המנון הונדורס

היסטוריה

בשנת 1904, נשיא הונדורס באותה תקופה, מנואל בונילה, ביקש ממספר כותבים לאומיים שיכתבו שירי המנון ויבחרו מביניהם את השיר המתאים ביותר, אך רק בשנת 1910, במהלך כהונתו של הנשיא מיגל דווילה, התחרות נפתחה רשמית. ב-1912, הקונגרס הלאומי פסק לבטל את התחרות מכיוון שכל 10 היצירות שהוגשו עד אותה תקופה לא עמדו בדרישות.
בשנת 1915, הממשלה, בראשות הנשיא אלברטו ממברנו, חוקקה כי ההמנון הנכתב על ידי אוגוסטו קונסטנטינו קואלו והולחן על ידי קרלוס הרטלינג יהפוך להמנון הרשמי של המדינה. חוק זה יצא לפועל ב-23 בינואר, 1917 כאשר ההמנון זכה לראשונה למעמד רשמי.

מבנה

ההמנון הלאומי של הונדורס מורכב משמונה בתים, כולל הפזמון. כל בית בנוי משמונה שורות, סך הכל ההמנון בנוי מ-64 שורות. באופן מוזיקלי ההמנון מכיל שבעה בתים שכל אחד מהם שרים פעם אחת ובסיום כל בית שרים את הפזמון. נהוג לשיר את ההמנון במשקל ארבעה רבעים, את הפזמון שרים באלגרו (שמח, צבאי ומלא הבעה) ואת שאר הבתים באנדנטה (איטי יותר, פאסיבי, מתון ועצוב). את ההמנון שרים בסולם סי במול מז'ור.
ששת הבתים הראשונים של ההמנון מתארים בסדר כרונולוגי אירועים היסטוריים חשובים בתולדות הונדורס, מתחילת התקופה הטרום קולוניאליסטית עד לעצמאותה. הבית השביעי בשונה מקודמיו מתאר את ההגנה על המולדת וקורא לתושביו להגן על מדינתם. הפזמון מתאר את הדגל וסמל המדינה.

פירוש

הפזמון מתאר את דגל וסמל הונדורס. בחלקו הראשון של הפזמון, מתואר דגל הונדורס בעזרת דימוי השמיים שנחצים על ידי פס מושלג וחמישה כוכבים בהירים הנמצאים במעמקיו. בחלקו השני של הפזמון מתאר הסמל.
הבית הראשון, מספר על גילויו של כריסטופר קולומבוס ב-1502 את הונדורס. הונדורס מתוארת כ-"הודית בתולה ויפה", היא מדומה להודית מכיוון שקולומבוס היה סבור שהגיע להודו כשגילה אותה ולבתולה כי מעולם אף זר לא הגיע אליה. בהמשך הבית מתואר כי יופים של חופיה הם אלו שמשכו את קולומבוס וכמחוות הערצה אליהם נשק להם.
הבית השני, מספר על חזרתו של קולומבוס לספרד ממסעו האחרון. קולומבוס גילה את הונדורס במסעו הרביעי והאחרון, לאחר שעבר ביבשות ואיים רבים, בעת חזרתו לקח שלל מהאי וחזר באוגוסט 17 באותה השנה לדווח למלכי ספרד, איזבלה ופרננדו. דיווח זה הוביל בסופו של דבר לכיבוש הספרדי. בהמשך הבית מתוארת הונדורס כמרימה את מצחה בחשש וחרדה מהדגל המשונה שהיא מגלה שמונף עליה, דגל האימפריה הספרדית.
הבית השלישי מתאר את הקרבות העקובים מדם שהביאו איתם הכובשים הספרדים. הכיבוש הספרדי התקבל בהתנגדות קשה מצד הילידים תושבי הונדורס, הבית מתאר את הקרב שבין למפירה, מנהיגם של המורדים הילידים, לבין הכובש הספרדי פרננסיקו דה מונטז'ו. לאחר קרב בין כוחותיו של למפירה לכוחותיו של פרננסיקו, למפירה נסג לפסגת הר מבוצרת ומשם הנהיג התנגדות במשך חודשים רבים. לבסוף, הספרדים שיכנעו אותו לצאת ולנהל איתם מסע ומתן וכשיצא חייל ספרדי חמוש בארקבוז ירה בו למוות, מה שהוביל לכניעתם של הילידים. 
הבית הרביעי מתאר כיצד שלושת מאות הקולוניזציה עברה על הילידים תושבי הונדורס. בתקופה זו הילידים שירתו והיו עבדיהם של השליטים והרשויות הקולוניאליסטיות. הרצון לעצמאות וחופש בער בילידים שהיו משועבדים אך רצונם ותביעתם לחופש זה התנדו ברוח, "אל האטמוספירה הכחולה". לבסוף, שמעו הילידים את ההד של תנועות המהפכה מעבר לאוקיינוס האלטנטי שהביאו קץ לקולוניזציה.
הבית חמישי מתאר את השפעותיה של המהפכה הצרפתית, שהתרחשה בשנת 1789, על הילידים תושבי הונדורס. חלקה הראשון של הפסקה מתארת את מאבקה של צרפת, ובעצם משווה באופן עקיף אותה להונדורס, במשך מאות כנגד השלטון המלוכני בצרפת עד שהתעוררה בעזרת כוחו של ז'ורז' דנטון. המהפכה הצרפתית היוותה עבור תושבי הונדורס מקור השראה ותקווה והראה להם כי דרישה לזכויות החירות, החופש והשוויון ופירוק השלטון הרודני הוא אפשרי. ז'ורז' דנטון היה מהפכן צרפתי שהצביע בעד הוצאתו להורג של לואי השישה עשר שהיה סמל השלטון הישן. המלך לואי השישה-עשר נשפט לעונש מוות מהסיבה שפגע בחירותם של האזרחים ובבטחון הלאומי של צרפת. באותה תקופה נקבע החוק הכללי לסגוד לחופש ולחירות שיוצגו על ידי "אלת התבונה", מרים.
הבית השישי מדמה את הונדורס לצרפת, מכיוון שכמו צרפת הפכה לחופשיה והתנערה מידי השליטים העריצים כך גם הונדורס התנערה מהקולוניזציה הספרדית ומהעבדות כשקיבלה את עצמאותה ב-15 בספטמבר, 1821.  בהמשך הבית מדומה עזיבת הקולוניאלסטים לציפור שחורה העפה הרחק מהמדינה. 
הבית השביעי והאחרון שונה בתחליתו משאר בתי ההמנון מכיוון שאינו מתאר אירוע היסטורי כלשהו וקורא להגן על הסמל ודגל המדינה.