google/wiki40b huggingface dataset:
עומר סנש

עומר סנש (נולד ב-16 באוגוסט 1984 בקלגרי, קנדה) הוא קריין ושדר רדיו ישראלי, בוגר גלי צה"ל. בן משפחתה של הצנחנית חנה סנש.
סנש הוא בין הבעלים-מקימים של תחנת הרדיו הישראלית "רדיו הקצה" ומשמש כמנהל הטכני שלה. 
בעל תואר ראשון בניו מדיה מהאקדמיה "בצלאל".

ביוגרפיה

דרכו המקצועית החלה בשנת 2003 כשהתקבל לשרת בגלי צה"ל, בה שימש כטכנאי ומפיק פרומו. בתקופת שירותו פעלה מחלקת הפרומו של גלי צה"ל וגלגלצ לקידום קו צעיר והומוריסטי יותר בזמרירי התחנות. עם שחרורו המשיך לניהול מחלקת הפרומו ברדיו חיפה, ואחר כך לעריכת והגשת תוכנית מוזיקה אלטרנטיבית אישית ברדיו אמצע הדרך.
בשנת 2007 עבר סנש להגיש את רצועת הבוקר בשעה שקדמה לתוכניתם של טל ברמן ואביעד קיסוס ברדיו תל אביב, לצידם של יניב מורוזובסקי וטלי מץ. בין השאר שימש כעורך התסכיתים הקבוע בתוכניתם של ערן זרחוביץ' ושרון טייכר בתחנה. במקביל שימש כמבקר מוזיקה ועורך באתר נענע 10 וכקריין פרסומות רדיו וטלוויזיה. 
באמצע שנת 2010, לאחר רכישת רדיו 99 על ידי קבוצת רדיו ללא הפסקה ושינוי שמה ל-אקו 99 FM, הצטרף עומר לתחנה, ובה הגיש וערך רצועה יומית קבועה של תרבות, כלכלה, אקטואליה ואיכות סביבה.
בשנת 2011 הצטרף למכללת הסאונד בי.פי.אמ בתל אביב כראש המסלול לרדיו וצירף לצוות המנחים אישי רדיו מוכרים בהם יואב קוטנר, לאון פלדמן, עודד דווידוב ואחרים.
בשנת 2012 הצטרף כשותף עסקי לנדב רביד ואייל ("קוואמי") פרידמן, צוות המגישים-עורכים המקורי של תוכנית הרדיו "הקצה". באותה תקופה התוכנית ירדה מהאוויר לאחר כעשור של שידור בגלגלצ ומגישיה חיפשו את המשך דרכה. השלושה הקימו את תחנת "רדיו הקצה", שהחלה את שידוריה ב-1 באפריל אותה שנה. התחנה משדרת בעיקר דרך רשת האינטרנט, ובשיתוף פעולה עם תחנת 88FM של קול ישראל. בשידורי התחנה משתתפים מגישים ועורכים בולטים בתחום הרוק האלטרנטיבי, המוזיקה האלקטרונית והאינדי. התחנה לא הציגה עד כה רווחיות כלכלית.
כיום עומר סנש הוא בעלים-שותף בתחנת "רדיו הקצה", מועסק בחברת טכנולוגיות השמע הישראלית-אמריקאית Waves Audio  ומגיש משדרי מוזיקה בגלגלצ.
טס הרפר

ביוגרפיה

הרפר נולדה בעיר ממות' ספרינג שבארקנסו לאד ולרוזמרי וושהאם.
החלה את דרכה במופעי תיאטרון לילדים ולמבוגרים.
הופיעה בתיאטרון מרכזי בטקסס לפני שנבחנה לתפקיד הפריצה שלה בדרמה "רגעים קטנים של חסד".
בסרט גילמה את רוזה לי, אלמנה שבעלה נהרג במלחמת וייטנאם המתחברת למוזיקאי האלכוהוליסט מאק סלדג' (רוברט דובאל).
בעבור הבכורה הקולנועית שלה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1986 שיחקה בקומדיית הפשע "פשעים שבלב" והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
לאחר מכן הייתה שותפה לאחד הכשלונות הקולנועיים הגדולים ביותר במהלך שנות ה-80 "אישתאר".
גילמה את הבלשית במותחן הפשע של מרטין קמפבל "פרקליט במלכוד".
בשנות ה-90 לא הרבתה להופיע בסרטים והשתתפה רק בשני תפקידים: אמה של הנערה המתבגרת דניאל טרנט (ריס וית'רספון) בדרמה "האיש שעל הירח" והגברת הראשונה מטרת החיסול של הרוצח השכיר "התן" (ברוס ויליס) בסרט הפעולה המצליח "התן" .בשנת 1998 הצטרפה לעונה השלישית של הסדרה "מהדורה מוקדמת", שם שיחקה לואיז הובסון, אימו של גרי (קייל צ'נדלר). את תפקיד זה גילמה גם בעונה הרביעית והאחרונה. 
בשנת 2005 שיחקה בדרמה "צבי ים" בתור אליזבת' אוסטין אשתו של שר מקומי בעיירה עדן שבצפון קרוליינה.
את תפקידה הגדול ביותר בשנים האחרונות עשתה הרפר במערבון של האחים כהן "ארץ קשוחה". בסרט גילמה את לורטה בל, אשתו של השריף (ג'ונס).
ב-2008 שיחקה בעשרה פרקים בסדרת הפשע "התרסקות" המבוססת על סרט הפשע המוצלח של פול האגיס, בסדרה גילמה את וונדי אמו חולת הסוכרת של בו.
.id

id. היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית  של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באינדונזיה, הסיומת נרשמה בשנת 1993 ובשנת 1996 הפכה לברת ביצוע באופן מלא. הסיומת מנוהלת על ידי ארגון PANDI האינדונזי.
ב-11 במרץ 2013, פורום שמות המתחם האינדונזי אישר הרשמות אתרי אינטרנט בסיומות אינטרנט משניות עבור 72,944 הכפרים האוטונומיים של אינדונזיה.
ב-17 באוגוסט 2014, נוספה ל-11 סיומות האינטרנט המשניות הקיימות סיומת כללית (id.), ללא קידומת. כעת ישנם 12 סוגי סיומות אינטרנט שונים באינדונזיה:
אמנון וולמן

יצירתו

וולמן מחבר מוזיקה וטקסטים לכלים שונים, לרבות מחשב. מכלול יצירותיו כולל מוזיקה סימפונית, ווקאלית וקאמרית להרכבים שונים לצד מוזיקה ממוחשבת, מוזיקה לסרטים, לתיאטרון ולמחול. יצירותיו שנוגנו לא מכבר בביצועי בכורה כוללות את "אתר פיקניק", לכוריאוגרפיה שיצרו טרישה בראון וסטיב פאקסטון לביאנלה של ליון; "דרך מתפצלת" לחליל ואלקטרוניקה למריו קארולי בפסטיבל TRAIETTORIE בפארמה, איטליה; "הנסיעה אסורה כשהאורות מהבהבים" למקהלת גיי גותאם ב"בית גריניץ'" בניו יורק; ו"ומחשבתה נעה על פני דממה", לצ'מבלו וצלילים אלקטרוניים, לוויויאן ספיטרי בטורונטו, קנדה. היינץ הוליגר, צ'ארלס ניידיץ' והתזמורת הקאמרית הישראלית, בין השאר, הזמינו יצירות אצל וולמן. הפרטיטורות שלו יוצאות לאור במכון למוזיקה ישראלית ובמרכז למוזיקה ישראלית. וולמן לימד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת סטנפורד, בברקלי ובברוקלין קולג', שם היה חבר בסגל המורים להלחנה ומנהל המרכז למוזיקה ממוחשבת של ברוקלין קולג'.

משפחתו

וולמן הוא בנו של הפרופ' משה וולמן ואחיו של הבמאי דן וולמן
אינטליגנציה קולקטיבית

אינטליגנציה קולקטיבית הוא מושג מתת-תחום במדעי ההתנהגות, בחקר חברות ובמדעי המחשב, אשר מניח כי קיימת אינטליגנציה אשר עולה משיתוף פעולה ותחרות בין פרטים רבים, ונראה כאילו יש ל"אינטליגנציה" זו בינה משלה. אינטליגנציה קולקטיבית מופיעה בצורות שונות של החלטות משותפות אצל חיידקים, בעלי חיים, בני אדם ומחשבים. מחקר התחום של אינטליגנציה קולקטיבית הוא תת-תחום של הסוציולוגיה, אך גם של מדעי המחשב או של חקר התנהגות ההמונים.

העוסקים בתחום

חלק מההוגים הבולטים בתחום אינם פסיכולוגים או סוציולוגים, אלא מחברי ספרי מדע פופולרי, מדע אלטרנטיבי ועידן חדש כפיטר ראסל, טום אטלי או הווארד בלום. אחרים, כמו פייר לוי, או פרנסיס הייליהן, שייכים לממסד המדעי; ובין אנשי מדעי המחשב העוסקים בתחום, ניתן למצוא דמויות כמו דאגלס אנגלברט. חלוץ המחקר בתחום, ג'ורג' פור, הגדיר אינטליגנציה קולקטיבית כ"יכולת של קהיליות אנושיות להתפתח לרמה גבוהה יותר של מורכבות ולקראת הרמוניה, דרך פיתוח מנגנונים של אבחנה ושילוב, תחרות ושיתוף פעולה". פור, כמו אטלי, מתייחסים בעיקר לפוטנציאל שיש לאינטליגנציה קולקטיבית על ההתפתחות האנושית.

ביקורת

יש הטוענים כי המושג "אינטליגנציה קולקטיבית" אינו בעל תוקף אמפירי, ולא מתבסס על תאוריה מוצקה ועל מושגים מדויקים. כן נטען כי לא פותחה תאוריה המנסה לקשר בין התחומים השונים שבהם מתבטאת האינטליגנציה הקולקטיבית.
פטר שוויצר

פטר שוויצר (Schweitzer;‏ 1874–1922) היה מהנדס ואיש עסקים, פילנתרופ יהודי-אמריקאי, יושב ראש משרד קרן היסוד בארצות הברית. 
בזכות סיועו ותרומתו נבנה ונוסד בטבריה בית החולים על שם שוויצר, אשר היה קרוי על שמו.

קורות חיים

נולד בבאלטה פלך פודוליה, שבאימפריה הרוסית. בילדותו קיבל חינוך עברי, בנעוריו עבר לאודסה לרכישת השכלה כללית. בהמשך יצא לצרפת, ללימודי הנדסה שאותם השלים באוניברסיטת סורבון בפריז. 
בשנת 1905 היגר לארצות הברית, הוא השתקע בניו יורק שבה עסק במקביל לניהול עסקיו, גם בפעילות ציונית ענפה. 
שוויצר מונה לגזבר ההסתדרות הציונית האמריקאית, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית האמריקאית, חבר הוועד הכספי של ההסתדרות הציונית העולמית, חבר הוועד הפועל ויושב ראש ועד הפעולה של קרן היסוד.

פעילותו התרבותית

בזמן היותו נתין האימפריה הרוסית תרגם שוויצר את הספר מדינת היהודים, מאת בנימין זאב הרצל.
בארצות הברית תרם שוויצר לעתון פועלי ציון "די צייט".
שוויצר תמך במפעלים ספרותיים. בין השאר תמך בהוצאת ספרי שלום אש ב-12 כרכים.

פעילותו הפילנתרופית

שוויצר תרם בימי חייו לקרנות ציוניות יותר מ-400,000 דולר. הוא תרם 40,000 דולר כ"מעשר" לקרן היסוד. חיים ויצמן ונחום סוקולוב תיארוהו כ"וזיר הכספים היהודי".
שוויצר ורעייתו רבקה תרמו 25,000 דולר לבניית בית חולים בארץ ישראל, בטבריה. אבן הפינה הונחה ב-1921 אך שוויצר נפטר ב-1922 ורעייתו רבקה נרתמה להשלים את המלאכה, כך הוקם על שמו, בית החולים על שם שוויצר.
שוויצר נפטר בגיל 48 כתוצאה מסיבוך של ניתוח מעי, שבוצע בבית החולים מאונט סיני בניו יורק. הוא הניח אחריו את אשתו רבקה וחמשת ילדיהם.
בהלווייתו ספדו לו: השופט ג'וליאן מק, צבי הירש מסליאנסקי, לואי ליפסקי, שמריהו לוין ואחרים.
מייג'ור גנרל

מייג'ור גנרל (באנגלית: Major general; בגרמנית: Generalmajor גנרל-מיור; ברוסית: Генерал-майор, גנרל-מאיור; בצרפתית: major général מאיור-ז'נרל; ערבית: لواء ליווא; סימול נאט"ו: OF-7) היא דרגה צבאית בכירה, מקבילה לדרגת אלוף בצה"ל.

דרגות מקבילות בצבאות שונים

בצבאות חבר העמים הבריטי וארצות הברית מייג'ור גנרל הוא קצין ("גנרל שני כוכבים") הנמצא בין דרגת לוטננט גנרל (הבכירה ממנה) לדרגת בריגדיר גנרל (הנמוכה ממנה). בדרך כלל בצבאות אלה זוהי דרגתו של מפקד אוגדה (דיוויזיה). 
בצבא צרפת הדרגה המקבילה היא מינוי לעוזר ראש מטה וקיימים חמישה קצינים בדרגה זו, אחד במטה הכללי ואחד במטות כל אחת מהזרועות (זרוע האוויר, זרוע הים, זרוע היבשה והז'נדרמריה). בנוסף, יש בצבא צרפת דרגה למפקד דיוויזיה général de division.
בחלק ממדינות מזרח אירופה דרגה זו מקבילה לדרגת מפקד בריגדה ונמצאת ישירות מתחת לדרגת הגנרל.
פרנצ'סקו קווין

ביוגרפיה

קווין נולד ברומא לכוכב הקולנוע זוכה שני פרסי האוסקר אנטוני קווין ולאשתו השנייה, השחקנית ומעצבת התחפושות לולנדה אדולורי.

קולנוע

בשנת 1986 התפרסם לראשונה בדרמה האנטי מלחמתית של אוליבר סטון "פלאטון" בתפקיד רב"ט ראה בן חסותו של סמל המחלקה אליאס (וילם דפו).
במהלך הצילומים בפיליפינים נקלע קווין למריבה עם דפו שאף התפתחה לקרב אגרופים.
בהמשך שיתף פעולה עם אביו בסרטים "סטראדיבארי", "הזקן והים" ו"כוכב לשניים" ועם דיאן ליין בסרט "חלום אהבה".
ב-2008 השתתף קווין בהפקתו של קוונטין טרנטינו "נסיעת המוות" בתפקיד מאצ'טה.
את תפקידו האחרון עשה קווין בשובר הקופות "רובוטריקים 3: אפלת הירח" בו דיבב את קולו של הרובוטריק דינו.

טלוויזיה

החל את דרכו כשחקן בשנת 1985 במיני סדרה האיטלקית המבוססת על הרומן "קוו ואדיס".
ב-1997 הופיע במיני סדרת המלחמה של ג'ון מיליוס "הרוכבים הנועזים" ושיחק בסדרת הדרמה המשפטית "ג'אג".
בשנת 2000 שיחק במשך עונה אחת באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתפקיד תומאס דל קארו.
ב-2003 שיחק בעונה השנייה של סדרת דרמת הפעולה "24" בתור הטרוריסט סעיד עלי.
ב-2005 השתתף במיני סדרה התקופתית בהפקתו של סטיבן ספילברג "אל תוך המערב" בתפקיד קפטן סלמנקה.

חיים אישיים

קווין היה חובב ספורט אתגרי בזמנו הפנוי והתנסה בסקי, גלישת רוח, טיפוס הרים וסנואובורד.
קווין היה אב לבן ולבת מאשתו ג'ולי מק'יין.
קווין נפטר בתחילת באוגוסט 2011 בגיל 48 לאחר שלקה בהתקף לב במהלך ריצה עם בנו.
בוטבגרד

היסטוריה

תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת במקום מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית, כאשר בסמוך לעיר המודרנית הוקם יישוב בשם זֶלִין. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה הוקמה במקום מצודה בשם אורביץ'. בסוף המאה ה-14 לאחר כיבוש האזור בידי האימפריה העות'מאנית הוקם בסמיכות לשרידי המצודה כפר בשם סאמינדז'ייטו שהתפתח לעיר המודרנית. ב-1866 שינו העות'מאנים את שם היישוב לאוֹרְחַנְיֶה לכבודו של הסולטאן הקדום אורהן הראשון. העיר שוחררה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. ב-1934 שונה שמה לבוטבגרד לזכרו של חריסטו בוטב המשורר והמהפכן הבולגרי הנודע. בעיר נולד הכדורגלן מאריאן חריסטוב.

כלכלה ודמוגרפיה

באזור מצויים מפעלים למוצרי פלסטיק, עיבוד עץ, מתכת וכן מפעלי טקסטיל. בשטח הרשות המקומית קיימת חקלאות שלחין המתבססת על שפע מקורות המים בסביבה. עיקר הגידולים הם ירקות וענבי יין. התחבורה לעיר וממנה מתבצעת באמצעות אוטובוסים. תחנת הרכבת הקרובה מצויה 30 ק"מ מהעיר ונמל התעופה הקרוב מרוחק 50 ק"מ ממנה. אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון טבעית (ילודה לעומת תמותה) וגם במגמת הגירה שלילית.

אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11ᵒc, כשערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 1ᵒc בינואר ועד 21ᵒc ביולי. כמות המשקעים הממוצעת עומדת על 746 מ"מ בשנה.
פראון (חלקיק יסודי)

פְּרֵאוֹנִים (באנגלית: Preons) הם חלקיקי יסוד "נקודתיים", שלפי תאוריות מסוימות בפיזיקת החלקיקים, הם תת-חלקיקים של הקווארקים, הלפטונים והבוזונים. זאת בניגוד למקובל במודל הסטנדרטי, שעל פיו אלו האחרונים הם חלקיקי היסוד הנקודתיים שאינם ניתנים לחלוקה.

הרקע לפיתוח תאוריות הפְּרֵאוֹנִים

על פי המודל הסטנדרטי (התאוריה המקובלת כיום על מבנה החומר) הקווארקים והלפטונים הם חלקיקים נקודתיים שאין להם מבנה פנימי. תאוריות הפְּרֵאוֹנִים השונות, חורגות מהמודל הסטנדרטי, וטוענות שאינם נקודתיים ויש להם מבנה פנימי. טענות אלו נובעות מעובדת ריבוי הסוגים של קווארקים ולפטונים, שיש המכנים אותו "גן החיות של החלקיקים". זאת כאשר רק שלושה מהם מהווים את אבני הבניין של כל החומרים בטבע. חיים הררי במאמרו על הראשונים ניסח זאת כך: "זה פשוט לא סביר שקיימים 20 חלקיקי יסוד שונים", או כאמרתו של חתן פרס נובל לפיזיקה א.א. רבי "מי הזמין את זה?"
כל תאוריות הפְּרֵאוֹנִים הוצעו כמענה לתמיהה על כך שהתגלו בניסויים סוגים שונים רבים כל-כך של קווארקים ולפטונים. מטרת כל התאוריות היא להציג סדר יסודי המאחד את כל החלקיקים, כולל גם הבוזונים, ומסביר את תכונותיהם.

אימות בניסויים

עד היום אין אימות ניסויי לקיום הפְּרֵאוֹנִים. כל הניסויים הראו שקווארקים ולפטונים הם נקודתיים, כלומר חסרי מימד. אם יש להם ממדים הרי שהם קטנים מ-10⁻¹⁸ מטר, שזה גבול רגישות המדידה כיום. כשהמאיץ ב-CERN יחזור לפעולה, בתחילת 2015, הוא יפעל באנרגיה גדולה בהרבה מזו הנוכחית (13-14TeV לעומת 7TeV) ואז אולי תמצא הוכחה שאכן הקווארקים והלפטונים אינם נקודתיים, וזו תהיה נקודת מפנה באימות הקיום של פראונים.

היסטוריה

אנשי הפיזיקה העיונית היו ערים, מאז שנות השבעים של המאה ה-20, לאפשרויות של קיום תת-חלקיקים לפרמיונים. נכתבו מאות מאמרים בהם הוצעו מודלים שונים. המאמר של יוגש פאטי ועבדוס סלאם שהופיע בPhysical Review בשנת 1974 הוא כנראה הראשון שדן באפשרות שהפרמיונים אינם נקודתיים ויש להם מבנה פנימי. ב-1977 התפרסם באותו מקום מאמר של טרזווה, צ'קשיגה ואקמה (Terazawa, Chikashige,Akama). ב-1979 הוצע, באופן בלתי תלוי, על ידי חיים הררי ומיכאל שופ המודל שהררי כינה "מודל ראשונים". ב-1981 פרסמו הררי ונתן זייברג הרחבה של מודל זה. באותה שנה גם התפרסם מאמר של פריטש ומנדלבאום. ב-1989, בנאום קבלת פרס נובל לפיזיקה, הציג הנס דמלט מודל פראונים שהוא כינה "קוסמונים". מודל פראונים נוסף הוצג ב-1997 על ידי דוניה, פרדצי, הנסון ופרדיקסון.

השמות

בעלי המודלים השונים הציעו שמות רבים משלהם: "פרה-קווארקים" "תת-קווארקים" "מָאוֹנִים" (על שם מָאו) "אַלפוֹנים", "קְוִינְקִים", "רִאשוֹנִים". "טְוִידְלִים", "הֶלוֹנִים", "הַפְּלוֹנִים", "חלקיקי-Y", "פְּרִימוֹנִים", "קוֹסְמוֹנִים". השם פְּרֵאוֹן, שנטבע על ידי יוגש פאטי ועבדוס סלאם בשנת 1974, התקבל כמונח הטיפוסי המתאר את כולם.
הספרייה הבודליינית

היסטוריה

הספרייה הראשונה באוקספורד נבנתה למטרה זו במאה ה-14. לספרייה זו היה אוסף קטן יחסית שגדל בהתמדה. בין השנים 1435 ל-1437 תרם הדוכס האמפרי (אחיו של הנרי החמישי, מלך אנגליה), אוסף גדול של ספרים, עבורו נבנה מבנה מתאים במבנה ה-Divinity School , הקיים עד היום כחלק מהספרייה ונקרא "ספריית הדוכס האמפרי".
במאה ה-16 התדרדרה הספרייה עד כדי מכירת כל הריהוט וכמעט כל הספרים שבה. ומאוספו של הדוכס האמפרי נותרו בה רק שלושה ספרים. בשנת 1598 פנה המלומד תומאס בודלי  לסגן מנהל אוניברסיטת אוקספורד והציע לממן רכישת ספרים לצורך הקמתה מחדש של הספרייה. הוא אף תרם ספרים מאוספו האישי. ב-8 בנובמבר 1602 נפתחה רשמית "ספריית בודלי" או הספרייה הבודליינית.
בודלי רכש ספרים ברחבי העולם, כולל מטורקיה ומסין. ב-1610 הגיע להסכם עם מוציא לאור גדול בלונדון שימסור עותק אחד מכל ספר שיוציא לספרייה הבודליינית. האוסף גדל במהירות רבה והמבנה הסמוך ל-Divinity School הורחב כדי לקלוט את כל הספרים. ב-1654 קיבלה הספרייה בירושה את אוספו הגדול של ג'ון סלדן , ובו כמות גדולה של כתבים עבריים ובנושאים יהודיים. אוסף זה נקרא עד היום Selden End.
החוק הראשון של הספרייה הוא שאין משאילים ממנה ספרים, אלא ניתן לעיין בהם במקום בלבד. כלל זה לא נשבר מעולם, אף כשצ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ביקש לשאול ספר בשנת 1645, נענה שהוא מוזמן לעיין בו בספרייה אך אינו יכול לקבלו בהשאלה.

מבנה

המבנה המרכזי של הספרייה נבנה בין 1612 ל-1619 בסמוך ל-Divinity School ונקרא "מגדל חמשת הסדרים" כיוון שהוא מכיל מרכיבים ארכיטקטוניים מן הסדר הדורי, הסדר האיוני, הסדר הקורינתי, הסדר הטוסקאני והסדר המשולב. החדרים הם במבנה מרובע ושימשו בעבר כחדרי הרצאות, עם גידולו של האוסף "נכבשו" על ידי ספרים. כיום אחד החדרים משמש כחלל לתערוכות מתחלפות וחדרים אחרים משמשים כחדרי פגישות.
ב-1860 התרחבה הספרייה אל הבניין הקרוי רדקליף קמרה (Radcliffe Camera) ושם שוכנו אוספי המדע והרפואה של הספרייה. בין השנים 1909–1912 נבנו מחסנים תת-קרקעיים מתחת למבנה.
בניין קלרנדון (Clarendon Building), שנבנה בין השנים 1711 ו-1715 והיה שייך להוצאה לאור של האוניברסיטה נמסר לספרייה בשנת 1975.
בשנים 1935–1940 נבנה מול בניין קלרנדון מבנה "הבודליינית החדשה" (New Bodleian). זהו מבנה בצורת זיגוראת, ש-60% משטח האכסון שבו מצוי מתחת לפני האדמה.

בתרבות ובספרות

במבנה הספרייה צולמו מספר סרטי קולנוע ובהם שגעונו של המלך ג'ורג', המצפן הזהוב ושני סרטי הארי פוטר הראשונים (הארי פוטר ואבן החכמים והארי פוטר וחדר הסודות) בהם צולמו במקום קטעי בית החולים של הוגוורטס והספרייה של המוסד. כן צולמו במקום מספר פרקים מסדרות טלוויזיה בריטיות.
הספרייה שימשה מקום מפגש וכתיבה ללואיס קרול, מחבר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות וכן לג'. ר. ר. טולקין, מחבר שר הטבעות וק.ס. לואיס, מחבר דברי ימי נרניה.
ריצ'רד דייוויס

קריירה

דייוויס נולד בשיקגו והחל את הקריירה המוזיקלית עם אחיו, בשירת בס בשלישייה הווקאלית של משפחתו. דייוויס למד לנגן על  בס בתיכון וניגן בתזמורת הנוער הסימפונית של שיקגו. אחרי התיכון למד בס אצל רודולף פאסבנדר מהתזמורת הסימפונית של שיקגו, תוך תוך כדי לימודיו בבית הספר למוזיקה ואנדרקוק.
אחרי הקולג', ניגן דייוויס בתזמורות ריקודים. הקשרים שיצר הוביל אותו לפסנתרן דון שירלי וב-1954 עברו השניים לניו יורק וניגנו יחד עד 1956, כאשר דייוויס החל לנגן עם תזמורת הסווינג סאוטר-פינגן. ב-1957, הצטרף דייוויס לחטיבת הקצב של הזמרת שרה ווהן אתה הקליט והופיע עד 1960.
במהלך שנות ה-60, היה דייוויס נגן מבוקש מאד בחוגים מוזיקליים שונים. הוא ניגן  עם רבים מהרכבים הקטנים החדשניים של התקופה, בין היתר בהובלת אריק דולפי, ג'קי באיירד, בוקר ארווין, אנדרו היל, אלווין ג'ונס, וקאל צ'יידאר. בשנים  1966-1972, ניגן בתזמורתם של ת'אד ג'ונס ומל לואיס. כמו כן, ניגן עם דון סבסקי, אוליבר נלסון, פרנק סינטרה, מיילס דייוויס, דקסטר גורדון ואחמד ג'מאל.
בשנות ה-70 ניגן דייוויס עם מוזיקאי פופ ורוק, ביניהם, ואן מוריסון, ברוס ספרינגסטין ולורה ניירו. במהלך הקריירה שלו ניגן דייוויס גם מוזיקה קלאסית תחת המנצחים  איגור סטרווינסקי, לאונרד ברנשטיין, פייר בולז, ליאופולד סטוקובסקי וגונתר שולר.
אחרי 23 שנות מגורים בניו יורק עבר דייוויס לויסקונסין ב-1977 והתמנה לפרופסור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, בה לימד בס, היסטוריה של הג'אז ואלתור.
מכוניות (זיכיון)

הצ'יזבטים של מטור

הצ'יזבטים של מטור היא סדרת אנימציה קצרה שהופקה במקור עבור ערוץ דיסני ג'וניור. הסדרה מציגה צ'יזבטים שמספר מאטור לחברו, ספידי מקווין.

סיפורי עמק הראדיטור

סיפורי עמק הראדיטור היא סדרה קצרה בת שתי דקות בכל פרק, המשודרת בערוץ דיסני ג'וניור. בכורה הסדרה שודרה ב-22 במרץ 2013.

Mater and the Ghostlight

Mater and the Ghostlight הוא סרט אנימציה קצר שהופק על ידי פיקסאר עבור ה-DVD של הסרט מכוניות ב-2006. הסרט יצא לאור יחד עם ה-DVD ב-25 באוקטובר 2006 באוסטרליה ובארצות הברית ב-7 בנובמבר 2006. הסרט עוסק במאטור שנרדף אחר רוח כחולה.

פרסים ומועמדויות

הסרט הועמד לפרסים רבים וזכה בכמה וכמה. הנהלת אתר Rotten Tomatoes דירגה אותו כסרט הטוב ביותר של שנת 2006. רנדי ניומן הועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר עם השיר "העיירה שלנו" שכתב והלחין לסרט. הסרט הועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר אך הפסיד לתזיזו ת'רגליים. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט המונפש הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס אנני לסרט הטוב ביותר, הפרס החשוב ביותר בתחום האנימציה.

אטרקציות בפארקים של דיסני

ב-2007 נחנכו אטרקציות חדשות המבוססות על הסרט בדיסנילנד פריז וב-2012 נחנכה ארץ חדשה בהרפתקה הקליפורנית של דיסני המבוססת על הסרטים המקוריים.

ארץ המכוניות

ארץ המכוניות זוהי ארץ הממוקמת בהרפתקה הקליפורנית של דיסני שבקליפורניה הבנויה על שטח של 12 דונמים. הארץ היא העתק של העיירה מהסרטים המקוריים, עמק ראדיטור. עלות הקמת הארץ הייתה $200,000,000 מה שהופך את הארץ לאחת מן היקרות ביותר שדיסני הקימו אי פעם. הארץ נפתחה ב-15 ביוני 2012, היום בו סיימו לשדרג את "ההרפתקה הקליפורנית של דיסני" ונפתח גם "רחוב בואנה ויסטה".
היידי אלברטסן

ביוגרפיה

אלברטסן נולדה בקופנהגן, עבודתה הראשונה הייתה בגיל 10 כשליחה ומחלקת עיתונים ולאחר מכן עבדה כשוטפת כלים במסעדה וכמוכרת בחנות ממתקים.
ב-1993 זכתה במראה השנה של עלית וכעבור שבוע עברה לגור במנהטן, במהלך שנות התשעים כיכבה במסלול תצוגות אופנה ברחבי העולם, בפרסומות לטלוויזיה, בפוסטרים ושלטי חוצות רבים והופיעה במגזינים ווג, קוסמופוליטן וספורטס אילוסטרייטד והייתה דוגמנית רשית של החברות לוריאל וויקטוריה'ס סיקרט ועבדה עבור רוברטו קוואלי וארמני. 
בשנת 2000 הכתיר אותה מגזין בריאות ל"גוף השנה".
היא ביצאה הופעת אורח במספר סרטים וביניהם אוצר לאומי עם ניקולס קייג' וזולנדר. 
היא שימשה כשופטת במספר תחרויות יופי ותחרויות דוגמנות בין היתר ב-1994 הייתה בין חבר השופטים בתחרות מראה השנה של עלית כשנה לאחר שזכתה והייתה שופטת בתחרויות ארציות של סוכנות עלית במספר מדינות הבוחרות את נציגות המדינה לתחרות מראה השנה הבינלאומית ובין היתר ב"מראה השנה של עלית-דנמרק" (Elite Model Look Denmark) וב-2005 הייתה שופטת בתחרות מיס תבל. 
ב-2011 השתתפה בגרסה הדנית של תוכנית המציאות מאסטר שף.
היא למדה תקופה מספר קורסים במכללות בניו יורק ובבית ספר לעיצוב אופנה.
אלברטסן שימשה כדוברת של מספר ארגוני צדקה העוזרים לילדים.
פרנצ'סקה אניס

ביוגרפיה

אניס נולדה ב-1945 בשכונת קנזינגטון שבלונדון לאב אנגלי, לסטר ויליאם אנתוני אניס (1914–2001), ולאם ברזילאית-צרפתייה, מרקיטה (מארה) פורסל (1913–2009). הוריה היו שחקנית ואמה הייתה גם זמרת. מארה הגיעה ממשפחה אמידה בברזיל, וכשפרנצ'סקה הייתה בת שנה עברה משפחת אניס לברזיל, וחיו שם במשך שש שנים. כשהייתה בת 7 המשפחה חזרה לאנגליה. היא מתארת את הוריה בתקופת מגוריהם בברזיל ש"הם מנהלים מועדון לילה בחוף קופקבנה", ואמה מארה "מבצעת שירי בלוז".
פרצ'סקה התחנכה בבית ספר במנזר, ובגיל צעיר למדה לרקוד "בלט", בסגנון רוסי ב-"Corona Stage Academy". פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה בגיל 16 כשקיבלה תפקיד בסרט הקולנוע "קלאופטרה" בכיכובם של ריצ'רד ברטון ואליזבת טיילור.

קריירה

הופעת הבכורה של אניס בקולנוע הייתה ב-1959, כשהייתה בשנות העשרה שלה, בסרט "The Cat Gang". תפקידה החשוב הראשון היה כמשרתת אישית של אליזבת טיילור בסרט "קלאופטרה" (1963). הפריצה הגדולה שלה הייתה ב-1965 כששיחקה בתפקיד ראשי במחזמר "The Passion Flower Hotel". ב-1967 שיחקה בתפקיד אסטלה בעיבוד הטלוויזיוני של הרומן "תקוות גדולות" מאת דיקנס. עוד בטלוויזיה הנחתה תוכניות טלוויזיה לילדים. ב-1971 זכתה לתשומת לב כשהופיעה בסרטו של רומן פולנסקי "מקבת'" בתפקיד ליידי מקבת' המתהלכת בעירום כסהרורית.
אניס המשיכה להופיע בתפקידים ראשיים בטלוויזיה בשנות השבעים, השמונים והתשעים. היא גילמה את לילי לנגטרי בסדרת הדרמה "אדוארד השביעי" (1975) ושיחקה באותו תפקיד בסדרה הנושאת את שמה "לילי" (1978) על תפקיד זה זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר. עוד כיכבה ב"מאדאם בובארי" (1975);גילמה את קיטי או'שיאה ב-"Parnell and the Englishwoman" (מ-1991); שיחקה במיני-סדרה "אהבה חסרת פשרות" (1998) ובסדרת ההמשך משנת 2000. אניס כיכבה לצדם של מייקל גמבון וג'ודי דנץ' בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" (2007), בתפקיד ליידי לאדלו (אישה אריסטוקרטית המתנגדת למתן השכלה לבני המעמדות הנמוכים).
בין סרטי הקולנוע בהם השתתפה אניס היו "המצור על יבשת קרול" (1983) והסרט "חולית" (1984). היא הופיעה בתפקיד טאפנס לצדו של ג'יימס ווריק בתפקיד טומי בסדרת סרטי "Agatha Christie's Partners in Crime" לפי ספרים של אגאתה כריסטי (1983–1984), כמו גם בסרט "The Secret Adversary" מ-1983. היא גילמה את דמותה של ג'קלין קנדי-אונאסיס בסרט "אונאסיס" (1988). בסרט "תחת ירח דובדבן", שביים הזמר פרינס, גילמה אניס את גברת ולינגטון.
אניס הופיעה גם על במות התיאטרון בתפקידים ראשיים יחד עם הלהקה השייקספירית המלכותית - כלוצ'יאנה בגרסה המוזיקלית של טרוור נאן ל"קומדיה של טעויות" ב-1976, ובתפקיד יוליה ב"רומיאו ויוליה" לצדו של איאן מק'קלן ב-1977. בתיאטרון הלאומי שיחקה ב-1981 בתפקיד נטליה פטרובנה בהפקה של פיטר גיל למחזה "חודש בכפר" מאת איוון טורגנייב. מספטמבר 2005 ועד ינואר 2006 כיכבה אניס בתפקיד רות' במחזה "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון" יחד עם ג'וזף פיינס. באפריל 2009 חזרה לבמה כדי להופיע בתפקיד גברת קונוויי בהפקה המחודשת של רופרט גולד למחזה "Time and the Conways" מאת ג'יי בי פריסטלי.

חיים אישיים

לאניס הייתה מערכת יחסים עם הצלם פטריק וייסמן החל משנת 1974. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים, שרלוט, טארן ואנדראס. ב-1995 התחילה אניס במערכת יחסים עם שותפה לסרט "המלט", רייף פיינס, וב-1997 סיימה את הקשר שלה עם וייסמן, שהיה שותפה לחיים מזה 23 שנים. באותה תקופה פיינס התגרש מאלכס קינגסטון שהייתה אשתו במשך 4 שנים.
ב-7 בפברואר 2006, אחרי 11 שנים יחד, הודיעו אניס ופיינס שהם נפרדים.
קוליברי מקושט

מאפיינים

זהו מין קטן שאורכו הממוצע 6.6 ס"מ והמשקל 2.3 גרם. המקור קצר וישר בצבע אדום שחור והגוף מקושט, כשמו (אצל הזכרים), בציצה ארגמנית עם עורף ירוק-נחושתי וסנטר וצוואר ירוקים שמעליהם פס שחור. אזור השת לבן, בצידי הצוואר נוצות פרחוניות כתומות המזכירות צינורות של פרחים במראם, הזנב אדמוני זהוב, הכנפיים סגולות והרגליים אפורות. לזכר ישנו שק מתחת לצוואר וציצות הראש והזנב יכולות להתנועע, במטרה להרשים את הנקבות.
הנקבה לעומת זאת עמומה למראה וצבעה ירוק עם פס לבן לאורך הגב וגחון כתום והבטן בהירה.
הקוליבריים ניזונים רק מצוף פרחים וכן מחסרי חוליות קטנים שהם תופסים, בעיקר בשביל הגוזלים שלהם. הנקבה מטילה 2 ביצים בקן עשוי מקורי עכביש והגוזלים גדלים במהירות. הקוליברי יכול לעוף בשונה מכל ציפור אחרת, כשהכנפים שלו מנפנפות עד 10,000 פעם בדקה והם יכולות להסתובב עד לאחורה ובמהירות מרשימה. למעשה עקב גודלם, צבעיהם וצורת התעופה שלהם ניתן לחשוב מרחוק שהם חרקים.
מצב השימור של הקוליברי הוא ללא חשש.