google/wiki40b huggingface dataset:
ויקטור אלטר

ביוגרפיה

הוא נולד בעיר מלבה, בפולין של היום, במשפחה חסידית עשירה. הוא למד בבלגיה, באוניברסיטת גנט, שם קיבל את התואר ב-1912 בהנדסת מכונות. לאחר קבלת התואר הוא חזר לוורשה והצטרף אל הבונד. הוא נעצר על ידי השלטונות עקב פעילותו הפוליטית ונשלח לסיביר. הוא הצליח להימלט והגיע לבריטניה, שם הצטרף אל מפלגת הלייבור.
לאחר מהפכת אוקטובר הוא חזר לרוסיה, לאחר 1918 הוא השתקע בפולין שזה עתה זכתה בעצמאות. הוא היה אחד המנהיגים של הבונד בפולין בתקופה שבין מלחמות העולם. בספטמבר 1939 כשגרמניה הנאצית פלשה לפולין וברית המועצות  פלשה לשם מהכיוון השני, מצא אלטר את עצמו בצד הסובייטי. ב-29 בספטמבר 1939 הוא נעצר על ידי נ.ק.ו.ד.. ב-1941 הוא נידון למוות, אך עונשו הומר בעשר שנות מאסר. הוא שוחרר מהכלא לאחר פלישה גרמנית לברית המועצות.

מותו

לאחר שחרורו מן הכלא החל להקים את הוועד היהודי האנטי פשיסטי, השלטונות הסובייטים תכננו למנותו בתור מזכיר כללי של הוועד. הוא שוב נעצר על ידי הסובייטים יחד עם הנריק ארליך ב-4 בדצמבר 1941 בטענה על קשרים עם הביון הגרמני. ב-17 בדצמבר 1941 הוצא להורג בירייה. לפי מקורות אחרים, ההוצאה להורג בוצעה רק ב-17 בפברואר 1943.
מלון מר

תיאור

המלון המר הוא מטפס עשבוני בעל קנוקנות המגיע עד לגובה של 5 מטר. העלים פשוטים, מנוגדים, בעלי 3-7 אונות, באורך של 4-12 ס"מ. הצמח חד-ביתי, כלומר על כל צמח פרחים זכריים ונקביים נפרדים בצבע צהוב.
הפרי בעל קליפה גבשושית וצורה מאורכת ייחודית. הפרי חלול, עם שכבה דקה יחסית של בשר העוטפת את חלל הזרעים המרכזי, המלא במספר זרעים שטוחים וליבה. הזרעים והליבה בעלי צבע לבן כאשר הפרי בוסר, ומשתנה לאדום לאחר ההבשלה. הזרעים אינם מרירים במיוחד וניתן להסיר אותם לפני הבישול, הליבה לעומת זאת מקבלת טעם מתוק בהבשלה מלאה. בשלב זה הליבה יכולה להיאכל ללא בישול, אך הבשר יהיה קשה מדי לאכילה.
ליבת הפרי האדומה והמתוקה משמשת כמרכיב בסלטים מיוחדים בסגנון מזרח אסייתי. לבשר מרקם פריך ומימי בדומה למלפפון או פלפל ירוק. הקליפה רכה ואכילה. הפרי לרוב נאכל במצב בוסר. הגם שהפרי ניתן למאכל גם במצב חצי בשל כאשר צבעו צהוב, טעמו נהיה מריר יותר עם ההבשלה. פרי בהבשלה מלאה משנה את צבעו לכתום, מקבל מרקם רך ועיסתי, והוא מריר מדי למאכל. בנוסף, הפרי מתבקע למספר חלקים אשר מסתלסלים לאחור בחושפם זרעים בעלי ציפה אדומה דביקה ומבריקה.
מלון מר קיים במגוון גדלים וצורות. המלון מר האופייני לסין הוא באורך 20-30 ס"מ, מאורך עם קצוות כהים, בעל בליטות עדינות, וצבע ירוק בהיר. המלון מר האופייני להודו לעומת זאת, צר יותר, בעל קצוות חדים, צבעו ירוק או לבן, ופני השטח מכוסים ב"שיניים" משוננות דמויות משולש. בין שתי דוגמאות קיצוניות אלו ישנו מגוון אינסופי של צורות.

שימוש קולינרי

מלון מר כמעט ולעולם לא מעורבב עם ירקות אחרים בגלל מרירותו הגבוהה, אף על פי שניתן להפחית מרירות זו במידה מסוימת על ידי השריה במלח ושטיפה לאחר מכן. מלון מר נפוץ בבישול הסיני בשל מרירותו, במוקפצים, מרקים ותה. הפרי אהוד גם בבישול ההודי, כאשר לעיתים קרובות מכינים אותו עם תפוחי אדמה ויוגורט מהצד כדי להפחית מרירות.
הפרי אינו נפוץ כל כך ביפן אך מהווה מרכיב מרכזי במטבחי אוקינאווה. באינדונזיה, הפרי משמש במגוון מנות כמו מוקפצים, בישול בחלב קוקוס, ומאודים. בוייטנאם, פרוסות מלון מר טריות נצרכות עם שבבי בשר מיובש. מלון מר ממולא בחזיר טחון מוגשים כמרק קייצי אהוד בדרום. הפרי אהוד גם בנפאל, ופקיסטן. בפיליפינים הפרי מכונה בשם אמפליה, ומשמש במגוון מנות. 
זרעי מלון מר הם בעלי טעם מתוק, וגם כן ניתנים למאכל, אך ידועים כמעוררי בחילה. מלון מר מכיל כמות גבוהה של ויטמין C, וחומצה פולית.

שימושים רפואיים

מלון מר משמש ברפואה הסינית במשך שנים רבות. כמו רוב המאכלים המרירים, המלון מר עוזר לבעיות עיכול.
ההתכווצות הגדולה

בתחום הקוסמולוגיה הפיזיקלית, ההתכווצות הגדולה או הקריסה הגדולה הוא אחד מהתרחישים האפשריים לגורל היקום. בתרחיש זה, תהליך התפשטות היקום יעצר ובסופו של דבר ינוע בכיוון ההפוך, יקרוס ולבסוף יסתיים כסינגולריות חור שחור או כנקודת התחלה חדשה ליקום עם התרחשות מפץ גדול נוסף. תאוריה זו נזנחה לאחר שהוכח שקצב התפשטות היקום רק מאיץ ולא מאט.

סקירה כללית

אם גודל היקום סופי ומהירות התפשטות היקום לא עולה על מהירות המילוט, המשיכה הכבידתית ההדדית של כל החומר בסופו של דבר יגרמו ליקום להתכווץ. אם האנטרופיה תמשיך לגדול בשלב ההתכווצות, ההתכווצות ה מהיפוך הזמן של ההתרחבות. בעוד שבתחילתו, היקום היה אחיד מאוד, יקום מתכווץ עשוי להפוך ליותר ויותר כבד. בסופו של דבר כל החומר יקרוס לחורים שחורים, ומאוחר יותר יתגבש ליצור חור שחור אחיד או נקודת סינגולריות של ההתכווצות הגדולה.
חוק האבל מודד את המצב הנוכחי של התרחבות היקום ואת חוזק כוח הכבידה התלוי בצפיפות ובלחץ של החומר ביקום, במילים אחרות מה שנקרא הצפיפות הקריטית של היקום. אם צפיפות היקום גדולה יותר מהצפיפות הקריטית, החוזק של כוח הכבידה יעצור את היקום מלהתרחב והיקום יקרוס בחזרה לתוך עצמו-בהנחה שאין חומר הדוחה אותו כמו הקבוע הקוסמולוגי. לחלופין, אם צפיפות היקום פחותה מהצפיפות הקריטית, היקום ימשיך להתרחב וכוח משיכה לא יספיק כדי לעצור את היקום מלהתרחב. תרחיש זה נקרא 'הקפיאה הגדולה', במצב זה היקום מתקרר ככל שהוא מתרחב ומגיע למצב של אנטרופיה. תאוריה נוספת מציעה שהיקום יקרוס למצב שבו התחיל ומשם לעוד מפץ גדול, כך שבתרחיש זה היקום ימשיך להתקיים לנצח, אך יעבור דרך שלבי ההתפשטות (המפץ הגדול) וההתכווצות (ההתכווצות הגדולה).
תצפיות בסופרנובות רחוקות ומיפוי עדכני של קרינת הרקע הקוסמית הביאו את הקוסמולוגים להבנה שהתפשטות היקום לא מואטת על ידי כוח המשיכה אלא מואצת על ידי מה שמכונה אנרגיה אפלה. משכך, הגיעו למסקנה שההתכווצות הגדולה לא תקרה.
תרחישים אפשריים נוספים לגורל היקום הם מות החום של היקום והקריעה הגדולה.
איתן אטיה

איתן אטיה (נולד ב- 21 באוגוסט 1968) הוא מנכ"ל פורום ה-15.

ביוגרפיה

אטיה שירת כטייס קרב בחיל-האוויר ובתפקידים שונים ביחידת שלדג. בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1997 ל-1998 התמחה אצל היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין.
בין השנים 1999 עד 2002 שימש אטיה כיועץ מקצועי לשלושה שרי משפטים. היה ממנהלי פרויקט תהליך פירוק משרד הדתות בשנת 2000 והיה שותף לרפורמות נוספות במשרד המשפטים.

פורום ה-15

בשנת 2002 היה אטיה ממקימי המטה הניהולי של פורום ה-15 (פורום הערים העצמאיות) ומשמש מאז כמנכ"ל הפורום. הפורום הוא ארגון המאגד את 15 הערים העצמאיות בישראל, ערים שאינן מקבלות מענקים מהממשלה, כגון "מענקי איזון" או "מענקי פיתוח". 
במהלך שנים אלה היה שותף לקידום ותכנון יוזמות שהשפיעו על פניו ומעמדו של המטרופולין בישראל, בהן: קידום תוכנית מתאר ארצית (תמ"א 35) - תוכנית המתאר הארצית המשולבת לבניה, לפיתוח ולשימור, אשר שמה  דגש על פיתוח הריכוזים העירוניים של ישראל ובלימת תופעת הפרוור; קידום רפורמות חקיקה בתחומי השלטון המקומי, המיסוי העירוני, בתחום התכנון והבניה ובתחום הסביבה; קידום יוזמות כלכליות וטכנולוגיות עירוניות; ייצוג הערים הגדולות בכנסת ובממשלה; והובלת מאבקים ציבוריים שונים, לרבות מאבק להגנה על החינוך הממלכתי בישראל, מאבק כנגד החלטת מינהל מקרקעי ישראל להפשרת הקרקעות  החקלאיות בישראל לבנייה מסיבית ועוד.
בשנת 2008 עמד מאחורי התוכנית לצירוף הערים הגדולות בישראל לאמנה הבינלאומית להגנת אקלים ולצמצום פליטות גזי חממה של הארגון הבינלאומי ICLEI (ביוזמה זו חברות כל ערי העולם המובילות – ניו יורק, לונדון, פריז, טוקיו, סן-פרנסיסקו, לוס אנג'לס ועוד, וכעת גם הערים הגדולות של מדינת ישראל). תוכנית זו מקדמת בכל הערים הגדולות בישראל תוכניות אב עירוניות להפחתת זיהום אוויר וצמצום פליטות גזי חממה, תוך שימת דגש מיוחד על טיפול בפסולת ומיחזורה, קידום בנייה ירוקה והתייעלות אנרגטית במבנים, שימוש מושכל ובר-קיימא במרחב הציבורי, ושיפור ושכלול התחבורה הציבורית והשימוש בה.
אטיה נשוי ואב. הוא מתגורר עם משפחתו בתל אביב.
תוכנית הגשה

תוכנית הגשה היא מכלול של תוכניות וטפסים המוגשים עבור קבלת היתר בנייה לוועדה המקומית לתכנון ובנייה. תוכנית ההגשה מכונה "גרמושקה" (מכיוון שהיא מקופלת כמו אקורדיון) ו- "התיק הוורוד" (מכיוון שהיא מאוחסנת בתיק קרטון בצבע ורוד). על פי תיקון 101 לחוק התכנון והבנייה יועברו החל מינואר 2016 תוכניות הגשה כקבצים בלבד.
המוסד להשתלמות

"המוסד להשתלמות" (נקרא גם בשם "בית הספר לדיפלומטים") נוסד בשנת 1946 כחלק מההכנות של הסוכנות היהודית לקראת האפשרות של הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל. המוסד הכשיר את הדור הראשון של דיפלומטים מקצועיים בארץ ישראל והכין את התשתית להקמתו של משרד החוץ ולביסוס שירות החוץ המקצועי של מדינת ישראל.

המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית

עם הקמת הסוכנות היהודית בשנת 1929 כוננו בה מחלקות. המחלקה המדינית הייתה אמונה על ניהול יחסי החוץ של היישוב והייתה למעשה המשכה של המחלקה המדינית של ההנהלה הציונית, שפעלה עוד מראשית ימי המנדט הבריטי. במהלך שנות המנדט עשה מפעל ההתיישבות הציוני בארץ ישראל צעדים גדולים קדימה לקראת הקמת מדינה יהודית. במקביל הלך וגבר ערכה של המחלקה המדינית של הסוכנות והיא החלה להתנהל כעין משרד חוץ של המדינה שבדרך. לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כשהאפשרות של הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל הלכה ונהייתה ממשית, הוחלט במחלקה המדינית על הקמת "המוסד להשתלמות", כדי שישמש את משרד החוץ של המדינה שבדרך.

המוסד וחניכיו

המשימה של הקמת המוסד להשתלמות, שכונה גם "בית הספר לדיפלומטים", הוטלה על ולטר איתן. איתן שאף להקים מוסד שיכשיר את העתודה הניהולית הבכירה של המדינה העתידית בכלל, ולא רק של משרד החוץ. במודעה שפורסמה ביוני 1946 בעיתונות הארץ-ישראלית נכתב:
"המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית לא"י עומדת להקים מוסד להשתלמות, אשר מתפקידו יהיה לחנך עובדי ציבור שיפעלו בעיקר בתחום המגע עם גורמי חוץ [...] הכוונה היא לקבל למוסד תלמידים מוכשרים ובעלי השכלה על מנת שאפשר יהיה למנות מבין גומרי המוסד לתפקידים אחראיים מטעם המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית או מוסדות צבוריים יהודיים אחרים. תפקידים אלה יהיו בדרך כלל בעלי אופי מנהלתי או מדיני ומקום השרות יהיה בארץ או בחו"ל. 
המוסד להשתלמות יאורגן כפנימייה (מקומו יהיה בירושלים. הלימודים יימשכו שנה וחצי ויחולקו לשלושה זמנים. שכר הלימוד הכולל דמי פנימייה, נקבע ל-75 לא"י לזמן. [...] מועמדים, בעיקר בגילים 28-22, המעוניינים להתקבל למוסד, מתבקשים לפנות בכתב למחלקה המדינית של הסוכנות."
כ- 600 מועמדים ניגשו למכרז. לאחר תהליך ארוך של בחינה וסינון של המועמדים, שכלל שלושה שלבים, נבחרו 25 חניכים, כולל חמש נשים, בהם: יהושפט הרכבי, אהרן יריב, מרדכי גזית, משה אראל, שאול קריב, אורה הרצוג, אסתר הרליץ, חנה פרגר (פלטי) ואחרים.   
את בית הספר ניהלו ולטר איתן וסגנו אריה לבבי. ההשתלמות החלה בנובמבר 1946 והסתיימה באביב 1948. במשך הלימודים יצאו החניכים למשימות שונות מטעם "ההגנה", כמו שמירות ותצפיות. עם פרוץ המאורעות בעקבות החלטת האו"ם על תוכנית החלוקה התגייסו תלמידי המוסד לכוחות המגן. כמחצית מהם לא סיימו את ההשתלמות.

"קווים למבנה משרד החוץ"

מעבר לחובותיהם כתלמידי המוסד, הוטלה על החניכים המשימה לתכנן את משרד החוץ העתידי. החניכים החלו לחקור את מבנה משרדי החוץ במדינות חשובות, בדגש על בריטניה, צרפת וארצות הברית. העבודה שהכינו על בסיס מחקרם נקראה "קווים למבנה שירות החוץ של המדינה היהודית" והיא הוגשה לוועדת המצב בינואר 1949. העבודה, שסווגה כסודית, קבעה בין היתר כי "יש צורך לנהוג בחיסכון. אסור לנו להוציא על משרד החוץ יותר מן הדרוש בהחלט". בנוסף, על פי המסמך, על הדרגה הגבוהה ביותר בשירות החוץ החדש להיות ציר ממונה על צירות (ולא שגריר), וזאת מטעמי צניעות. המסמך כלל גם הצעה מפורטת לגבי מבנה משרד החוץ תוך חלוקה בין אגף טריטוריאלי, אגף פונקציונלי ואגף מנהלי. המלצות אלו שימשו כמסד שעל בסיסו הוקם משרד החוץ הישראלי.
צפניה

ספר צפניה

ספר צפניה הוא ספר קצר, בן שלושה פרקים בלבד, המתאר את "יום ה'", שבו יוענשו אותם האנשים שאינם נאמנים לה'. בנוסף ליהודה, יבוא חורבן על עמים נוספים, ובפרט: פלשת, עמון, מואב ואשור. בסופו של דבר ה' ישיב את שבות יהודה וכל העמים יכירו בה'. ככל הנראה מכוונת נבואה זו לעלייתה של האימפריה הכשדית (הבבלית), שעתידה להמיט הרס וחורבן על כל ממלכות האזור בעת כיבושה אותן.
ספר צפניה הוא התשיעי בקובץ התרי עשר. לדברי ראב"ע: 'ובעבור היות צפניה בימי יאשיהו, שֹמוּהוּ תשיעי, כי האחרים (הבאים אחריו) היו אחרי גלות בבל'
בדומה לנבואותיהם של יונה ונחום, נבואות צפניה צופות את חורבן האימפריה האשורית ובירתה נינוה. כמאה שנים קודם לצפניה, אימפריה זו החריבה את ממלכת ישראל והגלתה את תושביה, וכן היא החריבה את רוב ערי יהודה מלבד ירושלים. בשנת 612 לפני הספירה אכן נפלה נינוה בידי חילות בבל ומדי.
הרעיון של "יום ה'" כיום הדין לחוטאים מופיע גם בנבואותיהם של עמוס, ישעיהו ויואל.
בדומה לנביאים אחרים בזמנו, כמיכה וישעיהו, התרעם צפניה במיוחד על עשירי הארץ. הוא התנבא כי "גם-כספם גם-זהבם לא-יוכל להצילם", והוסיף כי - "וְהָיָה, בְּיוֹם זֶבַח ה', וּפָקַדְתִּי עַל-הַשָּׂרִים, וְעַל-בְּנֵי הַמֶּלֶךְ--וְעַל כָּל-הַלֹּבְשִׁים, מַלְבּוּשׁ נָכְרִי." חוקר הדתות רוברט רייט העלה בספרו "האבולוציה של האלוהים" תאוריה לפיה צפניה ונביאים אחרים התרעמו על אי-השוויון שרווח באותו הזמן בממלכת יהודה כתוצאה מהסחר בינה לבין המדינות הסובבות, וממנו נהנו במיוחד דווקא העשירים, בעוד שפשוטי העם נותרו בעוניים.
פומי

פומי הוא כלב רועים הונגרי, ששימש בעבר לצורך שמירה על צאן במרעה.
זהו מין שפותח בעבר עבור רעיית צאן, מהכלאה של פולי ושפיץ גרמני.
צבעו של הפומי הוא לרוב אפור. גובהו נע בין 34 ל-47 סנטימטר ומשקלו בין 11 ל-16 קילוגרם.
גרשון חן

ביוגרפיה

נולד ברוהצ'וב לדוד ונחמה מינה חן. אביו היה בנו של אברהם אהרן בן הרב פרץ חן. אחיו הוא הרב יוסף חן. למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ' ובהורדשיץ. בה'תר"ע מונה על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון בעודו תלמיד בישיבה למשגיח זמני בישיבה בלובביץ'.
בהוראת אדמו"ר הרש"ב למד הוראה הלכתית, והוסמך לרבנות על ידי הרב סעדיה באליטר, הרב יצחק יואל רפאלוביץ', הרב דוד יעקובסון, דוד אביו הרב דוד צבי חן, בנו הרב מנחם מנדל חן והרב שמריהו יהודה לייב מדליה.
בה'תרע"ב נישא לגיסיא בת הרב חיים לייב איטקין שהיה רב העיר אולקסנדריה ונפטר כשנה קודם השידוך. עם נישואיו ירש את תפקיד חמיו, הדבר התפרסם גם בעיתון האח. בה'תרע"ט ייסד באולקסנדריה סניף של ישיבת תומכי תמימים ועמד בראשה. בה'תרפ"ז נטל חלק בוועידת קרוסוטען.
בט' באב ה'תרצ"ג עלה הרב חן לישראל והתגורר בחיפה, שם הוסמך על ידי הרב קוק ומונה בהמלצתו לדיין בבית הדין הרבני. בה'תשכ"ב עבר לירושלים ומונה לרב שיכון חב"ד. בה'תשל"ח נפטר ונקבר בהר הזיתים. לא הותיר אחריו צאצאים.
גרפלקס

גרפלקס (באנגלית: Graflex) הוא שמה של חברה לייצור מצלמות, ושם של דגמי מצלמות אחדים מתוצרתה. מצלמות הגרפלקס היו ממצלמות הרפלקס (SLR) הראשונות, ושימשו כמצלמות עיתונות פופולריות במחצית הראשונה של המאה ה-20, לצד תואמתה הגרמנית, מצלמת ה-ICA.

היסטוריה

מצלמת גרפלקס הראשונה נבנתה בידי ויליאם פ. פולמר (William F. Folmer) ב-1898. החברה שבבעלות פולמר נקראה במקור 'פולמר את שווינג - חברה לייצור' (Folmer and Schwing Manufacturing Company), שנוסדה בניו יורק כחברה לייצור מנורת גז. כששוק מנורות הגז החל לשקוע, עברה החברה לייצור אופניים, ובנוסף מכרה מצלמות של יצרנים אחרים. לבסוף החלה החברה לייצר מצלמות בעצמה, וזנחה את ייצור האופניים. החברה נרכשה ב-1905 על ידי ג'ורג' איסטמן, וב-1907 הפכה לחטיבת 'פולמר את שווינג' של חברת קודאק, שבבעלות איסטמן. לאחר מספר שינויים זמניים בסטטוס ובשם החברה, היא הפכה לבסוף ל'תאגיד גרפלקס' ב 1945.

מבנה

רוב מצלמות הגרפלקס היו מצלמות רפלקס (SLR) בעלות עדשה אחת. מצלמות הגרפלקס מדגמי "גרפלקס ג'וניור", סדרת B בעלת הגב המסתובב (למעבר בין צילום רוחב לצילום אורך) וסדרת Super D, גם היא עם גב מסתובב, נבנו באופן די דומה: מעל לגוף המצלמה מוקמה עינית מתקפלת מכוסה ברדס, ותחתיה היה מסך המיקוד. במרכז גוף המצלמה הייתה מראה אלכסונית, ששיקפה את הדימוי שנוצר דרך העדשה על מסך המיקוד. במישור המוקד (כלומר, צמוד לסרט הצילום) מוקם התריס. מאחר שהדימוי שהוקרן על מסך המיקוד נוצר על ידי אותה עדשה שאיתה נוצר התצלום הסופי, ניתן היה לבדוק בדיוק רב את החדות ואת עומק השדה של התמונה. בזמן הצילום המראה זזה ממקומה ואיפשרה לאור לעבור דרך גוף המצלמה לכיוון סרט הצילום. בעת צילום נפתח התריס, שצמוד לסרט, ומאפשר לאור שמוקרן מהעדשה לפגוע בסרט וליצור את החשיפה. זהו העיקרון הבסיסי של כל מצלמות הגרפלקס, והוא העיקרון שעומד בבסיס רוב מצלמות הרפלקס.
מצלמה זו הותאמה לסרטים בפורמט 2 1/4X 3 1/4" (6X9 ס"מ) עד ל-8X10 אינץ', כאשר הפופולרי ביותר הוא 4X5 אינץ'.
על מנת לקבוע את מהירות הצמצם על המשתמש לגלול את הצמצם לאחת מרמות המתיחות האפשריות בעזרת מפתח, ואז לקבוע את גודל החרך. הטבלה בצד המצלמה הראתה את מהירות הצמצם עבור כל קומבינציה.
מצלמות גרפלקס ספיד גרפיק (Graflex Speed Graphic) מתקפלות, שיוצרו מ-1912 ועד 1973, עבדו גם הן עם תריס שמוקם על מישור המוקד, למרות שלעיתים קרובות משתמשים בהן עם תריס שמורכב בתוך העדשה. כתוצאה מתנועת התריס לרוחב הפריים, נחשף הסרט בהדרגה (צד אחד לפני הצד השני, ולא בו זמנית), ובתמונות רבות של תנועה מהירה, למשל, במרוצי מכוניות, נוצר עיוות, כך שגלגלי המכוניות מקבלים צורה אליפטית ונוטים קדימה. סממן זה הפך למאפיין המקובל למהירות ומאיירים רבים ויוצרי סרטים מצוירים משתמשים בו על מנת לתאר מהירות גבוהה.
רוב צילום הספורט בשנות ה-20 המוקדמות נעשה באמצעות מצלמות גרפלקס או מצלמות דומות להן, עם תריס עשוי בד, שמוקם במישור המוקד. על מנת להשיג מהירות תריס גבוהה מספיק לצורך הקפאת תנועה מהירה, הם היו חייבים להשתמש בחרך צר, כך שבכל רגע נחשף חלק אחר בסרט הצילום.
דגם מקביל לגרפלקס הוא ה ICA.
ואקה דה לה לונה

ואקה דה לה לונה (Huaca de la Luna, בשילוב של קצ'ואה וספרדית: "ואקת הירח") הייתה ואקה עשויה לבני חימר שנבנתה על ידי בני המוצ'ה בצפון פרו. במתחם שבינה לבין ואקת השמש הסמוכה (ואקה דל סול) שכנה עיר הבירה של המוצ'ה, המכונה בידי ארכאולוגים בני ימינו "סֶרוֹ בְּלאנְקוֹ" ("הגבעה הלבנה").
אף שהיא קטנה מוואקה דל סול, מספקת ואקה דה לה לונה יותר מידע לארכאולוגים, וזאת משום שוואקה דל סול סבלה מהרס ומביזה של הספרדים במאה ה-17.
על פי הערכות הארכאולוגים, שימשה ואקה דה לה לונה בעיקר למטרות טקסיות ודתיות. אורכה של הוואקה כ-290 מ', רוחבה כ-210 מ', והיא בנויה מ-3 חלקים עיקריים. חלקה הצפוני נהרס בידי בוזזים, ולכן תפקידו אינו ידוע לחוקרים. החלק המרכזי שימש לקבורה. ככל הנראה, נקברו במקום כהנים דתיים בכירים, משום שהקרמיקה שנמצאה בו היא באיכות גבוהה יותר מאשר מאתרי הקבורה שבוואקה דל סול. החלק המזרחי שימש לטקסים של הקרבת קורבנות אדם. במקום נמצאו ציורים המתארים טקסים אלה, וכן גולגולות רבות של הקורבנות, שהושלכו בסמוך לוואקה.
קירות הוואקה נצבעו בצבעים שונים - שחור, אדום, כחול, לבן וצהוב. עקב פגעי מזג האוויר דהו רוב הצבעים, אך בקירות פנימיים וקדומים יותר, עדיין ניתן להתרשם מהציורים. ברבים מהציורים מופיעה דמות האל של בני המוצ'ה, אָיָיפֶּק (Ayapec; "יודע כל").
ואקה דה לה לונה שוכנת כ-4 ק"מ מהעיר טרוחיו של ימינו.
השירות למאבק בסמים (טורקמניסטן)

השירות למאבק בסמים של טורקמניסטן ידוע רשמית בשם השירות הממלכתי להגנת בריאות הציבור (בטורקמנית:  Türkmenistanyň sagdyn jemgyýet howpsuzlygyny goraýyş döwlet gullugy) והוא הזרוע הממשלתית העיקרית בטורקמניסטן האחראית לאכיפת חוק המלחמה בסמים. 
הארגון הוקם תחילה כגוף עצמאי הכפוף לנשיא טורקמניסטן בלבד. ב-1 במרץ 2016 הוכפף הארגון למשרד הפנים.

היסטוריה

הארגון הוקם ב-18 בינואר 2008 כגוף משטרתי בשם השירות הממלכתי למלחמה בסמים' ולראשו מונה מיראט איסלאמוב. הרקע להקמת הארגון היה המצב הגאופוליטי במדינות מרכז אסיה והתגברות הסחר הלא חוקי בסמים המגיע ממחוז הלמנד שבאפגניסטן. מיראט הוחלף לאחר מכן באמאן גראייב.
ב-1 באוגוסט 2012 נשיא טורקמניסטן חתם על צו להפיכת השירות לשירות הממלכתי לביטחון הציבור, אמאן גראייב מונה לראש משמר הגבול הממלכתי ובמקומו מונה אטאדורדי אוסמאנוב לראש השירות הממלכתי לביטחון הציבור.
הסוכנות חתומה על הסכם שיתוף פעולה עם הסוכנות הטג'יקית למאבק בסמים.
לוק קייג' (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

לאחר שניסוי שהשתבש מעניק לו כוח על-אנושי ועור בלתי שביר, לוק קייג' הופך לעבריין נמלט המנסה לשקם את חייו בהארלם ועתיד להתמודד עם עברו ולהלחם עבור עירו.

פיתוח

לאחר פיתוח ממושך כושל של סרט באורך מלא אודות דמותו של לוק קייג' מאז 2003 בידי סרטי סוני וסרטי קולומביה, במאי 2013 הזכויות על הדמות חזרו לאולפני מארוול. מאוחר יותר באותה השנה, נודע כי חטיבת הטלוויזיה של מארוול מפתחת ארבע מיני-סדרות לייב אקשן אודות דמויותיהם של דרדוויל, ג'סיקה ג'ונס, לוק קייג' ואיירון פיסט, העתידות לעלות לשידור ברשת נטפליקס, וכי לאחר שידורן כל אלו יתאחדו בקרוסאובר לכדי סדרה אחת אודות קבוצת הדפנדרס. שנתיים אחר כך, לאחר שידורה של הסדרה הראשונה בפרויקט, "דרדוויל", ומעט לפני שידורה של הסדרה השנייה, "ג'סיקה ג'ונס", הוכרז כי את הסדרה אודות לוק קייג' יפתח ויפיק צ'או הודרי קוקר וכי הסדרה תיקרא בפשטות "לוק קייג'".

כתיבה

ג'ף לואב, מפיק הסדרה ומנהל חטיבת הטלוויזיה של מארוול, תיאר את הסדרה כ"סיפור של נמלט". מייק קולטר תיאר את הסדרה כ"בעלת נשמה" ו"עוצמתית" לעומת תחושת ה"אקשן אפל" של "דרדוויל" ו"תחושת הנואר" של "ג'סיקה ג'ונס". יוצר הסדרה צ'או הודרי קוקר תיאר את הסדרה כ"שילוב חזק של דרמה אפלה, תרבות ההיפ הופ ואקשן גיבורי-על קלאסי" וכינה אותה "הסמויה של מארוול". הסדרה מתרחשת "כמה חודשים" לאחר אירועי הסדרה "ג'סיקה ג'ונס", ומתמקדת בהארלם בניגוד לסדרות "דרדוויל" ו"ג'סיקה ג'ונס" המתרחשות בהלז קיטשן, דבר שקולטר תיאר כ"עולם אחר לגמרי". קולטר אמר כי קייג' הוא אדם "המנסה לגמור את החודש... הוא עובד בבר, הוא מתרוצץ סביב, ויש לכך סיבה טובה - הוא נמלט מהחוק, יש לו כמה שלדים בארון, הוא בעצם מנסה להישאר מתחת לרדאר. הוא זקוק לאנשים שהוא מסתובב איתם ומעדיף להיות לבד, אבל... אתה לא יכול לעשות את זה כגיבור-על. יש לך מתנות [כוחות-על], תשתמש בהם".
קולטר, בתגובה לשאלה על הסדרה ביחס ל"ג'סיקה ג'ונס", קולטר אמר כי "הסדרה היא בהחלט לא המשך או ספין-אוף של 'ג'סיקה ג'ונס'... אי אפשר לספר את סיפורה בלי לספר את סיפורו של לוק קייג'". כשנשאל האם לסדרה תהיה תחושת "למבוגרים בלבד" כמו ב"ג'סיקה ג'ונס", קולטר השיב למראיין "אם אתה חושב ש'ג'סיקה ג'ונס' היא למבוגרים, אנחנו צריכים להתעדכן... אנחנו נמשיך בקו של גיל 16 ומעלה". על שאלה האם הסדרה תתייחס לסוגיות גזע שונות דוגמת סוגיית חיי שחורים חשובים בהתחשב בעברה של הדמות בקומיקס (גבר שחור אשר הופלל ונשלח למאסר), קולטר אמר: "זו לא בהכרח הפלטפורמה שתעסוק בזה, אבל הדברים שהוא עובר במהלך הסדרה יצלצלו מוכרים לאנשים ברשויות אכיפת החוק... 'אנשי רחוב' יזדהו עם הדמות הזו".
דוד ניימן-לאקנבך

הרב דוד ניימאן המכונה רבי דוד לאקנבך (תק"פ, 1820 – תרס"ח, 1907) היה ראב"ד בעיר פרשבורג מתלמידי החת"ם סופר והכתב סופר.

ביוגרפיה

נולד בלקנבך שבאוסטריה, ליודא ורחל לבית קוניץ. בצעירותו למד תורה אצל רבי צבי הירש מאגליד (מורגנשטרן) אב"ד סנטגרוד, ואחר כך למד אצל החת"ם סופר בישיבת פרשבורג, ואחרי פטירתו למד אצל בנו הכתב סופר שהסמיכו לרבנות והכתירו בתואר "הארי שבחבורה" וכן העיד שאם נחקור ונדרוש בכל המדינה לאורכה ולרחבה לא נמצא כמעט ת"ח גדול כמו ר' דוד לקנבך. כמו כן הסמיכוהו להוראה רבי אברהם שאג ורבי יהודה אסאד.
בשנת תר"ט (1849) נשא לאישה את ברכה בת רבי שלמה ורטהיימר מהעיר פייזינג (Pezinok) שליד פרשבורג בסלובקיה.
נתמנה לדין בבית הדין בפרשבורג בשנת תרל"ז 1877. וכן מסר את שיעור ההלכה בישיבת פרשבורג. נשא ונתן בהלכה עם גדולי דורו ביניהם רבי מאיר אוירבך בעל האמרי בינה, רבי חיים סופר ורבי עזריאל הילדסהיימר. נפטר בד' בשבט תרס"ח, בהלווייתו הספידוהו רב העיר רבי עקיבא סופר ותלמידו רבי יצחק וייס הרב מוערבוי.
ספר תשובותיו בהלכה שו"ת ניר לדוד נדפס בירושלים לאחר פטירתו בשנת תרע"א על ידי אחיינו רבי שלמה אהרן ורטהיימר. ונדפס מחדש בתוספת תשובות חדשות על ידי צאצאיו בשנת תשמ"ב.
ליונל קיזריצקי

תחילת הקריירה

קיזריצקי נולד למשפחה ממוצא גרמני-בלטי. הוא למד באוניברסיטת דורפט בשנים 1829-1825, ולאחר מכן עבד כמורה למתמטיקה (בדומה לאדולף אנדרסן, יריבו במשחק האלמוות). בין השנים 1839-1838 התמודד קיזריצקי בדו-קרב בהתכתבות נגד קארל יאניש שהופסק עם עזיבתו של קיזריצקי לפריז. בפריז הפך קיזריצקי לשחקן מקצועני, שנתן שיעורים או שיחק תמורת סכום של חמישה פרנקים לשעה. בנוסף ערך בטאון שחמטאי.
מאסיווא

מאסיווא (בלטינית: Massiva; המאה ה-2 לפנה"ס) היה אציל נומידי, בנו של גולוסה ונכדו של המלך מסיניסה. רציחתו בשנת 110 לפנה"ס שימשה עילה למלחמת יוגורתה.

ביוגרפיה

מאסיווא היה בנו של גולוסה, שהיה בנו של מסיניסה. גולוסה מת ממחלה וכך גם אחיו אסטנבעל, וכך תפס האח השלישי מיקיפסה את השלטון. למיקיפסה היו שני בנים, היימפסל ואדהרבעל. וכן הוא אימץ את יוגורתה, בנו של אסטנבעל. לאחר מותו של מיקיפסה חילק את ממלכתו בין השלושה. אולם יוגורתה נפטר מהיימפסל, ואדהרבעל ניצל רק תודות להתערבות הרפובליקה הרומית. נומידיה חולקה לשתי ממלכות, אדהרבעל קיבל את החלק המערבי כולל הבירה קירטה, ויוגורתה קיבל את החלק המזרחי. אולם יוגורתה תקף לבסוף את אדהרבעל והביס אותו. מאסיווא שהיה ממקורביו של אדהרבעל, נמלט מקירטה זמן קצר לפני שיוגורתה בזז את העיר ורצח את אדהרבעל.
מאסיווא נמלט לרומא, שם קיבל אותו הקונסול ספוריוס אלבינוס בזרועות פתוחות. אלבינוס שאף להפוך את מאסיווא למלך נומידיה המערבית. יוגורתה שחשש מכך הטיל על שלישו בומילקר לחסל את מאסיווא. בומילקר ואנשיו ארבו למאסיווא ורצחו אותו. אולם בומילקר נתפס והודה במעשה. יוגורתה נאלץ לחזור לנומידיה, ונפתחה מלחמת יוגורתה.
Mycobacterium tuberculosis

פיזיולוגיה

M.tuberculosis הוא חיידק אווירני אובליגטורי (מיקובקטריום גראם-חיובי). בעוד שחיידקי Mycobacteria לא נראים כמתאימים לקטגוריה של גראם-חיוביים מנקודת מבט ניסויית (כלומר, הם לא שומרים על הצבע הסגול בצביעת גראם), הם מסווגים כחיידקים גראם-חיוביים יציבי-חומצה (תכונה המתייחסת ליכולתם של מספר סוגי חיידקים לא לעבור תהליך של איבוד צבע על ידי חומצה במהלך תהליכי צביעה) בגלל חוסר קרום התא החיצוני. החיידק מתחלק כל 15 עד 20 שעות – קצב איטי מאוד ביחס לחיידקים אחרים, שזמן החלוקה שלהם נמדד בדרך כלל בדקות (לדוגמה, החיידק E.coli מסוגל להתחלק בתנאים מיטביים כל 20 דקות). החיידק הוא בצילוס קטן, דמוי מתג, שיכול לעמוד בפני חיטוי חלש, יכול לשרוד בתנאי יובש במשך מספר שבועות ומסוגל לגדול רק בתוך אורגניזם מארח.

זיהוי

M.tuberculosis מזוהה במיקרוסקופ באמצעות מאפייני הצביעה שלו: הוא שומר על מספר צבעים לאחר שהוא נשטף בתמיסה חומצית, ולפיכך, הוא מסווג בתור "בצילוס יציב-חומצה" (AFB). בשיטת הצביעה הנפוצה ביותר, צביעת ציל-נילסן, AFB צבועים באדום בהיר, שבולט מאוד על פני הרקע הכחול. בצילוסים יציבי-חומצה יכולים להיראות גם במיקרוסקופ פלואורסצנטי, ובצביעת אוראמין-רודאמין. הסיבה לתכונת יציבות החומצה היא דופן התא השעוונית העבה של החיידק. תכונת השעווניות של דופן התא היא בעיקר בגלל נוכחותן של חומצות מיקוליות (שנתנו למשפחת החיידקים הזאת את שמה) על קרום התא.
דופן התא השעוונית אחראית גם ליצירה הטיפוסית של מוקדים במחלת השחפת. המרכיב האחראי, טרהלוז דימיקולאט, נקרא גורם המֵיתר. קשה מאוד לגדל חיידקי M. tuberculosis ולרוב עושים שימוש במצע לוונשטיין-ינסן למטרה זו, אולם תוצאות מהירות יותר מושגות באמצעות מצע מידלברוק.
טיפול: העמידות הגבוהה של החיידק מחייבת מתן של מספר אנטיביוטיקות לפרק זמן ממושך. כדוגמת ריפמפין, סטרפטומיצין, פירזנמיד.