האי של ד"ר מורו

עלילה

פרק זה דורש עריכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולערוך אותו. הסיבה לכך: קטעים ארוכים מדי.
הספר מתאר בגוף ראשון את קורותיו של פרנדיק, חוקר טבע בריטי שהיה על סיפונה של ספינת הנוסעים "ליידי ויין", החל מטביעתה המצערת לכאורה ללא ניצולים ועד מציאתו המפתיעה כשנה לאחר מכן, תשוש ורעב בסירת הצלה של סקונר. על פי סיפור המסגרת שמתואר בקצרה, הספר הוא אוסף רשמים שפרנדיק כתב למען עצמו כשחזר לאנגליה, לאחר שפומבית הכחיש כי הוא זוכר את שעבר עליו באותה שנה.
הסיפור מתחיל בסירת הצלה של ה"ליידי ויין". פרנדיק ועוד שני שורדים מנסים להתמודד עם הרעב והצמא הנוראים לאחר ימים בלב ים, וברגע של טירוף נופלים שני הניצולים האחרים מהסירה ופרנדיק נותר לבדו למות. בדרך מקרה הוא ניצל על ידי סקונר שנקלעה לאזור, ושם הוא פוגש את צוות הספינה ואנגלי יוצא לונדון נוסף ושמו מונטגומרי. הם מפתחים שיחה בימים החולפים ומונטגומרי מספר לו כי הוא מוביל חיות בר לאי בו הוא מתגורר. הוא שם לב למאפיינים של חיות פרא אצל משרתו של מונטגמרי דאלינג. לאחר שמונטגומרי, משרתו והחיות מורדים באי, מחליט קברניט הסקונר לזרוק את פרנדיק מהסיפון, וזה נאלץ להגיע לאי אף הוא. שם הוא פוגש את ד"ר מוֹרוֹ, מנתח מבריק שסולק מלונדון בעקבות שערורייה של אתיקה רפואית, וכעת משמש כמדריכו של מונטגומרי. באי הקימו מורו ומונטגומרי מתחם מדעי אותו הם מנסים להסתיר מפרנדיק, שהגיע כאורח לא קרוא. בניגוד להמלצות מארחיו, פרנדיק מסתובב באי ורואה גופת ארנב משוסעת. הוא מגלה כי יושביו הם בני אדם מעוותים, גפיהם לעיתים חבושים ופניהם נוראים ומזכירים פני חיה. לאחר שאחד מהאנשים המעוותים רודף אחריו, שב פרנדיק למתחם. שם הוא שומע זעקות אימים הממשיכות לתוך הלילה, בעוד ד"ר מורו מנתח במעבדתו המסוגרת פומה שהובאה בסקונר על ידי מונטגומרי. פרנדיק מתפרץ ברגע של אי-תשומת לב למעבדתו של מורו ומגלה דמות אדם מצולקת ומדממת, הכבולה באזיקים לקיר. מזועזע ומשוכנע כי ד"ר מורו מתמחה באמנות העינוי (ולא מבין למה משמשות החיות) מחליט פרנדיק לברוח על נפשו.
במנוסתו פרנדיק פוגש באיש הקוף שמלווה אותו לכפר אנשי החיה אשר בו מתגוררות כ-60 מיצירותיו המזוויעות של מורו. כאשר מורו מגיע לכפר פרדניק פותח במנוסה ברחבי האי בעוד מורו ומונטגומרי רודפים אחריו.
לאחר מרדף מורו מצליח להדביק את פרנדיק ולשכנעו לחזור למתחם, שהוא מפקיד בידיו אקדחים למען תחושת ביטחונו ומבטיח כי לא יאונה לו כל רע. כשהם חוזרים יושבים השלושה יחדיו ומורו מתאר לפרנדיק את טעותו. דמות האדם המעוות, מסביר מורו, היא למעשה הפומה, לאחר שעברה סדרה מזוויעה של ניתוחים לתת לה צלם אנוש. כאן מסביר ד"ר מורו את מהות מחקרו. השתלת איברים בין תורמים, כמו גם עירוי דם בין אנשים לאנשים ובין חיות לחיות, היא טכניקה רפואית שצמחה מתוך הכרח, ולא נחקרה לגבולותיה כמדע בפני עצמו. מורו הסביר
כי מחקרו, שגרם לשערורייה שסילקה אותו מהממסד הרפואי בלונדון אל האי, נגע להפיכת חיות ליצורים כמו אנושיים. תוך הצלבת איברים חיים שונים בין חיות, היפנוזה ופיתוח תודעה, הצליח מורו להפוך חיות ליצורים העומדים על שתי רגליים, בעלי אצבעות (במידה מוגבלת, רק קופי האדם היו בעלי חמש אצבעות) ויכולת להשתמש בשפה ובכלים. האנשים המעוותים שראה פרנדיק מחוץ למתחם הם תוצרי ניסויו. מונטגומרי פיתח חיבה לאותם אנשי חיה (ואף מחזיק באחד מהם כמשרתו האישי), ואילו מורו סולד מהם ומשליט בהם אימה על ידי החדרת הרעיון כי הוא ומונטגומרי הם אלים, ומכריח אותם לדקלם חוק שוב ושוב, על מנת שישמרו על צלם אנוש. מורו מסביר לפרנדיק כי אף על פי כל מאמציו, כל מנותח שיצא תחת ידיו שב אל דרכיו החייתיות.
כמה ימים לאחר מכן פרנדיק מספר למורו על האיש המעוות שרדף אחריו (וכנראה גם הרג את הארנבת) עם הגעתו לאי. הוא מזוהה כאיש הנמר וכאשר מורו מגיע לכפר על מנת ללכוד אותו החייתיות שלו מתפרצת והוא מנתר משם על ארבע רגליו לתוך הסבך. אנשי החיה פותחים במרדף אחריו וכאשר פרנדיק רואה אותו הוא יורה בו. הצבוע חזיר אשר נעץ בגופה את שיניו היה השני מאנשי החיה שטעו דם והראשון ללכת בדרכו של איש הנמר.
כעבור זמן מה קורה אסון, והפומה - כעת ספק חיה ספק אדם - משתחרר מאסוריו ובורח אל הג'ונגל. מורו רודף אחריו עם אקדח ומנסה ללכדו. בקרב, המתנהל מחוץ לספר, מובסים השניים ונהרגים. מורו נמצא מאוחר יותר כרות יד וללא אקדח, ואיש הפומה ירוי בכתפו ומת מפצעיו. אנשי החיה מתערערים ואינם בטוחים עוד בחוקותיהם, ופרנדיק חושש לחייו מפני הטורפים שבהם, שטעמו דם. מונטגומרי מנסה לשמור את החוק בקרב אנשי החיה, אך במצב שכרות הוא מותקף על ידי אחד מהם ונהרג, ופרנדיק נותר לבדו. אנשי החיה הופכים במרוצת עשרת החודשים הבאים לחיתיים ומאבדים את יכולתם ללכת זקוף ואת יכולת הדיבור והחשיבה. ופרנדיק חושש לחייו, בעיקר מפני איש הצבוע-חזיר המשחר לטרפו. במאבק אחרון מולו מצליח פרנדיק לירות בו למוות, רק לאחר שאיש הכלב סן-ברנרד שליווה אותו מת בהגנה עליו. נותר ללא רע באי, מנסה פרנדיק להיחלץ ללא הועיל. רק במקרה הוא רואה סירת הצלה נסחפת במים, שמתבררת מאוחר יותר כשייכת לאותו סקונר שהטיל אותו אל האי מלכתחילה. הוא עולה על הסירה ומשאיר את האי מאחוריו. מספר ימים מאוחר יותר, הוא מחולץ על ידי ספינת נוסעים שעברה באזור.
בחלק הסיום מתאר פרנדיק את שובו לאנגליה, כעת בעל תובנות חדשות על הסובבים אותו ושונא אדם. הוא נוטה לראות את חלק מהאנשים הסובבים אותו בעיר הגדולה כבני דמותם של אנשי חיה מסוימים באי. הוא מתבודד ככל האפשר במשך שארית חייו, ומכחיש מכל וכל את מה שחווה על האי של ד"ר מורו.
הספר ניבא את שיטות הניסויים בבעלי חיים לצורכי הרפואה האנושית, את קיומם העתידי של ההנדסה הגנטית ושל השיבוט, ואת ניסיונו של האדם לשלוט על הטבע, וכלל נושאים שלא נידונו עד אז כגון התאכזרות לבעלי חיים והשפעותיה המוסריות. שנתיים לאחר הוצאתו לאור, עלה נושא הניתוח בחיות בעודן בחיים לעין הציבור והחלו נחקקים חוקים המסדירים אתית את הנושא.