על הרחקתם לצמיתות מברזיל, וב-28 בדצמבר מתה תרזה כריסטינה מדום לב.
ויולטה וילאס

קריירה

קולה של ואלס היה סופרנו קולורטורה. היא ניגנה בפסנתר, כינור וטרומבון, ונחשבה כבעלת שמיעה אבסולוטית. היא הייתה הכוכבת הראשונה שהופיעה במלון-קזינו "Dunes" בלאס וגאס, ארצות הברית, בשנים 1966-1971. במהלך הקריירה שלה כיכבה בשישה סרטי קולנוע, הופיעה במחזות זמר והקליטה כ-300 שירים בעשר שפות (פולנית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, לטינית, נפוליטנית, רוסית, ספרדית ופורטוגזית). 
ואלס הייתה פעילה למען זכויות בעלי חיים. דמותה הייתה שנויה במחלוקת בשל התמכרותה לאלכוהול ולמורפין, ומכיוון ששימשה כמודיעה של שירותי הביטחון הפולנים, תחת שם הקוד "גבריאלה". בנוסף סבלה מהפרעה דלוזיונלית, שהשפיעה באופן שלילי על יחסיה עם משפחתה וסביבתה.
ב-2011 זכתה במדליית "Merit to Culture - Gloria Artis" של משרד התרבות והמורשת הפולני, על תרומתה לתרבות ולעם הפולני.
מעלה - המרכז לציונות דתית

מעלה - המרכז לציונות דתית היא עמותה שהוקמה בשנת 1988 במטרתה לחקור, לקדם ולהפיץ את משנת הציונות הדתית.
לצורך מימוש מטרתה מקיימת העמותה מערך ארצי של שיעורי תורה. היא מפעילה את אתר Jewtube בו סרטים ברוח הציונות הדתית. 
בשנת 1989 הקימה העמותה את בית הספר לקולנוע מעלה. כיום בית הספר פועל בנפרד מהעמותה. באותה שנה נטלה העמותה על עצמה את חידוש הופעתו (בסדרה חדשה) של כתב העת 'גוילין - למחשבה דתית-לאומית' (בעריכתו של משה קרונה), ותחת אחריותה הופיעו שני כרכים (גליונות א-ד). 
בשנת 1992 עתרה העמותה לבג"ץ נגד שרי האוצר, החינוך והתרבות, ונגד עמותת "אל המעיין" ואחרים מכוון שנדחתה פנייתה אל ועדת ההקצבות במשרד החינוך והתרבות לקבל תמיכה כספית לפעילותה, מכוון שהסעיף התקציב שממנו ביקשה את התמיכה הוגדר כ"פעילות תרבות לחרדים". העמותה טענה כי "'חרדי' הוא כל אדם החרד לדבר ה' והעמותה נכללת בקטגוריה זאת. בג"ץ דחה את בקשתם. 
יו"ר העמותה היה אמנון שפירא. נכון ל-2017 היו"ר הוא חיים פלק ומנכ"לה הוא רפי קפלן.
דוד מלול

ביוגרפיה

נולד באֵייט עטַּאב שבמרוקו לרב יוסף מלול בשנת 1924 (ה'תרפ"ד), ובילדותו חונך ולמד אצל אביו. כשבגר למד בישיבה במרקש אצל הרב דוד סויסה ואצל הרב ויעקב דהאן, ובהמשך בישיבה במקנס אצל הרב רפאל ברוך טולדנו.
בשנת 1943 (ה'תש"ג) נישא לחסיבה בת הרב מאיר קדוש, ויחד התגוררו בדמנאת. לאחר תקופה קצרה בדמנאת הוזמן לשמש כרב הקהילה היהודית ב"חנפירה" למשך מספר שנים. בתקופה זו עסק במסחר עורות מעובדים, ואף נשפט למאסר בעקבות עדות שקר של שייח' מוסלמי, אך שוחרר על ידי התובע המקומי. בשנת 1950 (ה'תש"י) החל לשמש כמורה בתלמוד תורה בדבדו, שם שימש גם כשוחט ובודק ולמד בחברותא עם הדיין המקומי, הרב רפאל ברדוגו. לאחר תקופה עבר לשמש כמורה, שוחט ובודק בעיר תַּאלְסִינְתְּ, שם סייע לו אביו במשך תקופה, ומשם עבר לשמש כרב הכפר "בזו". לאחר כחודשיים, עבר לשמש כשוחט ובודק בקזבלנקה למשך כשנתיים.
בשנת 1955 (ה'תשט"ו) עלה לישראל, והשתכן במעברת הר טוב שבבית שמש. במעברה שימש כרב וכפוסק במשך 3 שנים, עד שהוזמן בשנת 1958 (ה'תשי"ח) לשמש כרב היישוב ירוחם. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו, ובמהלך שנות כהונתו חידש את מערך הכשרות והטהרה בעיר, והקים מוסדות חינוך לתלמידים. בשנת 1959 (ה'תשי"ט) קיבל סמיכה לרבנות מהרב אליהו ראם, נוסף על הסמיכות שקיבל מרבני מרוקו. במשך חייו בישראל יצא לשליחות גיוס כספים בחו"ל מספר פעמים עבור מכון הוצאת הספרים "מכון הכתב". 
הלך לעולמו ב-17 בינואר 2011 (י"ב בשבט ה'תשע"א), ונקבר בבית העלמין בנתיבות, לצד אביו.
משפט אקס-גרותנדיק

בגאומטריה אלגברית ובאנליזה מרוכבת, משפט אקס-גרותנדיק קובע כי העתקה פולינומית מ- ל- שהיא חד חד ערכית היא גם על. באופן כללי יותר, הטענה נכונה גם אם נחליף את שדה המספרים המרוכבים בשדה (סגור אלגברית)  כלשהו.
את המשפט הוכיחו - באופן בלתי תלוי - ג'יימס אקס ואלכסנדר גרותנדיק.
למשפט יש גרסה כללית יותר שבה מחליפים את  ביריעה אלגברית כלשהי.
הנס בתה

תולדות חייו

הנס בתה נולד בשטראסבורג, שהייתה שייכת באותה עת לגרמניה וכיום שייכת לצרפת. הוא אמנם נולד לאם יהודייה, אך התחנך כאביו הנוצרי-פרוטסטנטי ומשבגר ראה עצמו כאתאיסט. למד בפרנקפורט וסיים דוקטורט באוניברסיטת מינכן, ב-1928, בהדרכת ארנולד זומרפלד. לאחר מכן עבד באוניברסיטת קיימברידג' ואצל אנריקו פרמי ברומא.
עם עליית הנאצים לשלטון עבר לבריטניה. משם, בשנת 1935, עבר לארצות הברית והצטרף לאוניברסיטת קורנל כפרופסור, ומאוחר יותר לפרויקט מנהטן, שם היה מהדמויות החשובות ביותר.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, בתה אף מילא תפקיד חשוב בפיתוח פצצות מימן גדולות, אף שקיווה שבפרויקט יוכח שהדבר אינו אפשרי. מאוחר יותר, חבר בתה לאלברט איינשטיין ולאחרים, בוועדת החירום של מדעני האטום, שבאה להזהיר את הציבור מפני שימוש נוסף בפצצת אטום ונגד המרוץ הגרעיני של ארצות הברית וברית המועצות. כמו כן, הוא השפיע על הבית הלבן לחתום על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים ב-1963. בתה הוא אחד המדענים היחידים שפרסמו לפחות מאמר חשוב אחד במקצועו בכל אחד מהעשורים בהם נמשכה הקריירה המקצועית שלו, קריירה שארכה כ-60 שנה, ולא פסקה אף בשנות חייו האחרונות. 
בתה זכה בפרס נובל בפיזיקה ב-1967 על עבודתו על נוקליאוסינתזה כוכבית, אולם תרומותיו באו לידי ביטוי גם בתחומי האלקטרודינמיקה הקוונטית, הפיזיקה הגרעינית, ופיזיקת המצב המוצק. בנוסף לפרס נובל זכה להוקרה ולאותות כבוד נוספים, בהם מדליית מקס פלאנק (1955), מדליית אדינגטון (1961), המדליה הלאומית למדעים (1975) ומדליית ברוס (2001).
אחד מתלמידיו הוא הישראלי פרופ' מיכאל קירסון ממכון ויצמן ברחובות, אשר את הדוקטורט שלו עשה בהנחייתו.
אלכסנדר נוביקוב

קריירה מוקדמת

הוא התגייס לצבא האדום בשנת 1919 וב-1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית. ב-מרץ 1921 השתתף בדיכוי מרד הימאים בקרונשטט. ב-1922 עסק במרדפים אחרי אנשי גרילה לבנים בקווקז. ב-1930 סיים את האקדמיה הצבאית על שם פרונזה וב-1933 הצטרף לחיל האוויר. עד 1935 היה ראש אגף מבצעים של חיל האוויר ואחר כך פיקד על טייסת מפציצים קלים.
בטיהורים הגדולים של 1937 הוא סולק מהצבא ומהמפלגה אבל לבסוף הוחזר ושימש כמפקד חיל האוויר באזור לנינגרד. בחורף 1939–1940 השתתף במלחמת החורף נגד פינלנד שבסיומה הוענק לו עיטור מסדר לנין.

מלחמת העולם השנייה

בעת מבצע ברברוסה פעל נוביקוב וחיל האוויר בפיקודו נגד הגרמנים המתקרבים ללנינגרד והצליח להפיל 130 מטוסים שלהם. הוא שילב רדיו במטוסים ושיפר על ידי כך את התיאום בין המפציצים. ביולי 1941 הורחב פיקודו וכלל גם את כל אזור הצפון, הצפון-מערב והבלטי.
ב-11 באפריל 1942 מונה למפקד חיל האוויר של הצבא האדום ולסגן שר ההגנה של ברית המועצות הממונה על חיל האוויר. הוא פעל להגדלת החיל ויצירת יחידות אוויר נפרדות במבנה של אוגדות וגייסות ושיפר את תיאום כוחות האוויר והקרקע.
בקרב סטלינגרד שיכנע את סטלין וז'וקוב כי חיל האוויר עדיין אינו מוכן להתקפות נגד. הוא המשיך בהתעצמות החיל ומנע מהלופטוופה להטיס אספקה לכיס הנצור. בקרבות הופלו 1200 מטוסים גרמניים.
בקרב קורסק הכניס שימוש בפצצות מטען חלול שיכלו לחדור את השריון העבה של טנק הטייגר.
במתקפה על קניגסברג הפילו 542 מפציצים, 4440 טון פצצות על העיר בהתקפה לילית ומטוסיו סייעו לכוחות הקרקע לכבוש אותה. על כך  הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות וב-24 ביוני 1944 העניקו לו שלטונות ארצות הברית את עיטור לגיון ההצטיינות.
לקראת סוף המלחמה הועבר לחזית האוקיינוס השקט וארגן את ההפצצות על היפנים במנצ'וריה ובסין. על כך קיבל בפעם השנייה את עיטור לגיון ההצטיינות.

לאחר המלחמה

ב-16 בינואר 1946 הגיש נוביקוב לסטלין תוכנית לבניית חיל אוויר מודרני ותעשייה אווירית מתקדמת.
ב-22 באפריל 1946 עוד לפני ביצוע התוכנית הוא נכלא, דרגותיו ועיטוריו הוסרו ממנו והוא נחקר בעינויים על ידי לברנטי בריה. זה היה חלק מפרשת הגנרלים הסיבה העיקרית לכך הייתה שבועידת פוטסדם נודע לסטלין שלאמריקאים יש מטוסי ריגול מתקדמים יותר מאשר לברית המועצות ונוביקוב לא ידע על כך. אחרי שעונה, הוא חתם על הודאה לפוליטביורו ובה האשים את ז'וקוב בקשר נגד המשטר. הוא נשפט ל-15 שנים במחנה עבודה מתוכן 6 שנים בכלא אך שוחרר בשנת 1953, לאחר מותו של סטלין. לאחר שחרורו   הוחזר לתפקדו הקודם - מרשל עליון של חיל האוויר עד שנת 1958. הוא הציע לחרושצ'וב לפתח מטוסי סילון עם יכולת הפצצה גרעינית אך כרושצ'וב דחה זאת והעדיף לייצר טילים בליסטיים.
לאחר שחרור מהצבא הוא ניהל את בית הספר לתעופה אזרחית בלנינגרד ומונה שם לפרופסור עד שנת 1968. הוא פרסם מספר מאמרים על תעופה ולוחמה אווירית. על פועלו בחינוך עוטר ב-1961 בעיטור הדגל האדום. הוא נפטר בשנת 1976 בגיל 76.
אלכס קיד בעולם הפלאים

מהלך המשחק

אלכס קיד בעולם הפלאים הוא משחק פלטפורמה ברובו, אך משלב גם אלמנטים של משחקי אסטרטגיה ושל משחקי תפקידים. השחקן חייב לסיים 17 שלבים ולהתגבר על מכשולים ותרחישים בסביבה דו ממדית. אלכס נלחם במפלצות רבות ועליו להתמודד עם שלושת הסייסים של ג'נקן הגדול, לפני שיוכל להתמודד עם ג'נקן עצמו.
אלכס היא הדמות היחידה בה ניתן לשחק במשחק. כשרונו העיקרי הוא מתן אגרוף, איתו הוא נלחם באויביו ומנפץ סוגים מסוימים של סלעים כדי לפנות מכשולים ולהגיע למקומות חדשים כדי לאסוף מטבעות. אם אלכס דורך או מנפץ סלעים מסוימים, ישתחררו רוחות רעות שינסו להרוג את אלכס. ישנם שלבים הדורשים חפצים מסוימים, אותם קונים בכסף, כגון אופנוע ומסוק המונע על ידי דוושות, כדי לעבור אותם.
כדי לעבור את הסייסים של ג'נקן, יש לנצח אותם במשחק אבן נייר ומספריים.
דניאל אובר

האילמת מפורטיצ'י ומרד הבלגים

האופרה "האילמת מפורטיצ'י" הועלתה לראשונה בפריז ב-29 בפברואר 1828. זו אופרה סנטימנטלית ופטריוטית. הגיבור הראשי, הדייג מאסאניילו, מעורר את אנשיו למרוד בשלטון הספרדי בנאפולי. האריה מהמערכה השנייה, "Amour Sacre de la Patrie" (אהבה קדושה למולדת), נתקבלה בהתלהבות כמרסיליאזה שנייה.
כאשר הוצגה האופרה בתאטר דה לה מונאי בבריסל, ב-25 באוגוסט 1830, פרץ הקהל המשולהב לרחובות בריסל בתום ההופעה, כשהוא משמיע סיסמאות פטריוטיות בזכות עצמאות בלגיה הקתולית והינתקות משלטון הולנד הפרוטסטנטית במסגרת הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה. ההמון השתלט על בית העירייה וכך החלה ההתקוממות שהביאה להכרזת עצמאותה של בלגיה ב-4 באוקטובר 1830.
קרב רומני

מטרת הפשיטה

מטרת הפשיטה הטורקית על רומני הייתה לחסום את התנועה הימית בתעלת סואץ על ידי ביסוס עמדת ארטילריה קידמית שתאפשר לתותחים הטורקים ירי על התעלה וחסימתה.
ליגת ביג איסט

ציר הזמן של חברות ליגת הביג איסט

אוניברסיטאות המשתתפות בליגת הפוטבול בכחול. אוניברסיטאות שאינן משתתפות בליגת הפוטבול בכחול-אפור.

קרוס קאנטרי

ליגת הביג איסט הכתירה אלופי קרו קאנטרי החל משנת 1979 (גברים) ו-1982 (נשים). לאורך השנים שש נבחרות שונות זכו באליפות הליגה לנשים: בוסטון קולג', ג'ורג'טאון, נוטרדאם, פרובידנס, וילנובה, ווירג'יניה המערבית. גם אצל הגברים זכו שש נבחרות באליפות הביג איסט: ג'ורג'טאון, לואיוויל, נוטרדאם, פרובידנס, סירקיוז, ווילנובה.
המכון לתצלומי כתבי יד עבריים

המכון לתצלומי כתבי היד העבריים (באנגלית: Institute of Microfilmed Hebrew Manuscripts) נוסד בשנת 1952, כחלק מחזונו של ראש ממשלת ישראל דאז, דוד בן-גוריון. מנהלו הראשון היה פרופ' נחמיה אלוני.

פרויקט "כתיב"

פרויקט "כתיב", שהושק עם הקונגרס העולמי ה-17 למדעי היהדות באוגוסט 2017, הוא "השלב הבא" בחיי המכון, שנועד להנגשת תצלומים של כל כתבי היד העבריים בעולם לציבור ברשת האינטרנט. המיזם משותף לספרייה הלאומית, לאגודת פרידברג לכתבי-היד היהודיים FJMS של אלברט ד' וננסי פרידברג ולתוכנית "ציוני דרך" במשרד ירושלים ומורשת, שמטרתה לשמר את המורשת הלאומית של ישראל. עם השקתו, ארבע שנים לאחר שהחל פרויקט הדיגיטציה, היו ב"כתיב" סריקות מלאות ברזולוציה מעולה של 45 אלף כתבי יד (מתוך 90 אלף) המחזיקים יחדיו 4.37 מיליון עמודים זמינים לציבור. המיזם נערך בשיתוף הספרייה הלאומית של צרפת (BnF), בית המדרש לרבנים באמריקה (JTS), ספריית פאלאטינה, הספרייה הבריטית, הספרייה הלאומית של אוסטריה, ספריית מדינת בוואריה, ספריית רוזנטליאנה, יד יצחק בן-צבי, ספריית הוותיקן, היברו יוניון קולג', ספריית המדינה בברלין, הספרייה הלאומית של רוסיה, הספרייה הלאומית המרכזית פירנצה ועוד.
טכנולוגיית האתר מבוססת על International Image Interoperability Framework ‏(I³F) ‏ המהווה תקן בינלאומי לשיתוף תמונות והוא כולל מנוע חיפוש מתקדם, בו ניתן לחפש לפי מאפיינים שונים של כתבי היד, אך לא בתוך טקסט כתב היד עצמו (כיוון שטכנולוגיית OCR לכתבי יד איננה בשלה).
בראש הפרויקט עומדת צפרה זיו.
ג'אמבטיסטה ויקו

ביוגרפיה

ויקו היה בנו של מוכר ספרים ושל בתו של יצרן עגלות, הוא למד בעיקר בבית בשל מחלות וחוסר שביעות רצון עם הסכולסטיקה הישועית. ב-1686 קיבל משרת הוראה בוואטולה, דרומית לסלרנו, בה התמיד תשע שנים. ב-1699 נישא לחברת ילדות, טרסה דסטיטו, וקיבל את הקתדרה לרטוריקה באוניברסיטת נאפולי. במשך כל הקריירה שלו ניסה ויקו להשיג את הקתדרה היוקרתית יותר למשפטים ללא הצלחה. עם זאת, ב-1734 מונה להיסטוריוגרף המלכותי של קרלו השביעי, מלך נאפולי, וניתנה לו משכורת גדולה בהרבה מאשר כשהיה פרופסור. ויקו נותר בקתדרה לרטוריקה עד לפרשיתו ב-1741 מסיבות בריאות.

יצירותיו ורעיונותיו העיקריים

רעיונו המפורסם ביותר של ויקו הוא עיקרון ה-verum factum שלו, שנוסח לראשונה ב-1710. העקרון קובע כי ניתן להגיע לאמת רק דרך יצירה או המצאה, ולא, כפי שדקארט טען, על ידי הסתכלות וצפייה: "הקריטריון והחוק של האמת הוא יצירתה. לפיכך, התפיסה הברורה שלנו של השכל אינה יכולה להיות של השכל עצמו, ובוודאי לא התפיסה של אמיתות אחרות. כי למרות שהשכל תופס את עצמו, הוא אינו יוצר את עצמו". קריטריון זה ישפיע רבות על ההיסטוריה של התרבות ביצירתו הגדולה של ויקו, "המדע החדש" (Scienza Nuova), ‏1725, מכיוון שחיי התרבות - כמו המתמטיקה - נוצרו בידי אדם.
כשהוא מסתמך על אטימולוגיה מורכבת, ויקו טוען ב"מדע החדש" שהתרבות מתפתחת במעגל חוזר של שלוש תקופות: האלים, הגיבורים, והאנשים. לכל תקופה יש מאפיינים פוליטיים וחברתיים הייחודיים לה, שניתן לאפיין אותם על פי פיגורות לשוניות שונות. התקופה האלהית מסתמכת על המטאפורה כדי להשוות, וכך להבין, תופעות אנושיות וטבעיות. בתקופה ההרואית, מטונימיה וסינקדוכה תומכים בהתפתחות של מוסדות פיאודלים או מונרכיים. התקופה הסופית מאופיינת בדמוקרטיה פופולרית והתבוננות על העולם בעזרת האירוניה; בתקופה זו, עליית הרציונליות מובילה ל"ברבריזם של התבוננות", והתרבות שוקעת שוב לתקופה הפואטית. מעגל זה של שלוש תקופות, האופייני לכל לאום, מהווה עבור ויקו היסטוריה אידיאלית נצחית (storia ideale eterna). בתחום אחר, קבע ויקו, בניגוד לדעותיהם של רבים וטובים, בהם דקארט ובנת'ם, שאין להשליך מהעולם הפיזיקלי לחיי החברה, וכי החוקים הפיזיקליים אינם תקפים בהכרח לכל תחום, כלומר חוק פיזיקלי אינו יכול להיות מיושם אחד לאחד לתחומים כגון מדעי הרוח, כלכלה ומדעי החברה האחרים.
בזמנו, יצירתו המרכזית של ויקו לא התפרסמה רבות, אך מאז היא היוותה השראה להוגים ואמנים חשובים רבים, ביניהם בנדטו קרוצ'ה, ג'יימס ג'ויס, ברטרנד ראסל, ישעיה ברלין, יוסף פאור, סמואל בקט, נורת'רופ פריי, הרולד בלום, אדוארד סעיד, תומאס ברי ורוברט אנטון וילסון.