אדלברט מפראג

ילדות וצעירות

אלדברט נולד בשם ווייטייך כבן למשפחת הנסיכים הצ'כים סלבניק שמרכזה היה בעיר ליביצה נאד צידלינואו, במזרח בוהמיה (בימינו היא חלק ממחוז נימורק, באזור "בוהמיה המרכזית"). אביו, הנסיך סלבניק, היה שליט עצמאי אמיד ואדוק של נסיכות זליצ'אן, שנמצאה בתחרות עם פראג. פרטים עליו ידועים, בין השאר, מן הכרוניקה של קוזמה מפראג. סלבניק היה לפי מקורות אחדים ] מיוחס למלך גרמניה, היינריך לוכד הציפורים. האם הייתה סטז'זיסלבה, בת למשפחת אצילים בכירים. ייתכן כי הייתה אחותם של וצלב ובלוסלב ממשפחת פז'מיסל או קרובת משפחה של בני בבנברג ]. לוויטייך היו ששה אחים: ביתר דיוק חמישה אחים - סובייסלב (נפטר ב-1004), יורשו של סלבניק, ספיטימיר,פּוברסלב, פוז'יי וצ'סלב, ועוד אח אחד למחצה, ראדים או בשמו הכנסייתי - גאודנטיוס. גאודנטיוס היה גם הוא לדמות דתית חשובה, הארכיבישוף הראשון של גנייזנו ושל פולין. בצ'כיה היו בני סלבניק היריבים של בני פז'מיסל והסכסוך הפאודלי בין שתי המשפחות הנסיכיות החריף בדיוק בימי חייו של וויטייך.
אחרי ששרד מחלה קשה בילדותו, הועידו הוריו את וויטייך לשירות האלהים.
בערך בשנים 973-970 נסע וויטייך ללמוד במגדבורג. הוא התחנך שם למשך כ-9 שנים בבית הספר לכמרים שליד הקתדרלה על שם הקדושים מוריץ וקתרינה במגדבורג שבניהול אוטריך (Ohtrich). מורו הרוחני היה אדלברט, הארכיבישוף (החל משנת 968) של מגדבורג, שהעניק לו את שמו בעת טקס קונפירמציה שני ושחיזק בו, ככל הנראה, את האידיאלים המיסיונריים
אדלברט הצעיר זכה במהרה באמונו והערכתו של הקיסר אוטו השני. בשנת 975 ניהל אדלברט בפני הקיסר את הליטורגיה באאכן ובמהלכה היה זה שהניח את הכתר על ראשו.

כהונה ראשונה 989-983

בשנת 981 שב אדלברט לפראג, סיים את חוק לימודיו והוסמך ככומר על ידי הבישוף הראשון של העיר, דיטמאר מפראג. ב-982 נפטר דיטמר ומספרים שאדלברט נכח בשעותיו האחרונות של הבישוף שהתוודה תוך יסורי מצפון על חטאיו. ב-19 בפברואר באותה שנה החליט הדוכס בלוסלב השני "האדוק" לבחור באדלברט לבישוף פראג, למרות גילו הצעיר, ולמרות השתייכותו לבית סלבניק היריב, מתוך הערכה לבקיאותו ולקשריו בחו"ל. אדלברט נהנה מתמיכתו של הקיסר אוטו השני, אך היסס אם לקבל את התפקיד. ייתכן כי הנסיך בולסלב סבר שאדלברט הצעיר לא יעמיד, בשם הכנסייה, מכשולים ודרישות רבים מדי בפני השלטון. את אישור המינוי השיג אדלברט אחרי שנה נוספת, ב-3 ביוני 983 בוורונה. אחר כך חזר לפראג, בה נשאר עד שנת 989. 
למרות היותו בן למשפחה עשירה, ויש אומרים, כדי להיבדל ממנהגי הבישוף דיטמר המנוח, בחר אדלברט בחיי סגפנות - נהג לישון על הרצפה, הקפיד על צומות, ולא בחל מלבקר אצל עניים ואסירים. הוא נודע בצניעותו וגם בנדבנותו.
אולם, אחרי 6 שנים של תפילות והטפות אין ספור בקרב תושבי בוהמיה, תהליך התנצרותם דרך במקום. הם דבקו עדיין באמונות פגאניות שהיו מושרשות בהם עמוקות.
אדלברט התרעם על השתתפותם של נוצרים בסחר העבדים והתלונן על התופעות של פוליגמיה,עבודת אלילים ושל נישואי כמרים, שהיו עדיין שכיחות. כשדרש מהם לשנות את מנהגיהם נתקל הבישוף הקפדן בהתנגדות גם מצד שועי הארץ וגם מצד הכמורה. יש אומרים כי העניש אדלברט בעקירת שיניים את מי שנתפס שובר את הצומות המצווים על ידי הדת.]  
באותו זמן אחיו של אדלברט, סובייסלב, ששלט בליביצה העז לקרוא לעצמו "דוכס", תוך כרסום בסמכות הדוכס בולסלב השני ונמנע מלסייע לו בסכסוך עם פולין. נסיבות אלה וגם סממני העצמאות של אדלברט, שהנפיק מטבעות משל עצמו גרמו להתערערות מעמדו הבישוף בפראג.
מתוסכל ומר נפש, בשנת 988 או 989 נסע אדלברט לרומא וביקש מהאפיפיור יוחנן החמשה עשר להרשות לו לעזוב לפחות זמנית את הדיוקסיה ולהיכנס למנזר ברומא.

בגלות איטליה

ברומא פגש אדלברט בקיסרית גרמניה היווניה, תאופאנו, אלמנת אוטו השני, שכיהנה כעוצרת האימפריה בעת קטינות בנה, אוטו השלישי והיה לאחד מיועציה.
שקל לעלות רגל לירושלים אך שהה בינתיים במנזר הבנדיקטיני מונטה קאסינו. מאוכזב מאורח החיים שנראה לו מנוון של נזירי מונטה קאסינו, הלך אדלברט ברגל כדי לבקר אצל נילוס מרוסאנו, נזיר יווני מפורסם בן 80, יליד קלבריה, שנמצא באותה תקופה במנזר וללוצ'ו, 12 ק"ם מרחק ממנוטה קאסינו.נילוס התרשם מאוד מאדיקותו ואישיותו של אדלברט, הניא אותו מלעלות לירושלים או מלהצטרף לקהילת הנזירים היוונים שהנהיג ושלח אותו עם המלצות אל ראש המנזר סנטי בוניפציו ואלסיו (הקדושים בוניפטיוס ואלקסיוס) שעל גבעת האוונטין ברומא. אכן באותו מנזר נקלט אדלברט בצורה נאותה וקיבל על עצמו את עול הנזירות של המקומיים בשנת 990.

כהונתו השנייה 992-995

בשנת 992 ויליג, הארכיבישוף של מיינץ, שלא ראה בעיניים יפות את עזיבת הדיוקסיה בפראג, פנה לאפיפיור עם בקשה להחזיר את אדלברט - ווייצייך לכס הבישופות בבוהמיה. משלחת ובראשה אחי הדוכס בולסלב הגיעה למסור לו לאדלברט בקשה ברוח זו. האפיפיור ציין עם זאת בהחלטתו כי אם יתקל בהתנגדות יוכל אדלברט לעזוב שוב את המשרה.
אדלברט התקבל בחום על ידי תושבי פראג והקים יחד עם הדוכס בולסלב השני את המנזר הבנדיקטיני בז'בנוב, מנזר הגברים הראשון בשטחי צ'כיה.
אולם גם כהונה שנייה זו של אדלברט כבישוף פראג נגמרה באקורד צורם.
אדלברט ניסה באותו זמן להגן על אשה אצילה שנתפסה נואפת, חזרה בתשובה ונמלטה למנזר. היא נשלפה משם בכוח ונרצחה. מתוך מחאה על חילול קדושת המקום, הטיל אדלברט חרם על הרוצחים, דבר שעורר זעם בקרב הציבור. יש סבורים כי היה כל האירוע הזה תוצאה של מזימה נגד הבישוף.
פרט לשערוריה זו, הזירה הפוליטית הייתה עדה לברית שנכרתה בשנת 995 בין בני סלבניק לקלאן החזק ורשוב (ורשובצי). כתגובה לכך ב-28 בספטמבר 995 הסתערו חיילי הדוכס בלוסלב, על העיר ליביצה נאד צידליואו וכבשוה. לפי דברי "כרוניקת הבוהמים" הם רצחו ארבעה מאחיו של אדלברט ואת ילדיהם בעת תפילת חג בכנסייה ושדדו ושרפו את העיר. נסיכות זליצ'אן חדלה להתקיים וסופחה לאחוזות בני פז'מיסל. השליט סובייסלב ניצל ומצא מקלט בחצר הפולנית.

בחזרה לאיטליה

בהתאם לסיכום עם האפיפיור, משלא הרגיש יותר ביטחון בפראג, עזב שוב אדלברט בשנת 995 את בישופות בוהמיה וחזר למנזר אלסיו הקדוש ברומא.
במקומו מונה סטרצ'קבאס, אך הוא מת באופן פתאומי בעת טקס הליטורגיה, כשעמד לעלות על כס הבישופות בפראג. סיבת מותו של סטרצ'קבאס נשארה מסתורית. 
בינתיים ברומא פקד אדלברט את חוג המלומדים שבחצר הקיסר הצעיר אוטו השלישי שהגיע בשנת 996 בראש מסע צבאי כדי להגן על האפיפיור יוחנן החמשה עשר שגורש מרומא. התנהגותו בחצר הקיסר הייתה שוניה במחלוקת, במיוחד מנהגיו הסגפניים המביכים, כמו זה שקם בלילות כדי לרחוץ את רגלי אצילי החצר.

האפיפיור החדש, גרגוריוס החמישי ויתר בסופו של דבר על הרעיון למנותו שוב לבישוף בפראג, והחליט לשולחו כמיסיונר בהונגריה.

השליחות בהונגריה

אדלברט נסע להונגריה כדי לחזק בה את הדת הנוצרית. היו שסברו כי הוא היה זה שהטביל באסטרגום את ואיק, בנו של הנסיך הגדול, גזה. ואיק קיבל את השם הנוצרי סטפאן,בהונגרית - אישטוואן ונודע לימים כאישטוואן הקדוש. עם זאת מקור אחד בלבד מדבר על מעורבותו של אדלברט בטבילתו. המעמד הונצח מאוחר יותר בציור של הצייר ההונגרי גיולה בנצור.  
לפי עדותו של ברונו מקוורפורט את רוב המאמצים המיסיונריים הפעיל אדלברט בפני אשתו של הנסיך גזה, שרולט, שהייתה ידועה כ"מחזיקה את כל הממלכה בידיה".
ייתכן כי בהשפעת אדלברט קם בשנת 966 בפאנונהלמה המנזר הבנדיקטיני הראשון בהונגריה, בראשות נזיר צ'כי בשם  ראדלה.

בפולין

אחר כך שם אדלברט פעמיו לפולין, בה התקבל בלבביות על ידי הדוכס בולסלב הראשון "האמיץ", שמינה אותו לבישוף גנייזנו.

שליחותו ורציחתו בפרוסיה

אדלברט עזב בסופו של דבר את הדיוקסיה שלו בגנייזנו כדי לצאת לשליחות מיסיונרית בקרב השבטים הפגאנים בפומרניה ופרוסיה, בצפון פולין, אזור קלינינגרד וצפון-מזרח גרמניה של ימינו. הדוכס בולסלב הראשון, בהמשך מלך פולין, צייד אותו במלווים חמושים. אדלברט, שאליו התלווה גם אחיו למחצה ראדים-גאונטיוס, ערך מסע בשטחי פרוסיה, לאורך החוף הבלטי עד לגדנסק.
בהתחלה מאמציו צלחו אך לבסוף גישתו הסמכותית במפעל הניצור ההמוני עורר את זעם הפרוסים מקומיים, לרבות האצילים וכהני הדת. הוא התנגד בחריפות לעבודת העצים ולהקרבת בני אדם. בנוסף המקומיים חשדו בו כי הוא מרגל לטובת השליט הפולני ואכן שליחותו הייתה חלק ממדיניות ההתפשטות של הממלכה הפולנית.
   
לפי אחד האגדות, הוא נלקח בשבי בזמן שינה יחד עם שניים ממלוויו על ידי כהן דת פגאני. אדלברט התפלל בקול, אמר שמעניק את חייו לאלהים וביקש מחילה עבור תוקפיו. אז אמר לו הפגאני "זהו רצונך מתמיד, למות למען ישו" ודקר בחזו בכידונו. עוד שישה תוקפים דקרו בו דקירות נוספות והוא מת מפצעיו ב-23 באפריל 997. מקום רציחתו לא ידוע בדיוק: היה בחוף הים הבלט, מזרחה מטרוסו (בימינו העיר אלבלונג, או אולי על יד טנקיטן (בימינו לטנויה) ופישהאוזן, בימינו ברגובויה באזור קלינינגרד של רוסיה. מלך בולסלב, יש מספרים, גאל את גופתו מהפרוסים תמורת משקלה בזהב.

שרידיו ופולחנו

כמה שנים אחרי רציחתו, בשנת 999 הוכרז אדלברט  ל"קדוש אדלברט מפראג".סיפור חייו נרשם בספרים שנקראו "'Vita Sancti Adalberti Pragensis" (חיי הקדוש אדלברט מפראג). החצר הפולנית יזמה בעצמה כתיבת ספר על חיי אדלברט-וויצ'ך הקדוש. 
המחבר הראשון של ספר כזה נחשב הנזיר ג'ובני קנפאריוס מרומא. ספרים ראשונים על חיי אדלברט נכתבו באאכן ובלייז' כשבעיר האחרונה נכתבה על ידי בישוף לייז', נוטגר פון ליטיך (נוטגר מלייז'). ביוגרף מפורסם אחר של אדלברט הקדוש היה ברונו הקדוש מקוורפורט, שחיבר הגיוגרפיה עליו בשנים 1004-1001.  
נודע כי שליטי בוהמיה משושלת פז'מיסל, סירבו לשלם כופר על גופת אדלברט הנרצח בפרוסיה ]. במקום זאת הסכימו לכך הפולנים. עצמותיו של אדלברט נשמרו בגנייזנו, מה שסייע מאוד למלך פולין בולסלב להגביר את השפעתו הפוליטית והדיפלומטית באירופה.
בשנת 1000 ערך קיסר גרמניה, אוטו השלישי, עלייה לרגל לקבר ידידו, אדלברט. בהזדמנות זו פולין השיגה העלאת מעמד של הדיוקסיה בגנייזנו לארכיבישופות (ארכידיוקסיה) והקמת בישופויות נוספות, וכן את הכרת הקיסר אוטו  במעמד המועדף של פוליו ביחסים עם האימפריה הרומית הקדושה.
לפי דיווחים בוהמיים, אירגן בשנת 1039 הדוכס הצ'כי בז'טיסלב הראשון פשיטה בגנייזנו על מנת לגנוב משם את שאריות גופתו של אדלברט ולהעבירן לפראג. לפי הטקסטים הפולנים הוא גנב שרידים לא נכונים, דהיינו אלו של גאודנטיוס הקדוש, מפני שהפולנים הסתירו את אלו של אדלברט, שהמשיכו להיות בגנייזנו.
לפי  Roczniki Polskie  ראשו הכרות של אדלברט, שנעדר מן הגופה שחולצה בזמנו על ידי בולסלב האמיץ, נמצא בשנת 1127 והובאה לגנייזנו.
ברבע האחרון של המאה ה-12  נוצר השער הברונזה של קתדרלת גנייזנו, המקושט בתבליטים על חיי אדלברט הקדוש.
בשנת 1928 הועבר לגנייזנו גם אחד מכלי הנשק שיוחסו לאדלברט הקדוש, שהוענק על ידי בולסלב הראשון לידי הקיסר אוטו השלישי, הוחזר לגנייזנו.