google/wiki40b huggingface dataset:
מנוע על-מגח סילוני

מנוע על־מגח סילוני או סקראמג'ט (באנגלית: Scramjet) הוא גרסה של מנוע מגח-סילון "נושם אוויר" שבו הבעירה מתרחשת בעת זרימת אוויר על-קולית. כאשר מהירות האוויר קרבה למהירות הקול, מתחילה להיווצר תופעת המגח. תופעת המגח היא דחיסה עצמית של פרודות האוויר, כלומר, דחיסה ללא כוח חיצוני.
בדומה למנוע מגח-סילון, מנוע סקראמג'ט מסתמך על מהירות רכב גבוהה, כדי להאט ולדחוס בכוח את האוויר הנכנס, לפני הבעירה. אך בעוד שמנוע המגח הרגיל מאט את האוויר למהירות תת-קולית לפני הבעירה, מהירות זרימת האוויר במנוע סקראמג'ט היא על־קולית לאורך פנים המנוע כולו. דבר זה מאפשר למנוע סקראמג'ט לפעול ביעילות במהירויות גבוהות מאוד. דחיסת תערובת הדלק והאוויר מתבצעת במנוע זה על ידי תנועתו באוויר.
כלי הטיס "נושם האוויר" המהיר ביותר הוא ה-נאס"א X-43A הבנוי בתצורת סקראמג'ט, שהגיע למהירות 9.8 מאך. לשם השוואה, כלי הטיס "נושם האוויר" השני במהירותו הוא המטוס המאויש SR-71 "ציפור שחורה", שהגיע למהירות מקסימלית של 3.3 מאך (3,530+ קמ"ש בגובה 80,000 רגל, 24,384 מטר).
מנוע הסקראמג'ט מורכב משלושה רכיבים בסיסיים: כוֹנס יניקה (כונס אוויר) שבו האוויר הנכנס, נדחס ומאט מהירות; תא שרפה, שבו גזי דלק נשרפים יחד עם החמצן האטמוספירי כדי לייצר חום; ונחיר או צינור פליטה המתרחב ויוצא מתא השרפה, ממנו נוֹרה סילון האוויר החם, שמוּאץ לייצור הדחף. שלא כמו במנוע סילון טיפוסי (כמו טורבו-סילון או טורבו-מניפה) מנוע סקראמג'ט אינו משתמש ברכיבים כדוגמת מניפת להבים סובבת (בדומה לטורבינה) לצורך דחיסת האוויר. במקום זה, המהירות המושגת על ידי כלי הטיס הנע באטמוספירה (שעליו מורכב מנוע הסקראמג'ט) גורמת לאוויר להדחס בתוך כונס היניקה, כך שכלל אין צורך בחלקים נעים במנוע סקראמג'ט. לשם השוואה, מנוע טורבו־סילון טיפוסי, דורש מספר שלבי מניפות יניקה, מספר שלבי מניפות דחיסה, ומספר שלבי מניפות טורבינה, שכולן מוסיפות משקל, מורכבות, ומספר רב יותר של נקודות-כשל אפשריות במנוע.
בשל אופי העיצוב שלו, מוגבל תפעול מנוע הסקראמג'ט לכמעט מהירות היפר-קולית (5 מאך ומעלה). היות שהוא חסר מדחסים מכניים, דוֹרש מנוע הסקראמג'ט אנרגיה קינטית גבוהה של זרימה על־קולית כדי לדחוס את האוויר הנכנס, למצב של תנאי עבודה תפעוליים. לפיכך, כלי המוּנע על ידי מנוע סקראמג'ט, חייב להיות מוּאץ למהירות הנדרשת, על ידי אמצעי הנעה אחרים, כמו מנוע טורבו־סילון, תותח־מסילה (railgun), או מנועי רקטה ‏‏. בטיסה של כלי הטיס הניסויי בואינג X-51 המוּנע על ידי סקראמג'ט, הועלה הכלי לגובה טיסה על ידי בואינג B-52, לפני ששוחרר והוּאץ באמצעות רקטה ניתקת, למהירות קרובה ל-4.5 מאך.
בעוד שמנועי סקראמג'ט הם פשוטים מבחינה רעיונית, היישום בפועל מוגבל על ידי אתגרים טכניים קיצוניים. טיסה היפר־קולית בתוך האטמוספירה יוצרת כוח גרר עצום, והטמפרטורות הגבוהות הנוצרות על גוף כלי הטיס ובתוך המנוע יכולות להגיע לערכים קיצוניים. שמירה על בעירה בזרימה העל־קולית מציבה אתגרים נוספים, כאשר הדלק חייב להיות מוזרק, מעורבב, מוּצת ונשרף בתוך אלפיות השנייה. בעוד שטכנולוגיית הסקראמג'ט נמצאת בפיתוח כבר מאז שנות ה-50 (של המאה ה-20), רק לאחרונה הושגה הצלחה בטיסה המונעת על ידי מנוע סקראמג'ט.
תקופת בית ראשון

ממלכת יהודה לאחר חורבן ישראל

ממלכת יהודה שרדה מעל 130 שנה לאחר חורבן ממלכת ישראל. בתקופה זו קרסה האימפריה האשורית והמעצמה האזורית הפכה להיות ממלכת בבל. בשנת 597 לפנה"ס, נבוכדנצר השני מלך בבל, ערך מצור על יהודה והגלה את יהויכין ועוד 10,000 אנשים מהעם. נבוכדנצאר המליך את צדקיהו כמלך על יהודה, אחרי שיהויכין הוגלה. בעקבות כריתת ברית של צדקיהו עם המצרים בשנת 586 לפנה"ס, החריב את ירושלים ואת בית המקדש, והגלה את מרבית העם (כולו למעט דלת העם) לבבל. חורבן בית המקדש וגלות בבל מסמלים את סוף ימי בית ראשון.

לאחר חורבן ממלכת יהודה

לאחר חורבן ממלכת יהודה ובית המקדש הראשון הוגלו רבים מתושבי הארץ לבבל. אחרים נמלטו לעבר הירדן או הסתתרו במערות ובמצדות במדבר יהודה ובאזורי ספר. נבוכדנצר מלך בבל מינה את גדליה בן אחיקם לנציב היהודים בארץ, אולם גדליה נרצח לאחר זמן קצר בידי ישמעאל בן נתניה. בעקבות הרצח נמלטה שארית היהודים למצרים.
רצח גדליה סיים את הפרק האחרון בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת בית ראשון. עם הרצחו חוסלה התקווה שמן השארית שנותרה בארץ תצמח תקומה לישראל. משמעות היסטורית זו הונצחה לדורות בצום גדליה. אך קשה להניח שלא נותרו יהודים בבנימין וביהודה. ידוע שהבבלים ערכו מסע נוסף לארץ ישראל בשנת 582 לפנה"ס, לחמו בעמון ובמואב, והגלו אוכלוסייה נוספת מיהודה (יר' נב,ל; יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים י,ט,ו). באותה עת הוסיפו האדומים ושבטי הערבים לחדור לדרום יהודה.
לא קיימים מקורות כלשהם לתולדות יהודה וארץ ישראל כולה בין השנים 582 ל-539 לפנה"ס, היא השנה בה נפלה ממלכת בבל בפני כורש מלך פרס. מקובל לשער שבמשך תקופה זו לא חלו שינויים מהותיים במצב היישוב בארץ. משחוסלה ממלכת יהודה הפכה יהודה, בדומה לשטחה של ממלכת ישראל, לחלק ממערכת הפחוות של האימפריה הבבלית. היישוב היהודי בארץ ישראל התחדש רק החל עם שיבת ציון.
סמל קירגיזסטן

סמל קירגיזסטן אומץ בידיה המדינה בעקבות התנתקותה מברית המועצות שהתפרקה ב-2 ביוני 1992.
לסמל יש צורה מעגלית ורובו כחול. מצד ימין ושמאל של הסמל, מוצגת חיטה. בחלקו העליון, מופיע שמה של המדינה בקירגיזית Кыргыз Республикасы.
במרכז הסמל, נמצאים הרי ההימלאיה, ומתחתיהם פרושים שדות. מאחורי נוף ההרים, זורחת שמש. מתחת לכל התמונה מופיעה ציפור הפורשת את כנפיה, הדבר גורם לתמונה להיראות כאילו היא עומדת על כתפיה של הציפור.
טרוור הווארד

חייו

הווארד נולד בקליפטונוויל שבמחוז קנט באנגליה. הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, והחל לשחק בתיאטרון הבריטי בתפקידים קטנים. ב-1936 כיכב בהצגה הלונדונית "צרפתית ללא דמעות". במלחמת העולם השנייה שירת מספר שנים בחיל הקשר המלכותי של הצבא הבריטי, בדרגת לוטננט שני, עד ששוחרר ב-1943. נפוצו מספר סיפורי גבורה על תקופת שירותו, בפרט בקרבות מול השלטון הנאצי בנורווגיה ובפלישת בעלות הברית לסיציליה, אך מסמכים רשמיים מעידים כי שוחרר בשל חוסר יציבות נפשית.
כשחזר לתיאטרון ב-1943, שיחק בהצגה "The Recruiting Officer", שם הכיר את השחקנית הלן שרי. הם נישאו ב-1944 ונותרו נשואים עד מותו של הווארד. הווארד נודע כ'גבר-של-נשים' וניהל, עם השנים, פרשיות אהבים קצרצרות עם נשים רבות. ב-1950 עמדו נישואיו פעם אחת ויחידה בסכנה של ממש עקב רומן עם הצרפתייה אנוק איימה (שהייתה בת 18 אז, ונשואה לבעלה הראשון אדוארד צימרמן) ששיחקה לצדו, באחד מתפקידיה הראשונים, בסרטו של רונאלד נים "הסלאמאנדר המוזהב".
ב-1945 גילם הווארד את דמות הרופא בסרט "פגישה מקרית", וזכה להכרה בעקבותיו. בהמשך שיחק במספר מותחנים בריטיים, וב-1947 הוזמן על ידי לורנס אוליבייה לגלם את דמותו של פטרוצ'יו בסרט השייקספירי "אילוף הסוררת". ב-1949 גילם את תפקידו של הבלש קאלאויי בסרטו הקלאסי של קרול ריד "האדם השלישי". אחד מתפקידיו המהוללים היה כקצין המיוסר סקובי בסרטו של ג'ורג' פארל "לב העניין", על פי הרומן הנודע של גרהם גרין. סרטים נוספים בהם כיכב היו "הדרך קדימה", "המרד על הבאונטי", "בנים ואוהבים", "ירוק לסכנה", "מנואלה", "בתו של ריאן", "הפרג אינו פרח", "בית הבובות", "הצייד אחר השמש", "המפתח", "אדם בתווך" ועוד. 
הווארד גילם בסרטים רבים את דמות הקצין הבריטי, למשל בסרטים "פון ראיין אקספרס", "הדו-קרב הארוך", "מבצע חץ מקשת", "הסתערות חיל הפרשים" ועוד. 
ב-1958 זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על משחקו בסרט "המפתח", וב-1960 היה מועמד לפרס האוסקר על משחקו בסרט "בנים ואוהבים". ב-1963 זכה בפרס אמי על גילום ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין ד'יזראלי, בסרט "The Invincible Mr Disraeli".
בערוב ימיו שיחק במספר תפקידי משנה, בסרטים האפיפיורית יוהנה גרסת 1972, "סופרמן" (1978), "גנדי" (1982), ותפקידו האחרון היה בשנה בה נפטר, בסרט "The Dawning"‏ (1988).
הווארד התמודד כל חייו עם בעיית שתיית משקאות חריפים מרובה. עם זאת, הוא נחשב לשחקן מוערך בבריטניה.
הייפונג

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1887 כנמל של האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. העיר התפתחה מאוד למרות טייפון שהכה באזור בשנת 1881 וגרם למותם של מאות אלפי אנשים. בשנים 1954-1975, הייתה הייפונג העיר הימית החשובה ביותר בצפון וייטנאם. בסוף מלחמת וייטנאם הופצצה העיר פעמים רבות על ידי חיל האוויר והצי האמריקאים. הנמל העירוני נפגע קשות בהפצצות אלו.

כלכלה

מבחינה כלכלית, הייפונג נודעת בשל התעשיות הרבות שלה אשר כוללות: טקסטיל וייצר סיגריות, אלכוהול, מלט, ברזל, תרופות, אופנועים וכו'. שליש משטח העיר הוא למעשה שטח חקלאי, כאשר הגידול המרכזי הוא אורז. ענף חקלאי מרכזי נוסף הוא הדיג.

דמוגרפיה

הייפונג היא העיר השלישית בגודלה בווייטנאם, עם כ-2.19 מיליון תושבים. מבחינה מגדרית, 50.4% מהתושבים הם נשים, לעומת 49.6% גברים. תוחלת החיים נאמדת בכ-77.1 שנים בקרב נשים, 72 שנים לגברים, ו-74.5 שנים בשקלול שני המינים. שיעור תמותת התינוקות נמדד בכ-11.8 מקרי תמותת תינוקות ל -1,000 לידות, מעל הממוצע הארצי לערים. שיעור הגידול השנתי עומד על כ-4%.
יעקב הקרקסאני

יעקב בן יצחק אל־קרקסאני (אבו יוסף יעקובּ) היה חכם קראי בן המחצית הראשונה של המאה ה-10 בקירוב. נחשב לאחד מגדולי חכמי הקראים. עסק בפרשנות, פילוסופיה, חקר הלשון העברית ובהיסטוריה של עם ישראל.
כינויו נובע משם עיר מולדתו, אולם הדעות חלוקות האם הייתה זו "קִרקִיסִיא", היא כּרכּמיש, או "קרקסאן" הסמוכה לבגדד. בערבית הוא נקרא "אבו יוסף יעקוב אלקרקסאני".

חשיבותו

הקרקסאני מהווה מקור ראשון במעלה להכרת התקופה על כל גווניה. ספריו מהווים אוצר בלום ומובאים בהם מקורות ושמות אנשים שלא ידועים ממקורות אחרים. במחקר המודרני הוא מאוד מקובל כמקור אמין לתקופה וחוקרים מרבים לצטט ממנו. למשל הוא המקור היחיד על כתות שונות בעם ישראל כמו העוכברים הדלעתיים, המשנתיים וכדומה.
בין הכיתות השונות שביהדות הקדומה אותן הוא מפרט, נזכרת גם כת הנקראת "כת המערות", המכונה כך "מפני שספריהם נמצאו במערה". הוא מציין שכת זו נבדלה מיתר הכיתות בכך שיש לה לוח שנה מיוחד וספריה עוסקים בין השאר גם בפירושים שונים ומוזרים על כתבי הקודש. שתי תכונות אלו מציינות בין היתר את הכת של מגילות ים המלח, ולדעת יגאל ידין אין כמעט ספק שקרקסאני התכוון לכת זו והספרים שנתגלו במערה הם אותם הספרים שנזכרו במכתבו של הפטריארך טימותיאוס הראשון כמה שנים קודם לכן, כשכתב שנתגלו ליד יריחו והגיעו לידי היהודים בירושלים.
יחד עם זאת ספריו לא תורגמו לעברית ולכן נודעה להם השפעה מועטה בלבד על קראים מאוחרים יותר בביזנטיון ובמזרח אירופה.
קונסטנטין ראוש

חייו המוקדמים

ראוש נולד בכפר קוז'בניקובו, שמחוז טומסק, שבסיביר, במזרח רוסיה להורים גרמנים. המשפחה היגרה לגרמניה מרוסיה, ב-1996. חברו הראשון בגרמניה לא יכול היה לבטא את שמו "קונסטנטין", במקום זאת הוא קרא לו "קוקה", כינוי שעדיין בשימוש על ידי חבריו לקבוצה והמאמנים. ראוש מחזיק באזרחות כפולה של רוסיה וגרמניה.

קריירה מוקדמת

זמן קצר לאחר המעבר לגרמניה, ראוש התחיל לשחק כדורגל במועדון מקומי, TuS לכנדורף. בגיל 12 הוא קיבל הצעה להצטרף לקבוצת הנוער של הבונדסליגה, האנובר 96. הוא החליט שהוא לא היה בוגר מספיק בשביל מועדון כזה גדול ובמקום זאת הצטרף לקבוצה מקומית אחרת נינהאגן. הוא לבסוף הצטרף להנובר שנתיים מאוחר יותר, לאחר שדחה הצעות מורדר ברמן ופיינורד.

האנובר 96

כאשר הבחירה הראשונה של הנובר לאחר שהמגן השמאלי מייקל טרנט ומחליפו, כריסטיאן שולץ נפצעו, ראוש הופיע לראשונה במשחק נגד שטוטגרט ב-30 במרץ 2008. הוא היה בן 18, מה שהפל אותו לשחקן הצעיר ביותר אי פעם, שהופיע בהרכב הפותח של הנובר. לראוש היה משחק טוב, אבל היה צריך להיות מוחלף כבר במחצית הזמן לאחר שמתח שריר. יומיים מאוחר יותר, הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון, עד 2010. בעוד האנובר העדיפה חוזה ארוך טווח, ראוש לא רצה לקשור את עצמו למשך זמן רב מדי.

שטוטגרט

לאחר סיום החוזה שלו עם האנובר ב-1 ביולי 2013, ראוש עבר לשטוטגרט בהעברה חופשית. ב-5 במאי 2013, חתם על חוזה עד יוני 2016 עם שטוטגרט.

דרמשטדט 98

ב-6 ביולי 2015 חתם על חוזה של שנה אחת עם דרמשטדט 98.

דינמו מוסקבה

ב-21 בינואר 2018, הוא חתם חוזה עם המועדון הרוסי דינמו מוסקבה.

נבחרות הנוער

ראוש שיחק בנבחרות הנוער השונות של גרמניה תוך שהוא צובר יותר מ-30 הופעות. ההצלחה הגדולה ביותר הייתה המקום השלישי באליפות העולם 2007 עד גיל 17, היכן שפתח בכל משחק חוץ אחד, שפספס בעקבות כרטיס אדום. לאחר הטורניר, הוענקה לו מדליית פריץ וולטר מכסף בתור הכדורגלן הגרמני השני המבטיח ביותר לגילו.

הנבחרת הבוגרת

בחודש מרץ 2011, התקשורת הרוסית צוטטה את דבריו של ראוש כמי שאמר שהוא מעוניין לשחק עבור נבחרת רוסיה, אך התאחדות הכדורגל הרוסית לא הגישה לו הצעה שכזו. ב-16 באוגוסט 2017, נקרא לנבחרת רוסיה למשחק הידידות נגד מועדון דינמו מוסקבה, אשר לא נחשב כמשחק בינלאומי מלא. את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו ערך ב-7 באוקטובר 2017 במשחק הידידות נגד דרום קוריאה.
ריכרד מיכאל קבנר

ריכרד מיכאל קבנר (בגרמנית: Richard Koebner; ה'תרמ"ה, 1885 – ט' באייר ה'תשי"ח, 29 באפריל 1958) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים ומייסד החוג להיסטוריה באוניברסיטה.

ביוגרפיה

ריכרד קבנר, בנו של רופא, נולד בברסלאו. למד באוניברסיטאות של ברסלאו, ז'נבה וברלין. מוריו בברלין היו ההיסטוריונים הנס דלבריק, אלפרד הרמן  ואדוארד מאייר, הפילוסופים מקס דסואה  ואלואיס ריהל  והכלכלן איגנץ יסטרוב . בברסלאו למד סוציולוגיה מפי ורנר זומבארט ופסיכולוגיה מפי הרמן אבינגהאוס, ובז'נבה למד אצל הפדגוד פאול דיפרואה (Paul Duproix). קיבל תואר דוקטור בברלין ב-1911 על עבודה שכותרתה "תפיסת הנישואין לקראת סוף ימי הביניים הגרמניים" (Die Eheauffassung des ausgehenden deutschen Mittelalters). ב-1920 מונה למרצה לימי הביניים והעת החדשה באוניברסיטת ברסלאו. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, פוטר ממשרתו באוניברסיטה. עזב את גרמניה ב-1934 ועלה לארץ ישראל. הקים ביחד עם יצחק בער ואביגדור צ'ריקובר את החוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. מונה כפרופסור וכמופקד הקתדרה על שם ססיל ליאן באוניברסיטה. היה אחד מארבעת המרצים הראשונים שהורו בחוג. 
ב-1955 פרש מהאוניברסיטה העברית כפרופסור אמריטוס. לכבוד יציאתו לגמלאות נערך בירושלים הכנס הראשון של החברה ההיסטורית הישראלית בהשתתפות מאות חוקרים. לאחר פרישתו שימש במשך שלוש שנים כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מנצ'סטר, עד לפטירתו בט' באייר ה'תשי"ח, 29 באפריל 1958, בלונדון.
קבנר התמחה בימי הביניים, ביחס בין תודעה היסטורית לדיסציפלינה היסטורית. מחקריו עסקו בהיסטוריה חברתית וכלכלית של ימי הביניים והעת החדשה של המערב, עם דגש על אנגליה. 
לזכרו הוקם מרכז מינרבה על שם ריכרד קבנר להיסטוריה גרמנית באוניברסיטה העברית.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ספר אקסום

ספר אקסום (בגעז: መጽሐፈ ፡ አክሱም, "מצהפא אקסום") כינוי שהתקבל מאז ימי ג'יימס ברוס לאוסף הכתבים ההיסטוריים ששכנו בכנסיית גבירתנו מרים מציון, ספר זה הוא מקור חשוב ללימוד ההיסטוריה האתיופית.
ההיסטוריון קרלו קונטי רוסיני ("Carlo Conti Rossini") אשר עיבד את הכתבים חילק אותם לשלושה חלקים: הראשון המתאר את תולדות אותה כנסייה עד לפגיעה בה במאה ה-16 בנוסף לטופוגרפיה של אקסום ועל ההיסטוריה של קיסרות אקסום. החלק השני הוא אוסף של כתבים היסטוריים, רובם עוסקים בתשלומי מס, מתחילת המאה ה-17 הכולל 103 טקסטים. החלק השלישי הוא מסוף המאה ה-17 המכיל כתבים נוספים לגבי היסטוריית אקסום, נוסף לכך קיימם עוד כתבים עד לאמצע המאה ה-19.
שלוש הערים

שלוש הערים (אנגלית Three Cities) הוא הכינוי הרווח לשלוש הערים המבוצרות בצפון מזרח מלטה - בירגו (Birgu המכונה גם ויטוריוסה - Vittoriosa), סנגלאה (Senglea) וקוספיקואה (Cospicua, המכונה גם בורמלה - Bormla). שלוש הערים שוכנות מזרחית לבירה ולטה, ומופרדות ממנה על ידי הנמל הגדול. ויטוריוסה וסנגלאה יושבות על שני חצאי איים ארוכים וצרים שאורך כל אחד מהם כקילומטר. קוספיקואה שוכנת מזרחית להן וחולשת על הכניסה אל שתיהן.

הביצורים סביב שלוש הערים

סביב שלוש הערים הקימו אבירי "מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" (ההוספיטלרים) קו ביצורים אחד במאה ה-17. הביצורים זכו לשם "קווי קוטונרה" (Cottonera Lines) על שמו של הגראנד מאסטר ניקולו קוטונר (Nicolau Cotoner) אשר השלים את בנייתם. קו הביצורים בנוי על ארבע גבעות מזרחית לעיר קוספיקואה, וצורתו כשל חצי עיגול, המוביל מערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) בצפון ל"ערוץ הצרפתי" (French Creek) בדרום. בקו הביצורים קבועים שמונה מתחמי הגנה מחומשים גדולים. על שמם של ביצורים אלה מכונות לעיתים שלוש הערים בכינוי "קוטונרה".
קו ביצורים פנימי יותר ולא שלם מכונה "קווי מרגריטה" (Margherita Lines), וגם הוא שוכן בקוספיקואה, אך ראוב יותר לשתי הערים האחרות.
הגר בן-אשר

קורות חייה

הגר בן-אשר נולדה וגדלה בהוד השרון. אביה, דוד בן-אשר הוא עיתונאי, משורר ואל"ם במיל. שחקן ומאמן כדורעף בעברו. לה אח, עורך דין אורי בן אשר ואחות, האוצרת רויטל בן-אשר פרץ. למדה בתיכון הדרים בהוד השרון, למדה קולנוע במשך שלוש שנים בקמרה אובסקורה ועשתה את סרט הגמר שלה בבית ספר מנשר לאמנות, אותו סיימה בהצטיינות. באותה עת עבדה במשך שנתיים בחנות האוזן השלישית, במהלך התקופה צפתה במספר רב של סרטים שהיוו קרקע לימודית עבורה. בשנים האחרונות היא נמצאת בזוגיות עם במאי הפרסומות והקולנוע, שחר סגל.
בשנת 2007 גילמה את דמותה של "מיה" הגיבורה הנשית הראשית בסרט "ג'וליה מיה", בבימויו של יובל גרנות, הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה בתחרות הסרטים העלילתיים הישראלים ב-2007. 

ב-2007 גם שיחקה כגלי, הצלע הנשית ברביעיית האחים בדרמת הטלוויזיה "רביעיית רן" ששודרה בyes, בבימויו של יריב הורוביץ. ב-2009 שיחקה בעונה השנייה של הסדרה, בבימויו של שלומי אלקבץ.
היא שיחקה בסרטו של עמיר מנור "חיותה וברל" (2012).
כיום (2011) בן-אשר מלמדת בימוי בבית הספר מנשר.

כיף היום (Fun Today), ‏14 דקות, 2005

הסרט מתאר יום בילוי של שתי אחיות צעירות אשר דרכו מתגלמת מערכת היחסים הטעונה ביניהן. בן-אשר ביימה את הסרט וכתבה את התסריט. משחקות בו ניצן איון וג'ואנה ג'ונס. זהו סרט שנה ב' ללימודיה בקמרה אובסקורה. הוא השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2005, בפסטיבל הנשים ברחובות, בפסטיבל הסרטים בהלסינקי ובפסטיבל הסרטים בבולגריה)

התעוררי (Wake Up)‏, 11 דקות, 2006

בחורה צעירה חיה עם אביה, עד אשר מתערער האיזון של חייהם עם כניסתה של אישה נוספת. בן-אשר ביימה את הסרט וכתבה את התסריט, משחקת בו דאנה איבגי. זהו סרט שנה ג' ללימודיה בקמרה אובסקורה והוא מופץ על ידי חברת ההפצה הגרמנית "mecfilms". הסרט השתתף בפסטיבלים שונים בעולם.

משעולים (Pathways),‏ 20 דקות, 2007

בחורה צעירה מגיעה למושב נעוריה בחג השבועות ובוחנת את גבולות הסדר הטוב. הסרט מנסה לחקור את המרחק והקירבה בין מיניות לאלימות. בן-אשר ביימה את הסרט, כתבה את התסריט ומשחקת בו בתפקיד הראשי. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן במסגרת שבוע המבקרים בשנת 2007, הוא זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי של סטוקהולם, זכה בציון לשבח בתחרות וולג'ין בפסטיבל ירושלים של 2007, בן-אשר זכתה עבורו בפרס "היוצרת המבטיחה" בפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות. בנוסף לכך הציג בפסטיבלים שונים בחו"ל (Telluride – USA, Prague film festival, Tel Aviv student Film Festival, Milano film festival, Buenos Ires film festival, Munich film festival, birds’ eye view, London and more… ). בעקבות הצלחת הסרט התגוררה בן-אשר חמישה חודשים בפריז לאחר שזכתה במלגת כתיבה (של ה-cinefondation בפסטיבל קאן) a-residance, שם פיתחה את התסריט לסרטה הבא, "הנותנת".

הפורצת (The Burglar),‏ 2016

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
אמה של אלכס, נערה בת 17 המתגוררת עם אמה בערד, נעלמת בפתאומיות. בתפקיד הראשי כאלכס שיחקה ליהי קורנובסקי, לצד סנדי בר שגילמה את אמה. הסרט הוא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית-צרפתית שאף קיבלה מועמדות ל-Hivos Tiger Competition 2017 של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם. על תפקידה בסרט קורנובסקי הייתה מועמדת בארץ לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
אטלנטיס (סדרת טלוויזיה)

תקציר עלילה

גיבור הסדרה הוא ג'ייסון, צעיר החי בעידן המודרני. הוא יורד לבדו בצוללת למצולות הים כדי לחקור מערבולות שגרמו להיעלמותו של אביו כשהיה ילד. כשהוא מגלה את המיקום, הצוללת מתחילה להתפרק והוא נמשך לעבר אור לבן חזק. הוא מתעורר בחוף הים של ממלכת אטלנטיס, שבה שולטים המלך מינוס ואשתו תאבת הכוח, המלכה פסיפאה. ג'ייסון נכנס לעולם שבו האלים מכים, יצורים אגדיים שומרים על קללות מסוכנות, והחיים אינם הוגנים, אבל עדיין אפשר שהצדק יגבר.
ג'ייסון מקבל מקלט אצל זוג מקומיים חסרי מזל ומובטלים. האחד פיתגורס - צעיר אינטלקטואל שנהנה מהיופי שבמשולשים, והשני הרקולס - רומנטיקן חסר תקנה שמבלה את זמנו בטברנות בשתייה ובהימורים. השלושה נתקלים במפלצות, אלים ואלים למחצה, כפי שהם מופיעים במיתולוגיה היוונית. הם נלחמים למען הצדק ולהגן על חפים מפשע. בדרכם מצטרפים אליהם בעלי ברית בהם מדוזה, משרתת בארמון, אריאנדה, בתו של המלך והיורשת לכתר, והאורקל המסתורי שלא הופתע מהופעתו של ג'ייסון. האורקל מנבא את גורלו של ג'ייסון שישנה את העולם אם ילך בדרך הנכונה.

הפקה

הסדרה "אטלנטיס" שהוכרזה ב-11 בפברואר 2013, נוצרה כדי למלא את החלל שנותר אחר סיום הסדרה "מרלין" שנוצרה על ידי ג'וני קאפס וג'וליאן מרפי. השניים יחד עם הווארד אוברמן, יוצר הסדרה "עברייני על", הפיקו את "אטלנטיס" בחברה חדשה שהקימו בשם "Urban Myth Films". בת'אן ג'ונס הייתה המפיקה בפועל עבור BBC Cymru Wales. את הסדרה הזמינו מנהל מחלקת הדרמה של ה-BBC בן סטיבנסון ומנהל BBC One דני כהן. שמות השחקנים פורסמו ב-27 במרץ 2013.
הסדרה צולמה בוויילס ובמרוקו. מחסן גדול בסמוך לצ'פסטו הוסב לשמש כאולפן טלוויזיה. העונה הראשונה של הסדרה צולמה בין 1 באפריל 2013 ל-1 בנובמבר 2013.
ב-22 ביולי 2013 פורסם ב-BBC America שהערוץ מפיק שותף של "אטלנטיס" ושהתוכנית תשודר בארצות הברית בסתיו 2013 כחלק מרצועת "שבת על טבעי". קידום הסדרה נעשה בשיווק ויראלי עם חשבונות רשמיים בטוויטר בטאמבלר ובפייסבוק.
ב-26 באוקטובר 2013 אישר ה-BBC שהוזמנה עונה שנייה לסדרה. צילומי העונה השנייה החלו ב-17 במרץ 2014 ונמשכו עד 10 באוקטובר 2014. ב-3 באפריל 2014 פורסם שוינסנט רייגן מצטרף לצוות השחקנים בתפקיד דיון, יחד עם איימי מנסון שתגלם את מדיאה.
נואיבה

היסטוריה

בתקופת השלטון הישראלי בסיני, לאחר מלחמת ששת הימים, עלו יוזמות שונות לפיתוח האזור. במאי 1970 עלתה כוונה של יזמים צרפתים להקים במקום כפר נופש, אולם הכוונה סוכלה על ידי ממשלת צרפת שלא רצתה מעורבות צרפתית בהשקעות מעבר לקו הירוק. בינואר 1971 הוקם במקום בית קפה בדואי.
סקר קרקע שבוצע במחצית השנייה של 1970 מצא שהמקום מתאים לחקלאות, ובעקבות זאת הוקמה ליד נואיבה ההתנחלות נביעות. 
באותן שנים הפך שמה של נואיבה למושג בישראל כאתר מפלט מהמסגרות הממסדיות, בייחוד לדור הצעיר. ב-1977 נערך במקום "פסטיבל נואיבה" הראשון, וב-1978 נערך פסטיבל גדול יותר בו הופיעו מיטב אמני הפופ והרוק בישראל באותה עת. התקשורת הישראלית קשרה לפסטיבל את התואר "וודסטוק הישראלי", אולם הייתה בכך הגזמה רבה מאחר שמאפיינים חשובים של פסטיבל וודסטוק לא התקיימו בנואיבה.
לאחר החזרת השלטון בסיני למצרים הוקם בנואיבה נמל, שאותו פוקדות ספינות מעבורת המגיעות מעקבה.
אזור נואיבה מיושב בשני שבטי בדואים: תראבין בצפון ומאיזנה בדרום. 
תושבי נואיבה מתפרנסים מעבודה במשרדי הממשלה והעירייה שבמקום ומשירותים לתיירים. 
בחלק הדרומי של נואיבה נמצאת הדיונה הקטנה, שבה בתי מלון, בתי הארחה וחושות לתיירים, ולידה הדיונה הגדולה.
בדומה ליישובים רבים לאורך מפרץ אילת, גם נואיבה חביבה על תיירים מישראל.

מהתרבות

ישנם מספר שירים הנושאים את השם 'נואיבה': שלמה גרוניך הלחין למילים של נירית ירון ומתי כספי הלחין למילים של דורי בן זאב (חגיגה בנואיבה, 1977).
אלכסנדר רוברט ג'ונסטון

אלכסנדר רוברט ג'ונסטון (באנגלית: Alexander Robert Johnston;‏ 14 ביוני 1812 - 21 בינואר 1888) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן בפועל כמנהלן (administrator) בהונג קונג והיה בפועל מושל המושבה.
בשנת 1854 התקבל כחבר בחברה המלכותית בשל מחקריו על הטבע של סין.

קורות חיים

ג'ונסטון נולד בקולומבו שבציילון (כיום סרי לנקה) והיה בנו השלישי של סר אלכסנדר ג'ונסטון, השופט הראשי של המושבה בריטית.
בשנת 1828 עבר למאוריציוס כפקיד קולוניאלי בריטי, ושירת בה עד 1833. 
בין השנים 1833–1834 שימש כמזכירו הפרטי של בן דודו, ויליאם נאפייר, אשר כיהן כממונה הראשי על הסחר עם סין. נאפייר נפטר באוקטובר 1834, והוחלף על ידי ג'ון פרנסיס דייוויס, וג'ונסטון הועסק על ידיו כמזכיר ועדת הסחר עם סין. לאחר פרישתו של דייוויס בינואר 1835 מונה ג'ונסטון לתפקיד השליש לממונה על הסחר עם סין, ובנובמבר 1836 מונה לתפקיד המשנה לממונה. ב-1837 כאשר בוטל התפקיד מונה ג'ונסטון לתפקיד סגן הממונה על הסחר.
ב-22 ביוני 1841 הצטרף ג'ונסטון לכוח החלוץ הבריטי במסגרת מלחמת האופיום הראשונה ולאחריה מונה לתפקיד המנהלן בפועל (acting administrator) של הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד דצמבר 1841.
ב-10 באוגוסט 1841 עת הגיע סר הנרי פוטינגר לסין, הוא הורה לג'ונסטון להמשיך בתפקידו כמנהלן בפועל. בכהונתו ג'ונסטון פיתח את המושבה ופיקח על סיווג הקרקעות במושבה תוך שהוא קובע אזורי סחר, מגורים ואזורים כפריים. תחת כהונתו נבנו הקסרקטינים באזור סטנלי ואברדין.
בעת שפוטינגר יצא במשלחת לסין ביוני 1842 נותר ג'ונסטון המנהלן בפועל, והמשיך בפעולותיו, אולם לא יכל לשפוט את הפושעים שנתפסו במושבה, דבר שהביא לעומס בבתי הכלא ולעלייה בפשיעה ובשוד הימי. הירידה בביטחון האישי במושבה הביאה את משרד המושבות הבריטי להבין שיש צורך במנהלן רשמי במושבה, ובדצמבר 1842 שב פוטינגר למושבה וג'ונסטון שב לתפקידו כסגן הממונה על הסחר עם סין.
ב-1843 מינה פוטינגר את ג'ונסטון לחבר במועצה המבצעת ובמועצה המחוקקת.
באוקטובר 1843 חלה ג'ונסטון ושב לאנגליה. 
ב-5 ביוני 1845 נבחר כחבר החברה המלכותית בשל כתביו על הטבע של סין.
בספטמבר 1845 שב ג'ונסטון לסין וכיהן כמזכיר הממונה על הסחר עד ספטמבר 1852. בינואר 1846 שב לכהן במועצה המבצעת וכיהן בה עד מרץ 1853 עת פרש ושב לאנגליה.
ב-30 בספטמבר 1856 נשא ג'ונסטון לאישה את פרנסיס אלן (Frances-Ellen) בלונדון. נולדו להם תשעה בנים ושתי בנות.
ג'ונסטון עבר להתגורר בסאפוק שם כיהן כשופט שלום. לאחר מכן עבר לארצות הברית, ונפטר ב-21 בינואר בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
רעייתו הקימה לזכרו כנסייה בפסדינה בשנת 1889.
דרך ג'ונסטון בשכונת ואן צ'אי שבאי הונג קונג נקראת על שמו.