google/wiki40b huggingface dataset:
פיליפוס מתסלוניקי

פיליפוס מתסלוניקי (ביוונית: Φίλιππος ὁ Θεσσαλονικεύς, או פיליפוס אפיגרמטיקוס; המאה ה-1 לספירה) היה המחבר של אנתולוגיה של כותבי מכתמים שבאו אחרי מלאגרוס מגדרה, והוא עצמו מחברם של 72 מכתמים באנתולוגיה היוונית.
פיליפוס מכנה את חיבורו "אוליוגוסטיכיה", אוסף שירים שאינם ארוכים יותר ממספר שורות. המכתמים של פיליפוס עצמו הם בדרך כלל די יבשים, בעיקר תרגילים לבית הספר. אולם בזכותו נשמרה כמות גדולה של יצירות מהתקופה הרומית.
אוסף המכתמים שלו מכונה "הזר של פיליפוס", בעקבות "הזר של מלאגרוס", שחי במאה ה-1 לפנה"ס ואסף מכתמים מהתקופה הקלאסית והתקופה ההלניסטית.
קברן

קברן הוא אדם המספק שירותים לטיפול בקבורת מתים ומטפל בגופותיהם על פי הנחיות היגייניות ורפואיות, אך גם דתיות ותרבותיות. הקברנים ועורכי הלוויות מטפלים גם בקרובי המת. בחלק מן התרבויות קיימת הבחנה בין האדם החופר את הקברים, וזה אשר עורך את הלוויה. תפקידו המדויק של הקברן משתנה מתרבות לתרבות. בחלק מתרבויות המערב נהוג למשל לאפר את המת ולהציגו בפני האבלים טרם הקבורה עצמה, ובבית לוויות עובדים גם מאפרים. ביהדות מטפלת בענייני קבורה החברה קדישא. 
בימי הביניים התייחסו אל המקצוע כאל "לא מכובד" ו"לא ישר", ומבחינה חברתית, עבדו בו אנשים מן המעמדות הנמוכים. 
נהוג לומר קַבְרָן אך לפי כללי הדקדוק יש להגות קַבְּרָן 
קיימת התייחסות תרבותית לקברן גם כמטפורה - כאל אדם המביא לחורבן כלשהו. 
בתרבות קיימות התייחסויות רבות לקברנים - במקרים רבים, כמו ב"המלט" של שייקספיר, שם היוצר בפיהם התייחסויות למוות. סדרת הדרמה "עמוק באדמה" מתמקדת במשפחה המנהלת בית לוויות, והסרט "החיים שאחרי" מתמקד בימים שבין המוות לקבורה עצמה, בהם מכינים את הגופה למנוחת עולמים.
סוראיה מירה

ביוגרפיה

מירה נולדה בבלדוויין. אביה היה גנרל בשלטונו של הדיקטטור הסומלי מוחמד סיעד באר, ומשפחתה הייתה חלק מן האליטה בסומליה. בגיל שלוש-עשרה, עברה השחתה מאסיבית של אברי מינה, בתהליך הקרוי אינפיבולציה (Infibulation), בו כל החלקים החיצוניים של הפות נכרתים, כולל השפתיים הפנימיות והחיצוניות, ואז הפות נסגר ונחסם בתפירה. סוג זה של השחתה גניטלית קרויה על ידי ארגון הבריאות העולמי "מילת נשים סוג 3".
ב-1978, כשהייתה בת 17, היגרה מירה לאירופה. היא למדה ספרות ומדעי המדינה בגרנובל, צרפת, אך נטשה את לימודיה כדי לקדם את מטרתה למגר אלימות כלפי נשים וילדים. ב-1984, עברה ללוס אנג'לס, ופתחה בקריירה בקולנוע ועבדה בתחומי הפקה במספר אולפנים. היא החלה ללמוד קולנוע ב-UCLA, ובמסגרת זאת זכתה לסייע בעבודתו ליוצר הסרטים התיעודיים דושאן גרסי.
ב-1994, הוציאה מירה סרט תיעודי, Fire Eyes, בו מירה מתארת את החוויות שלה ואף מראיינת קרבנות אחרות לפרקטיקה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים סאנדנס, בו היה מועמד לפרס השופטים, בוועידת הנשים הבינלאומית בבייג'ינג, בוועידת האומות המאוחדות בנושא אוכלוסיות ופיתוח בקהיר, ובכינוס האו"ם בז'נבה, בנוסף למגוון פסטיבלי סרטים בינלאומיים. פועלה נגד השחתת אברי מינן של ילדות ונשים זכה להכרה רבה: היא זכתה בפרס הומניטרי מטעם האו"ם, פרס ויני מנדלה מטעם ג'ון ג'יי קולג' לצדק פלילי, פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בוועידת האו"ם בקהיר, פרס האומץ האישי מטעם ארגון Intact America ובפרס זכויות האדם בסימפוזיום השלישי בנושא מילה באוניברסיטת מרילנד.
ב-2011, יצא ספרה The Girl with Three Legs: A Memoir, שבו היא מספרת על האתגרים שעמדו בפניה בניסיונה להתגבר על ההשחתה שעברה, ופיתוח ויישום המטרה שלה להילחם על זכויות האדם של נשים וילדות, בפרט בנושא מילה. מירה מספרת בספר כיצד הילדות בבית הספר היו מציקות לה, וטוענות שלא ישחקו איתה כל עוד היא "הולכת על שלוש רגליים". כשסיפרה לאמה וביקשה הסבר, אמה הודיעה לה שהגיעה העת ל"מתנה" שלה - ואז כיצד עברה את התהליך הכואב והמשפיל, שלא רק נועד "להכין" אותה לבעלה לעתיד, אלא "לרסן את פראיותה".
מירה הפכה לדוברת מבוקשת בנושא מילה, ומרצה בכל העולם, בין היתר הרצתה באוניברסיטת הרווארד, מכללת מורהאוס, UCLA, אוניברסיטת ונדרבילט, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת הווארד, ועוד רבים. היא העידה בפני הסנאט האמריקאי, ומופיעה בתוכניות אירוח וחדשות, כמו התוכניות של אופרה וינפרי וטד קופל. היא גם הופיעה במחזה מונולוגים מהווגינה בווסט אנד בלונדון, בקטע שמדבר על מילת נשים.
ליזה וייל

ביוגרפיה

וייל נולדה בעיר פסאיק שבניו ג'רזי, למשפחה של שחקנים. גדלה לתוך היהדות הרפורמית, וממשיכה לקיים אותה. הוריה, ליסה ומארק וייל, סיירו יחד איתה באירופה עם להקת הקומדיה שלהם, חברת המשוגעים של לונדון. וייל שאפה להפוך לארכאולוגית בשנותיה הצעירות, בגלל טרילוגיית הסרט "אינדיאנה ג'ונס". ב-1984, כשהייתה בת 7, משפחתה התיישבה בפרבר לנסדייל שבפנסילבניה, בו הוריה גרים עד היום. וייל הייתה תלמידה ממוצעת בתיכון שהתמקדה יותר בקריירת המשחק שלה מאשר בלימודיה. וייל נהגה לנסוע לעיתים קרובות לניו יורק לאודישנים מקצועיים ושיחקה בהפקות אוף ברודוויי ובקהילה התיאטרלית של פילדלפיה לפני שהתמקדה בקריירה בקולנוע ובטלוויזיה. סיימה את לימודיה בתיכון North Penn בקיץ 1995.

קריירה

בשנת 2007 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "שנת הכלב", לצד לורה דרן. בשנת 2009 השתתפה בקומדיה "דג קטן, בריכה מוזרה" בכיכובו של זאק גאליפנאקיס.
אברהם מרגליות

ד"ר אברהם מרגליות (1920, חמניץ, גרמניה – 14 במאי 1987, ירושלים) היה היסטוריון של יהדות גרמניה ושל השואה.

ביוגרפיה

אברהם מרגליות נולד בשנת 1920 בחמניץ שבגרמניה. בשנת 1938 היה בין היהודים שגורשו לפולין, ומשם עלה לארץ ישראל בשנת 1939. היה מורה בבית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן. בשנת תשל"א קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על דיסרטציה בנושא "התגובה הפוליטית של המוסדות והארגונים היהודיים בגרמניה לנוכח המדיניות האנטי-יהודית של הנאציונלסוציאליסטים בשנים 1932–1935 (עד לפרסום חוקי נירנברג)", בהנחייתו של שאול אֵש.
היה מרצה להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נפטר בשנת 1987.
לאחר מותו ראה אור הספר "בין הצלה לאבדן", שבו התפרסמה עבודת הדוקטור שלו, לצד עוד כמה מכתביו, וכן מאמרים עליו.
רוג'ר זילאזני

קורות חיים

זילאזני נולד בעיירה אוקליד, מדינת אוהיו. היה ילד יחיד לג'וזף פרנק זילאזני, מהגר פולני, וג'וזפין פלורה סוויט, ילידת ארצות הברית ממוצא אירי.
זילאזני התחיל את קריירת הכתיבה שלו בגיל מוקדם. הוא הצטרף לחוג לכתיבה יוצרת וערך את עיתון בית הספר בעת לימודים בתיכון. בסתיו 1955 החל את לימודיו באוניברסיטת וסטרן ריזרב בחוג לפסיכולוגיה, אך בהמשך שינה את כיוון לימודיו עם תואר ראשון בספרות אנגלית. עם סיום התואר הראשון בשנת 1959, המשיך ללימודי התואר השני באוניברסיטת קולומביה בניו יורק וסיים את לימודיו בשנת 1962.
בין 1962 ל-1969 עבד בביטוח לאומי בקליבלנד ולאחר מכן בבולטימור, תוך כדי הקדשת ערביו הפנויים לכתיבה. לאחר מכן התפטר מעבודתו והקדיש את כל זמנו לכתיבה.
זילאזני היה נשוי פעמיים: ב-1964 נישא לשרון סטברל, והזוג התגרש ללא ילדים. ב-1966 נישא לג'ודית (ג'ודי) אלין קאלאהאן. כמו כן היה מאורס לזמרת הפולק הדי ווסט במשך 6 חודשים בשנים 1962-1961. לזילאזני ולג'ודי נולדו שני בנים, דבין וטרנט (כותב רומני פשע), ובת בשם שאנון.
זילאזני חונך כקתולי על ידי הוריו, בהמשך הגדיר את עצמו כ"קתולי שהדרדר": "אכן היה לי רקע קתולי משמעותי, אבל אינני קתולי. מתישהו בעבר אני מאמין שעניתי בחיוב פעם אחת מסיבות מוזרות ומסובכות, אבל אינני חבר בשום דת מאורגנת".
זילאזני נפטר ב-1995 בגלל כשל בכליות וסרטן המעי הגס. בזמן מותו היה פרוד מרעייתו ג'ודי וחי עם הסופרת ג'יין לינדסקולד. לאחר מותו השלימה לינדסקולד את כתיבתם של שני ספרים שזילאזני החל לכתוב אך לא הספיק לסיים טרם מותו: "דונרג'ק" (פורסם ב-1997, יצא לאור בעברית ב-1999) ו"שר השדים" (פורסם ב-1999, יצא לאור בעברית ב-2000).

כתיבתו

חיבורו הראשון הופיע בפנזין בשנת 1953 והפרסום המסחרי הראשון היה במגזין "Literary Calvalcade" בשנה העוקבת.
כתיבתו הושפעה במידה רבה ממיתוסים, שירה וספרות אירופאית ואמריקאית קלאסית מסוף המאה ה-19 ומתחילת המאה ה-20. דמויות מיתולוגיות הופיעו לעיתים קרובות בספריו ובסיפוריו הקצרים תוך כדי העברת מקום העלילה לזמנים מודרניים. כמו כן, נהג לשלב אלמנטים השאולים מחיי היומיום, כמו עישון או רעיונות פילוסופיים מודרניים בעלילת ספריו.
The Girl and the Dreamcatcher

היסטוריה

לפני שהקימו את הלהקה, דאב קמרון וראיין מקארתן הכירו על סט הצילומים של ליב ומאדי ולאחר מכן התחילו לצאת. כמה שנים לאחר מכן הקימו את הלהקה. (בתאריך 29 בספטמבר 2015 הודיעו על שם הלהקה בסרטון שהעלו לערוץ היוטיוב של הלהקה).
לפני שהודיעו על שם הלהקה, הם נקראו Dove and Ryan והעלו לערוץ היוטיוב קאברים של זמרים שונים. 
לעיתים הם מעלים סרטונים של עדכונים, שאלות ותשובות ועוד.
בתאריך ה-12 באוקטובר 2014 הוציאו את השיר המקורי הראשון שלהם "Someone You Like" ובתאריך ה-14 באפריל 2016 העלו סרטון נוסף של השיר עם המילים.
בתאריך ה-1 באוקטובר 2015 הוציאו שיר נוסף בשם "Written in the Stars".
בתאריך ה-28 בינואר 2016 הוציאו את הסינגל השלישי שנקרא "Glowing in the Dark". גם לשיר זה העלו סרטון נוסף של השיר עם המילים, בתאריך ה-8 במרץ 2016.
בנוסף נפתח ללהקה חשבון באינסטגרם בטוויטר ובפייסבוק בניהול דאב וראיין.
באוקטובר 2016, דאב וראיין נפרדו ולכן הלהקה התפרקה.
גרוש (מטבע אירופי)

גרוֹש (בלטינית: Grossus; בגרמנית: Groschen; באיטלקית: grossone; בצ'כית: groš; בפולנית: grosz; בהונגרית: garas; ברומנית: gros, ברוסית: грош) היה מטבע (לעיתים שם בלתי רשמי, בלשון דיבורית) ששימש בכמה מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן במספר מדינות מרכז אירופיות (בוהמיה, פולין) ונסיכויות ברומניה. 
מקור השם במונח בלטינית וולגרית "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה".
שמו של הגרוש, שהיה נהוג באזורי האימפריה העות'מאנית וסביבתה, נגזר מאותו מקור לטיני.

היסטוריה

שמות כ"גרושן", "גרוסוס", "גרוס", "גרוש" ועוד שימשו בימי הביניים כשמם של כל מטבעות הכסף העבים, בניגוד למטבעות כסף דקים כמו הדנייר הצרפתי והפני. שוויו ההיסטורי של המטבע היה בין מספר דנאריוס לתריסר.
טיפוס המטבע הונפק לראשונה ב-1271, על ידי הדוכס מיינהרד מאזור טירול. 
במהלך ימי הביניים הוטבע המטבע במדינות נוספות ובגרסאות שונות של שמו: באנגליה הוטבע הגרוֹט (Groat) (החל מ-1279), בבוהמיה הוטבע מ-1300 הגרוש הפראגי, שבהמשך אומץ על ידי מרבית מדינות מרכז אירופה, ובפולין הוטבע החל מ-1367 הגרוֹש הקרקובי, שהיה שווה ערך ל-12 דנאריוס.
במהלך השנים ויתרו חלק מהמדינות על הגרוש, בעוד שבאחרות ערכו הופחת. בפולין למשל, הלך משקל מטבע הכסף וקטן עד שב-1752 הוא הוחלף במטבעות נחושת בעלי אותו שם. כיום מצוי בשימוש בפולין מטבע בשם גרוֹש, שערכו מאית הזלוטי.
בגרמניה במאה ה-18 שימש הגרוש בעיקר במדינות הצפוניות כמטבע שערכו 12 פפניג השווים ל-1/24 רייכסטאלר (שווה ערך ל-1/32 קונוונציונסטאלר של האימפריה הרומית הקדושה). במאה ה-19 שונתה שיטת המטבע - בפרוסיה הונהג החל מ-1821 הטאלר, ששוויו 30 גרושן. לאחר איחוד גרמניה והמעבר לשיטה עשרונית, נקבע המארק כמטבע הראשי, הנחלק ל-100 פפניג. הגרושן נותר ככינוי סלנג למטבע של 10 פפניג. המילה פחות פופולרית מאז המעבר לאירו, אולם עדיין נשמעת לעיתים, בעיקר מפי הדור המבוגר. 
הגרושן האוסטרי, ששוויו היה מאית השילינג, הונפק בין 1924–1938 ובין 1945–2002 (עד המעבר לאירו). 
באוקראינה גרוש היא מילת סלנג לקופיקה, מאית ההריבניה. גם המילה האוקראינית ל"כסף" נגזרת ממילה זו. 
בבולגריה שימש הגרוֹש כהילך חוקי עד שהוכנס למחזור הלב במאה ה-19. המילה משמשת עדיין כשם כללי למטבע או כסף בכמה ביטויים ופתגמים וכן בסיפורי עם ובסיפורים שעלילתם מתרחשת בעבר.
חמש אבנים

חמש אבנים הוא כינוי לחמישה עצמים קטנים ומרובעים, המשמשים לסוג של משחק ילדים הדורש זריזות ידיים ומיומנות בזריקה ותפיסה של חמש אבנים. המשחק מותאם לשחקן יחיד או לזוג שחקנים או יותר. מקור המשחק הוא ככל הנראה בהודו, שם הוא מוכר תחת השם גיטה.

עזרי המשחק

האביזר היחידי הנדרש למשחק הוא חמש אבנים. אלו יכולות להיות כל חמישה עצמים קטנים שווי גודל. אבני משחק מועדפות הן חלוקי נחל, או קוביות מתכת (לרוב - פליז), בגודל 1×1×1ס"מ עם פינות מעוגלות (בראשית המאה ה-20 היו משחקים בעצמות קטנות מרגלי בקר, ובשנות ה-40 בכוכבי מתכת רב-צלעיים המכונים ג'קים).

כללי המשחק ומהלכו

למשחק קיימות גרסאות רבות, אך העיקרון זהה בכולן.
מטרת המשחק היא להשלים את כל השלבים של זריקת האבנים ותפיסתן, בלי טעות (פסילה). דרגת הקושי עולה משלב לשלב, שמסתיים כשכל האבנים בכפו של המשחק. כישלון בשלב כלשהו מעביר את התור למשתתף הבא, כאשר המשתתף הראשון נדרש בתורו לשוב ולבצע את השלב בו נכשל עד שישלימו בלי טעות. המנצח במשחק הוא זה שהשלים ראשון את כל שלבי המשחק.

המשחק בגרסה הירושלמית המלאה

המשחק מתנהל כך שכל משתתף צריך לעבור את כל שלבי המשחק. התור עובר עם פסילה, ובתור הבא ממשיך המשתתף מהשלב בו נפסל, ומתקדם עד לפסילה הבאה.

מי מתחיל?

לפני תחילת המשחק, על מנת לקבוע מי משחק ראשון, מבצע כל משתתף את מהלך "על היד". מי שמעלה ותופס בחזרה את מספר האבנים הגדול יותר - זוכה ומתחיל ראשון. ניתן להכפיל את הנקודות הנצברות בשלב זה על ידי "הכפלה" (תפיסת האבנים מגב היד מלמעלה), ואף לשלש ולרבע את התוצאה על ידי תפיסת האבנים מגב היד כך שחלק נתפסות ב"הכפלה" וחלק באופן רגיל (שלא לדבר על הכפלת התוצאה במאה, על ידי תפיסת האבנים לאחר שמניחים אותן על קצה המרפק המורם).

פסילה ("אָבוּד")

כישלון בביצוע מהלך כלשהו מביא כאמור להעברת התור למתחרה הבא. כישלון כולל אי תפיסת אבן שנזרקה, אי איסוף האבנים שנדרשו על פי השלב, הזזת אבן שלא היה עליך לאסוף, התנגשות אבנים, ואי ביצוע המשימה הנדרשת (כמו: אי הצלחה להעלות מינימום אבנים על גב היד ב"על היד", אי העברת אבן דרך הקשת ב"שער" וכו'). כישלון המביא לפסילה נקרא: "אבוּד לך".

"חתול"

קיימת גרסה קלה יותר הנהוגה גם בירושלים וגם בשפלה ומיועדת למתחילים ולילדים קטנים, הנקראת: "חתול" (להבדיל מהגרסה הקלאסית שלעיל המכונה "כלב"), ובה במקום להעיף אבן באוויר, מניחים אותה על גב היד ומלקטים את האבנים הנותרות מן הרצפה (מבלי להפיל את האבן שעל גב היד). לסיום כל מהלך - מעיפים את האבן מגב היד ותופסים אותה בכף היד.

המשחק בגרסה באזור החוף והשפלה

להלן מתוארים שלבי המשחק לפי הגרסה הנהוגה בשפלה ובמקומות אחרים שאינם ירושלים.

פסילה

כאשר המשחק אינו משלים את כל השלבים ב'שלב' כלשהו הוא נדרש לשוב ולבצעו מן ההתחלה.
הנשיא הנצחי של הרפובליקה

הנשיא הנצחי של הרפובליקה (בקוריאנית: 공화국의 영원한 주석) הוא תואר שניתן לקים איל-סונג המנוח, נשיאה הראשון של קוריאה הצפונית. התואר ניתן לו במסגרת תיקון לחוקת קוריאה הצפונית שהתקבל ב-5 בספטמבר 1998. במבוא לחוקה נכתב: "תחת הנהגתה של מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה והעם הקוריאני יראו, בהערכה גדולה, במנהיג הדגול החבר קים איל-סונג את הנשיא הנצחי של הרפובליקה...". משמעות הדבר היא שאיל-סונג המנוח הוא האדם היחיד הרשאי להחזיק בתואר "נשיא המדינה".
התואר "הנשיא הנצחי של הרפובליקה" מוזכר במבוא לחוקה, ואינו מוזכר עוד בהמשך. מטבע הדברים, זהו תואר כבוד שאינו מקושר לשום משרד ממשלתי ולא ניתנו למחזיק בו סמכות או הטבות כלשהן.
החל מ-1998, לקוריאה הצפונית אין נשיא באופן רשמי, שכן התואר בוטל בחוקה שהתקבלה באותה השנה. סמכויות הנשיא חולקו בין שלושה משרדי ממשלה: ראש הממשלה, יושב ראש נשיאות אספת העם העליונה, ויושב ראש ועדת ההגנה הלאומית. יושב ראש ועדת ההגנה הלאומית נבחר גם לשמש כמנהיג המדינה דה יורה.
ברוך מודן

ביוגרפיה

מודן נולד בשם ברוך וַאגְשוּל בקרקוב שבפולין ב-1932, וב-1940 הגיע לארץ ישראל.
בשנת 1952 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1958 קיבל ממנה תואר דוקטור לרפואה. ב-1962 קיבל תואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וב-1964 תואר דוקטור מאוניברסיטה זו.
ב-1966 ייסד את המחלקה לאפידמיולוגיה קלינית בבית החולים תל-השומר ועמד בראשה מספר שנים, במסגרתו ביצע מחקרים רבים על תפוצת הסרטן בקרב אוכלוסיות שונות, כמו גם על הגורמים למחלות לב. בשנת 1969 הועלה לדרגת מרצה בכיר לרפואה מונעת וחברתית באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. החל משנת 1977 כיהן כמשנה למנכ"ל משרד הבריאות, ובאוגוסט 1979 מונה למנכ"ל המשרד.
במחקריו האפידמיולוגיים גילה כי טיפולי ההקרנות לגזזת הביאו לעלייה בשיעור הסרטן בקרב המטופלים ועל כן המליץ על בדיקות שגרתיות לגילוי מוקדם של סרטן בלוטת התריס בקרב המוקרנים.
מודן כתב ספרי רפואה ופרסם מאות מאמרים מקוריים בנושאים של בריאות הציבור. לצד עבודתו המקצועית, כתב מאמרים רבים בעיתונות היומית בענייני הזכות לבריאות ומדיניות בריאות, וכן פרסם שלושה ספרי קריאה – "החדר השני משמאל", "רפואה במצור" ו"כמה כבשים אפשר לספור בלילה".
מודן הוא אביהן של ד"ר דלית מוזס מודן, רותו מודן ודנה מודן.
אחיו הם ד"ר רמי מודן-גיניקולוג ועו"ד ועודד מודן, מנכ״ל ובעלים של הוצאת מודן.
ארקנסו

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
האירופאי הראשון שהגיע לארקנסו היה מגלה הארצות הספרדי, הרננדו דה סוטו בסוף המאה ה-16.
ב-1686 הוקמה ההתיישבות האירופית הראשונה. בשנת 1803 נפוליאון בונפרטה מכר את שטחי המדינה לארצות הברית כחלק מרכישת לואיזיאנה.
ב-15 ביוני 1836 נעשתה ארקנסו המדינה ה-25 של ארצות הברית כמדינת עבדות. בשנת 1860 הוערך כי 25% מתושבי המדינה הם עבדים.
בתחילת מלחמת האזרחים האמריקנית ארקנסו בחרה להישאר בברית האיחוד. המצב השתנה כאשר הנשיא אברהם לינקולן הורה לחיילים מארקנסו לדכא מרד בפורט סאמטר שבקרוליינה הדרומית. חודש לאחר הוראה זו, המדינה החליטה לחבור לקונפדרציית המדינות של אמריקה וללחום כנגד הצפון. בשל קרבתה לנהר המיסיסיפי, ארקנסו נחשבה למקום אסטרטגי מאוד עבור הקונפדרציה. בשנת 1863 ליטל רוק נכבשה.

גאוגרפיה

ארקנסו ממוקמת בדרום ארצות הברית וגובלת במיזורי בצפון, בטנסי ובמיסיסיפי במזרח, בלואיזיאנה בדרום, בטקסס בדרום מערב ובאוקלהומה במערב. בארקנסו זורם נהר ארקנסו ממנו נבע שמה של המדינה.

ממשל ופוליטיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
ארקנסו נחשבת למדינה שמרנית מאוד והמפלגה הרפובליקנית ניצחה בכל מערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית מאז שנת 2000. המדינה שולחת 4 נציגים לבית הנבחרים של ארצות הברית. כל חברי הקונגרס ושני הסנאטורים מהמדינה הם רפובליקניים.
הרשות המחוקקת של ארקנסו מורכבת משני בתים: הסנאט (35 נציגים) ובית הנבחרים (100 נציגים). למפלגה הרפובליקנית רוב מובהק בשני הבתים.
בארקנסו, סגן המושל נבחר בנפרד מהמושל, ולכן שניהם יכולים להיות ממפלגה פוליטית שונה.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ביל קלינטון, נולד במדינה.

כלכלה

ארקנסו היא אחת המדינות העניות ביותר בארצות הברית. היא מדורגת 49 מתוך 50 המדינות בהכנסה לנפש ($24,289) על פי מפקד האוכלוסין של 2005 ו-48 בהכנסה למשק-בית ($35,591). נכון לנובמבר 2016, אחוז האבטלה עומד על 4%.

השכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.
אירה ריסנזון

ביוגרפיה

ריסנזון נולדה בהונגריה, בילדותה עברה משפחתה לאוקראינה והיא החלה להתאמן בהתעמלות אמנותית כבר בגיל 5, ולאחר שעלתה לישראל בגיל 9, המשיכה באימוניה במסגרת מועדון עירוני חולון. בשנת 2007 זכתה במקום השביעי באליפות אירופה שנערכה בפטרס ובמקום השביעי באליפות העולם שנערכה בבאקו. היו אלה ההישגים הגבוהים ביותר אליהם הגיעה מתעמלת אמנותית ישראלית עד לזמנה, והם גם הבטיחו את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג. 
באולימפיאדת בייג'ינג הפכה לישראלית הראשונה שעלתה לגמר קרב רב אישי בהתעמלות אומנותית. לגמר עלתה מהמקום השביעי, ובגמר עצמו סיימה במקום התשיעי. באוניברסיאדת בלגרד (2009) זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק וסיימה במקום הרביעי בתרגילי החבל והסרט. 
באוגוסט אותה שנה זכתה ריסנזון במדליית כסף בתרגיל עם סרט בתחרות שנערכה בקייב במסגרת סבב הגביע העולמי. בכך הפכה ריסנזון לספורטאית הישראלית הראשונה שזוכה במדליה בתחרות הגביע העולמי בהתעמלות אומנותית. בחבל ובכדור הגיעה ריסנזון למקום הרביעי, ובחישוק הגיעה למקום השביעי.
באליפות אירופה באפריל 2010 סיימה ריסנזון במקום ה-11 בדירוג הכללי. באליפות העולם בהתעמלות אומנותית שנערכה במוסקבה בספטמבר אותה שנה היא סיימה במקום ה-9.
מלבד התעמלות אמנותית, עוסקת ריסנזון גם בדוגמנות, ובין היתר נטלה חלק בקמפיין פרסום של חברת "מגה ספורט", לצדו של דודי בלסר. בשנת 2016 יצא ספרה "מציירת בסרט", אודות חוויותיה בספורט, בהוצאת מידה.

חיים אישיים

ריסנזון עברה תהליך גיור. ביולי 2011 נישאה לדייב נחמני. אם לשניים ומתגוררת בהוד השרון.
תולעים טפיליות

תולעים טפיליות או הלמינת'ס (באנגלית: Helminths) היא קבוצה לא-טקסונומית של יצורים איקריוטיים טפילים שבניגוד לטפילים חיצוניים כמו כינים או פרעושים חיים בתוך גופו של המארח שלהם. אלו יצורים דמויי תולעת שחיים וניזונים בתוך יצורים חיים אחרים, ולוקחים מהם מזון והגנה בעודם מפריעים למערכות הגוף של המארח ויוצרים חולשה ומחלות. אלו החיים בתוך מערכת העיכול של המארח נקראים טפילי מעיים (intestinal parasites). הם יכולים לחיות בתוך בעלי חיים שונים, כולל באדם.
ענף המחקר החוקר את מחלקת התולעים הטפיליות נקרא הלמינתולוגיה.
מאיר דן פלוצקי

הרב מאיר דן רפאל פְּלוֹצְקִי (תרכ"ו - ה'תרפ"ח ; 1866–1928), היה מרבני יהדות פולין בתחילת המאה ה-20, ממייסדי אגודת ישראל בפולין וחבר מועצת גדולי התורה, מחבר הספר כלי חמדה על התורה.

שנותיו הראשונות

נולד בשנת תרכ"ו (1866) לגעלה ולחיים יצחק, שהיה מחסידיו של רבי חנוך העניך מאלכסנדר. כבר מגיל צעיר ניכרו כשרונותיו והתמדתו. בגיל 9 נשלח לבית מדרשו של רבי חיים אלעזר וואקס בקאליש. אחרי שנתיים שלחו רבי חיים אלעזר ללמוד אצל חותנו, רבי ישראל יהושע מקוטנא. במחיצתו למד כשנתיים ולאחריהם עבר ללמוד בסוכטשוב אצל רבי אברהם בורנשטיין האדמו"ר מסוכטשוב. על רבו זה אמר: "האיר עיני בדרך לימוד בתורה הקדושה והתחלתי לטעום אצלו נועם מתיקות תורתנו הקדושה". בתרמ"ב (1882) נשא אישה בעיר דווארט. הורי אשתו קנו עבורו ספרייה גדולה ופרנסו את הזוג במשך עשר שנים רצופות. היה מחסידי אדמו"רי גור: השפת אמת ובנו האמרי אמת.

רב ומנהיג

ב-1891 החל לכהן כרבה של העיר דווארט. ב-1903  הוציא לאור את ספרו הראשון "חמדת ישראל", וב-1906 את חלקו הראשון של ספרו "כלי חמדה".
ב-1912 ביקר בארץ ישראל בשליחות כולל פולין כדי לעמוד מקרוב על בעיות שונות שהתעוררו בניהול ענייני ה"כולל" בארץ ישראל. ב-1918 אחרי 27 שנות רבנות בדווארט הוכתר כרב העיר אוסטרוב מזובייצק במקומו של רבי יוסף קאליש שהתמנה לאדמו"ר מאמשינוב. בשנת 1920 היה שותף לפרסום הירחון הרבני "דגל התורה" בעריכתו של רבי מנחם מנדל כשר ובהשתתפות רבי יצחק זליג מורגנשטרן מסוקולוב, רבי מנחם זמבה ורבי יעקב מאיר בידרמן.
פעל לחשיפת זיופו של תלמוד ירושלמי על סדר קודשים שנתפרסם באותה העת על ידי שלמה פרידלנדר שטען כי מצא את כתב היד המקורי שלא התגלה מעולם. הזיוף זכה בהתחלה להסכמותיהם של כמה רבנים, אולם בהמשך נתגלתה התרמית, לא מעט בזכות פעילותו של פלוצקי. כמו כן פרסם מאמרים, בעיתונות החרדית של אגודת ישראל, כנגד כתבים חדשים שזייפו מכתבים מהבעש"ט ותלמידיו.
אחרי מלחמת העולם הראשונה עמד בראש משלחת רבנים שנסעה לאנגליה, בלגיה וארצות הברית במטרה לאסוף כספים להקמת סניף אגודת ישראל בפולין. בחזרתו לפולין המשיך לעסוק בענייני הציבור, לפסוק תשובות ולהכריע בסוגיות סבוכות בחיים הציבוריים של יהודי פולין. הוא השתתף בכל כינוסיה של אגודת ישראל. בשנת 1922 נשא דרשה נלהבת בכינוס הארצי של אגודת ישראל בפולין. דרשה זו עשתה רושם רב על הנאספים ואף הודפסה בספרו "כלי חמדה" בחלק החמישי. באותה שנה התמנה ליושב ראש "אגודת הרבנים בפולין". באותה תקופה עסק בהתרת נשים עגונות מעגינותן. בעיה שהתעוררה בעקבות מלחמת העולם שזה עתה הסתיימה.  
ב-1926 נסע פעם נוספת לארצות הברית על מנת לגייס כספים ל"מתיבתא" בוורשה. בשובו מהמסע עזב את עירו ועבר לוורשה במטרה ללמד ב"מתיבתא", אולם לאחר כמה חודשים הוא לקה בסרטן ונפל למשכב עד לפטירתו בו' בניסן ה'תרפ"ח 1928
אלפרד, נסיך ליכטנשטיין

ביוגרפיה

אלפרד נולד ב-11 ביולי 1842 בפראג, אוסטריה תחתית, לפרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין ולאווה ז'וזפינה יוליה פוטוצקה, בתם של אלפרד וויצ'ך פוטוצקי ויוזפינה מריה צ'רטוריסקה.
ב-26 באפריל 1865 התחתן אלפרד עם בת דודו הנרייטה, נסיכת ליכטנשטיין, בתם של אלויס השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנציסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו, ממנו נולדו לה 10 ילדים. 
לאחר שהשלים אלפרד תואר במשפטים בין השנים 1864–1866, הוא התגייס לצבא האוסטרי, והגיע בו לדרגת מיור. בשנת 1873 הצטרף אלפרד ללנדטאג מטעם דוכסות שטיריה, ובשנת 1879 עבר לרייכסראט, שם כיהן עד לשנת 1899. בשנת 1887 מת אביו פרנץ דה פאולה, נסיך ליכטנשטיין, ואלפרד ירש את נחלותיו.
בסוף חייו התגורר אלפרד באחוזותיו בשטיריה, וב-8 באוקטובר 1907 הוא מתה בטירת פרוינטל באוסטריה.
מכיוון שלגיסיו יוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין ופרנץ הראשון, נסיך ליכטנשטיין לא היו ילדים, היה אמור לעבור השלטון לאחר מותם לבנו אלויס, נסיך ליכטנשטיין, אולם הוא ויתר על זכותו בשנת 1923, ומשום כך לאחר מות גיסו פרנץ בשנת 1938, עלה לשלטון נכדו פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין.
טום ברק

ביוגרפיה

ברק למד באוניברסיטת בוסטון בבית הספר למשפטים. ב-1895 הוא זכה באליפות ארצות הברית בריצת 400 מטר ובריצת 440 יארד. 
באולימפיאדת אתונה (1896) זכה ברק בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.0 שניות, לפני פריץ הופמן מגרמניה (12.2 שניות) ופרנסיס ליין חברו לניבחרת והאיוש סוקולי מהונגריה שהגיעו ביחד (12.6 שניות), בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 11.8 שניות ובריצת 400 מטר בתוצאה של 54.2 שניות, לפני הרברט ג'יימיסון חברו לנבחרת (55.2 שניות) וצ'ארלס גמלין מבריטניה (55.6 שניות). 
לאחר המשחקים האולימפיים התמחה ברק בריצות למרחקים ארוכים. בין השאר הוא זכה ב-IC4A ‏(Intercollegiate Association of Amateur Athletes of America) בריצות ל-440 יארד ול-880 יארד.
בשנת 1897 היה ברק אחד היוזמים של מרתון בוסטון השנתי, בהשראת ריצת המרתון מהאולימפיאדה.
לאחר שפרש עבד ברק כעורך דין, מאמן אתלטיקה ועיתונאי ספורט.
ג'רי סנט ג'וסטה

קריירה

בהיותו ילד שיחק סנט ג'וסטה במחלקת הנוער של SV מארום. בקיץ של שנת 2007 הצטרף סנט ג'וסטה למחלקת הנוער של הירנפיין. ב-24 בינואר 2015 ערך סנט ג'וסטה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 4-1 על ויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-19. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך סט. יוסטה 13 הופעות ליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום השביעי.
החל מעונת 2015/2016 הפך סנט ג'וסטה לשחקן הרכב בלתי מעורער בקבוצה. ב-16 בינואר 2016 הבקיע סנט ג'וסטה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-79 בהפסד 5-2 לזוולה במסגרת המחזור ה-18 בליגה. סנט ג'וסטה שיחק ב-28 משחקי ליגה בעונה זו, בה סיימה הירנפיין במקום ה-12, כשב-27 מתוכם הוא פותח בהרכב. בעונת 2016/2017, בה סיימה הירנפיין במקום השביעי בליגה, פתח סנט ג'וסטה בהרכב קבוצתו ב-28 משחקי ליגה. בסיום העונה חתם על חוזה לארבע עונות בקבוצת פיינורד.
בקיץ 2019, לאחר שנתיים בפיינורד, חתם סנט ג'וסטה במיינץ 05 מהבונדסליגה. בניצחון 2-1 על הרטה ברלין במחזור הרביעי של עונת 2019/20, הבקיע סנט ג'וסטה את שער הניצחון בדקה ה-88, שהיה שער הבכורה שלו בקבוצה.

חיים אישיים

סנט ג'וסטה נולד בחרונינגן שבהולנד לאם הולנדית ואב מסנט קיטס ונוויס. הוא גדל עם שלושה אחים. אחיו בנימין שיחק במחלקות הנוער של מועדוני הכדורגל הירנפיין וחרונינגן, וכיום משחק קטרגל בקבוצת VV פליקאן. אחיו השני, יושוע, משחק קטרגל בנבחרת הולנד. אחותו נעמי היא דוגמנית ושחקנית טלוויזיה בהולנד.
ירכית

ירכית היא חולצה המיועדת ללבישה באופן ששוליה אינם מוכנסים לתוך המכנסיים או החצאית. הירכית משמשת כחלק ממדי צבא. ירכית כבגד אזרחי נקראת בעברית בדרך כלל טוניקה.

ירכית כפריט לבוש במדי צבא

ירכית היא חלק ממדי שרד במספר רב של צבאות בעולם ובאופן היסטורי מקושרת לטוניקה, שהייתה חלק ממדי השרד בעת העתיקה. 
בישראל, חיילי חטיבת הצנחנים לובשים ירכית כחלק מ"מדי ה-א'" שלהם, וזאת בהשראת מדי הצנחנים בצבא הבריטי. את הירכית במקרה זה לובשים מעל המכנסיים, ומעליה חוגרים חגורה. בעבר, גם חיילות בצה"ל היו מורשות ללבוש ירכית. על פי הנחיות צה"ל, אסור ללבוש אפודה או סוודר מעל הירכית.