הארמייה השמינית (ארצות הברית)

מלחמת העולם השנייה

הארמייה השמינית הוקמה בארצות הברית ב-2 ביוני 1944. כמפקדה נתמנה לוטננט גנרל רוברט אייכלברגר (Robert L. Eichelberger). בספטמבר 1944 החליפו יחידות הארמייה את יחידות הארמייה האמריקנית השישית בזירת האוקיינוס השקט – בגינאה החדשה, בריטניה החדשה, איי האדמירליות ומורוטאי. הדבר נעשה על מנת שהארמייה השישית תוכל להיערך לפלישה לפיליפינים, אשר החלה בחודש שלאחר מכן.
בדצמבר 1944 שוב החליפו יחידות הארמייה השמינית את אלו של הארמייה השישית בשדה הקרב של האי לייטה שבפיליפינים. ב-29 בינואר 1945 נחתו חיילי הארמייה השמינית באי לוזון שבפיליפינים וכיתרו את בירת הפיליפינים מנילה בשיתוף פעולה עם כוחות הארמייה השישית. בהמשך לחמה הארמייה השמינית לטיהור דרום הפיליפינים מכוחות יפניים, ובכלל זה באי מינדנאו. בסך הכל השתתפו יחידות הארמייה השמינית בזירת האוקיינוס השקט בשישים פעולות של נחיתה אמפיבית.
הארמייה יועדה ליטול חלק במבצע קורונט - השלב השני של מבצע קריסה, המבצע המתוכנן לפלישה ליפן עצמה, אך כניעת יפן באוגוסט 1945 ביטלה את הצורך בפלישה זו. כוחות מן הארמייה נחתו ביפן ב-30 באוגוסט ובראשית שנת 1946 הפכה הארמייה לחיל הכיבוש של האיים היפניים כולם.

מלחמת קוריאה

לאחר פרוץ מלחמת קוריאה ב-25 ביוני 1950 באו הכוחות המזוינים של ארצות הברית לעזרת צבא קוריאה הדרומית שם. כוחות הארמייה השמינית (אז בפיקודו של לוטננט גנרל וולטון ווקר הפליגו מיפן לקוריאה במהירות האפשרית ונכנסו שם לקרב נגד צבא קוריאה הצפונית הפולש, שכבש את בירת המדינה סיאול והתקדם דרומה במהירות. בחמש השנים שבין תום מלחמת העולם השנייה לפרוץ מלחמת קוריאה פחתה מאד המוכנות הקרבית של הארמייה, ועובדה זו הורגשה בקרבות הראשונים שניהלה. בכל זאת הצליחה הארמייה בצוותא עם כוחות אחרים (שהפכו כולם לכוחות האו"ם בקוריאה) לבסס את מתחם ההגנה של פוסן בדרום המדינה. שתי מפקדות קורפוסים הוקמו בארצות הברית והובאו תחת פיקוד הארמייה כדי לשפר את שליטתה בדיוויזיות שהיו תחת פיקודה.
לאחר הנחיתה האמריקנית באינצ'ון ושחרור העיר סיאול בספטמבר 1950 בשילוב עם מתקפה של הכוחות שהיו נצורים במתחם פוסן החלו כוחות קוריאה הצפונית שצרו עליו לסגת. הארמייה השמינית החלה להתקדם צפונה בעקבותיהם. היא השתתפה בשחרור קוריאה הדרומית, כיבושו של מרבית שטח קוריאה הצפונית וההתקדמות אל נהר יאלו שבגבול קוריאה הצפונית וסין.
כניסת צבא סין למלחמת קוריאה ב-25 באוקטובר שינתה את מצב המלחמה מעיקרו. הארמייה השמינית נוצחה על ידי הכוחות העדיפים של הצבא הסיני בקרב על הנהר צ'ונגצ'ון בסוף חודש נובמבר, סבלה אבידות כבדות ונאלצה לסגת דרומה כדי למנוע את כיתורה על ידי הסינים. ב-4 בינואר 1951 נפלה סיאול שנית.
ב-23 בדצמבר 1950 נהרג בתאונת דרכים מפקד הארמייה, הגנרל ווקר, והוחלף על ידי לוטננט גנרל מת'יו רידג'וויי (Matthew Ridgway). רידג'ווי הצליח לשקם את הארמייה, שהייתה מדולדלת וירודת מורל, ותחת פיקודו היא הצליחה לבלום את המתקפות הסיניות ולכבוש את סיאול מחדש ב-14 במרץ 1951. קו החזית בין כוחות האו"ם לבין הצבא הסיני התייצב באזור קו רוחב 38 צפון (הגבול המקורי בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית).
ב-10 באפריל 1951 החליף הגנרל רידג'ווי את הגנרל מקארתור כמפקד העליון של כוחות האו"ם בקוריאה. הפיקוד על הארמייה השמינית עבר לידי לוטננט גנרל ג'יימס ואן פליט. הוא עמד בראש הארמייה במהלך מלחמת ההתשה שניהלה מול צבאות סין וקוריאה הצפונית בשנתיים שלאחר מכן, עד לשביתת הנשק במלחמה ב-27 ביולי 1953.

לאחר מלחמת קוריאה

מאז תום המלחמה נשארה מפקדת הארמייה השמינית בקוריאה, והתמקמה במחנה יונגסאן שבסיאול. הכוחות שעמדו שם תחת פיקודה הלכו ופחתו (בשנות השישים מנו כוחות אלו שתי דיוויזיות רגלים, וב-1971 הועברה אחת מהן מקוריאה). חשיבותה הצבאית של מפקדת הארמייה והכוחות המעטים שבפיקודה פחתה. כנגד זאת גברה חשיבותו של תפקידה הפוליטי: יחידות הארמייה הוצבו בקרבת האזור המפורז (DMZ) בגבול שבין שתי הקוריאות, באופן שמתקפה עתידית של קוריאה הצפונית דרך הגבול תיתקל בכוחות ארצות הברית ותהווה התקפה גם עליה. בעבר עמד לרשות יחידות הארמייה השמינית בקוריאה גם נשק גרעיני טקטי.
בשנת 2003 הוכרז על תוכנית להסיג את כוחות הדיוויזיה השנייה מקרבת הגבול בין קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית אל דרום המדינה. מפקדת הארמייה צפויה להשלים מעבר מסיאול למחנה דרומי יותר עד 2019. תוכנית זו שנויה במחלוקת ציבורית ופוליטית בקוריאה הדרומית.