צבי דינשטיין

ביוגרפיה

צבי דינשטיין נולד בתל אביב בשנת 1926. הוא למד בבית הספר התיכוני למסחר ושירת כנוטר במשטרת היישובים העבריים בכפר גלעדי. למד באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1947 עבר ללמוד משפטים באוניברסיטת ז'נבה. בינואר 1948 גויס על ידי שאול אביגור לפעולות "ההגנה" באירופה, ובמאי 1948 החל לעסוק בפעילות רכש ולאחר זמן קצר הגיע פנחס ספיר כדי לעמוד בראשה (קשרי העבודה בין דינשטיין לספיר נמשכו שנים רבות). בשנת 1954 קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת ז'נבה. בהמשך הקריירה עבד במשרד האוצר במגוון תפקידים. בין השאר היה מנהל לשכת המענק באוצר וסגן המפקח על מטבע חוץ. באוגוסט 1955 מונה לסמנכ"ל משרד האוצר והחל מ-1 בינואר 1956 היה המפקח על מטבע חוץ, תפקיד בו החזיק עד אמצע שנות ה-60. באמצע שנת 1959 הביע את דעתו שביטול הפיקוח על מטבע חוץ בתנאים הקיימים עלול להיות הרה אסון, אך פעל להקלות במנות קטנות. בינואר 1960, עם הקמת רשות ההשקעות, הועמד בראשה, במקביל לתפקידו כמפקח על מטבע חוץ. בתפקידו זה ביקר בארצות הברית ובאירופה כדי לשכנע משקיעים להשקיע בישראל. כן עסק בהכנת תשתית של הטבות למשיכת המשקיעים.
בדצמבר 1962 מונה על ריכוז ענייני הדלק במשרד האוצר. כן עמד בראש ועדה שבחנה את שירותי הטלפון בישראל והמליצה להעבירם לידי חברה שבשלב ראשון יהיו מניותיה בידי הממשלה. להמלצות התנגדו עובדי משרד הדואר, מנכ"ל המשרד, חיים בן מנחם והשר אליהו ששון ולא יושמו (הן יושמו כעבור 22 שנה, עם הקמתה של חברת "בזק"). בינואר 1965 צורף למשלחת שניהלה שיחות עם השוק האירופי המשותף.
לאחר פרישתו של שמעון פרס מתפקיד סגן שר הביטחון, מונה במאי 1965 ליועץ מיוחד לשר הביטחון לוי אשכול לריכוז פעולות הרכש, הפיתוח המדעי והמחקר במשרד.על פי חוקר הגרעין הישראלי, אבנר כהן, בתקופה זו שימש דינשטיין כאחראי גם על תחום הגרעין במשרד הביטחון ופעל לביצוע שינויים מבניים לאיחוד הגופים שעסקו בפיתוח הגרעין הצבאי בארץ. בכך הציב עצמו כיריב של מנכ"ל הרשות לפיתוח אמצעי לחימה דאז, מוניה מרדור. דינשטיין לא צלח בניסיונו להשלים את האיחוד המסגרות, אולם על פי עדויות חוקרים, בתקופת כהונתו בתפקיד הפכה ישראל למעצמה גרעינית
נבחר לראשונה לכנסת ב-1965 וכיהן כסגן שר הביטחון עם הקמת הממשלה ה-13, אך התפטר מהתפקיד כאשר משה דיין התמנה לשר הביטחון. ביולי 1967 התמנה לסגן שר האוצר תפקיד בו החזיק עד תום כהונת ממשלות ישראל ה-13 וה-14. בתפקידו מונה לאחראי על העניינים הכלכליים של השטחים המוחזקים ועל גיוס השקעות הון בחוץ לארץ. היה מעורב במגעים עם איראן להקמתו של קו צינור אילת-אשקלון.
היה ראש משלחת משרד הביטחון באירופה וכן יו"ר ונשיא המכון הישראלי לנפט ולאנרגיה משנת 1960 ועד לשנת 1989. היה חבר הוועדה לאנרגיה אטומית.
כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של הבנק לפיתוח התעשייה בין השנים 1972 ו-1977 והיה הציר הכלכלי של ישראל לארצות צפון-אמריקה במשך כשנתיים, החל משנת 1977.
כן כיהן כיו"ר חברת "ויטה, טית-בית - יצהר", היה בין מייסדי מת"ב וכיהן בה כדירקטור. כיהן כדירקטור גם ב"מרכז בלפור למחקר האנרגיה", בבתי הזיקוק, הפניקס חברה לביטוח, פ.י.ב.י. אחזקות והדר, וכחבר במועצות המנהלים של מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית. בשנת 1999 רכש תמורת 31 מיליון ש"ח 64% מהחברה הציבורית פיכה פלסט, ושמה הוסב לדורות נכסים. החברה, שבה היה פעיל גם חתנו, גדעון ישפה, ביצעה השקעות שונות, בהן בנכסים בבריטניה, אך הסתבכה כלכלית, ודינשטיין היה נתון לחקירה של רשות ניירות ערך.

משפחתו

דינשטיין היה נשוי לאיה (בתו של ארתור רופין) עד למותה ב-2009. גיסו הוא יגאל ידין. אחיו הוא פרופ' יורם דינשטיין, מומחה למשפט בינלאומי, לשעבר נשיא אוניברסיטת תל אביב. דינשטיין נפטר ב-10 באפריל 2012. אמו, ריבה (רבקה) דינשטיין לבית פישלין, ילידת 1904, נפטרה כשנתיים אחריו, בת 110.