google/wiki40b huggingface dataset:
רנדי הריסון

ביוגרפיה

רנדי הריסון נולד בנשואה שבניו המפשייר ועבר לאלפרטה, ג'ורג'יה עם משפחתו בגיל 11. הוא למד באקדמית המכינה Pace Academy שהיה בית ספר פרטי ושמרני לבני האליטה החברתית והיה ממוקם באטלנטה, ג'ורג'יה. שם הוא פגש בחברים קרובים ושחקנים לעתיד, ביניהם מרסי אדילמן שהיה שותף בהקמת הארגון "The Art Bureau (tAB) עמו.
אביו הוא מנהל חברת עיתונים גדולה, אימו היא "אמנית מתוסכלת" ואחיו היחיד הוא מנהל בנק. הוא שותפו לחיים של העיתונאי וכותב הטורים המפורסם סיימון דומנקו בניו יורק.
הוא החל לשחק בגיל 7. בשנת 2000 סיים תואר ראשון באמנות (הוא התמחה במוזיקה לתיאטרון) באוניברסיטת סינסינטי- קונסרבטוריון למוזיקה, שם הוא כיכב בהפקות שונות כמו "שוב שלום", "קניות וזיונים" ו"הילדים של עדן". הוא החל בלימודי המשחק ב-Pace Academy באטלנטה שם הוא ביצע את התפקיד ראשי של פיטר פן בהפקת בית הספר בשנת 1992. באותו הזמן הוא למד משחק אצל ג'ורג' מנגרט ופיתוח קול אצל ולרי קנדי.
הוא פנה להופיע בתאטראות אחרים ברחבי ארצות הברית. הוא שיחק בהפקות כמו "Violet" באנסמבל התיאטרון של סינסינטי, "1776" בתיאטרון "הקדוש לואיס מנסיפול" וב"סיפור הפרברים" בתיאטרון פורסטבורג. בנוסף, הוא הפיק את "חלום ליל קיץ" של שייקספיר, "ציד המפקח האמיתי" ועוד.
הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בתור ג'סטין טיילור, בגרסה האמריקאית לסדרה "הכי גאים שיש" ששודרה בשנים 2000–2005, שם הוא גילם נער הומוסקסואל. דמותו בסדרה יוצאת מהארון, מנהלת מערכת יחסים בין-דורית, מתמודדת עם הומופוביה ועם תוצאותיו של פשע שנאה.
בשנת 2002 לוהק כשון לסרט טלוויזיה בשם "בנג, בנג, אתה מת" שמבוסס על פי מחזה הנושא את אותו השם. בקיץ 2004 הוא הופיע בברודוויי כבוק במחזמר "מכושפת". ביולי 2005 הוא חזר להופיע בתיאטרון כאלן סטריינג', הדמות הראשית במחזה "Equus" בפסטיבל ברקשייר. הוא לוהק בפסטיבל אלבמה לתפקיד ב"חלום ליל קיץ" באביב 2006 וחזר להופיע בפסטיבל בורקשייר ביולי 2006 במחזה "Amadeus".
הוא הצטרף לקאסט של "ביבר הזכוכית" בתור "טום הצעיר" בתיאטרון גוטרי המפורסם שבמיניאפוליס. ביולי 2007 חזר לתיאטרון ברקשייר כשהוא לוקח על עצמו את התפקיד של בילי ביביט במחזה "One Flew Over the Cuckoo's Nest", ובאוגוסט הוא החל לשחק במחזה "המקצוע של גברת וורן" בתור פרנק גרדנר. בשנת 2014 שיחק בקומדיה "אנשים טובים כאלה", בתפקיד ראשי של אלכס לצד מייקל לורנזו אוריה.

ביקורו בישראל

הריסון ידוע כפעיל למען זכויות להט"ב, ובמאי 2011 הוא הגיע לשבוע בישראל לרגל היום הבינלאומי נגד הומופוביה על מנת לקדם את הנושא. במסגרת הגעתו ביקר במקומות שונים בישראל ונפגש בין היתר עם חברי הכנסת נינו אבסדזה וניצן הורוביץ, עם מנכ"ל הבית הפתוח ועם קבוצת נוער גאה. הריסון הגיע על מנת לקדם את נושא הנישואים החד-מיניים ותיירות גאה לישראל. ב-17 במאי הוא השתתף באירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה) שנערכו בתל אביב, ביניהם הקמת השדולה הגאה בכנסת, בראשות אבסדזה והורביץ וכן השתתף בכיתת אומן במרכז הגאה.
מו הווארד

חייו

נולד בניו יורק בשנת 1897 למשפחה ממוצא יהודי-ליטאי, בשם משה הארי הורוויץ.
החל קריירה כשחקן וקומיקאי, ובשנת 1921 חבר לקומיקאי טד הילי.
בשנת 1923 החל לפעול לצד הילי עם הרכב קומיקאים בשם "שלושת המוקיונים" (the Three Stooges), שכלל גם את אחיו הבכור שמפ הווארד ואת השחקן לארי פיין. בהרכב זה הופיע במספר סרטים קצרים של אולפני מטרו גולדווין מאייר.
לאחר מכן, עבר הרכב הקומיקאים להופיע בנפרד מהילי, במספר סרטים קצרים של אולפני קולומביה, תחת המפיק ג'ולס וייט, כאשר את אחיו שמפ החליף אחיו הנוסף קורלי הווארד.
בתחילת שנות ה-40 הוציא ההרכב מספר קומדיות הלועגות למפלגה הנאצית, כאשר הווארד גילם באחת מהן את דמותו של אדולף היטלר.
לאורך הקריירה שלו, נודע בשל תסרוקתו הייחודית, בצורת קסדה.
היה נשוי להלן שונברגר, קרובת משפחה של הארי הודיני, ונפטר בשנת 1975.
כריסטופר לרקין

ביוגרפיה

לארקין נולד בטגו, דרום קוריאה. בגיל ארבעה חודשים הוא אומץ על ידי איליין (לבית גולט) ופיטר לרקין, סגן נשיא חברת רילוקיישן. הוא גדל בחברון, קונטיקט.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "RHAM" ובאקדמיה הרטפורד הגדולה לאמנויות ב -2005, לרקין הלך ללמוד באוניברסיטת פורדהאם במרכז לינקולן בניו יורק. הוא נשר מהסמסטר של השנה האחרונה שלו. הוא פעל בכמה הפקות תיאטרון לפני שהרוויח תואר ראשון באמנויות בשנת 2009.

קריירה

לארקין עשה את הופעת הבכורה שלו עם תפקיד ראשי ב"הפלמינגו בירידה". הוא הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, כולל Awkward,‏ 90210,‏ One Life.
מהשנים 2014 עד 2018 שיחק בתפקיד ראשי את מונטי גרין בסדרת הטלוויזיה המאה ברשת The CW.
בספטמבר 2015, לארקין הוציא אלבום אקוסטי בז'אנר פולק בשם "Carry Hatchet".
לני יחיל

לני יחיל (1912 – 2007) הייתה חוקרת השואה ופרופסור באוניברסיטת חיפה.

קורות חייה

יחיל נולדה בדיסלדורף כהלנה וסטפל למשפחה מצאצאי משה מנדלסון ועברה עִמה בגיל צעיר לפוטסדם. יחיל גדלה כנוצרייה, אך בגיל 18 חזרה לחיק היהדות. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלתה לארץ ישראל עם חברי תנועת הנוער הציונית "ורקלויטה", שהייתה מראשיה, והקימו את קיבוץ הזורע. היא עזבה את הקיבוץ ולמדה היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. עבדה כמזכירתו של ברל כצנלסון, כעיתונאית בעיתון "דבר" ונישאה לחיים הופמן (יחיל). לאחר מלחמת העולם השנייה יצאה עם משפחתה לגרמניה בשליחות הסוכנות לסייע לשארית הפליטה.
לאחר חזרתה ארצה החלה לחקור את השואה בהדרכתו של בן ציון דינור. עבודת הדוקטור שלה דנה בהצלת יהודי דנמרק, ופורסמה בשם: "הצלת יהודי דניה: דמוקרטיה שעמדה במבחן". גולת הכותרת של עבודתה נחשב מחקרה השאפתני "השואה: גורל יהודי אירופה 1932–1945". 
היא זכתה בפרסים שונים, בהם פרס שז"ר (1987).
ליחיל ובעלה נולדו שני ילדים: עמוס, פרופסור אמריטוס לאסטרונומיה באוניברסיטת סטוני ברוק, ויונתן, שנהרג במלחמת ששת הימים בקרב על ירושלים.
צ'אד קולמן

ביוגרפיה

קולמן נולד וגדל בעיר ריצ'מונד שבווירג'יניה למשפחה נוצרית אפרו-אמריקאית. לפני שפנה לתחום המשחק, קולמן במשך 4 שנים שירת כצלם וידאו בצבא ארצות הברית. קולמן החל את דרכו כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה והתגלה לראשונה בעונה השלישית של סדרת הדרמה "הסמויה" בה לוהק לתפקיד דניס "קאטי" ווייס, אסיר משוחרר המנסה לשקם את חייו ופותח מכון אגרוף עבור ילדי בולטימור.
ב-2011 השתתף קולמן בסרט "הצרעה הירוקה" ובסיטקום "אני שונאת את בתי בת העשרה".
ב-2012 החל לשחק בסדרת האימה "המתים המהלכים" בתור טייריס, בעונתה השלישית.
ב-2016 השתתף קולמן בסדרה "החץ", בה גילם את דמותו של תוביאס צ'ירץ'.
ב-2017 הוא משחק בסדרת המדע הבדיוני הקומית "האורוויל" שיצר סת' מקפרלן.
רודולף פירקושני

חייו

רודולף פירקושני נולד בנאפאיידלה שבמורביה. את לימודי המוזיקה החל אצל המלחינים לאוש יאנאצ'ק ויוזף סוק והפסנתרן וילם קורץ. בהמשך למד אצל אלפרד קורטו וארטור שנאבל. הוא החל את הופעותיו ביבשת אירופה בשנות ה-20 של המאה ה-20. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בשנת 1933 ובניו יורק ב-1938. בשנת 1939 נמלט מן הנאצים לפריז ולאחר מכן השתקע בארצות הברית והתאזרח שם.
הרפרטואר שפירקושני פיתח עם השנים היה רחב; הוא ביצע במיומנות יצירות משל מוצרט, בטהובן, שופן וברהמס, כמו גם דביסי ומוסורגסקי. עם זאת, פרסומו בא לו בעיקר מביצוע יצירותיהם המלחינים הצ'כיים סמטנה, דבוז'אק יאנאצ'ק ומרטינו (שכתב מספר יצירות בשבילו). הוא אף הקליט את מכלול יצירות הפסנתר של יאנאצ'ק.
פירקושני עשה מוניטין לקונצ'רטו היחיד לפסנתר של דבוז'אק, שאותו ניגן עם תזמורות שונות ותחת שרביטם של מנצחים שונים ברחבי העולם. במקור ניגן את הגרסה המתוקנת של מורו, קורץ, ואפילו הוסיף ועיבד אותה; אך בסופו של דבר חזר לגרסה המקורית של דבוז'אק.
לצד נגינתו כסולן, היה פירקושני נלהב גם למוזיקה קאמרית ובין שותפיו הבולטים ביותר היו הצ'לנים פייר פורנייה, גרגור פיאטיגורסקי, יאנוש סטארקר ולין הארל, הכנרים נתן מילשטיין ואריקה מוריני, הוויולן ויליאם פרימרוז ורביעיית ג'וליארד. הוא גם ניגן בביצועי בכורה יצירות רבות של מלחינים בני זמנו, לא רק של צ'כים כמו ידידו בוהוסלב מרטינו אלא גם של הווארד הנסון, ג'אן קרלו מנוטי, סמיואל בארבר ואלברטו חינסטרה.
פירקושני לימד בג'וליארד בניו יורק, באספן (קולורדו) ובמרכז ברקשייר למוזיקה בטנגלווד. בין תלמידיו אפשר למנות את יפים ברונפמן, אבנר ארד, שרה דייוויס ביכנר, וקרלייל פלויד. אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי במולדתו (מהפכת הקטיפה של 1989), חזר פירקושני לצ'כוסלובקיה וניגן שם לראשונה אחרי למעלה מ-40 שנות היעדרות. אירוע הופעתו בפסטיבל האביב הבינלאומי של פראג הוכרז כאחד החשובים ביותר בפסטיבל, כמו גם שובו של בן ארצו וידידו רפאל קובליק. פירקושני שמר על כשרונותיו היוצאים מן הכלל גם בשנותיו המתקדמות; הוא ניגן, לדוגמה, רסיטל מלא של סונאטות מאת דבוז'אק-יאנאצ'ק-ברהמס-בטהובן בפראג, ב-18 במאי 1992, עם הכנר יוזף סוק (נכדו ובן-שמו של מורו, המלחין יוזף סוק ונינו של דבוז'אק). פירקושני ניגן רק פעמיים בפסטיבל האביב, בראשונה ניגן ב-1946 את הקונצ'רטו לפסנתר של דבוז'אק ואז, ב-1990, ניגן את הקונצ'רטו השני לפסנתר של בוהוסלב מרטינו.
פירקושני מת בסטאטסבורג, ניו יורק ב-1994. ב-2008 נטמן אפרו, יחד עם זה של אשתו, במקום כבוד בבית הקברות המרכזי בברנו, סמוך למורו הראשון, לאוש יאנאצ'ק.
תלמידו קרלייל פלויד כתב את הסונאטה היחידה שלו לפסנתר בשנות ה-50' למען פירקושני, שביצע אותה פעם אחת, ברסיטל בקרנגי הול. לאחר זאת המתינה הסונאטה עד שבשנת 2009 ביצע אותו דניאל רוונאף, שלמד אותה עם המלחין והקליט אותה לראשונה.
סנדרה ג'ונסון

אודות

ג'ונסון נולדה ב-7 באפריל 1948 בפטרסון (Paterson) בניו ג'רזי. היא סיימה תואר ראשון בחינוך מוזיקלי בקולג' מונטקלייר (Montclair State College) בניו ג'רזי. לאחר מכן נבחרה להופיע עם תיאטרון לה מאמא, והופיעה עמם ברחבי העולם. בשנת 1973 נשלחה על ידי התיאטרון לתל אביב כדי להופיע במחזה בבימוי רנה ירושלמי. ג'ונסון נשארה בארץ כ-15 שנים כזמרת, יוצרת ושחקנית. היא הופיעה במחזות כמו "הנפש הטובה מסצ'ואן" ו-"אופרה בגרוש" (בּרֶכט), "פדם פדם" (מאת אבי קורן, על חיי אדית פיאף), ו"במקום אהבה", ביצעה הופעות מוזיקליות בקיבוצים, הקליטה שירים, ואף הנחתה תוכנית רדיו לילית משלה. בשנת 1974 השתתפה ג'ונסון בתוכנית הרדיו של קול ישראל "התיבה המזמרת", שהוקדשה לשירי עם אמריקניים. שרה בדואט עם דני ליטני את "סמטת התותים", שתרגם יעקב שבתאי. בשנת 1978 הופיעה בפסטיבל הזמר החסידי בשיר "למען אחי ורעי". בשנת 1985 נבחרה לזמרת השנה. בזמן שחייתה בארץ נשלחה על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית להופעות פולק אמריקני במדינות שונות. היא תרגמה שירים בעבור סדרת הביביסי "Journey Through Israel" עם חיים טופול.
נישאה והייתה אם לבת. בשנת 1986 נישאה שוב, לשחקן עופר בן-דור, שהיה תלמידהּ לפיתוח קול בסטודיו למשחק ניסן נתיב. בני הזוג היו להורים לתאומים.
ב-1987 חזרה לארצות הברית עם בעלה וילדיה עדי, לירון ורוי. שם החלה להופיע עם ילדיה ומשפחתה, והקימה תיאטרון ילדים בניו ג'רזי. היא עבדה עם המלחין רון ידידיה, ושרה עמו במשך 10 שנים בקונצרטים. יצרה את המופע "Arithmetickles", המלמד מתמטיקה ילדים קטנים. היא מנהלת את ArtsEcho, חברה העוסקת בהפקות חינוכיות.
אורי לוי (שדרן)

חיים אישיים

אורי לוי נולד בישראל להורים יוצאי בולגריה אמו נולדה בווידין ואביו נולד בסופיה. לוי בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו הוא נרשם לקורס כתבי ספורט, בעקבות מודעה שפורסמה בעיתון.

קריירה עיתונאית

את הקריירה שלו בערוץ הראשון, שנמשכת עד היום, הוא החל בשנת 1977.
לצד שידורי הספורט שימש לוי ככתב חדשות, עורך, מגיש ושדר שטח. בתקופת מלחמת המפרץ שידר לוי מאולפן החירום הלילי. במהלך האינתיפאדה הוא עשה סדרת כתבות בשטחים, ולדבריו "זה היה מסוכן וחווייתי". מאוחר יותר ערך לוי את תוכנית החדשות מבט במשך 5 שנים.
לצד פעילותו הענפה בטלוויזיה שיחק לוי תפקיד משני בסרט כבלים בשנת 1992 בתפקיד עצמו.
לוי שימש בתפקידים ניהוליים בערוץ הראשון. הוא התמנה למנהל חטיבת החדשות בערוץ הראשון בשנת 2004 וכיהן בתפקיד עד 2009. לוי הוביל את החטיבה בסדרה של מבצעי שידור הכוללים את ההתנתקות, מלחמת לבנון השנייה, מבצע עופרת יצוקה ושתי מערכות בחירות. בתקופתו נעשו השינויים וריענון הפורמט במהדורת "מבט", בהם גם מינויים של ינון מגל ומירב מילר לתפקיד מגישי המהדורה. 
ביום של הרצח בברנוער בתל אביב באוגוסט 2009 בחר הערוץ הראשון לא לשדר מבזק חדשות בנושא, בעקבות הביקורת על כך, הודה לוי בטעות ולקח אחריות עליה. לאחר שהתפטר מתפקידו כמנהל חטיבת החדשות הנחה לוי תוכניות שונות בערוץ הראשון. הוא החל להגיש בימי שישי את תוכנית האקטואליה "שישי בחמש". בהמשך הוא הגיש את התוכנית הזו לצד כנרת בראשי, ומאז שהתוכנית עברה לשידור בכאן 11 במאי 2017, הוא מגיש את התוכנית לצד שרון וכסלר.
תפקידו הניהולי הבא של לוי היה מנהל מחלקת הספורט ברשות השידור, שאליו נכנס בספטמבר 2010. בתפקידו זה יזם לוי את החזרת השדרן יורם ארבל לשדר בערוץ אחרי 22 שנות נתק. לוי יצא להגנתו של הפרשן דני נוימן, שזכה לביקורת נוקבות בתקשורת. בתום כשנתיים וחצי בתפקיד פרש לוי מהתפקיד באפריל 2012, וחזר למלא תפקידים עיתונאיים שוטפים בחטיבת החדשות של ערוץ 1. במקביל המשיך לוי לשדר אירועי ספורט. הוא הגיש את תוכנית סיכום המחזור בכדורגל, וכשהתוכנית הפסיקה להיות משודרת בערוץ פתוח, הוא טען שזה אחת הסיבות העיקריות לאובדן העניין בכדורגל הישראלי. באולימפיאדת לונדון 2012 הוא שידר עם יעל ארד את תחרויות הג'ודו. לאחר מכן שידר את התוכנית "יומן אולימפי" לסיכום אירועי היום באולימפיאדת הנכים לונדון (2012).
לוי ניגש למכרז לתפקיד מנהל הערוץ הראשון, אך לא זכה בו לבסוף. הוא היה אחד מ-40 בכירים ברשות השידור, שקיבלו במרץ 2012 זימון לשימוע שלפני פיטורים, אך ההליך הופסק בעקבות עתירת אגודת העיתונאים ירושלים.
בנובמבר 2013 שידר בערוץ הראשון משחקים מליגת העל בכדורסל במקומו של יורם ארבל. ולאחר מכן החל לשדר משחקים ברצועת השידור, "ערב הספורט של ישראל", שמשודרת מדי שבוע ביום שני או ביום ראשון.
במרץ 2017 פורסם כי לוי מצטרף לדסק לשוויון חברתי בכאן 11.
החל מדצמבר 2017 לוי מגיש תוכנית היסטוריה בכאן 11 ששמה מבט לאחור התוכנית מציגה כתבות ששודרו באותו היום בעבר במהדורת מבט.
אנדראה אדאמי

חייו

אדאמי נולד בבולזנה ושם החל את לימודיו. בהמשך יצא לרומא. בשנות ה-80' של המאה ה-17 התקבל כחבר באגודה המוזיקלית של סנטה צ'צ'יליה (Congregazione dei Musici di S Cecilia), ראיה לפעילותו בחוגי הכנסייה של רומא. כשרונו כקסטראטו היה רב, אולם את הצלחתו יוצאת הדופן חב במידה רבה לחסות שפרש עליו החשמן פייטרו אוטובוני, גדול פטרוני המוזיקה ברומא בימים ההם. אדאמי כיהן בארמון החשמן כמוזיקאי הבית בין השנים 1686 עד 1740.
ב-5 באוקטובר 1690 הצטרף אדאמי כחבר באקדמיה של ארקדיה ואימץ את הכינוי "קריקלה פיזאו". בגיל 26 התקבל בהמלצת אוטובוני לקאפלה הסיסטינית כזמר סופרן ושם היה, בשנת 1701, למאסטרו די קאפלה, משרה בה החזיק עד 1714. מחוץ לקאפלה הסיסטינית שר אדאמי בעיקר בחצרות אצילים, כיון שעל זמרי האפיפיור נאסר לשיר בפני הציבור הרחב. שנתיים לפני כניסתו לקאפלה הסיסטינית הופיע בתפקיד פרינדו במלודרמה "Il Figlio delle Selve" מאת קוזימו באני בהפקה פרטית בבית הלבריתן, קרלו זיגיסמונדו קאפצ'ה. כן השתתף בדרמה פר מוזיקה "Il Colombo ovvero L’India scoperta" ללברית של החשמן פייטרו אוטובוני ואולי גם ב"La Statira" של אוטובוני ואלסנדרו סקרלטי. את ההיתר המיוחד להופעות הפומביות האלה קיבל כנראה מאוטובוני, שהיו לו מהלכים בחצר האפיפיור.
בחיבורו החשוב Osservazioni per ben regolare il coro de i cantori della Cappella pontificia, שיצא לאור ברומא בשנת 1711, מציג אדאמי רשומות וביוגרפיות של זמרים ומלחינים חשובים, שהיו קשורים במוסד המוזיקלי האפיפיורי, כמו ג'ובאני פלסטרינה, גרגוריו אלגרי וג'ובאני מריה נאנינו, בין השאר. עוד נזכר שם רפרטואר היצירות שבוצעו, לעיתים בלוויית התרשמותו המוזיקלית והאסתטית של המחבר. 
על אף קשריו ההדוקים עם הכנסייה, נראה שאדאמי לא כתב כלל מוזיקת קודש. ידוע רק על כמה קנטטות שלו, מהן שרדו רק שתיים.
כרכים אחדים של קנטטות מאת מלחינים אחרים שרדו מספרייתו הפרטית, והם נושאים שלט אצולה שנוצר במיוחד לכבודו. כרכים אלה, יחד עם שתי תמונות דיוקן שלו, מעשה ידי אמנים ידועים ברומא, מעידים על מעמדו המבוסס והאמיד.
סמי סגול

ביוגרפיה

סגול נולד בטורקיה, בגיל 15 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. אביו יוסף היה ממקימי חברת כתר פלסטיק ב-1949 וב-1971 רכש את מניות שותפיו בחברה. בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר ניהול החברה לידיו של סמי סגול. הוא הוביל את החברה שהתפתחה ממפעל קטן ביפו לקונצרן בינלאומי הכולל 4,000 עובדים, 30 מפעלים ברחבי העולם והכנסות המוערכות בכמיליארד דולר. התפתחות זו עשה באמצעות הכנסת ציוד תעשייתי, בין השאר שימוש בהזרקת פלסטיק לייצור מוצר הדגל של החברה, כיסא פלסטיק העשוי מקשה אחת, מיזוג ורכישה של חברות בישראל ובעולם ופנייה לשוק הבינלאומי, המהווה נכון ל-2015 את רוב הכנסות החברה.
סגול מכהן כנשיא כבוד של הנהלת לשכת המסחר ישראל–צרפת וזכה באות לגיון הכבוד הצרפתי ב-2011. ב-2008 זכה בפרס הכלכלה על שם רמניסיאנו מטעם אוניברסיטת תל אביב. ב-2011 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה וב-2012 בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב ובפרס מנשיא מדינת ישראל על פועלו קידום חקר המוח.
בשנת 1997 הקים יחד עם משה תאומים ומוטי אורנשטיין את עמותת מפעלות חינוך וחברה שמטרתה לפעול באמצעות הספורט למען החברה והקהילה. במקביל רכשו את השליטה באגודת הכדורגל הפועל תל אביב אותה החזיק עד 2008.
סגול תרם להקמת חמישה מרכזי מחקר למדעי המוח בבתי חולים ובאוניברסיטאות: המרכז למדעי המוח ע"ש יוסף סגול במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, מרכז סגול לחקר מוח ותודעה במרכז הבינתחומי הרצליה, בית ספר סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, מרכז סמי סגול לרפואה היפרברית ומחקר במרכז הרפואי אסף הרופא ומרכז המחקר ע"ש סמי סגול של בית הספר לטיפול באמנויות באוניברסיטת חיפה. הוא סייע במימון מחקריהם ולימודיהם של תלמידי דוקטורט ישראליים בתחום המוח ותמך בפרויקטים וחברות שעניינם קידום חקר המוח בישראל. תרומות נוספות שלו היו לשיפוץ היכל התרבות ולמורשת יהודי טורקיה.
יחסי ברזיל–קוריאה הצפונית

היסטוריה

על אף היחסים הכלכליים של ממשלת ברזיל עם קוריאה הצפונית, לרוב, נוהגת ממשלת ברזיל לגנות פעולות שנויות במחלוקת של צפון קוריאה אשר מאיימות על היציבות המדינית במזרח אסיה, כמו במקרה בשנת 2009 של הניסוי הגרעיני הצפון קוריאני 2009, שלאחריו פרסם משרד החוץ הברזילאי הודעה, לפיה ממשלת ברזיל מגנה בתקיפות את הניסוי הצפון קוריאני, ודוחקת בה לחתום על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים ולחזור לשיחות המשא ומתן עם המעצמות. דוגמה נוספת היא הטבעת הספינה הדרום קוריאנית "צ'אונן", לאחריה פרסם משרד החוץ הברזילאי הודעה כי ממשלת ברזיל מגלה הזדהות עם קוריאה הדרומית וקוראת ליציבות בחצי האי הקוריאני.
קוריאה הצפונית השתתפה באולימפיאדת ריו 2016, מה שמרמז על שיפור יציבות היחסים בין המדינות.
הלויד הימי הארץ ישראלי

הלויד הימי הארץ ישראלי בע"מ (Palestine Maritime Lloyd Ltd) הייתה חברת ספנות עברית בתקופת היישוב, שנרשמה בפלשתינה-א"י בשלהי שנת 1934. החברה הוקמה כשותפות בין בעל אוניות מאיטליה לבין מספר אנשי ימאות עברים. במהלך שנות קיומה היא הפעילה את ספינת הנוסעים "הר ציון" ואת אוניות המשא "הר כרמל" ו"מרים". ספינות החברה הפליגו לים השחור, לים התיכון ולצפון אירופה.

הקמת החברה

עם הקמתה רכשה לויד ימי מהשותף האיטלקי שתי אוניות מעורבות מטען ונוסעים, במטרה להפעילן בקו קבוע לאירופה בין חיפה לקונסטנצה. תוכננו תחנות בפמגוסטה שבקפריסין ובטריפולי שבלוב או, בביירות שבלבנון ובאיסטנבול שבטורקיה. הוחלט על איוש האוניות בצוותים עבריים, תוך הקפדה על שימוש בשפה העברית וניצול האוניות ללימוד והכשרת ימאים עבריים. 
שתי האוניות היו מותאמות להובלת 110 נוסעים, בנוסף למטען כללי. החברה הצליחה להתבסס בשוק למרות תחרות מסחרית קשה. כל בעליה היו מענף הספנות הבינלאומית או מענף הימאות העברית. בין השותפים היו לזר ברקוביץ איש ספנות מרומניה, המהנדס עמנואל טובים איש עסקים ומנכ"ל משותף של אגודת יורדי ים זבולון א"י ובית הספר הימי זבולון, עו"ד פרברשטיין מהנהלת אגודת 'זבולון', משה שלוש וסוכן אוניות חיפאי בשם ניסים משולם. ארצישראלים אלה  נקשרו עם איגנציו מסינה מגנואה, איש ספנות איטלקי.
נועם אבירם

נועם אבירם (נולד ב-26 באוקטובר 1961) הוא קריין, מגיש רדיו ומגיש טלוויזיה ישראלי.

ביוגרפיה

נועם אבירם החל את דרכו המקצועית בשנת 1977 כטכנאי וכמגיש רדיו בתחנת קול השלום. הוא חובב רדיו מורשה.
לאחר שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. במקביל הוא שימש כשדר חוץ בתוכנית הטלוויזיה "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1990 היה מגישה הראשון של תוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב ישראל" יחד עם רוני יובל.
בשנת 1992 הגיש יחד עם רוני יובל את תחרות הקדם אירוויזיון.
בשנת 1993 עם הקמתה של תחנת הרדיו גלגלצ היה מנהלה הראשון.
הגיש תוכניות רדיו ברשת ג' של קול ישראל. עד שנת 2012 שימש כמגיש מהדורות חדשות בגלי צה"ל.
נועם אבירם משמש כקריין בפרסומות בטלוויזיה וברדיו, ונחשב לאחד הבכירים שבהם.
קרן התוכנה אפאצ'י

קרן התוכנה אפאצ'י (באנגלית: Apache Software Foundation) מספקת "מטריית תמיכה" לפרויקטי קוד פתוח של קהילת אפאצ'י. הפרויקטים של קהילת אפאצ'י מתאפיינים בתהליך פיתוח שיתופי המבוסס על הסכמה, על רישיון תוכנה פתוח, ועל רצון ליצור תוכנה באיכות גבוהה שתהיה המובילה בשוק בתחומה. תוכנות מבית אפאצ'י מופצות תחת תנאי רישיון אפאצ'י.
בין הפרויקטים של קרן התוכנה אפאצ'י ניתן למצוא את שרת ה־Web הנפוץ בעולם - Apache HTTP Server ומסנן דואר הזבל SpamAssassin. הקרן גם מארחת מאות פרויקטים בתחום Java שרובם הפכו לתקן דה-פקטו בתחום הנדסת התוכנה. בנוסף, מתארחים בקרן גם מימושי הייחוס והדגם של תקנים רבים בתחומי Java ו-Java EE וכן בתחומי XML ו-SOA.
מיס הולנד

מיס הולנד היא תחרות יופי הנערכת בהולנד.
התחרות נערכה לראשונה ב-1929 באמסטרדאם וזאת עד 1931, בין השנים 1932–1950 התחרות לא נערכה, ב-1951 חודשה התחרות.
הולנד השתתפה במיס עולם מתחילת התחרות ב-1951, ב-1956 הצטרפה הולנד לתחרות מיס תבל.
עד 1989 היה נהוג שהזוכה בתחרות הלכה לייצג את הולנד במיס תבל בעוד שסגניותיה מייצגות את המדינה בתחרויות יופי בינלאומיות אחרות כמו מיס עולם ומיס אינטרנשיונל.
מ-1950 ועד 1990 שם התחרות היה "Miss Holland", ב-1991 שונה שמה ל- "Miss Nederland" והזוכה נשלחת לתחרות מיס עולם. מ-1991 ועד 2008 נציגות הולנד למיס תבל נבחרו באמצעות תחרות נפרדת בשם "מיס תבל הולנד" ששודרה בשידור ישיר לטלוויזיה.
ב-2009 קים קוטר החלה להחזיק בזיכיון בהולנד עבור תחרות מיס תבל והיא מארגנת מדי שנה את תחרות מיס תבל הולנד.
קניון רננים

היסטוריה

הקמת הקניון החלה בשנת 1997 על ידי החברות מליסרון ו"כבלים" שבשליטת קבוצת האחים עופר, על שטח של 42 דונם אותם רכשו בשתי עסקאות. 21 דונם מחברת הארגז שהפעלה במקום מפעל לריהוט ו-21 דונם מתשלובת הבנייה של הקיבוץ הארצי, שהפעלה בשטח מפעל לחומרי בנייה. שלב א' ,שכלל 13 אלף מ"ר, נפתח ביוני 1998. בסוף שנת 1999 החלה הקמת שלב ב' של הקניון.
בדצמבר 2002 הודיע הקניון שהוא יהיה פתוח בשבתות, עקב דרישת השוכרים להתחרות מול הקניונים "שבעת הכוכבים" בהרצליה ו"ערים" בכפר סבא, שגם פועלים בשבתות. לאחר פנייה של רבה הראשי של העיר רעננה, הרב יצחק פרץ, ליולי עופר בוטלה ההחלטה.
הקניון נרכש בשנת 2013, תמורת  844 מיליון שקל, על ידי קבוצת רוכשים שכללה את חברות הביטוח הפניקס ומנורה מבטחים, קרנות הפנסיה הוותיקות עמיתים וחברת JTLV.

אודות הקניון

קניון רננים מכיל כמאתיים בתי עסק בשתי קומות מסחר, קומת גלריה ומגדל עסקים. השטח הבנוי ברוטו שלו מגיע ל-130 אלף מ"ר מתוכם 45 אלף מ"ר שטחי מסחרי.
בקניון מגוון עשיר של חנויות אופנה, בהן מותגים מובילים כגון H&M, מנגו, זארה, אדידס ועוד. הקניון מציע אפשרויות בילוי מגוונות הכוללות  באולינג, ביליארד-בר, משחקיית "פעלטון" לילדים, מתחם בבילון פארק, יער הפיות ועשרים מסעדות ובתי קפה. בית קולנוע פעל במקום עד דצמבר 2016.
במגדל העסקים נמצאים מכון הכושר הולמס פליס אנרג'י, ומרפאות מכבי, רונית רפאל ואמריקן לייזר.
לקניון עתודות בנייה של 20,000 מטרים רבועים, המיועדים לתחומי בידור, מסחר ומפעלי היי-טק.
בקניון מבקרים מדי יום כעשרים אלף איש, שלרשותם עומדים 3 חניונים ללא תשלום הכוללים ביחד כ-2,400 מקומות חנייה.
פסלה של איימי ויינהאוס

תיאור ורקע

ויינהאוס (1983-2011) הייתה זמרת בריטית וכותבת שירים שהייתה קשורה לקמדן טאון עד למותה בשנת 2011. ויינהאוס נפטרה בביתה ליד קמדן סקוור בשל הרעלת אלכוהול ב-23 ביולי 2011. גובהה המקורי של ויינהאוס היה 1.59, והיא נהגה להסתובב בתסרוקתה הידועה, ולרגליה היו לרוב נעלי עקב. על הפסל ניתן למצוא שרשרת עם מגן דוד, וביום החשיפה היה ורד אדום אמיתי בשערה. היצירה נוצרה על ידי הפסל הבריטי סקוט איטון, שאמר כי הוא נועד להעביר את "הגישה והחוזק של ויינהאוס, אך גם לתת רמזים עדינים לחוסר ביטחון".
סקוט איטון זכה לתשובה חיובית מצד אביה של ויינהאוס, בזמן שהוא סיפר לו על רעיון הפסל. הפסל לא נועד לשקף תמונה מסוימת או תלבושת מסוימת של ויינהאוס, אלא נועד ללכוד את ההופעה שלה בציבור, משמע הוא נועד ללכוד את הפוזה המזוהה איתה ביותר; כשידה על אחת המותניים, וידה השנייה אוחזת בחצאית שלה. פרטים קטנים אלו נועדו כדי לתת "אישיות", לפסל.
המיקום המקורי של הפסל היה באולם המוזיקה "Roundhouse" בחוות "גיר" הסמוכה, אך בשל הנגישות הציבורית הנמוכה במקום, הועבר הפסל לשוק האורוות הסמוך. חשיפתו של הפסל נערכה על ידי חברתה של ויינהאוס, השחקנית הבריטית ברברה וינדזור, והוריה של ויינהאוס, מיץ' וג'יין ויינהאוס, ב-14 בספטמבר 2014, בדיוק בזמן יום הולדת שלה, כשהיא בת 31.

קבלה

הסקירות של הפסל היו חיוביות, אם כי אחד הפרשנים אמר כי הוא "מעוצב ככל הנראה בדיוק כמו ויינהאוס". המועצה ביצעה מעשה חריג כאשר אישרה את הפסל, כיוון שבדרך כלל נהוג לבנות פסלים רק לאחר עשרים שנה ממות האמן. מיץ' ויינהאוס, שאישר את הפסל, אמר כי "איימי הייתה מאוהבת בקמדן וזה המקום שאוהדיה מכל העולם היו מקשרים אליו". מיץ' ויינהאוס גם אמר שמראהו של הפסל היה "רגשני להפליא", ושהוא "בדיוק מראה את ויינהאוס בתנוחה היפה ביותר שאפשר לפסל... אנחנו באמת מקווים שהאוהדים של איימי אוהבים את הפסל".
אמה של ויינהאוס, ג'ניס, אמרה כי "אני מרוצה מהדרך שבה הפסל התברר. אתה יכול לראות בבירור שזו איימי ... קמדן הוא המקום של איימי, לשם היא שייכת". השחקנית וינדזור אמרה כי "היה לי הרבה כבוד לאורך כל הקריירה שלי, אבל זה הכבוד הגדול ביותר... הייתי אחד מבני המזל שהכירו את איימי בשנים האחרונות של חייה הקצרים מדי. אחד הכשרונות הגדולים ביותר שהפיקה מדינה זו מעולם, היא הייתה אישה חביבה, נחמדה ומצחיקה ... איימי אהבה את קמדן עם תשוקה רבה, וקמדן אהבה אותה, אז הדבר הנכון הוא שהפסל יהיה פה."