google/wiki40b huggingface dataset:
יאן מוחה

קריירת מועדונים

מוחה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינטר ברטיסלבה ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת אך לא זכה לדקות משחק. בקיץ 2002 הצטרף לז'ילינה עימה זכה בשתי אליפויות. בינואר 2005 הושאל לפוטורה הומונה.
בקיץ 2005 חתם בלגיה ורשה הפולנית. בשנתיים הראשונות שלו במועדון שימש כשוער שני, אך בקיץ 2007 לוקאש פביאנסקי ששימש כשוער ראשון עזב לארסנל ומוחה קיבל את אפודת השוער הראשון. בעונתו הראשונה כשוער ראשון, זכה עם לגיה בגביע.
בינואר 2010 מוחה חתם באברטון האנגלית ל-3 שנים, העסקה יצאה לפועל ב-1 ביולי. ב-4 באוגוסט 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באברטון במשחק ידידות נגד אברטון דה ויניה דל מאר. את הופעת הבכורה הרשמית שלו הוא ערך במסגרת גביע הליגה האנגלי נגד האדרספילד טאון. בסיבוב הבא של גביע הליגה נגד ברנטפורד הדף פנדל במהלך ההתמודדות אך המשחק הלך לפנדלים ואברטון הפסידה. מוחה ששימש כמחליף לטים הווארד לא שיחק בשנתיים הראשונות שלו במועדון. ב-2 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה לאחר פציעתו של הווארד נגד רדינג. המשחק נגמר בניצחון 1-3 לטובת אברטון. בסיום עונת 2012/2013 עזב את אברטון לאחר שהחוזה שלו הסתיים.
ביולי 2013 חתם בקריליה סובטוב סמרה. ב-15 בינואר 2015 הושאל לארסנל טולה עד לסיום העונה. ב-28 ביוני 2015 חתם בסלובן ברטיסלבה.
בקיץ 2017 חתם בל.ק.ס. ניצ'יצ'ה מליגת העל הפולנית.
בנובמבר 2018 מוחה חתם בהמילטון אקדמיקל מליגת העל הסקוטית. ב-1 בינואר 2019 מוחה שוחרר מהמועדון.

קריירה בינלאומית

בפברואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה במהלך משחק ידידות נגד הונגריה ומאז הפך לשוער הראשון בנבחרת. מוחה היה שותף לעלייה ההיסטורית של הנבחרת למונדיאל 2010 ואף לקח חלק בטורניר.
שרביט

שרביט הוא מוט מעוטר המשמש כאביזר טקסי, לרוב בידי מלכים או אנשי אצולה.
פרשן התנ"ך הרב יעקב ב. חרר בספרו באר יעקב (אסתר ד, יא), כותב, כי מילת שרביט מורכבת משתי מילות שר - שבט, כלומר שבט הנתון ביד השר והמושל. ומקל זה שונה מן השאר בעיטוריו ובמהותו.
השרביט משמש כאביזר בעל משמעות סמלית המייצג עוצמה וסמכות עוד מזמנים קדומים מאוד. 
במצרים העתיקה, צמד שרביטים בדמות מורג ומטה רועים שימש כאחד מסימני ההיכר העקריים של הפרעה.
באיליאדה מוזכר השרביט כסמל הן של מלוכה (לדוגמה, איליאדה א 279) והן של כהונה (לדוגמה, איליאדה א 15).
בתנ"ך מוזכר שרביטו של המלך אחשוורוש, במגילת אסתר. המלך מושיט את שרביטו לאסתר כמחווה סמלית לנכונותו לחון אותה מעונש על־אף שהפרה את הוראתו שלא לראות אותו במשך שלושים יום.
בסיפורי אגדות ופנטזיה, משמש לעיתים שרביט קסמים ככלי לחולל נפלאות בידי מכשפים או פיות. שרביטים משמשים גם כאביזר מקובל במופעי קוסמות.
Cariño

כתיבה והפקה

את השיר כתבו: 
מני בניטו, קורי רוני, גיירמו אדג'יל ג'יי. אר, ג'וזף סנשז, פרנק רודריג, זמונגו סנטמריה, ניל קריק, ולופז עצמה והפיקו אותו קורי רוני, גיירמו אדג'יל ג'יי. אר, ג'וזף סנשז ופרנק רודריגז. ההשראה לשיר הגיעה מגיירמו אדג'יל ג'יי. אשר יצר אינטרפרטציה לשיר "Sofrito" של הזמר מונגו סנטה מריה משנת 1976, ולאחר מכן הציג את גרסתו הסופית של השיר לטומי מוטולה (אשר היה הנשיא של חברת התקליטים בה הייתה חתומה לופז) וללופז עצמה.
השניים התלהבו מהשיר והחליטו לכתוב שיר בהשראת גרסה זו. אך לטענתה של לופז זה לקח "נצח" לפתח את השיר: "לא יכלתי לכתוב את זה, קורי (רוני) לא יכל לכתוב את זה, אנשים אחרים ניסו לכתוב את זה אך אף אחד לא הצליח לכתוב את השיר הארור הזה." בסופו של דבר מני בניטו הביא את התרומה העיקרית למילים של השיר". לאחר שהם סיימו לכתוב את השיר קורני רוני התקשר ללופז ובישר לה על כך וכינה את השיר כ-"סקסי" מה שגרם ללופז להתלהב מהשיר למרות ששינתה מעט את המילים של הפזמון.

הרכב מוזיקלי

השיר הוא שיר פופ לטיני שמשלב בתוכו אנגלית וספרדית יחדיו אשר נמשך 4:15 דקות. לופז אמרה כי ההשראה לשיר נלקחה מהצ'ה צ'ה צ'ה. היא הסבירה כי המונח "Cariño" משמעו אהבה וחיבה. מבחינה לירית השיר מדבר על כך שלופז רוצה עוד מהאהבה של בן זוגה אך היא מרגישה שהוא לא נותן לה מספיק.
מרסל רייך-רניצקי

מרסל רייך-רניצקי (בפולנית: Marcel Reich-Ranicki‏; 2 ביוני 1920 – 18 בספטמבר 2013) היה פובליציסט ומבקר ספרות גרמני ממוצא יהודי בעל השפעה נרחבת על חיי התרבות והספרות במרחב דוברי הגרמנית.

חייו

נולד בוולוצלאווק שבפולין, בשם מרסלי רייך, לדוד והלנה רייך. כשהיה בן 9 התיישבה משפחתו בברלין, ובבית-הספר סבל מלעג על מבטאו הפולני הכבד וחוסר שליטתו בשפה הגרמנית. בהשתדלותה של אמו, שדרשה ממנו לקרוא בקול יום-יום בפניה, רניצקי גמר אומר לשלוט בלשון ותוך מספר שנים היה המצטיין בכיתתו בספרות ובדקדוק. סיים את בית הספר התיכון בשנת 1937. בקשתו להירשם באוניברסיטת פרידריך וילהלם בעיר (כיום אוניברסיטת הומבולדט) נדחתה בגלל מוצאו היהודי. לימים העניקה לו האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד, כהכרה בעוול שנעשה לו. משפחתו גורשה לפולין בשנת 1938. רייך הצליח להימלט ביחד עם אשתו תאופילה מגטו ורשה בשנת 1942, שם עבד כמתרגם בעבור היודנראט המקומי ואף פרסם ביקורות-קונצרטים תחת שם העט ויקטור הרט בעיתון הגטו שיצא לאור פעמיים בשבוע, גזטה ז'ידובסקה ("העיתון היהודי"). לאחר הבריחה מהגטו הסתתר הזוג בביתו של פולני נוצרי. לאחר המלחמה היה קצין במודיעין הפולני באגף שעסק בריגול נגד בריטניה. בתפקיד זה נשלח בשנת 1948 ללונדון, בכיסוי של סגן קונסול בשגרירות הפולנית בעיר, בשם הבדוי מרסלי רניצקי. בסוף 1949 הוחזר לפולין ושוחרר מהשירות החשאי בתחילת 1950. אחר כך פנה לעיתונות אך נאסר עליו לזמן מה לפרסם בשמו בפולין והוא עבר לעבוד ברדיו.
בביקור לימודים בגרמניה בשנת 1958 החליט להשתקע בפרנקפורט עם משפחתו. חברי קבוצת הסופרים "קבוצה 47", ביניהם זיגפריד לנץ ווולפגנג קפן, עזרו לו בכך. בשנים 1960–1973 היה מבקר הספרות של השבועון די צייט, ובשנים 1973–1988 ערך את החלק הספרותי של הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג הנודע. שם התבלט בעיקר בעריכת ה"אנתולוגיה הפרנקפורטית" שייסד, שבה כונסו כ-1500 שירים של משוררים גרמניים בליווי הערות.
בין מרץ 1988 לדצמבר 2001 הגיש את התוכנית "הקוורטט הספרותי" (Das literarische Quartett) בטלוויזיה הגרמנית. התוכנית שהתאפיינה בביקורת חדות לשון ובשחייה נגד הזרם הביאה לפרסומו הנרחב בכל שכבות האוכלוסייה בגרמניה. בחוגי המקצוע נודע עוד קודם לכן בתור "אפיפיור הספרות". באוקטובר 2008 היה אמור לקבל פרס מפעל חיים עבור התוכנית, אולם רייך-רניצקי דחה את הפרס בהצהרה ספונטנית מול מיליוני הצופים והקהל שהתאסף לכבודו בטקס: "אני לא חושב שאני שייך לכאן, עם כל הטפשות שבה צפיתי הערב. אינני מקבל את הפרס".
רייך-רניצקי הוזמן ללמד באוניברסיטאות רבות בגרמניה ומחוצה לה, ביניהן בטיבינגן, דיסלדורף, קרלסרוהה, סטוקהולם, אופסלה וכן בארצות הברית. הוא פרסם עשרות ספרים בנושאי ספרות, וערך סדרה מצליחה בשם "הקנון", שניסתה לכנס את הקנון הקלאסי של הספרות הגרמנית. האוטוביוגרפיה שלו, "החיים והספרות", זכתה להצלחה רבה, ותורגמה אף לעברית.
ביזמת אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב הוקמה בשנת 2006 קתדרה על שמו לספרות גרמנית, ובמקביל הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי האוניברסיטה.
רייך-רניצקי נפטר בפרנקפורט בשנת 2013. אשתו תאופילה (1920 - 2011) הייתה אמנית יהודית ממוצא פולני-גרמני. בנו אנדריי הוא פרופסור למתמטיקה באדינבורו.
פיב"א אפריקה

דירוג נוכחי לנבחרות פיב"א אפריקה

להלן דירוג הנבחרות בפיב"א אפריקה לפי הדירוג העולמי של פיב"א:
דברי הכנסת

דברי הכנסת הם אוסף הפרוטוקולים הרשמי של הדיונים הנערכים במליאת הכנסת.

תוכן הדברים

הדיונים מופיעים בדברי הכנסת לפי סדר קיומם. בראש כל פרוטוקול המוקדש לדיון מסוים מופיע זיהוי הדיון (למשל: "הישיבה המאתיים-וחמישים של הכנסת השבע-עשרה") ומועד קיומו.
בפרט נכללים ב"דברי הכנסת" תוצאותיהן של ההצבעות הנערכות במליאת הכנסת. "דברי הכנסת" כוללים רק את הנאמר בעל פה במליאה, אם מן הדוכן ואם כקריאת ביניים, אך אינם כוללים מסמכים המוגשים על ידי חברי הכנסת ולא הוקראו. לעיתים, כאשר שר משיב לשאילתה של חבר הכנסת שאינו נוכח במליאה, הוא מכריז כי תשובתו "תועבר לפרוטוקול". תשובה זו מתפרסמת ב"דברי הכנסת", אף שלא נקראה במליאה.
תוכנם של "דברי הכנסת" כולל לא רק את דברי הנואם מעל הדוכן, אלא גם את הערותיו של יושב ראש הישיבה וקריאות ביניים שנקראו במהלך הדיון, עד כמה שהרשמים היושבים באולם המליאה הצליחו לקלוט אותן (לעיתים מצוינים בדברי הכנסת שלושה מקפים, המרמזים לקיומה של קריאת ביניים שלא נקלטה). כאשר בלהט הוויכוח מתבטא חבר הכנסת בחריפות יתרה, נוהג יושב ראש הישיבה להציע לו למחוק את דבריו מהפרוטוקול. כאשר חבר הכנסת מסכים לכך, נרשמים בפרוטוקול דבריו הבוטים וגם הסכמתו למחיקתם.

שימוש בדברי הכנסת

"דברי הכנסת" מעניקים פומביות לדיונים במליאת הכנסת, ובנוסף הם משמשים לעיתים את בתי המשפט ואת חוקרי המשפט, כמקור לבירור תכלית החקיקה ומשמעותה (אם כי יש שופטים השוללים זאת). כך תיאר זאת נשיא בית הדין הארצי לעבודה, מנחם גולדברג: "כל המעיין בפסקי הדין של בית הדין לעבודה, יבחין כי בית הדין הארצי, מתחילת דרכו, ייחס חשיבות רבה לדברים שנאמרו מעל דוכנו של בית המחוקקים, כל אימת שנזקק לפרש חוק זה או אחר".
"דברי הכנסת" יוצאים לאור בדפוס ואתר האינטרנט של הכנסת מכיל את דברי הכנסת החל מתחילת כהונתה של הכנסת העשירית (27 ביולי 1981). דברי הכנסת אינם מוגנים בזכויות יוצרים.
ג'ינגיס חאן (שיר)

השיר באירוויזיון

השיר עוסק בדמותו של ג'ינגיס חאן, המצביא המונגולי הנודע אשר הטיל את אימתו על כל העולם וזכה בכל אשה שאהב. השיר נכתב על ידי ברנד מנונגר והולחן על ידי ראלף זיגל. השיר ייצג את גרמניה המערבית באירוויזיון 1979 והגיע למקום הרביעי. חברי להקת ג'ינגיס חאן שרו את השיר תוך שהם לובשים תלבושות ססגוניות, ואחד מהם, לואיס פוטרגיטר, אף התחפש לג'ינגיס חאן עצמו ורקד ריקוד מזרחי בינות לחבריו. לאחר הופעתה באירוויזיון, הלהקה התפרסמה מאוד, ובשנות ה-80 הייתה ידועה בכל רחבי אירופה, ובעיקר בגרמניה, ברית המועצות ויפן, ואף זכו להכרה בארצות הברית.

השיר ברחבי העולם

השיר תורגם לשפות רבות. הזמר הפיני פרדריק תרגם את השיר לפינית בשם "Tsingis Khan" באלבום שנשא את אותו השם. המלחין של השיר המקורי, ראלף זיגל, כל כך נהנה מהגרסה עד שהוא הציע לפרדריק לתרגם ולשיר גם שיר נוסף של להקת ג'ינגיס חאן - "שייח ח'ליף עומר" (בגרמנית: Hadschi Halef Omar). פרדריק נענה להצעה ושר את השיר בשם "שייח עלי חסן" (בפינית: Sheikki Ali Hassan). הלהקה הצ'ילאנית "מאליבו" (MALIBÚ) הוציאה גרסה בספרדית לשיר. גרסה ידועה נוספת, היא גרסה ביפנית בביצוע להקת הבנות הפופולרית "Berryz Kobo". זו גרסה עדינה ומרוככת מעט של השיר, אשר אינה כוללת רמיזות מיניות או סיפורים על צריכת משקאות אלכוהוליים. השיר זכה גם לגרסאות בקוריאנית, שוודית, פורטוגזית, יוונית ותאילנדית. הזמר הספרדי איוואן פרסם גרסת כיסוי של השיר בשם "סין אמור".
בישראל נחשב ג'ינגיס חאן לאחד השירים המזוהים ביותר עם תחרות האירוויזיון לדורותיה, והופעתה הססגונית של הלהקה בעת ביצוע השיר באירוויזיון 1979 נחקקה עמוק בזיכרון הישראלי. על כך תעיד העובדה שהשיר והמופע הנלווה אליו השתלבו בעלילת הקומדיה זוכת פרס האקדמיה הישראלית הללויה, ולואיס פוטרגיטר המחופש לג'ינגיס חאן אף מופיע כדמות בסרט בגילומו של השחקן הישראלי הראל נוף. השיר זכה בישראל למספר גרסאות כיסוי בעלות אופי פוליטי, הן מימין והן משמאל. בציבור החרדי התפרסם השיר תודות לגרסת הכיסוי של מרדכי בן דוד - "יידן" אשר גם נכללה באלבומו "ירושלים לא למכירה". בן דוד הכניס למנגינת השיר מילים ביידיש העוסקות בביאת המשיח. השיר "יידן" פופולרי בציבור החרדי עד היום. הוא אף זכה לצעדי ריקוד מיוחדים.
סוליס

סוליס (בלטינית: Sulis) או סולוויס (Sulevis) הייתה אלת מעיינות חמים שפולחנה היה נפוץ בבאת' שבאנגליה במהלך התקופה הרומית. בעקבות המפגש בין התרבות המקומית הגאלית לבין תרבות האימפריה הרומית זוהתה סוליס עם האלה מינרווה מהמיתולוגיה הרומית.

הפולחן בבאת'

סוליס הייתה האלה המקומית של המעיינות החמים בבאת'. בעקבות זאת נקראו המעיינות (וגם האלה) על ידי הרומאים שהגיעו לאתר בשם "אקווה סוליס" - מימי סוליס. בתקופה הרומית נבנה באתר המעיינות מקדש לאלה בסגנון קלאסי, וסביבם נבנה מבנה המרחצאות. במקום התגלתה כתובת המוקדשת לאלה, והמזהה אותה עם האלה מינרווה מהמיתולוגיה הרומית. בהשפעת זיהוי זה יוחסו לסוליס תכונות אלת החוכמה וההחלטות.
תתקדם

עלילה

הסדרה מתמקדת בראיין קינג (מת'יו פרי), שדרן ספורט ברדיו, סרקסטי, אגואיסט ומריר, שאיבד את אשתו בתאונת דרכים. לאחר שלקח חודש הפסקה לעצמו, מוכן ראיין לחזור לעבודה, אך הבוס שלו, סטיבן (ג'ון צ'ו), לא מוכן להחזיר אותו לאולפן עד שיפנה לייעוץ מקצועי. הוא מאלץ את ראיין לגשת לעשרה מפגשים של קבוצת תמיכה לפני שהוא שב לשדר. ראיין המסויג, שלא חזק ברגשות, ודאי שלא בלחשוף אותם, מוצא את עצמו בקבוצה משונה של אנשים, כל אחד עם סיפור אובדן משלו, ויש לו מטרה אחת - להיכנס, לצאת ולשוב לעבודתו במהירות המרבית. כבר בפגישתו הראשונה, ראיין משכנע את החברים לסטות משיטת הטיפול המקורית, ויוזם תחרות כדי לגלות למי יש את הסיפור הטראגי מכולם. חוסר העניין של ראיין בתהליך הריפוי מוכיח את עצמו כהסחת דעת, ולא עובר זמן רב עד שהוא מתעמת עם מנהיגתה הקפדנית של הקבוצה, לורן (לאורה בנאטי) שמזהירה אותו שאם הוא לא יתמודד עם הצער אז הוא "יתפוצץ". כשראיין שב לעבודה, הוא "מתפוצץ" כמו שלורן אמרה על ידי השלכת פירות על מכונית של שחקן פוטבול שהתראיין אצלו באותו היום מפני שהוא סימס בזמן שהוא נהג, אותה דרך בה מתה אשתו. ואז ראיין מבין את העובדה שהוא למעשה מעולם לא התמודד עם הצער, ומבין שלורן ושאר החברים עשויים להיות המפתח שלו להחלמה.
P.O.D.

היסטוריה

לפני שהלהקה התפרסמה, ווב ברננדו ומרכוס קוריאל היו חברים בלהקה ששמה אסצ'טוס, בשנות ה-90. לאחר מות אימו ממחלה, סאני סנדובל עבר לנצרות והצטרף ל-P.O.D. ב-1992. טרה דניאלס הצטרף ללהקה ב-1994 כשהם היו צריכים בסיסט להופעה, ולהיות במקום גבי פורטילו, שהיה בדמו טייפ המקורי של 1992-1993. P.O.D. הצטרפו לחברת תקליטים ששמה Rescue Records והוציאו שני אלבומים, וב-1998 עברו לאטלנטיק רקורדס. ב-2012 הלהקה הוציאה סינגל חדש שנקרא Lost In Forever, הסינגל היה חלק מהאלבום החדש של הלהקה Murderd Love. השיר boom נבחר לסרט איגרוף מצליח בכיכובו של קווין ג'יימס
פול הודס

תחילת דרכו

הוא נולד ב-1951. אחרי שסיים את תיכון קולגיאט, בית ספר פרטי לבנים בעיר ניו יורק, הוא נכנס ללימודי קולג' ורכש את התואר הראשון שלו ב-1972 מדארטמות' קולג' בניו המפשייר ואת התואר במשפטים שלו קיבל מבוסטון קולג' במסצ'וסטס ב-1978. הוא עבד אז תחת דייוויד סוטר כעוזר התובע הכללי של ניו המפשייר, בין השנים 1982-1979. במהלך תקופה זו, הוא היה התובע של הפשע הראשון בעבירת צווארון לבן בניו המפשייר שהתיק בו הסתיים במאסר לעבריינים. הודס גם היה לפרפורמר אומנותי ופטרון של קהילת האומנות מאז ימי הקולג' שלו בדארטמאות'; בשנות ה-90, הוא היה ממובילי יצירת המרכז האומנותי של ניו המפשייר ומכהן במועצת ניו המפשייר לאומנויות.

קריירה פוליטית

הודס ניסה לרוץ לקונגרס כדמוקרט ב-2004 כנגד, מי שכיהן אז בתפקיד, צ'ארלי באס במושב ה-2 של ניו המפשייר. הודס סיים את המרוץ עם 38% מהקולות.
בסיבוב עימות הבחירות הבא מול באס, ב-7 בנובמבר 2006, הודס הביס את באס בהפרש של 53% - 46%. ברגע שגיוס הכספים של הודס הותיר את באס מאחור, ברבעון הראשון והשני של שנת 2006 וסקרים פנימיים הראו שהוא צמוד לבאס, הודס הוסף לתוכנית של הוועד הדמוקרטי הלאומי, "מאדום לכחול", הנועד לאתר מועמדים דמוקטים עם פרופיל "אדום" (הצבע המייצג את המפלגה הרפובליקנית), על מנת שיתחרו באזורים "אדומים" עבור מושבים של הדמוקרטים "הכחולים" והוועד הדמוקרטי הלאומי החל לממן את הקמפיין שלו, צעד משמעותי להשגת מימון לקמפיין ואורך נשימתו.
במהלך הקמפיין של 2006, הוא היה למבקר חריף של מלחמת עיראק.
במהלך כהונתו הראשונה של הודס, הוא יזם חקיקה לקידום הפיתוח הכלכלי בצפון מדינת ניו המפשייר. במערכת בריאות שכולה פרטית, הוא יזם חקיקה להבטיח שסטודנטים יוכלו לשמור על כיסויי ביטוח הבריאות שלהם בזמן שהם לוקים במחלה וחברות הביטוח מקשות עליהן. הוא יזם גם חקיקה להקמת משרד "כלב השמירה", כמשרד בתוך המשרד לענייני החיילים המשוחררים, במטרה לאפשר משרד שיהווה כסנגור עצמאי לחיילים המשוחררים. בעמדותיו, הוא תומך בהיערכות מחדש בעיראק, מחקר בתאי גזע, השקעה תקציבית באנרגיה מתחדשת וקיצוץ בסובסידיות לחברות הנפט.
בבחירות לנשיאות 2008, הודס הודיע על תמיכה בסנאטור ברק אובמה.

הצד האישי

מלבד היותו של הודס עצמו פרפורמר אומנותי וחובב אומנות, אשתו פגו ייסדה את "פגוסוס", להקת רוק של ילדים, הידועה ברמה הלאומית. השירים שלהם כוללים את "לו הבית ספר שלי היה גן חיות" ו"להתראות בקאזו שלי". ב-1996, "פגסוס" הוזמה להופיע בבית הלבן עבור הנשיא קלינטון. הודס גם כתב מחזמר מוזיקלי, "בית העם", אשר עלתה לבכורה ב-2001 והוא גם כעת עמל על כתיבת אופרה חדשה.
פול ופגו נשואים מזה 28 שנה וביחד יש להם שני ילדים בוגרים, מקס ואריאנה.
ריזיירה די סן סאבה

היסטוריה

המחנה הוקם במבנה ששימש כמפעל לעיבוד אורז ואשר הוקם ב-1913. יומיים לאחר שנחתם הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה ב-8 בספטמבר 1943, הוקם האזור המבצעי החוף האדריאטי בצפון-מזרח איטליה וזה היה כפוף ישירות לרייך למרות שהשתייך באופן רשמי לרפובליקה הסוציאלית האיטלקית. המחנה החל לפעול סמוך לאחר מכן כמתקן מעצר גרמני זמני וכונה "סטאלאג 339". 
ב-20 באוקטובר 1943 שונה ייעודו של המחנה למתקן כליאה משטרתי לאסירים בטרם גירושם לגרמניה ולפולין, וכמתקן מעצר והוצאה להורג של יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים. עוד שימש המחנה לאחסון רכוש מוחרם. מעשי הרצח במחנה נעשו באמצעות חבטות באלה בבסיס הגולגולת, בירי ובהרעלה באמצעות גז בכלי רכב סגורים שיועדו לכך. במחנה נמצאו אלה ושלושה שקי מלט ובהם שרידי עצמות ואפר אדם. 
בשמו של המחנה נקשר גם אודילו גלובוצניק, יליד טריאסטה, שמונה למפקד האס אס והמשטרה (SS- und Polizeiführer) באזור והחל במבצע שזכה לקוד "Einsatz R" (פעולה R) לרדיפה ותפיסת יהודים, פרטיזנים ומתנגדי הנאצים. ב-4 באפריל 1944 הוקם במחנה כבשן לשריפת גופות. מבנה זה נהרס על ידי הנאצים ב-29 באפריל 1945 עם התקרב הצבא היוגוסלבי לטריאסטה, ובאותו מועד שחררו הנאצים את אחרוני האסירים במחנה.

מבנה המחנה

מבני המחנה ערוכים סביב חצר מרכזית. במעבר הכניסה התת-קרקעי שוכנים "תאי המוות" בהם נכלאו אסירים אשר יועדו להשמדה בתוך שעות ספורות בכבשן שבמחנה. לפי עדויות, לצד האסירים בתאי המוות אוחסנו לעיתים גם גופות אשר יועדו לשריפה. 
במבנה בן שלוש קומות שמשמאל לכניסה שכנו 17 תאים קטנים נוספים שיועדו לכליאה ושניים מהם שימשו כמתקני עינויים. במבנה זה גם התגוררו קציני האס אס ושכנו בו סדנאות העבודה של האסירים. 
המבנה הסמוך בן ארבע הקומות שימש כמתקן המעצר המרכזי ובו רוכזו היהודים, האזרחים האחרים ושבויי מלחמה אשר יועדו למשלוח למחנה ההשמדה אושוויץ ומחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן. 
מצדה האחר של החצר המרכזית, שכן המבנה שבמרתפו נבנה הכבשן. מבנה זה אינו קיים עוד לאחר שנהרס בידי הנאצים בטרם נמלטו מהמחנה, אף כי עקבותיו ניכרים בקיר המבנה הסמוך ומיקומו על הקרקע מסומן במשטח מתכת.
המבנה המרכזי ובו 6 קומות, שימש למגורי חיילי האס אס וכמטבח, ומבנה סמוך לו ששימש כמוסך לכלי רכב הפך לבית תפילה. שני מבנים נוספים מחוץ למחנה שימשו כמפקדה, כמגורי מפקד המחנה וכמגורי סגל הנשים.

הנצחה באתר

לאחר המלחמה שימש המקום כמחנה פליטים ושקע בהזנחה. ב-15 באפריל 1965 הורה נשיא איטליה להכריז על המחנה כמונומנט לאומי, והמקום שופץ ב-1975, ומאז הוא משמש כ"מוזיאון העירוני של ריזיירה די סן סאבה" (Civico Museo della Risiera di San Sabba). במוזיאון מבקרים למעלה מ-100,000 איש בשנה.
דיקן נאזו

קריירת מועדונים

נאזו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ואן, ממנה עבר ללוריין. בגיל 19 הצטרף לרויה-נויון מהליגה הצרפתית הרביעית, ממנה עבר לאולימפיק סנט-קנטין. בגיל 21 חתם בלאוואל.
בספטמבר 2016 חתם בקרלה בלסטרס מהסופר ליג ההודי. ב-13 בינואר 2017 חתם בוולברהמפטון וונדררס עד לסיום העונה. ב-4 באוגוסט 2017 הושאל לקובנטרי סיטי עד לינואר 2018. יממה לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד נוטס קאונטי. שלושה ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד בלקברן רוברס. בינואר 2018 הושאל לאולדהאם את'לטיק עד לסיום העונה, בה כבש 6 שערים ב-16 הופעות.
ב-14 ביוני 2018 נאזו חתם לשלוש שנים בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. בינואר 2019 נאזו הושאל לסנט מירן.

קריירה בינלאומית

ב-5 במרץ 2014 נאזו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי בתיקו 0-0 נגד קוסובו, שהיה גם המשחק הרשמי הראשון בתולדות קוסובו.
נאזו נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2015. נאזו הבקיע את שני השערים היחידים של האיטי בטורניר, כאשר השער נגד פנמה היה שער הבכורה שלו בנבחרת.
חיל העזר האווירי לנשים

חיל העזר האווירי לנשים (Women's Auxiliary Air Force - WAAF) היה חיל הנשים של חיל האוויר המלכותי של בריטניה במלחמת העולם השנייה. החיל נוסד ב-1939 ובשיא כוחו, ב-1943, שירתו בו כ-180,000 חיילות, וכ-2,000 חיילות התגייסו מדי שבוע.
"חיל אוויר לנשים" התקיים בין 1918 ל-1920, וביוני 1939 הוקם ה-WAAF. גיוס החובה לנשים החל רק ב-1941, וחל רק על נשים לא נשואות בין הגילאים 20 ל-30 ולהן ניתנה בחירה בין זרועות שונות, לרבות חיל העזר לנשים (ATS), שסייע לצבא היבשה, וה-WAAF, או עבודה במפעל או במשק.
נשות ה-WAAF לא שירתו כצוותי אוויר. השימוש בנשים כטייסות הוגבל לשירות ה-ATA, שירות התובלה שהיה בעיקרו אזרחי. הנשים לא השתתפו בקרב, אך היו חשופות לכל הסכנות ב"חזית הבית" כאשר עבדו במתקנים צבאיים. הן שירתו כאנשי צוות של בלונים כנגד תקיפה אווירית, בשירותי הסעדה, מטאורולוגיה, רדאר, תובלה, טלפוניה וקשר. רבות מהן עבדו כמפענחות צפנים ותצלומי אוויר, ושירתו במערך המודיעין של חיל האוויר. תפקידים אלו היו חיוניים לשליטה במערכות האוויר הגדולות של המלחמה, הן בתחנות הרדר והן בחדרי המבצעים, במיוחד במהלך הקרב על בריטניה, בהנחיית צוותי אוויר אל מול גלי התקיפה של הלופטוואפה.
משכורתן של חיילות ה-WAAF הייתה שני שלישים ממשכורתו של גבר ששירת ב-RAF.
עם סוף המלחמה שוחררו אלפי נשים מן השירות. ב-1949 מאות הנשים שנותרו בחיל קובצו מחדש ל"חיל האוויר המלכותי לנשים".

מתנדבות היישוב

היישוב ראה עצמו כחלק מן המאבק כנגד הצורר הנאצי, והקריאה לנשים לשרת ולהתגייס, כשם שרבים מן הגברים התגייסו, נשמעה החל מתחילת המלחמה, על אף התנגדותם של גורמים דתיים.
בינואר 1942 התגייס לחיל העזר לנשים שסייע לצבא היבשה מחזור ראשון של 60 נשים, ואומן במחנה סרפנד. ובסך הכול שירתו במהלך המלחמה ב-ATS כ-3,500 נשים. רק באמצע שנת 1943 החל הגיוס ל-WAAF, ובמהלך המלחמה שירתו בו כ-800 נשים.
גיוסם של גברים ל-RAF החל עוד ביולי 1940, ועד 1943 גויסו לשורותיו כ-1,500 חיילים שעסקו בעיקר במתן שירותי קרקע. לאחר תחילת גיוס הנשים ב-1943, התקדם הגיוס בעצלתיים ללא עידוד המוסדות הלאומיים, ובכל זאת התגייסו כ-800 ארצישראליות ששימשו בתפקידי פקידות ובעוד מגוון של תפקידים (מכשירניות, מרכזניות, אלחוטניות, צלמות, מפעילות טלפרינטרים וסייעות רפואיות, ואף מקפלות מצנחים). בין בוגרות ה-WAAF, הנדבנית גיטה שרובר.
אהוד שפירא (מדען מחשב)

ביוגרפיה

שפירא נולד וגדל בירושלים עד גיל 13, שבו עבר להתגורר ברמת גן. בתיכון שמע שיעורים מפי הפילוסוף הסנסציוני משה קרוי. ב-1979 סיים בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 1982 סיים דוקטורט במדעי מחשב באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בעבודת הדוקטורט שלו ניסה לספק פרשנות אלגוריתמית לגישתו של פילוסוף המדע קרל פופר על תגליות מדעיות. המחקר הניב גם מערכת מחשב להסקה של תאוריות לוגיות, וגם מתודולוגיה לאיתור באגים (ניפוי שגיאות) בתוכניות, שפותחה באמצעות שפת התכנות פרולוג.
בחזרתו לארץ בשנת 1982, הצטרף כבתר-דוקטורנט למחלקה למדעי המחשב ומתמטיקה שימושית במכון ויצמן למדע. הפרויקט היפני של מחשב הדור החמישי  היווה בעבורו השראה להמצאת שפת תכנות עילית לחישוב מקבילי ומבוזר, שנקראת Concurrent Prolog. לעבודתו הייתה השפעה מכרעת על הכיוון האסטרטגי של הפרויקט הלאומי היפני, כשהוא מקיים שיתוף פעולה הדוק עם היפנים על הפרויקט הזה בכל משך עשר שנות קיומו.
בשנת 1993 לקח שפירא חופשה מתפקידו כחוקר במכון ויצמן על-מנת לייסד ולשמש כמנכ"ל של חברת יוביק , חלוצת אינטרנט ישראלית. בהתבסס על Concurrent Prolog, חברת יוביק פיתחה את "Virtual Places", אבטיפוס למערכת הודעות מסרים מידיים הנפוצים של ימינו. יוביק נמכרה לחברת America Online בשנת 1995, ובשנת 1998 נמכרה שוב ל-IBM, שם היא ממשיכה לפתח את Sametime, מוצר מסרים מידיים המוביל של IBM המבוסס על הטכנולוגיה של יוביק. שפירא חזר למכון ויצמן באוגוסט 1998, שבו הוא מכהן עד היום כפרופ' במחלקה למדעי מחשב ומתמטיקה שימושית ובמחלקה לכימיה ביולוגית.
לקראת חזרתו לאקדמיה, באופן אוטודידקטי למד שפירא ביולוגיה מולקולרית, תחילה מתוך סקרנות לגבי מקור החיים . בהמשך סטה מנושא זה לטובת הרצון לבנות מחשב הבנוי ממולקולות ביולוגיות, מונחה על ידי חזון ה "Doctor in a cell": מחשב ביו-מולקולרי הפועל בתוך הגוף החי, מתוכנת עם ידע רפואי על מנת לאבחן מחלות ובהתאם לייצר תרופות. על חזון ועבודה זו נבחר פרופ' שפירא לאיש הביוטכנולוגיה של שנת 2004 והיה חבר ברשימת 50 המדענים של Scientific American כ"מנהיג מחקר בננוטכנולוגיה". בפרויקטים אחרים, המציא שפירא ומימש שיטה יעילה של סינתזת מולקולות דנ"א ארוכות ובנוסף פיתח מודל ביולוגי שעשוי להסביר את השורש של הפרעות גנטיות הכוללות את מחלת הנטינגטון.
כיום פרויקט הדגל של פרופ' שפירא הוא פרויקט שושלות התאים (Cell lineage project). כל אדם מתחיל את חייו כתא בודד – ביצית מופרית, וממשיך בתהליך של חלוקה, התמיינות ודעיכה של תאים. את ההיסטוריה התאית של כל אדם אפשר לתאר באמצעות מבנה נתונים מתמטי, הקרוי עץ שושלת תאים. עץ זה יוכל לסייע בפתרון שאלות יסוד כגון: האם נוצרות ביציות בגוף האשה הבוגרת, והאם מקורו של הסרטן בתא יחיד.
שפירא מתגורר בנטף. הוא אב לשלושה בנים מנישואיו הראשונים. כיום נשוי לפסנתרנית רויטל חכמוב, ולהם בת. החיבור ביניהם מניב סדרות קונצרטים שמתקיימות באולם הקשתות שהותקן בתוך ביתם בנטף שבהרי ירושלים. ברמה המקצועית המוזיקלית, הקים שפירא הרכב בשם "בא-רוק בו הוא חבר בתפקיד זמר בס-בריטון. ההרכב מתמקד במוזיקה מתחום הבארוק. הוא קיבץ סביבו מוזיקאים מובילים בתחום הבארוק בישראל ואיתם את הבמאית שירית לי וייס, ויחדיו הם יצרו סדרה של שלוש "אופרות בארוק" קלילות עם בימוי עכשווי ומבט אקטואלי סאטירי (יעלה אביטל: סופרן, אודי שפירא: בס-בריטון, יזהר קרשון: צ׳מבלו, גלעד הילדסהיים: כינור).
Sua Cara

וידאו קליפ

הווידאו קליפ שיצא לסינגל זכה להצלחה עולמית, וביומו הראשון ביוטיוב מונה הצפיות שלו עמד על למעלה מ-25 מיליון צפיות. דבר אשר הופך אותו לקליפ השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים ב-24 שעות ביוטיוב, ול-9 הנצפה ביותר בכל הזמנים סביב כל פלטפורמה אינטרנטית אפשרית. דבר בולט נוסף שהצליח לעשות הוא שהפך לווידאו קליפ ה-20 שהגיע הכי מהר ל-100 מיליון צפיות.  
נכון לאוקטובר 2017, מונה הצפיות שלו עולה על למעלה מ-200 מיליון צפיות. הקליפ צולם במדבר, בו ניתן לראות את אניטה ופאבלו רוקדות וזזות בקצב אחיד לצלילי המוזיקה, כשברקע אופנוענים נוסעים סביבן במהירות רבה ומפזרים אבק לכל עבר.
מוזה

המוזות ביצירות אמנות

עוד בימי יוון ורומא המוזות היו נושא אהוד ונפוץ באמנות. אמנים יוונים ורומים רבים תיארו את המוזות על גבי ציורים, פסלים, כדים וחפצי אמנות אחרים. למן תקופת הרנסאנס, משחודש הקשר האמנותי למסורת הקלאסית, התפשט הנוהג לשייך לכל מוזה חפץ מיוחד - ולעיתים, אף תנוחה מסוימת - המייצגים את תחום שלטונה. כך, קאליופה (שירה אפית) וקליאו (היסטוריה) החזיקו כלי כתיבה, דוגמת מגילות קלף ועטי קולמוס; אוטרפה (מוזיקה) הוצגה מנגנת בחליל; אראטו (שירת אהבה) וטרפסיכורה (מחול) תוארו מנגנות בלירה. בידי מלפומנה (טרגדיה) ותאליה (קומדיה) הושמו מסכות תיאטרון, אך בעוד שהראשונה החזיקה מסכה טרגית, השנייה החזיקה מסכה קומית. פוליהימניה (שירי תהילה לאלים) הוצגה רצינית ומהורהרת, ואוראניה (אסטרונומיה) החזיקה בידה גלובוס.