גיא מרוז

ביוגרפיה

מרוז נולד בקיבוץ תל יצחק. הוא בנה של דליה מרוז, שבמשך 17 שנה שימשה דוברת התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
ב- 1979 בגיל 17 הקליט את השירים "סיפור קטן" ו"הכל ולא כלום". ב-1981 הקליט עם להקת הגל השקט, את אלבומו היחיד והשיר "האופנוע משנות החמישים". מרוז הקליט לאחר מכן שירים נוספים. 
מרוז יצר והגיש יחד עם יוני להב את תוכנית הסאטירה "נייס גיא", אשר שודרה בערוץ 2 הניסיוני בין השנים 1992–1993. ב-1994 הנחה את התוכנית לנוער "אוטוטו" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, ומאוחר יותר את תוכנית ההמשך "גיא-גלים". שימש כאחד המנחים של "זאפ לראשון" וב-1998 שיחק את רב החובל גיא בתוכנית "ספינת האהבה של זאפ", והגיש את תוכנית המסעות הקומית "טליובלה" לצד ירון לוי-סבג. במקביל כתב במדורי סאטירה בעיתונות הכתובה ובאינטרנט.
בשנת 2000 חבר שוב ליוני להב בספיישל סאטירי בשם "המחשוף 2000" בערוץ 2. בעקבות זאת המשיכו השניים לתוכנית השבועית "המחשוף". מספר קטעים מהתוכנית עוררו מחלוקת בציבור. בעיקרם, קטע בו השחקנית אביטל דיקר הופיעה לכאורה בעירום באחת התוכניות (על אף הסתרת איבריה האינטימיים באמצעים טכניים), וקטע בו מרוז ולהב קורעים דגלים של ישראל ושל הרשות הפלסטינית, הופכים את הדגלים לכדור, ומתמסרים בו. התוכנית ירדה מהמסך לאחר עונה אחת.
בשנת 2003, כאשר שימש כעורך תוכנית הטלוויזיה "פיני הגדול" בערוץ ביפ, יצרו מרוז ומגיש התוכנית גיל קופטש מערכון בו נראה שמעון סרבניק, ניצול מחנה ההשמדה חלמנו, בקטע וידאו מתוך סרטו של קלוד לנצמן, "שואה". במערכון הצמידו מרוז וקופטש לדבריו של סרבניק תרגום אלטרנטיבי, בעל אופי פורנוגרפי בוטה. כתוצאה מהמעשה נתבעו היוצרים על ידי סרבניק ועל ידי קלוד לנצמן, ונאלצו לפרסם התנצלות ולשלם פיצויים גבוהים.
הנחה את "בולדוג" בערוץ 8 בכבלים, תוכניות אשר חשפו שחיתויות. לאחר מכן הגיש בערוץ 2 את "המשמר האזרחי", תוכנית שמתכונתה עברה לרדיו 99 ועזרה לציבור להילחם בביורוקרטיה. בהמשך, יחד עם אורלי וילנאי, הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "יהיה בסדר", אשר גם היא עסקה בענייני ביורוקרטיה.
ב-2007, יצר יחד עם רענן שקד את סדרת הדוקו-ריאליטי "איפה הכסף" עבור שידורי קשת בערוץ 2 (4 פרקים). בערב יום השואה ה'תשס"ח הוקרן בערוץ 2 סרטם של וילנאי ומרוז "מוסר השילומים - המלחמה נמשכת", שבו האשימו את ועדת התביעות ואישים מטעמה בכך שהם מעכבים תשלומים המיועדים לניצולי השואה ומעדיפים את תקצובם של מוסדות שאינם קשורים לניצולים. ועדת התביעות טענה כי מדובר ב"עלילה אכזרית ומעוותת" ותבעה את בני הזוג. בהסכם פשרה הוחלט כי הם יפרסמו התנצלות ויעבירו לוועדה פיצוי בסך של 150 אלף ש"ח, שיועבר לארגון "עמך".
ביולי 2010 הודיע על כוונתו להצטרף לפוליטיקה אם תתמודד רשימת "השמאל הלאומי" בבחירות לכנסת.
בינואר 2011 החלו מרוז ורעייתו אורלי וילנאי להגיש מדי יום תוכנית בוקר בשם "אורלי וגיא" בערוץ עשר. מיוני 2018 משודרת התוכנית בשעות הערב. בשנת 2014, השתתפו בני הזוג בעונה השנייה של הסדרה הדוקומנטרית "מחוברים פלוס", המשודרת בהוט.
מרוז הוא זוכה "פרס פרימור" של הרשות השנייה לשנת 2009. הוא מפיק יחד עם המאמן האישי אלון גל את הפסטיבל השנתי לאמני ומופעי רחוב בזכרון יעקב.
נוסף על עבודתו בטלוויזיה, מרוז כתב טור שבועי ברשת המקומונים של מעריב, "זמן מעריב".
בשנת 2017 מחזה פרי עטו "עיתונאי על תנאי" מוצג בתיאטרון הבימה בבימוי נורמן עיסא.
בעשור השני של המאה ה-21 לומד מרוז לתואר במדע המדינה-פוליטיקה וממשל באוניברסיטת בר-אילן.

משפחתו

בעבר היה גיא מרוז בן זוגה של שלי יחימוביץ'. הוא נשוי בפעם השנייה, כשמאשתו הראשונה, הוא אב לשלושה וסב. בנו דניאל הוא שחקן.
ב-31 בדצמבר 2008 נישא בטקס אזרחי עם אורלי וילנאי. הזוג מתגורר בתל אביב. בשנים 2011–2012 ניסו בני הזוג להביא ילד משותף לעולם, ולשם כך עברו טיפולי הפריה חוץ-גופית. בני הזוג תיעדו את טיפולי ההפריה והתהליך שהם עברו במהלכם, בסרטם "זוג או ילד" שהוקרן בערוץ 10. בספטמבר 2017 התחתן שוב עם וילנאי, הפעם בטקס דתי. בני הזוג הם משפחת אומנה לילד אריתראי, בן מסתננים.