google/wiki40b huggingface dataset:
מקסים שצקיך

קריירה

שצקיך החל את הקריירה שלו בקבוצות נוער של מועדוני כדורגל אוזבקים בעיר הולדתו, טשקנט. לאחר מכן הוא עבר לרוסיה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו במספר קבוצות מהליגות הנמוכות במבנה ליגות הכדורגל ברוסיה. הוא שיחק בקבוצות סוקול סרטוב וטורפדו וולז'סקי ב-1996, לדה טוגליאטי ב-1997, וגזוביק גזפרום איז'בסק ב-1998. בעונת 1999 הוא עבר לקבוצת בלטיקה קלינינגרד, ששיחקה בליגה הרוסית הראשונה.
בעונת 1999/2000 עבר שצקיך לדינמו קייב מליגת העל האוקראינית. הוא יועד להחליף בחוד ההתקפה של דינמו את אנדריי שבצ'נקו, שעזב קודם לכן למילאן. בעונתו הראשונה בקבוצה הוא כבש 20 שערים, וסיים כמלך השערים של העונה בליגה האוקראינית. הוא זכה עם קבוצתו בעונה זו בדאבל של אליפות אוקראינה והגביע האוקראיני. בעונה הבאה, 2000/2001, הוא זכה עם דינמו באליפות שנייה ברציפות. בעקבות הצטיינותו כבר בתחילת הקריירה שלו באוקראינה, הוא כונה "שבצ'נקו" ברחבי אוזבקיסטן.
דינמו קייב איבדה את האליפות לשחטיור דונצק בשנת 2002. עם זאת, בעונת 2002/2003 זכה שצקיך באליפות השלישית שלו עם דינמו קייב וכן בגביע השני שלו שהשלים זכייה בדאבל באותה עונה. בנוסף, הוא זכה בפעם השנייה בקריירה בתואר מלך השערים של הליגה האוקראינית, עם 22 שערי ליגה. בעונת 2003/2004 הוא זכה עם קבוצתו באליפות רביעית בתוך חמש שנים.
לאחר שנתיים ללא זכייה באליפות, הוביל שצקיך את דינמו קייב לאליפות הליגה בעונת 2006/2007, תוך שהוא כובש תשעה שערים ומסיים כמלך השערים של קבוצתו. בעונה שלאחר מכן הוא כבש עשרה שערים, אך לא עזר לקבוצתו שאיבדה את האליפות לשחטיור דונצק. לקראת סיום עונה זו הוא מיצב עצמו במקום השני בדירוג מלכי השערים של הליגה בכל הזמנים, מאחורי חברו לקבוצה, סרגיי רברוב. הוא שב וזכה עם דינמו באליפות בעונת 2008/2009. 
מלבד הצלחתו בליגה האוקראינית, שיחק שצקיך במשך תשע עונות במדי דינמו בליגת האלופות, וכבש 11 שערים לאורך הקריירה שלו במסגרת המפעל.
בקיץ 2009 עזב שצקיך את דינמו קייב ועבר לשחק בליגה הקזחית, בקבוצה החדשה לוקומוטיב אסטנה, אך כבר לאחר 15 משחקים במדי הקבוצה חזר לאוקראינה וחתם בארסנל קייב. לאחר מכן עבר לצ'רנומורץ אודסה ולאחר תקופה קצרה חזר לאסנל קייב. בשנת 2014 עבר להוברלה אוז'הורוד. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת החובבים רוך ויניקי. בשנת 2016 הודיע על פרישה מהמשחק הפעיל.
לאחר הפרישה הצטרף לצוות האימון של דינמו קייב.

נבחרת לאומית

שצקיך החל לשחק בנבחרת הלאומית של אוזבקיסטן בשנת 1999, ומכהן כיום כקפטן שלה. הוא נבחר פעמיים לאחד משלושת המקומות הראשונים במשאל כדורגלן השנה באסיה, ב-2003 וב-2005.
שצקיך השתתף לראשונה עם נבחרת אוזבקיסטן בגביע אסיה בשנת 2000, והודח עמה בשלב הבתים של הטורניר. הוא פתח בהרכב בכל שלושת משחקי נבחרתו. בגביע אסיה 2007, שהיה הטורניר הבינלאומי השני שלו, הוא היה שותף להישג השיא של נבחרת אוזבקיסטן - העפלה לרבע הגמר. הוא היה הכובש המצטיין של נבחרתו בטורניר עם שלושה שערים, בהם צמד בניצחון על נבחרת מלזיה.
שצקיך לא הצליח להעפיל עם נבחרתו למונדיאל 2006, בנסיבות שנויות במחלוקת. אוזבקיסטן פגשה את נבחרת בחריין בסיבוב המוקדמות הרביעי, וניצחונה 0-1 במשחק הראשון בוטל בשל טעות שיפוט. המשחק החוזר, שבו כבש שצקיך שער, הסתיים בתיקו 1-1, ואוזבקיסטן הודחה לאחר תיקו 0-0 במשחק הגומלין, בשל הפרש שערי חוץ. הוא לא הצליח להעפיל עמה גם למונדיאל 2010.
באוקטובר 2008 כבש שצקיך שער במשחק מול נבחרת יפן, ובכך שבר את שיאו של מירג'לול קאסימוב כמלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים, עם 30 שערים.
Zerreißet, zersprenget, zertrümmert die Gruft, רי"ב 205

Zerreißet, zersprenget, zertrümmert die Gruft (גרמנית: "פרצו, נפצו, הרסו את הקבר"), רי"ב 205, קנטטה חילונית שהולחנה על ידי יוהאן סבסטיאן באך בשנת 1725, ובוצעה בראשונה ב-3 באוגוסט 1725.

היסטוריה

לברית הקנטטה נכתבה על ידי כריסטיאן פרידריך הנריצי, שנודע בשם העט פיקאנדר, לכבוד יום הולדתו של אוגוסטוס פרידריך מילר, פרופסור באוניברסיטת לייפציג.

נושא הקנטטה

פאלאס, בתו של זאוס, מארגנת חגיגה לכבודו של מילר, וחרדה פן איולוס, אל הרוחות, יחבל במאמציה בסופה חזקה באוגוסט. היא פונה אפוא לעזרתם של זפירוס, הוא הרוח המערבית, ופומונה, אלת עצי הפרי, הממונה על ניהול הגנים, ובסיועם עולה בידה לבסוף להפיס את דעת איולוס, והכל קוראים הידד לפרופסור.
פראטי (רובע)

פראטי (באיטלקית: Prati) הוא שמו של הרובע העשרים ושנים מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
לוגו הרובע מתאר את טירת סנטאנג'לו אף שזו אינה נמצאת ברובע, ונמצאת למעשה ברובע בורגו הגובל ברובע פראטי מדרום.
בדומה לרובע טרסטוורה ולרובע בורגו רובע פראטי אינו שייך למוניצ'יפיו I אלא למוניצ'יפיו 17 מבחינה אדמיניסטרטיבית.
בין האתרים שברובע נמצאים כיכר קאבור ובתי המשפט של רומא.
פיטום כפוי

פיטום כפוי הוא הליך של האבסה והאכלה כפויה, לשם העלאה מהירה במשקל, שמתייחס בעיקר לפיטום אווזים וברווזים, אולם קיים גם בבני אדם, כשמדובר בפיטום בניגוד לרצונם. גווגאג' הוא הכינוי לצינורית המוחדרת דרך האף, או הפה עד לקיבה, כדי לפטם ביעילות. האכלה כפויה, שלא לשם השמנה אלא לשם מניעת נזק בריאותי העלול להיגרם מחוסר אוכל, קרויה הזנה בכפייה.

בבני אדם

הפיטום מתבצע לרוב באמצעות החדרת צינורית האכלה דרך האף או הפה אל הוושט. האכלה כפויה יכולה להתבצע גם מסיבות בריאותיות, לא רק משום שהאדם מסרב לאכול.

פיטום נערות אפריקניות

במדינות אפריקה ובמדינות המזרח התיכון השומן נחשב לנכס נשי מפואר ונשים שמנות נחשבות לחושניות ויפות. לכן נפוצה במדינות אלה דיאטת השמנה כפויה. ילדות קטנות מפוטמות בכוח על ידי אמותיהם על מנת שתעלנה במשקל לקראת גיל הנישואין. ההליך מכונה גוואג', על שם הצינורית המשמשת להאכלה כפויה, והוא נפוץ מאוד במאוריטניה ובניגריה, שם נשים נשלחות לחוות עידוד השמנה חודשים לפני החתונה. במאוריטניה מכריחים את הילדות לאכול שומן גמלים ואוכל משמין מאוד, מה שמהר מאוד משפיע על עלייה דרסטית מאוד במשקל. כיום קיימת מגמה במאוריטניה לחדול ממנהג זה, אולם זהו מנהג מסורתי שהשתרש ועדיין קיים ונותר חלק אינטגרלי מהתרבות הניגרית והמאוריטנית. ]

בבעלי חיים

בעבר פיטום בעלי חיים היה מקובל. במקרא היא מכונה "הלעטה". על פי מילון אבן-שושן "הלעטה" היא מתן אוכל רב לצורכי השמנה, ולרוב המונח מתייחס לבעלי חיים. עם זאת המילה מופיעה במקרא פעם אחת, בדבריו של עשיו ליעקב בסיפור מכירת הבכורה, שבו מכר עשיו ליעקב את בכורתו תמורת האכלתו בנזיד עדשים שהוכן על ידי יעקב. עשיו מבקש בסיפור זה "הַלְעִיטֵנִי נָא מִן הָאָדֹם הָאָדֹם הַזֶּה" (ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק ל'). בהקשר זה המילה משמשת לבני אדם.
במשנה מוזכר אודות הלעטת בעלי חיים שונים: גמלים, עגלים ותרנגולים. מוזכרות אפשרויות שימוש בכלי ביד, הלעטה לתוך הפה והלעטה לתוך הוושט. גם כיום מוכרים שני סוגי הלעטה: הדרך הנפוצה היא הלעטה דרך הוושט באמצעות משאבת אוויר, הידועה כגורמת צער רב לבעלי החיים, שאודותיה קיימת קביעת הוועדה המדעית האירופית, כי היא מהווה גרימת סבל לאווזים, אך יש מומחים החלוקים על כך. והלעטה דרך המקור.
מייקל מאלן

רקע

מאלן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ולאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1968 הוא שירת במגוון רחב של תפקידים בים, ביבשה, בנאט"ו, בצי האמריקני ובמטות המשולבים, מעבר לים ובצי האטלנטי והפאסיפי.
כקצין זוטר הוא שירת במגוון תפקידי פיקוד על הספינות קולט, בלנדי, פוקס ו-סטרט. הוא פיקד על שלוש ספינות: מכלית הדלק נוקסובי, משחתת הטילים המונחים גולדסבורו וסיירת הטילים המונחים יורקטאון. כמו כן, מאלן פיקד על קבוצת המשחתות-סיירות 2, על קבוצת הקרב של נושאת המטוסים ג'ורג' וושינגטון ועל הצי השני של ארצות הברית.
ביבשה, מאלן שירת כקצין ליווי ועוזר מבצעי למפקד הצוערים באקדמיית הצי. הוא שירת גם בלשכת כוח האדם של הצי כמנהל, מנהל התכנון והאספקה, קצין פריסת הכוחות וכחלק מצוות הניהול, מבצעים, בדיקות והערכה בלשכת מזכיר מחלקת הצי של ארצות הברית. בסגל לשכת מפקד המבצעים הימיים מאלן שירת כסגן ראש וראש ענף לוחמה ימית וכסגן מפקד המבצעים הימיים לענייני משאבים, דרישות והערכות (N8). מאלן היה סגן מפקד המבצעים הימיים ה-32 בין אוגוסט 2003 לאוקטובר 2004.
ב-1985 מאלן סיים את לימודיו בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה) וקיבל תואר שני בחקר ביצועים, וב-1991 הוא סיים את תוכנית הניהול למתקדמים של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירת כמפקד כוחות נאט"ו באירופה והיה אחראי לפעולות נאט"ו בבלקן, עיראק והמזרח התיכון. כמפקד כוחות הצי האמריקני באירופה הוא היה אחראי על הפיקוד הכללי, בקרה מבצעית ותיאום בין כוחות הצי האמריקניים ביבשת. את התפקיד הזה הוא החל ב-8 באוקטובר 2004 ועזב אותו לאחר שמונה למפקד המבצעים הימיים.

המטות המשולבים

ב-8 ביוני 2007 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט גייטס על כוונתו לייעץ לנשיא בוש למנות את אדמירל מאלן כמחליפו של גנרל פיטר פייס כיושב ראש המטות המשולבים; הנשיא בוש הודיע על המינוי באופן רשמי ב-28 ביוני 2007.
ב-3 באוגוסט 2007 אישר סנאט ארצות הברית את החלטתו של בוש 
. מאלן הוא האדמירל הראשון מהצי שמחזיק בתפקיד זה מאז ויליאם קרואו ששירת כיושב ראש לפני חקיקת חוק גולדווטר-ניקולס ב-1986, והיה יורשו בתפקיד של קולין פאוול.
במהלך דצמבר 2007 הגיע מאלן לביקור בישראל. במהלך ביקורו הוא נפגש עם אישים בכירים כגון שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל רא"ל גבי אשכנזי והאלוף אליעזר שקדי, מפקד חיל האוויר הישראלי. במהלך הפגישות הועלה הנושא של תוכנית הגרעין האיראנית והוצגו בפני מאלן דברים שונים הקשורים לצה"ל. היה זה הביקור הראשון מזה עשור של ראש המטות המשולבים בישראל שבמהלכו הוא נועד עם עמיתיו.

העדות בסנאט על מלחמת עיראק

במהלך שימוע האישור של מועמדותו בסנאט הוא הצביע על ההתקדמות הפוליטית בעיראק כגורם חשוב ביותר במדיניות העיראקית. מאלן אמר: 
לא נראה כאילו יש הרבה התקדמות פוליטית בעיראק.
— 
 
כמו כן, מאלן אמר:
אם (העיראקים) לא מתקדמים בתחום (הפוליטי), התחזיות להתקדמות חיובית איננה טובה. הכישלון להשיג התקדמות משמעותית לעבר לכיוון פיוס (פוליטי) דורש חשיבה אסטרטגית מחודשת.
— 
בנוסף, מאלן אמר לסנאט שלדעתו ארצות הברית צריכה
להפעיל כמה שיותר לחץ על (המנהיגים הפוליטיים של עיראק) כפי שהיא (ארצות הברית) יכולה לעשות.
— 

ביחס למעורבות האמריקנית בעיראק, מאלן אמר לסנאט שהוא לא רואה מצב שבו יוקמו בסיסי קבע אמריקניים בעיראק והוסיף: 
האינטרסים החיוניים באזור ובעיראק דורשים התחייבות פרגמטית ארוכת-טווח שתימדד בשנים ולא בחודשים.
—
המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן

המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן שבאוניברסיטת חיפה ממוקם על הר הכרמל בחיפה. המכון הוקם בשנת 1988 בתרומת בטי ופיליפ זינמן מארצות הברית. בהיות המכון ממוקם על רכס הכרמל, הוא שם לו למטרה להתמקד בעיקר במחקר הארכאולוגי של צפון ארץ-ישראל. במכון חוקרים, עמיתי מחקר ותלמידי מחקר מהחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת חיפה שתחום מחקרם נושק למגוון תחומים ותקופות; החל מן התקופות הפרהיסטוריות, דרך המקראיות, הקלאסיות וכלה בימי-הביניים והתקופות המוסלמיות.
במסגרת מחקרי המכון מתקיימות בכל שנה מספר רב של חפירות וסקרים ארכאולוגיים. בין אלה ניתן לציין את החפירות באתר המורשת העולמית נחל מערות (מערת תנור ומערת הנחל), מערת מיסליה, מערת רקפת, אוהלו II, מחקר העפיפונים בנגב, תל צף, תל אסור, תל דור, תל עכו, תל שקמונה, סקר הר מנשה, אתרים בני התקופה הכלקוליתית והברונזה הקדומה בבקעת הירדן (שייח' דיאב 2, פצאל 2 ועוד), ירושלים, סוסיתא, המונפור, אתר המורשת העולמית בית שערים ואתרים נוספים בגליל התחתון והעליון.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20, עורך המכון חפירות הצלה מגוונות בכל רחבי הארץ. אלה חפירות חוזיות. עם סיום החפירות, משוחרר בדרך כלל השטח בידי רשות העתיקות להמשך פיתוחו בידי היזם.
שלמה איגר

קורות חייו

רבי שלמה איגר נולד לרבי עקיבא איגר ולרבנית גליקל (גליקכן) בליסא שבפולין בשנת תקמ"ז. למד בישיבתו של אביו ונודע כבחיר תלמידי הישיבה וכעילוי. בתקס"א נישא לרבקה גולדה, בת הרב ישראל הירשזון מוורשה - שהיה גם חותנו של ר' אברהם גינצלר מפראגה. לאחר נישואיו עבר להתגורר בעיר, ונשאר בה במשך 35 שנים. בשנת ה'תקצ"א (1831) עמד בראש ועד יהודי שהשתתף במרד הפולני מול השלטון הרוסי, במהלך המרד איבד את כל רכושו והוכרח לקבל על עצמו את משרת הרבנות בעיר קאליש כדי לכלכל את ביתו. בשנת תקצ"ח כשנפטר אביו הגדול, רצו אנשי הקהילה האדוקים בפוזנן למנותו לרב הקהילה על מקום אביו, אך המשכילים שהתנגדו לכך עכבו את המינוי עד שנת ה'ת"ר. לבסוף זכה במינוי אך לאחר כמה שנים על כס הרבנות בפוזנן, הותש כוחו מהמלחמה התמידית עם המשכילים בעירו והוא חזר לרבנות העיר קאליש. נפטר בי"א בטבת ה'תרי"ב, ונקבר בפוזנא.

קשריו עם אביו

רבי שלמה עצמו מוזכר בכתביו של אביו פעמים אין ספור, ונחשב לממשיכו של אביו. אף הוא עצמו עמד בקשר מכתבים רצוף עם כל גדולי דורו. אביו כיבדו ביותר, כך למשל כאשר במהלך המחלוקת בין דפוס סלאוויטא לדפוס ראם מווילנה תמך אביו רבי עקיבא איגר במדפיסי וילנה, ומדפיסי סלאוויטא העלו את הטענה כאילו דעתו של רבי עקיבא איגר הוטתה על ידי בנו רבי שלמה איגר. רבי עקיבא איגר, שהיה ידוע בדורו כענוותן גדול, יצא מגדרו ובתגובה כתב מכתב חריף כנגד טענה זו:
"מאוד הומה לבי על העזות והחוצפה של מדפיסי סלאוויטא, ודבריהם דברי נאצה הם, לא בלבד על בני הגאון נר"ו שהטה את לבבי, אלא גם עלי, שיכולים לפתות אותי לפסוק שלא כדין... אינני מוחל להם כלל וכלל, כי על ביזיון התורה אי אפשר למחול".
למרות היותו מגדולי המתנגדים לחסידות, בנו רבי יהודה לייב איגר (ר' לייבל'ה) נמשך לתנועת החסידות, והצטרף לחסידות קוצק ובהמשך לחסידות איזביצה. סביבו התגבשה חסידות לובלין והוא עצמו נמנה כאדמו"ר הראשון בשושלת זו.
אב לשישה בנים וחמש בנות.
העברה (חברה)

העברה הייתה חברה להעברת הון יהודי מגרמניה הנאצית לארץ ישראל. פעלה במסגרת "הסכמי ההעברה" להעברת רכוש יהודי גרמניה לארץ ישראל.
הסכמי ההעברה נוצרו כתוצאה ממפגש אינטרסים בין השלטון הנאצי שהיה מעוניין להיפטר מהיהודים, המוסדות הציוניים שרצו גידול בכמות היהודים בארץ, יהודי גרמניה שרצו להציל חלק מרכושם, ושלטונות המנדט הבריטי שרצו השקעות הון בארץ ישראל.

הסכם ההעברה הראשון נחתם בין חברת הנוטע (חברה-בת של בני בנימין) לבין הגרמנים. ההסכם השני שיתף את חברת אנגלו-פלשתינה. בהסכם השלישי סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית יקימו חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה. 
חברת "העברה", אשר הוקמה בשנת 1933 על סמך ההסכם, קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על הייבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים. 
משנת 1935 פעלה ההעברה בפיקוח הסוכנות היהודית, אם כי הון המניות שלה היה רשום על שם קרן היסוד כפי שהיה מקובל לגבי נכסי הסוכנות היהודית.
אלו מיהודי גרמניה שרצו לעלות לארץ ישראל היו צריכים להפקיד בגרמניה את כספם (במרקים גרמניים) בחברת "העברה" או אחת המקבילות לה.

גוף התיווך היה רוכש במרקים אלו מכונות, ציוד וסחורות על פי הזמנות שקיבל מחברות ומתווכים בארץ ישראל, הטובין היו נשלחים לישראל (חלק מהם נמכר הלאה על ידי מתווכים).

היהודים הגרמנים היו מקבלים אישור הפקדה, כך שיכלו להוכיח שהם בעלי הון, וכשהגיעו לארץ היו מקבלים כשני שלישים מהסכום המקורי שהפקידו. 
פעילות ההעברה עוררה מחלוקת ביישוב, בשל הצורך במגע עם שלטונות גרמניה הנאצית שהיו מוקצים בעיני אנשי היישוב באותה תקופה.
פעולתה של חברת העברה נסתיימה ב-1939, מספר חודשים אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגלל סגר כלכלי מוחלט שהוטל על גרמניה, לאחר שכ-50,000 נפש ניצלו בזכותה ועלו לארץ בעלייה החמישית, ולאחר שהצליחה להעביר רכוש בשווי כ-12 מיליון מרק גרמני מגרמניה לארץ ישראל.
בולי מועדים לשמחה

בולי מועדים לשמחה (שמאז שנת תשמ"ו–1985 נקראים בשם בולי מועדים) הם בולים שמנפיק השירות הבולאי לקראת ראש השנה, מדי שנה החל משנת 1948.

מטרת ההנפקה

עד לשלהי המאה העשרים פרח בישראל המנהג לשלוח כרטיסי ברכה לראש השנה, ובולי מועדים לשמחה שימשו במידה רבה למטרה זו (אף שגם כל בול אחר התאים לכך, ובבולי מועדים לשמחה ניתן היה להשתמש גם למטרות אחרות).

בולי מועדים לשמחה הראשונים

הסדרה הראשונה, "מועדים לשמחה תש"ט", היא סדרת הבולים השנייה שהונפקה במדינת ישראל, מיד לאחר בולי "דאר עברי", והראשונה ששם המדינה, "ישראל", מופיע עליה. הסדרה כוללת חמישה בולים, בערכים של מ-3 ועד 65 פרוטות, שעל כולם מופיע ציור אחיד, "מגילה עפה" – חותם מתקופת מלכי יהודה. הסדרה, שצייר אוטה וליש, יצאה לאור כשבוע לפני ראש השנה, בכ"ב באלול תש"ח. 
סדרה זו ייחודית בתולדות הבולאות הישראלית מכמה בחינות. לבולים יצאה גרסה פשוטה בעלת שובל צדדי (בניגוד למקובל כמעט בכל בולי ישראל, שבהם השובל נמצא מתחת לבול), וגרסה עם שובל שעליו חלק צבוע. גרסת הצבע נחשבת ליקרה במקצת לעומת הגרסה הרגילה. בנוסף, עם קום המדינה היה מקובל שגיליונות בולים מונים 50 או 100 בולים לכל היותר. סדרת מועדים לשמחה ה'תש"ט נודעה בכך שהיא הונפקה בגיליונות הגדולים ביותר – 300 בולים. גיליונות אלה היו חצויים לאורכם ולרוחבם כך שמכל גיליון אב ניתן היה לחתוך 6 גיליונות בני 50 בולים. דבר זה לא חזר על עצמו מעולם. המבנה הייחודי של הגיליונות הללו הוביל ליצירתן של מספר גרסאות לבולים שמבוקשות על ידי האספנים – צמדים אופקיים עם פס ביניים, צמדים עם פס ביניים ועם שובל, צמד בודד עם פס ביניים, וצמדים הפוכים עם פס ביניים. ריבוי הגרסאות הזה לא חזר על עצמו עד כה.

סדרות נוספות

הסדרה הבאה, "מועדים לשמחה תש"י", כללה שלושה בולים, שעל כל אחד מהם סמל המדינה, ולצדו סמלי צה"ל, חיל האוויר וחיל הים, בהתאמה. בשנים שלאחר מכן התמקדו בולי מועדים לשמחה בנושאים ממסורת ישראל.
הסדרה השלישית, "מועדים לשמחה תשי"א", ייחודית בכך שגם בה באופן חריג הונפקו הגיליונות כך שהשובל היה מצד הבול.
מספר הבולים בסדרה נע מבול בודד (בשנת תשט"ו בלבד) ועד שישה בולים (בשנת תשכ"ו בלבד). במקרים אחדים, שבהם נושא הסדרה כלל שישה או שבעה פריטים, פוצל הנושא לשתי סדרות שנתיות (למשל אושפיזין בשנים תשנ"ח ותש"ס).

שינוי שם הסדרה

מאז קום המדינה ועד לשנת תשמ"ה (1984) נהוג היה לכתוב על הבולים שהונפקו לקראת ראש השנה את המילים "מועדים לשמחה". לקראת שנת 1985 התבקש דוד קמאי, הממונה על ייצור הבולים בשירות הבולאי, לבדוק את נכונות השימוש במונח הזה על הבולים. התחושה הייתה שיש לציין על הבולים את הסיבה להנפקתם, שהיא החגים עצמם, ה"מועדים". בעקבות תחושה זו שונה הנוסח על בולי שנת תשמ"ו, ואכן נרשמה המילה "מועדים" בלבד.
שינוי זה נתקל במחאה מצד לקוחות השירות הבולאי, שתהו על הסיבה לשינוי. ביום 20 בנובמבר 1985 פנה דוד קמאי אל האקדמיה ללשון העברית בבקשה לאמת בדיעבד את השינוי שבוצע:
הנדון: "מועדים" או "מועדים לשמחה"
 ...במשך שנים הופיע הצירוף "מועדים לשמחה". אשתקד "שברנו" את המסורת והשתמשנו בביטוי "מועדים".
 הנימוקים הם:
1. "מועדים לשמחה" הינו ברכה רווחת ולאו דווקא אירוע.
 2. שמן של סדרות הבולים המקבילות באנגליה הוא Cristmas...
 
האקדמיה ללשון העברית לא מצאה צורך מבחינה לשונית לשינוי שבוצע כבר, אולם סמכה בדיעבד את ידי השירות הבולאי:
...השם "בולי מועדים" יפה הוא לעניין בלי שום ספק. ואף על פי שגם הבול "מועדים לשמחה" יפה היה בעיני, אחרי שכבר שיניתם מן הנוסח הראשון, אין לדעתי טעם לשוב אליו בשנה הבאה עלינו לטובה. הצעתי, שתמשיכו ב"בולי מועדים", ויהי רצון שיהיו לשמחה לכל בית ישראל.
קרחון בלקוול

מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחות המחקר של אוניברסיטת אוהיו, שחקרו את האזור בין השנים 1963–1964 ו-1970–1971. הקרחון נקרא בשם זה היות שהמצוקים שסביבו שחורים בצבעם.

לקריאה נוספת

• Gunter Faure, Teresa M. Mensing, The Transantarctic Mountains: Rocks, Ice, Meteorites and Water, P 180
• Edmund Stump, The Ross Orogen of the Transantarctic Mountains, P 179
טראוגוט הר

קריירה מוקדמת

הר נולד ב-16 בספטמבר 1890 בופרלינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-35 (ברנדנבורג ה-1 - היינריך, נסיך פרוסיה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בקיץ 1916 נפצע הר באורח קשה במהלך הקרבות, ובפברואר 1917 חזר לחזית כמפקד פלוגה ברגימנט הרגלים ה-451, וב-28 בנובמבר 1917 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1936 הועלה הר לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בינואר 1937 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הרגלים ה-33. ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט התחלופה ה-13.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה הר מפקד רגימנט התחלופה ה-13, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהדיוויזיה ה-13 במסגרת הקורפוס ה-14. ב-18 בספטמבר 1939 מונה הר למפקד הרגימנט הממונע ה-66, שהיה אף הוא חלק מהדיוויזיה ה-13, ופיקד עליו בהמשך המערכה בפולין. בתחילת המערכה על צרפת לחם הר עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-13 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16, וב-17 באוקטובר 1940 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-13. במהלך מבצע ברברוסה לחם הר עם החטיבה שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-13 במסגרת הקורפוס הממונע ה-3, וב-2 באוקטובר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בדצמבר 1941 מונה הר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13, וב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-9 באוגוסט 1942 קיבל הר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-31 באוקטובר 1942 נפצע קשה מרסיס בראשו.
ב-1 בדצמבר 1942 הועלה הר לדרגת גנרל לוטננט, וב-29 ביוני 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-76 בצרפת, שהפך ב-22 ביולי לקורפוס הפאנצר ה-76. ב-1 בספטמבר 1943 הועלה הר לדרגת גנרל חיל השריון, והועבר לחזית האיטלקית כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות C. ב-24 בנובמבר 1944 מונה הר למפקד הארמייה ה-14, וב-18 בדצמבר 1944 קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן אושפז הר בבית חולים לצורך ניתוח, וב-16 בפברואר 1945 מונה למפקד הארמייה העשירית. ב-2 במאי 1945 עם כניעת כל הכוחות הגרמניים באיטליה, נכנע הר בראש כוחותיו, ונלקח לשבי הבריטי.

לאחר המלחמה

הר שוחרר מהשבי במאי 1948. לאחר שחרורו התגורר הר באכטרווהר עד למותו ב-13 באפריל 1976.
בית המעצר קישון

בית המעצר קישון (ראשי תיבות: בימ"ר קישון), המכונה באופן עממי בית המעצר ג'למה, הוא בית מעצר שעבר לאחריות שירות בתי הסוהר ממשטרת ישראל בשנת 2005.
בית המעצר השוכן בצומת העמקים (ג'למה) מצפון לחיפה, בסמוך לקיבוץ יגור.
מבנה בית המעצר נבנה בימי שלטונות המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנת 1934, ושימש כאחת ממצודות טגארט.
בשנת 1951, לאחר קום מדינת ישראל הפכה המצודה לבית מעצר.
בשנת 1960, כאשר נלכד והובא לישראל פושע המלחמה הנאצי אדולף אייכמן, מהאחראים הראשיים לביצועה בפועל של תוכנית הפתרון הסופי להשמדת יהודי אירופה במהלך השואה, הוא הוחזק במעצר עד למשפטו בבית המעצר קישון, שכונה לצורך כך "מחנה אייר" ובו פעלה לשכה 06, שחקרה את איכמן.
בשנת 1986 הורחב המבנה ונוספו לו שלושה אגפים נוספים, ובשנים 2005–2006 הועבר מידי משטרת ישראל לידי השב"ס.
בית המעצר משמש את מחוז חיפה של משטרת ישראל ואת יחידותיה הארציות (בכל הנוגע לאסירים הפליליים השוהים בו), וכן את שירות הביטחון הכללי (בכל הנוגע לאסירים הביטחוניים השוהים בו).
בבית המעצר ישנם כ-741 מקומות כליאה. השוהים במתקן הם עצורים פלילים וביטחוניים, הממתינים לסיום ההליך בעניינים, וכן אסירים שנגזר דינם והם ממתינים לשיבוץ באחד מבתי הסוהר. במתקן מועסקים כ-227 אנשי סגל בתחומי הביטחון, הטיפול, הרפואה, החינוך והדת.

בית המעצר גליל

"בית המעצר גליל" או בשמו הקודם "בית מעצר עכו", ממוקם בתחנת משטרת עכו במצודת טגארט מתקופת המנדט הבריטי.
בית המעצר נותן מענה לעצורים לימים אשר נחקרים במשטרת עכו, והוא כפוף מבחינה ניהולית ופיקודית ל"בית המעצר קישון".
בבית המעצר אגף אחד, ובו 56 מקומות כליאה.
פיוטר שימניאק

פיוטר פאוול שימניאק (Piotr Pawel Szymaniak;‏ 28 ביוני 1911 - 18 באוגוסט 1967) היה אדריכל פולני שהתפרסם בעיקר הודות לתכנון תחנות הרכבת בוורשה ובכלל זה התחנה המרכזית.

ביוגרפיה

שימניאק נולד בוורשה. ב-1930 החל את לימודי האדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטה לטכנולוגיה בוורשה יחד עם ארסניוש רומנוביץ שהפך בהמשך לשותפו המקצועי. ב-1934 השתלב במקצוע במשרד אדריכלים מקומי. ב-1938 זכה עם חברו רומנוביץ ועם חבר שלישי, לתכנן את הביתן הפולני לתערוכה העולמית שהתקיימה שנה לאחר מכן בניו יורק. באותה שנה השלימו את עיצובה של מסעדה בזאקופנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני, עבדו השניים ברשות הרכבות הגרמנית בורשה ותכננו בין השאר את תחנת הרכבת המרכזית של העיר. ב-1944 הועבר שימניאק למחנה כפייה נאצי בברלין שם עבד במשרד התכנון של רשת הרכבות הגרמנית.
לאחר המלחמה, הצטרפו רומנוביץ ושימניאק למאמץ הלאומי ועבדו על חידוש העיר שנהרסה כמעט כליל במהלך המלחמה. ב-1946 זכו השניים בפרס הראשון בתחרות לתכנון התחנה המרכזית של העיר. הפרויקט נבנה בסוף רק בתחילת שנות השבעים והושלם ב-1976, אך עד אז תכננו את שאר שבע התחנות לאורך הקו. במקביל תכננו גם מספר מבנים שאינם קשורים לתחום הרכבות, כמו מרכז לספורט ימי עבור ימק"א ומתחם מגורים (שניהם בורשה).
ב-1967 נפטר לפתע שימניאק ורומנוביץ המשיך לעבוד, תוך שהוא מתמקד בהמשך השלמת פרויקט תחנות הרכבת וכן כיועץ בתחום תכנון מתקני רכבות בפולין ובשאר מדינות באירופה.
בניין התחנה המרכזית בורשה (ורשאבה צנטראלנה) שנחנך ב-1976 לאחר עיכובים רבים, הוא נקודת ציון עירונית בבירת פולין ומרכז תחבורתי המשלב תחנות רכבת ארציות ופרבריות. מאז זכייתם בתחרות, עברה התוכנית שינויים משמעותיים, אך העיצוב הסופי נותר נאמן להצעה האחרונה שהספיקו השניים להציג, קודם לפטירתו של שימניאק. מאז פתיחתה חלו מספר שינויים בבניין, אך הם לא פגעו בצורתו החיצונית. עליית ערך הקרקע במרכז העיר הביא ליוזמות להריסת הבניין, אך התחזקות המודעות למורשת האדריכלית הפולנית פסלו את היוזמות והבניין נחשב היום לאחד מהמבנים הייצוגיים ביותר לאדריכלות הפולנית של המאה העשרים.
הקונסרבטוריון העירוני באר שבע

היסטוריה

ראש העיר באר שבע דוד טוביהו פנה אל המורה הוותיקה למוזיקה רות הילמן בבקשה להקים בית ספר ללימודי מוזיקה בעיר, והילמן, עם בן-זוגה ישראל הילמן ועשרה מורים נוספים, החלו בהקמת הקונסרבטוריון, שנוסד בשנת 1961. הוא פעל בניהולה של רות הילמן עד שנת 1983. נסים אלשיך, שהיה שותף לייסוד הקונסרבטוריון וכיהן במשך שנים רבות כסגן המנהלת, החליף אותה כמנהלו עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1993.
בראשית פעילותו פעל הקונסרבטוריון בצריפים בשכונה א'. בשנתו הראשונה למדו בו 80 תלמידים. בשנות ה-70 כבר עלה מספר תלמידיו על 1,000.
בשנת 1970 נחנך המבנה החדש של הקונסרבטוריון, בדרך המשחררים 10. המבנה, בסגנון הברוטליסטי, תוכנן על ידי האדריכלים יעקב רכטר ומשה זרחי. אולם הקונצרטים שלו, הנקרא כיום על שם רות הילמן, היווה במשך עשרות שנים משכנה של הסינפונייטה הישראלית באר שבע, שנוסדה 3 שנים לאחר מכן, ומוזיקאים ידועי שם רבים הופיעו בו. רבים מבין נגני התזמורת עבדו כמורים בקונסרבטוריון. באולם זה נערכו כמעט כל האירועים התרבותיים המרכזיים של העיר.
במשך שנים רבות הייתה תזמורת כלי הנשיפה לנוער חוד החנית של הקונסרבטוריון. היא השתתפה בקונצרטים רבים ברחבי הארץ ובחו"ל.
בקונסרבטוריון התפתחה "אסכולת נגני באר שבע במנדולינה", על ידי שמחה נתנזון, בין היתר, שייסד, ניהל וניצח על תזמורת המנדולינות לנוער. האסכולה התייחסה לכלי, ככלי נגינה אמנותי ווירטואוזי לכל דבר, כאחיו של הכינור והצ'לו.
במשך השנים, למדו במוסד אלפי תלמידים.
כיום לומדים בקונסרבטוריון על כל כלי הנגינה, לומדים תורת המוזיקה, ספרות המוזיקה, הלחנה ואלתור. פועלות בו שש תזמורות לנוער. 
המוסד מקיים קיים מסלול לבגרות במוזיקה ועבודת גמר במוזיקה וכן הוראת טרום-כלי לגילאי חמש. 
ישנה בו ספרייה מוזיקלית גדולה, השוכנת בספרייה העירונית הנמצאת בסמוך.
מחלקות הדגל של הקונסרבטוריון הן מחלקת המנדולינה ומחלקת האקורדיון.