תל חדיד

תֵּל-חָדִיד הוא תל הנמצא מצָפון ליער בן שמן ולכביש 443 ודרומית לנחל נטוף. התל ממוקם בקו הגבעות הראשון מעל מישור החוף באזור בן שמן וממנו תצפית על כל גוש דן. שביל ישראל, קטע מס' 20, עובר בתל חדיד.

התל

התל מתנשא לגובה 147 מטרים, מדרום לנחל נטוף, אחד מיובליו של נחל איילון. תל חדיד הוא חלק מיער בן שמן, אף על פי שהוא מופרד מחלקו העיקרי של היער על ידי כביש 443. בשנת 2000 נסללה מנהרה באורך 430 מטר מתחת לתל כדי לאפשר מעבר של כביש חוצה ישראל. במורד המערבי של התל, לכיוון כביש 444, שוכן אתר ההנצחה לחללי חיל הלוגיסטיקה. מערבית לתל שוכן המושב חדיד. תל חדיד הוא אחד ממקומות הרכיבה הפופולריים בקרב רוכבי אופנועי שטח. 
מסלע הקירטון, המכוסה בקרום נארי, יצר מספר רב של מערות וחללים תת-קרקעים טבעיים ומעשה ידי אדם, ואלה פזורים ברחבי האתר. התל  מכוסה במטעי זיתים, אשר ניטעו וטופלו על ידי תושבי הכפר חדיתה, ועל ידי עצי אורן שניטעו על ידי קרן קיימת לישראל. שרידים של מבנים, מתקנים חקלאיים, וכן בית הקברות של חדיתה עדיין נראים בבירור בחלקים מן התל.

זיהוי

בתל חדיד היה יישוב עתיק, המזוהה עם היישוב העתיק "חדיד", ששמו נשמר בגרסה הארמית בשם הכפר חדיתה שהתקיים עד מלחמת העצמאות. במחקר הקדום, בהובלת אבות הכנסייה ובראשם אוסביוס (המאה ה-3 עד ה-4 לספירה), זוהתה חדיתה (ביוונית: Άδιθά או Aδιθα) עם עדיתים הנזכרת בספר יהושע (פרק ט״ו פסוק 36) כחלק מנחלת שבט יהודה. בהתבסס על כך, היוצרים של מפת מדבא מיקמו בסמוך לירושלים כפר ועליו הכותרת 'עדיתיים היא עדיתה״. אבל, עדיתים נמצאת למעשה בשפלת יהודה, ככל הנראה באזור עמק האלה, וככל הנראה הדמיון במצלול שמות המקומות הוא שהוביל לזיהוי מוטעה זה. אכן, זיהוי אחר לחדיתה, אשר הוצע מאות שנים לאחר מכן, אומץ על ידי המחקר הנוכחי. רבי אשתורי הפרחי ציין בשנת 1322 בספרו כפתור ופרח כי חדיתא, הנמצאת כשעתיים מהעיר לוד על הר עגול, היא מקומה של חדיד המקראית.

היסטוריה

השרידים העתיקים ביותר שהתגלו במקום הם מתקופת הברונזה הביניימית, ונראה שלאחר פער של כאלף שנה חודש היישוב בתקופת הברונזה המאוחרת. לפי חפירות ההצלה שנערכו בשנים 1995 - 1997 מטעם אוניברסיטת תל אביב, היישוב הגיע לשיאו בימי ממלכת ישראל, במאה ה-8 לפני הספירה, ובימי השלטון האשורי, במאה ה-7 לפני הספירה. שרידים נוספים תוארכו החל מהתקופה הפרסית ועד לעת המודרנית. 
בתנ"ך מוזכר היישוב חדיד כאחד המקומות שבהם התיישבו שבי ציון: "בְּנֵי לֹד חָדִיד וְאוֹנוֹ שְׁבַע מֵאוֹת עֶשְׂרִים וַחֲמִשָּׁה". בספר חשמונאים מסופר שחדיד בוצרה על ידי שמעון התרסי בשנת 143 לפנה"ס. בספר מכבים א' (יב 38 ויג 13) מסופר כי שמעון התרסי ביצר את חדיד (ביוונית: Αδιδα) במהלך המלחמה נגד דיודוטוס טריפון (ΔιόδοτοςΤρύφων), והקרב המכריע נערך למרגלות התל. חשיבותו האסטרטגית של תל חדיד נשמרה לאורך הדורות. פלביוס יוספוס מספר בספרו מלחמות היהודים כי הגנרל הרומי אספסיאנוס אשר עמד בראש המאמץ הרומי לדיכוי מרד היהודים בחר לחסום את הדרך לירושלים ולבצר את חדיד (ביוונית:Άδδιδά). בתקופת המשנה ישבו במקום חכמים, ובהם התנא רבי יקים איש חדיד. כמו כן, העיר נזכרת במשנה כאחת הערים המוקפות חומה מימי יהושע בן נון. 
בשנת 1940 דיווחו תושבי הכפר חדיתא למחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי אודות רצפת פספס שנמצאה בסמוך. בחפירה שנערכה ב-24 בדצמבר 1940 חשף יעקב עורי את רצפת פסיפס, כנראה מהמאה השישית לספירה, שבה מתוארת ספינה שטה על הנילוס, החי והצומח על גדות הנהר, עיר מבוצרת עם הכתובת "איגיפטוס" (מצרים), וכתובות הנצחה ביוונית. רצפת הפסיפס הוצאה מהאתר ומוצגת במוזיאון הימי הלאומי שבחיפה. 
כפר ערבי בשם חדיתה התקיים במקום בשנים שלאחר מכן. בשנת 1944 מנה הכפר כ־750 תושבים. בתחילת מלחמת העצמאות השתתפו ערבים מהכפר בהתקפות על תושבי בן שמן עד שביולי 1948, במבצע דני, נכבש הכפר ונהרס.
קיבוץ בשם "חדיד" הוקם בשנת 1949 על אדמות הכפר והתפרק לאחר זמן קצר. המושב חדיד, הנמצא סמוך לתל, הוקם בשנת 1950 בידי עולים מתימן, וכעבור זמן הצטרפו אליו עולים מרומניה.

החפירות החדשות בתל חדיד

בשנת 2018 הושק פרויקט מחקר חדש בתל חדיד, מטעם אוניברסיטת תל אביב והסמינר הבפטיסטי של ניו אורלינס.