google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ייסון דירולו

ביוגרפיה

ב-2009 הוציא את הסינגל "Whatcha Say". השיר הפך ללהיט שמכר מעל חמישה מיליון הורדות דיגיטליות, זכה בארצות הברית למעמד של פלטינה כפולה, ודורג במקום הראשון בניו זילנד ובמצעד הבילבורד האמריקאי. הסינגל השני "In My Head" נכנס הישר למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד הוט 100.
ב-2010 הוציא את אלבומו הראשון "Jason Derulo", ובמקביל הוציא את הסינגל השלישי מהאלבום "Ridin' Solo" אשר הגיע למקום השני במצעד הבריטי ולמקום ה-9 במצעד הבילבורד הוט 100. בשל הצלחתו בבריטניה הוציא סינגל נוסף, "What If", שיצא תחילה בבריטניה. באוגוסט יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו אשר התחיל בבריטניה.
ב-20 במאי 2011 יצא הקליפ לשיר "Don't Wanna Go Home" מתוך אלבום האולפן של דירולו "Future History".
האלבום "Jason Derulo" הגיע למקום ה-11 במצעד האלבומים בילבורד 200.
בשנת 2013 הוציא את אלבומו השלישי, "Tattoos" לאחר יציאת שני הסינגלים "Talk Dirty" ו-"Wiggle" שזכו להצלחה רבה ולהכרה.
השיר "Talk Dirty" הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. השיר "Wiggle" הגיע למקום החמישי במצעד.
בשנת 2015 הוציא את הסינגלים מהאלבום הרביעי שלו "Everything Is 4". הראשון, שזכה להצלחה רבה, "Want to Want Me", השני, "Cheyenne", והשלישי, "Get Ugly".
השיר "Want To Want Me" הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום "Everything Is 4" הגיע למקום הרביעי במצעד האלבומים בילבורד 200.
ב-14 באפריל 2016 הופיע דירולו בפני כ-12,000 צופים באמפי פארק בראשון לציון.
ב-17 במרץ 2017, הוציא סינגל בשם "Swalla" בהשתתפות הראפרית ניקי מינאז' והראפר טיי דולה. השיר זכה להצלחה רבה ברחבי העולם ונכנס לעשרת הגדולים במצעד הבריטי, הגרמני והצרפתי. השיר זכה להצלחה גם בארצות הברית ומכר שם כ-2 מיליון עותקים והוכרז כמעמד פלטינה כפולה. נכון למרץ 2018, השיר צבר למעלה ממיליארד צפיות ביוטיוב.
ב-10 בנובמבר 2017, הוציא סינגל בשם "Tip Toe" בהשתתפות הראפר פרנץ' מונטנה. השיר זכה להצלחה והגיע למקום ה-5 במצעד הבריטי.
דירולו שב והופיע בפסטיבל וואו של קוקה קולה ב־1 באוגוסט 2018 בלייב פארק, ראשון לציון. במופע התארחו הצמד סטטיק ובן-אל תבורי לצידו של דירולו. בשנת 2018, הוציא את השיר "Colors", לו יצאה גרסה נוספת ביחד עם מאלומה.

חיים אישיים

דירולו ניהל מערכת יחסים עם הזמרת ג'ורדין ספארקס בין השנים 2012 ל-2014.
תחנת הרכבת התחתית מארבל ארץ'

היסטוריה

תחנת הרכבת מארבל ארץ' נפתחה ב-30 ביולי 1900 בידי חברת הרכבת סנטרל לונדון ריילוואי (לימים קו הסנטרל). בניין התחנה המקורי עוצב על ידי האדריכל הנרי בל ומוקמה בפינת הרחובות של רחוב קוובק ורחוב אוקספורד, כמו כל התחנות המקוריות בקו הסנטרל, הגישה בין הרחוב לרציפי הרכבת מתחת לקרקע הייתה באמצעות מעליות עד הבנייה המחודשת של התחנה בשנות ה-30 שבמהלכה הוחלפו המעליות בדרגנוע, ומכירת הכרטיסים עברה מתחת לקרקע, מערבה מהמיקום הישן של התחנה. ב-15 באוגוסט 1932 החל השימוש בתחנה החדשה, הבניין הישן נהרס מאוחר יותר. בשנת 1985, הוחלפו האריחים הלבנים הפשוטים שברצפת רציפי הרכבת, בלוחות דמויי-זכוכית דקורטיביים ב-1985.

כיום

בשנת 2010, עברה התחנה תהליך מודרניזציה בה נבנו גימורים חדשים בכל אזורי התחנה, בנוסף על אריחי הרציפים.
התחנה קרויה על שם המארבל ארץ', קשת הנמצאת בקרבת פינת הנואמים בהייד פארק.
טכיקרדיה חדרית

פתופיזיולוגיה

בטכיקרדיה חד-צורנית, כל הפעימות נראות אותו הדבר, מאחר שהאות החשמלי מגיע ממוקד מסוים בחדר, כפעימה חדרית מוקדמת ומבודדת. הסיבה העיקרית לטכיקרדיה חד-צורנית היא היווצרות של צלקת בשריר הלב כתוצאה מאוטם שריר הלב. צלקת זו אינה מסוגלת להעביר פעילות חשמלית, ונוצר מעגל חשמלי הסובב סביב הצלקת במנגנון של Reentry ומוביל לטכיקרדיה. 
בטכיקרדיה רב-צורנית, לעומת זאת, הסיבה העיקרית להתרחשות הטכיקרדיה היא הפרעה בתהליך הרה-פולריזציה של שריר הלב. ניתן לראות בחלק מהמקרים הללו התארכות של מרווח QT כתוצאה מכך, אשר יכול להיות מולד או נרכש.

אבחון

האבחנה של טכיקרדיה חדרית מבוססת על המקצב כפי שנצפה באק"ג. לעיתים קשה להבדיל בין טכיקרדיה חדרית לבין טכיקרדיה על-חדרית (בעיקר טכיקרדיה על-חדרית שמקורה בהולכה לקויה). ככלל, כאשר לחולה היה בעבר אוטם בשריר הלב, תעוקת לב או אי-ספיקת לב, נהוג להניח כי מקור הטכיקרדיה הוא חדרי. גם כאשר יש ספק לגבי מקור הטכיקרדיה, מקובל להניח, עד אשר יוכח אחרת, כי מדובר בטכיקרדיה חדרית. זאת, מאחר שאבחנה שגויה עלולה להביא להחמרת הפרוגנוזה, כתוצאה מטיפול שגוי בחולה.
מצר דייוויס

מצר דייוויס (באנגלית: Davis Strait, בצרפתית: Détroit de Davis) הוא מצר ים בין גרינלנד לאי באפין, בשטח הטריטוריה הקנדית נונאווט.
עומק מי המצר נע בין 1 ל-2 ק"מ, והוא רדוד משמעותית מים לברדור הדרומי לו וממפרץ באפין הצפוני לו.
ככל הנראה מצר זה נוצר בשל שבר גאולוגי בתקופת הפלאוגן לפני כ-45 עד 62 מיליון שנים.
המצר נקרא על שם מגלה הארצות האנגלי ג'ון דייוויס (1550-1605) אשר חקר את האזור בחיפוש אחר המעבר הצפון מערבי.
בחירות בקוריאה הצפונית

הבחירות לאספת העם העליונה

במסגרת כינוס של האיגוד הבין-פרלמנטרי בחודשים אפריל-מאי 1991, טען נציג קוריאה הצפונית, לי צ׳ואן-סיק, כי:
"אף שככלל, כל אדם יכול להציע מועמד בבחירות, קיים נוהג לפיו כל המועמדים מוצעים מטעם המפלגה. מועמדים אלו נבדקים על ידי חזית האיחוד המאוחדת ולאחר מכן על ידי ועדת הבחירות המרכזית, אשר מקצה מועמדים לפי אזורים מנהליים. המועמד מכל אזור מתדיין אז מול הבוחרים במסגרת פגישות במקום העבודה או במקומות דומים, וביום הבחירות הבוחרים יכולים לתמוך או להתנגד למועמד על גבי טופס ההצבעה"
במסגרת הבחירות, המדינה כולה מחולקת לאזורי בחירה, כאשר מכל אזור מתמודד מועמד אחד לכהונה באספת העם העליונה. הבחירות הן לכאורה, חשאיות, במסגרתן הבוחר יכול להצביע בעד או נגד המועמד, אבל בפועל, לשם הצבעה כנגד מועמד, המצביע נדרש למחוק את שמו בעט אדום, המצוי ליד תיבת הקלפי, באופן פומבי, מה שמהווה מעין התרסה פוליטית, ועלול לחשוף את המצביע ואת בני משפחתו לסנקציות מטעם השלטונות.
מאחר שההצבעה בבחירות בקוריאה הצפונית היא חובה המוטלת על תושבי המדינה, אחוז ההצבעה עומד בדרך כלל על קרוב ל-100%.
חברי אספת העם העליונה נבחרים לתקופת כהונה של חמש שנים. בפועל, ישיבות האספה נערכות במשך עד 10 ימים בשנה.

הבחירות המקומיות

הבחירות המקומיות לוועדות העממיות (המהוות השלטון המקומי במדינה) מתקיימות החל משנת 1999. במסגרת בחירות אלו, תושבי המדינה בוחרים את נציגי הוועדות המקומיות בכפר, בעיר או במחוז בהם הם מתגוררים.
בחירות אלו מתקיימות מדי ארבע שנים, כאשר מספר הנציגים בכל ועדה עממית נקבע בהתאם לגודל האוכלוסייה באותו האזור המנהלי.

ביקורת

הבחירות בקוריאה הצפונית מתוארות לרוב על ידי משקיפים מבחוץ כבחירות דמה, או כמופע ראווה הנועד להעניק לגיטימציה פוליטית למשטר. זאת בשל היעדר חלופה פוליטיות בין המתמודדים השונים, שכולם חברים במפלגת השלטון, מפלגת הפועלים של קוריאה, או באחת ממפלגות הלווין שלה.
אחוזת פאוורסקורט

היסטוריה

הבית נבנה במאה ה-13 במקור כטירה. הבעלים המקוריים של הטירה היה אדם בשם לה פואר שאינגלז את שמו לפאוור. לטירה מיקום אסטרטגי מבחינה צבאית מכיוון שהוא חולש על הגישה לנהרות חשובים. לבית שלוש קומות ובו לפחות 68 חדרים, חדרי הכניסה מוקמו בקומה הראשונה ולא בקומת הקרקע כפי שהיה מקובל. אל הבית הובילה שדרת עצי אשור ארוכה.
במאה ה-18 שונה הבית לחלוטין על ידי הארכיטקט הגרמני ריצ'רד קאסלס, העבודה נמשכה בין השנים 1731 ועד 1741.
מרווין ווינגפילד שהיה הויקונט השביעי של פאוורסקורט, ירש בשנת 1844, בהיותו בן 8 את התואר ואת האחוזה שכללה שטח של 200 קילומטר מרובע. בהגיעו לגיל 21 החל מרווין לשפץ את הבית ולהקים גנים. 
הקמת הגנים נמשכה 20 שנה והסתיימה ב-1880.
בשנת 1974 נהרס הבית בשריפה, הוא שוחזר בשנת 1996. שני חדרים בלבד מהאחוזה נשתמרו כפי ששימשו את בעלי הבית והם פתוחים לציבור. בשאר הבית ממוקמות חנויות שונות.
בשנת 2011 הועבר אל הבית מוזיאון ארמון טרה של הילדות. המוזיאון מציג בובות, מינאטורות, צעצועים היסטוריים ובתי בובות שהבולט בהם הוא ארמון טרה,  אחד מבתי הבובות הגדולים בעולם, המשתווה ברמתו עם טירת הפיות במוזיאון המדע והתעשייה בשיקגו ובית הבובות של המלכה מרי בטירת וינדזור.

הגנים

הגנים כוללים: גנים יפניים, גן איטלקי, גן מוקף חומה (Walled Garden), פסלי סוסים עם כנפיים, אגם עם פסל טריטון במרכז, בריכה עם מזרקת דולפין, שער איטלקי, שער במברג, בית קברות לחיות ומגדל פלפליה - זהו מבנה שטות, העתק של הפלפליה שהייתה במטבח של בעלי האחוזה, ניתן לטפס על המגדל ולהשקיף ממנו על הפארק. ליד המגדל ממוקמים תותחים.
הגנים תוכננו בהשראתם של גני ורסאי, גני ארמון שנברון וטירת שיכצינגן ליד היידלברג, לאחר שביקר בהם פאוורסקורט.

המפלים

מפלי פאוורסקורט וסביבתם שייכים גם הם לאחוזה, למרות שהם לא מחוברים אליה ישירות. גובהם 121 מטרים והם המפלים הגבוהים באירלנד.
ב-1858 יסד הוויקונט השביעי של פווארסקורט פארק איילים מסביב למפלים. לפארק הובאו איילי סיקה שנפוצו מאז באירלנד.
המפלים מרוחקים מאנישקרי כשבעה קילומטרים.
שאול אבן דנאן

ביוגרפיה

נולד לרב שלמה אבן דנאן בשנת תרמ"ב (1882) בפאס שבמרוקו, ואת ראשית תורתו למד מאביו.
בשנת תרצ"ד (1934) נתמנה לדיין בבית הדין במרקש שהיה בנשיאות הרב משה זריהן. בשנת תרצ"ט (1939) התמנה לראש אבות בתי הדין בעיר מוגאדור, ובשנת תש"א (1941) נתמנה לחבר בית הדין הגבוה בעיר הבירה רבאט בנשיאות הרב יהושע ברדוגו.
בשנת תש"ח (1948) נתמנה לראש בית הדין לערעורים, ולאחר פרישת הרב יהושע ברדוגו מתפקידו כרבה הראשי של מרוקו בשל גילו המבוגר, בשנת תש"ט (1949) נתמנה הרב אבן דנאן למחליפו בתפקיד.
בשנת ה'תשכ"ה (1965) עלה לארץ ישראל. נפטר ביום כ"ב ניסן תשל"ב (1972) בירושלים ונקבר בבית הקברות בגבעת שאול בחלקת משפחת דנאן.
רובור סיינה

היסטוריה

המועדון נוסד ב-1 בדצמבר 1904. המועדון הצטרף מיד לסרייה א' שם החזיק מעמד יותר מ-30 שנה עד לעונת 1934/1935 בה ירד לסרייה ב' - הליגה השנייה באיטליה, אך לאחר עונה חזר למקומו הטבעי בליגה הראשונה. בעונת 1999/2000, לאחר כיותר מ-65 שנה, המועדון ירד בפעם השנייה בתולדותיו לליגה השנייה, אך כמו בפעם הקודמת חזר לליגה הראשונה לאחר עונה אחת. בסיום עונת 2009/2010 לאחר שלא עברה את הקו האדום, ירדה הקבוצה לליגת המשנה באיטליה. בסיום עונת 2010/2011 חזרה הקבוצה לליגה הראשונה באיטליה. בעונת 2011/2012 הקבוצה סיימה במקום 14 בליגה הראשונה. בסיום עונת 2012/2013 ירדה הקבוצה שוב לליגה האיטלקית השנייה. ב-15 ביולי 2014, הקבוצה פשטה את הרגל ושיחקה בעונת 2014/2015, בסרייה ד׳. בסיומה של עונה זו, היא הוכתרה כאלופת הליגה, וקודמה לליגה פרו.
סיינה השתתפה פעמיים בגביע המחזיקות אך הודחה כבר בסיבוב הראשון, פעם אחת מול בורדו הצרפתית 2 - 4, ופעם אחת מול גטבורג השוודית 1 - 3.
ג'יידה פינקט סמית'

ביוגרפיה

נולדה בשם ג'יידה קורן פינקט בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית, ונקראה על שמה של שחקנית אופרת הסבון האהובה על אימה, ג'יידה רולנד. פינקט סמית' היא ממוצא אפרו-אמריקאי, קריבי, וקריאולי. הוריה הם אדריאן בנפילד ג'ונס, האחות הראשית של המרפאה העירונית בבולטימור, ורובסול פינקט ג'וניור, שניהל חברת בנייה. בנפילד ג'ונס נכנסה להריון בתיכון. בני הזוג התחתנו אך התגרשו לאחר מספר חודשים. בנפילד ג'ונס גידלה את פינקט בעזרת אמה, מריון מרטין בנפילד, שהועסקה כעובדת סוציאלית. בנפילד שמה לב לתשוקה של נכדתה לאמנויות הבמה ורשמה אותה לשיעורים בפסנתר, סטפס, ושיעורי בלט. יש לה אח למחצה צעיר בשם כיילב פינקט העוסק כשחקן/סופר.
פינקט-סמית' נשארה קרובה לאמה ואמרה: "מערכת היחסים של אמא ובת הוא בדרך כלל הכי ישר, ואנחנו כל כך קרובות." היא השתתפה כשושבינה של כבוד בחתונה של בנפילד ג'ונס למנהל הטלקומוניקציה פול ג'ונס בשנת 1998. פינקט-סמית' הראתה הערצה גדולה לסבתה, ואמרה: "סבתא שלי הייתה אדם שרצה ליצור קהילה טובה יותר ולהוסיף יופי לעולם".
פינקט-סמית' למדה מחול ותיאטרון בבית הספר בולטימור לאמנויות, וסיימה את לימודיה בשנת 1989‏. היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת צפון קליפורניה לאמנויות, אך נשרה אחרי שנה. היא עברה ללוס אנג'לס, קליפורניה כדי להתמיד בקריירת משחק.

קריירה

היא החלה את הקריירה שלה בשנת 1990, כשהיא עשתה הופעת אורח בקומדיית המצבים "True Colors". היא כיכבה בעולם אחר, שהופק על ידי ביל קוסבי, והיא הופיעה לצד אדי מרפי ב"הפרופסור המטורף" (1996). היא כיכבה בסרטים דרמטיים כגון "סכנה לציבור" (1993) ו"נקמה שחורה" (1996). היא הופיעה בלמעלה מ-20 סרטים במגוון ז'אנרים, כולל "צעקה 2", "עלי", "מטריקס רילודד", "מטריקס רבולושנס", "מדגסקר" ו"מדגסקר 2". ב-2017 שיחקה בסרט הקומדיה "טיול בנות" לצד רג'ינה הול, קווין לטיפה ומייק קולטר.   
פינקט סמית' השיקה קריירה מוזיקלית משלה בשנת 2005, כאשר היא סייעה ליצור את להקת הבי מטאל "Wicked Wisdom", בה היא שרה וכתבה שירים. סמית' גם יצרה חברת ההפקה וקו מהפך, ובנוסף כתבה ספר, שיצא לאור בשנת 2004.
בשנת 2008 ביימה וכתבה את הסרט העלילתי "חוזה אינטימי" (The Human Contract), אשר גם כיכבה בו לצד ג'ייסון קלארק, פאס וגה, טד דנסון, אידריס אלבה וג'ואנה קסידי. הסרט הוקרן לראשונה ב-מאי 2008 בפסטיבל הקולנוע בקאן, ויצא לאקרנים בהפצה נרחבת בארצות הברית ב-30 ביוני 2009. 
בשנת 2009 החלה לככב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "הות'ורן" של רשת TNT, בתפקיד כריסטינה הות'ורן, מנהלת בית החולים לצד מייקל ורטן. את תפקיד זה גילמה למשך 3 עונות עד לסיומה ב-2011.
בשנת 2018, השיקה פינקט סמית' את סדרת הטלוויזיה המקוונת, המשודרת בערוץ Facebook Watch,‏ Red Table Talk. בסדרה, שבפורמט תוכנית אירוח, פינקט סמית', בתה וילו סמית', ואמה אדריאן בנפילד-נוריס משוחחות על נושאים שונים, לעיתים קשים, לפעמים עם אורחים.

חיים אישיים

בשנת 1997 היא התחתנה עם השחקן והראפר ויל סמית', ולהם שני ילדים, ג'יידן ו-וילו. פינקט סמית' היא אמו החורגת של בנו של סמית, וילארד "טריי" סמית' השלישי, מנישואיו הקודמים.
בני הזוג הקימו יחד קרן על שם ויל וג'יידה סמית', ארגון צדקה אשר מתמקד בתמיכה משפחתית. הקרן שיתפה פעולה עם מוסדות ללא כוונת רווח, כגון "YouthBuild" וקרן לופוס של אמריקה.
ממשלת ישראל השנייה

הקמת הממשלה

אחרי התפטרותו מממשלת ישראל הראשונה, דוד בן-גוריון ניסה ליצור קואליציה באמצעות שילוב של מפא"י ומפלגת ספרדים ועדות מזרח, אך בממשלה תמכו רק 52 חברי כנסת. הנשיא חיים ויצמן ביקש ממנהיג המפלגה הפרוגרסיבית, פנחס רוזן, ליצור ממשלה, והוא הצליח לבסוף להרכיב ממשלה עם אותם שותפי קואליציה כמו בממשלה הראשונה, אולם החזיר את המנדט לנשיא. בן-גוריון הציג את הממשלה כעבור כמה ימים על בסיס הממשלה שרוזן הרכיב.
הממשלה השנייה הייתה דומה מאד בהרכבה לממשלה הראשונה, זלמן שזר פרש ובמקומו מונה דוד רמז שהיה שר התחבורה  לתפקיד שר החינוך, דב יוסף שהיה שר הקיצוב ושר החקלאות עבר לתפקיד שר התחבורה. משרד הקיצוב בוטל ופנחס לבון שלא היה שר בממשלה הראשונה מונה לשר החקלאות. משרד המסחר פוצל ממשרד האוצר ויעקב גרי מונה להיות שר המסחר, למרות שלא היה חבר כנסת.

מדיניות כלכלית

נמשכה מדיניות הקיצוב של הממשלה הקודמת. אולם בתקופת ממשלה זו, תמיכת הציבור במדיניות נפגעה קשות, והשוק השחור פרח. המדיניות הייתה פורמלית בלבד, שכן כמעט כל האזרחים קנו ומכרו בשוק השחור. הגירעון הממשלתי העמיק, והמשק נמצא על סף משבר.

סיום כהונת הממשלה

הממשלה סיימה את דרכה עם התפטרותו של בן-גוריון ב-14 בפברואר 1951, פחות מארבעה חודשים לאחר הקמתה. מן הבחינה הפורמלית הסיבה לכך הייתה ויכוח עם המפלגות הדתיות על סמכותה של ההסתדרות להקנות חינוך דתי לילדי העולים במסגרת "הפשט הדתי" כחלק משיטת הזרמים בחינוך; שנוסף על משקעים שנותרו בין המפלגות הדתיות למפא"י בהמשך לוויכוח על החינוך האחיד במחנות העולים. אחרי שהכנסת דחתה את הצעתו של דוד רמז בנוגע לשימור מעמדו של הפשט הדתי והשר יהודה לייב מימון התפטר מתפקידו, הכריז בן-גוריון שהוא רואה בצעד זה כהבעת אי אמון בממשלה, ולכן התפטר.
ברור כי מתחת לפני השטח השפיעה על החלטתו של בן-גוריון להתפטר מערכת הבחירות לרשויות המקומיות שנערכה בנובמבר 1950, במסגרתה התחזקה מאוד מפלגת הציונים הכלליים ואילו מפא"י נחלשה. רבים בציבור סברו כי לאחר תוצאות אלו לא מייצגת עוד הכנסת את העדפותיו של הציבור הישראלי ומשה שרת כתב ביומנו שזאת הייתה הסיבה שבגללה התפטרה הממשלה והכנסת הלכה לבחירות.
מרק שבעת הימים

מרק שבעת הימים (באנגלית, ""seven seas soup"), הידוע גם בשם caldo de mariscos ("מרק פירות ים") הוא גרסה מקסיקנית של תבשיל דגים, פופולרי באזורי החוף במקסיקו. הוא בדרך כלל עשוי ממרק עוף, עגבניות, דגים או פירות ים, בתוספת פירות ים מקומיים טריים, ובדומה למרקים מקסיקניים אחרים, הוא מבושל במהירות בתוך ציר דק.
איך להיפטר מבחור ב-10 ימים

הכנסות

בשבוע הראשון גרף הסרט הכנסות של כ-20 מיליון דולר, ובסופו של דבר הסרט גרף הכנסות של כ-100 מיליון דולר בארצות הברית ו-71 מיליון דולר נוספים ברחבי העולם.
גרסת ה-DVD יצאה ביולי 2003.
שבתי שפטל הלוי הורוביץ (ווי העמודים)

ביוגרפיה

נולד לרבי ישעיה הלוי הורוביץ הנודע בספרו "שני לוחות הברית". למד בעיקר מפי אביו ומפי רבי שלמה אפרים מלונטשיץ. בגיל 17 נישא לבתו של רבי משה חריף רבן של קרמניץ ולבוב ומחבר "תפארת למשה". חמיו היה מגדולי דורו ולאחר נישואיו התגורר הזוג לצד הורי האישה והוא למד עם חמיו. גיסו מנישואיו אלה היה הרב ברוך אברהם כ"ץ רפפורט (תכ"ח - ה'תק"ו, 1668-1746), רבן של שוואבך ופיורדא. אשתו זו נפטרה בצעירותה והוא נישא בשנית לפייגל בת משה הלוי יאליש (קרי: יוליש) מקרקוב.
עוד לפני שנת 1620 הקים ישיבה בביתו שבפראג, ועם עליית אביו לארץ ישראל בשנת 1621 (ה'שפ"א), התמנה לתפקיד הדרשן של קהילת פראג. תפקיד זה הביא לפרסומו, וב-1628 (ה'שפ"ח) התמנה לכהן כרבה של פיורדא. במשך ארבע שנים הנהיג את הקהילה היהודית בעיר ועמד בראש ישיבת פיורדא, ואולם בשנת 1632 נחרבה העיר במהלך מאורעות מלחמת שלושים השנים והוא נאלץ לעזוב את העיר. הוא קיבל את משרת רבנות פרנקפורט דמיין וכיהן בה במשך תשע שנים.
ב-1641 (ה'ת"א) נענה לבקשת קהילת יהודי פוזנא ועבר לכהן כרב העיר, ובשנת 1658 (ה'תי"ח) קיבל את משרת רבנות העיר וינה.
נפטר בווינה בכ"ח בניסן ה'ת"ך 9 באפריל 1660 ונקבר בבית הקברות היהודי בזהגאסה (Seegasse) .
בנו היה רבי ישעיה הלוי הורוביץ (השני), רבן של פיורדא ופרנקפורט.
בולגארי

היסטוריה

סוטירוס בולגאריוס החל את עבודתו כצורף תכשיטים בכפר קטן בו חי באפירוס. ב-1877 עזב כדי לנסות מקומות אחרים ובשנת 1881 הגיע לרומא שם לאחר שלוש שנים פתח את חנותו השנייה ברחוב ויה סיסטינה. לאחר מכן הוחלפה חנות הדגל של החברה לרחוב ויה קונדוטי בשנת 1905 עם עזרה משני בניו, קונסטנטיניו וג'ורג'יו.
במהלך מלחמת העולם השנייה החביאו קונסטנטיניו ואשתו שלוש נשים יהודיות זרות בביתם. על המעשה הזה הם קיבלו את התואר חסיד אומות העולם ב-31 בדצמבר 2003 בטקס שנערך במוזיאון יד ושם בירושלים. לאחר מותו של קונסטנטיניו בשנת 1966 עברה שליטת החברה לבנו ג'אני שהיה שותף יחד עם דודניתו מרינה.
בתור מנכ"ל החברה פתח ג'אני בתחילת שנות השבעים חנויות ברחבי העולם במקומות מרכזיים כמו ניו יורק, ז'נבה, מונטה קרלו ופריז. בשנת 1987 התפטר מתפקידו ומכר את חלקו בחברה לאחיו ניקולה ופאולו. בתחילת שנות התשעים הוציאה החברה קו בשמים משלה על מנת להרחיב את מוצרי החברה מתכשיטים ושעונים. 
בשנת 2004 נפתח המלון הראשון של החברה שנקרא "Bulgari Hotels & Resorts" ונפתח במילאנו. בשנת 2006 נפתח מלון נוסף בבאלי ובשנת 2012 נפתח מלון בלונדון. 
ב-6 במרץ 2011 רכש תאגיד הענק LVMH את חברת בולגארי בסכום של 6.01 מיליארד דולר.
הרוח העולה

הפקה

הסרט מבוסס על מאנגה עם עלילה זהה שכתב וצייר הייאו מיאזאקי בירחון יפני בשם Model Graphix במהלך 2009. הסרט נכתב ובוים על ידי מיאזאקי, שמוכר בזכות הסרטים המסע המופלא והשכן הקסום שלי טוטורו אותם ביים וכתב גם כן. מיאזאקי עבד על הסרט במשך חמש שנים, הזמן הרב ביותר שבו הפיק מיאזאקי סרט. מיאזאקי הודיע כי הוא מתכוון לפרוש לאחר יציאת הסרט במלוא חמישים שנות יצירה.

הפצה

הסרט הופץ לראשונה ביפן ב-20 ביולי 2013 במקביל לסרט סיפור הנסיכה קגיה של איסאו טקהאטה שהופק גם הוא על ידי סטודיו ג'יבלי. על מנת שלא לחזור על מה קרה ב-1998 בו מיאזאקי וטקהאטה הוציאו במקביל את הסרטים קבר הגחליליות (איסאו טקהאטה) והשכן הקסום שלי טוטורו (הייאו מיאזאקי), שכשלו בקופות, תאריך יציאת סרטו של טקהאטה נדחה ל-23 בנובמבר 2013.
ברחבי יפן והמזרח הרחוק הסרט הופץ על ידי טוהו, בארצות הברית Touchstone Pictures וחברת וולט דיסני הפיצו את הסרט במהדורה מוגבלת החל מה-21 בפברואר 2013. בישראל, הסרט יצא ב-24 ביולי 2014.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות חיוביות רבות באופן כללי. אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט 88% המבוסס על 156 חוות דעת עם ציון ממוצע של 7.9/10, קונצנזוס האתר כתב כי "אף על פי שהוא מציג את סטודיו ג'יבלי בצורה רעה, עדיין רואים סרט נפלא של הייאו מיאזאקי". באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 84 מתוך 100 המבוסס על 12 חוות דעת. העיתון The Japan Times נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך חמישה וכתב "אז זה נכון ש'הרוח העולה' זה סרט סוחט דמעות מיושן, אך זו גם חגיגה ויזואלית יוצאת דופן של יפן לפני המלחמה". בעיתון The Asia-Pacific Journal כתב מתיו פני "מיאזאקי מציע בסרט הזה את התשובה של הוריקושי להצליח להגשים את חזון עיצוביו. זה הסרט השאפתני ביותר של מיאזאקי עד כה וגם היפה ביותר שלו"
הסרט הכניס ברחבי יפן 11,600,000,000 ינים יפנים והפך לסרט המכניס ביותר ביפן ב-2013. ב-21 בפברואר 2014 הופץ ברחבי הגלובוס וזכה להכנסות גבוהות, ב-1 באפריל 2014 דורג במקום העשירי ברשימת שוברי הקופות לשנת 2014 עם הכנסות של $117,645,496.

מחלוקות

כאשר הסרט הופץ ביפן הוא זכה למחלוקות רבות מהצדדים הפוליטיים במדינה. הסרט הרגיז תושבים רבים ביפן, לדבריהם הסרט עוסק באדם שבנה "מכונת הרג" וגם כי אנשים רבים נכפו לעבודה זו ולא עשו אותה מרצון. גם קוריאה הדרומית הביאה מחלוקות רבות בנושא הסרט וקראה להחרימו. בראיון לעיתון "Asahi Shimbun" אמר מיאזאקי כי "יש לי רגשות מעורבים על המלחמה" והוסיף כי "אנו היפנים יכולים להיות גאים - בנוכחות האדירה והטייסים האמיצים". במהלך הסרט ישנן סצנות רבות בהן חלק מהדמויות מעשנות, המועצה היפנית למלחמה בעישון קראה להחרמת הסרט בעקבות הדבר.
קלייר דניס

ביוגרפיה

דניס נולדה בברווד (פרוור של סידני), ניו סאות' ויילס למשפחה בת 6 אחים. אביה, אלק, עבד כתובע במשטרה. כשחיין מקצועי הוא זה שלימד את ילדיו לשחות. לאחר מכן, היא עברה עם משפחתה לקלובלי. אחותה, תורה, נבחרה לייצג את אוסטרליה באולימפיאדת אמסטרדם (1928), אך בשל גילה הצעיר נימנע ממנה לנסוע לחו"ל לבדה ולכן היא לא השתתפה.
בשנת 1931 זכתה דניס לראשונה בקריירה שלה באליפות אוסטרליה בשחייה במשחה ל-220 יארד (200 מטר) חזה, היא זכתה גם בשנים 1933, 1934 ו-1935 (בשנת 1932 לא נערכה אליפות אוסטרליה בשחייה) והייתה בלתי מנוצחת עד לפרישתה בשנת 1936.
לאחר ניצחונה בשנת 1931 נפטר אביה מאי ספיקה של מסתם הלב. לאחר מותו היא שקלה לפרוש אך בעצת אמה היא המשיכה בקריירה הספורטיבית שלה.

שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה בסידני, ינואר 1932 קבעה דניס במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 3:08.4 דקות, שיא זה החזיק מעמד שלושה חודשים.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה דניס במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 3:06.3 דקות, לפני הידקו מאהאטה מיפן (3:06.4 דקות) ושיאנית העולם אלז יקובסן מדנמרק (3:07.1 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:08.2 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה באנלי, פרבר של אדלייד, אוסטרליה הדרומית בשנת 1933 קבעה דניס במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש של 1:24.6 דקות, שיא זה החזיק מעמד שנתיים.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו בלונדון, בריטניה בשנת 1934 זכתה דניס במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חזה בתוצאה של 2:50.2 דקות. הייתה זו המדליה היחידה שבה זכתה נבחרת אוסטרליה בשחייה לנשים במשחקים אלו.
בהחלטה מעוררת מחלוקת, דניס לא נכללה במשלחת האוסטרלית לאולימפיאדת ברלין (1936), למרות שזכתה בשנת 1935 בתואר הלאומי וכך נמנע ממנה להגן על תוארה האולימפי. לכן, היא פרשה משחייה תחרותית.
בשנת 1941 נישאה דניס לג'ורג' גולדינג, אתלט בעל מדליית ארד ממשחקי האימפריה הבריטית בשנת 1930 בריצת 440 יארד ומקום שישי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) בריצת 400 מטר. היא עסקה באימון שחייה ועבדה כספרית. 
בשנת 1971 בגיל 55, נפטרה דניס מסרטן, במנלי (פרוור של סידני).
יחסי ארצות הברית–בורקינה פאסו

סקירה

 בנוסף לשלום וליציבות אזוריים, האינטרסים האמריקאיים בבורקינה הם לקדם את הדמוקרטיה המתמשכת ואת הכבוד הרב יותר לזכויות האדם ולעודד פיתוח כלכלי בר-קיימא. למרות שהסוכנות לפיתוח בינלאומי  סגרה את משרדה בואגאדוגו בשנת 1995, בסוף מאי 2013 שלחה נציג לפתוח מחדש משרד תחת משלחתו בסנגל.
במסגרת שילוב של תוכניות סיוע אזוריות ובילטרליות, USAID מספקת כ -50 מיליון דולר בשנה לפיתוח של בורקינה באמצעות ארגונים לא ממשלתיים ואזוריים. בורקינה הייתה לאתר של כמה סיפורי הצלחה בפיתוח. ההנהגה האמריקנית בבניית הביטחון התזונתי בסאהל לאחר הבצורת בשנים 1968-74 הצליחה לחסל את הרעב כמעט, למרות שנות בצורת חוזרות, ומחלת עיוורון הנהרות חדלה מלהתפשט באזור. בשני המקרים, ארצות הברית הייתה התורמת העיקרית לארגונים בין-אפריקאיים שבסיסם בואגאדוגו, ובאמצעות מאמצים מתמשכים השיגו ואיחדו את הרווחים הללו. 
ב-2005 חתמו בורקינה פאסו ותאגיד אתגר המילניום (MCC) על תוכנית של 12 מיליון דולר לבניית בתי ספר ולהגדיל את שיעורי ההרשמה של בנות.
חיל השלום נכנס לבורקינה פאסו ב-1966.
תוכנית חיל השלום הושלמה ב-1987, אך הוזמנה לחזור לבורקינה פאסו ב-1995 כחלק מפרויקט בריאותי חדש. שנה לאחר מכן, חיל השלום הקים פרויקט חינוך משני ובשנת 2003 הציג פרויקט פיתוח ארגוני קטן כדי להשלים את תוכניות הפחתת העוני של הממשלה והמגזר הפרטי. בשנת 2005, ממשלת בורקינה פאסו ביקשה סיוע להגדלת רמת הנגישות של הבנות לחינוך, שהפכה מאוחר יותר למוקד של תאגיד אתגר המילניום עם בורקינה פאסו. כל מתנדבי חיל השלום, ללא קשר למגזר, מאומנים כיצד לקדם את המודעות לאיידס ולמגדר ופיתוח.
הסחר האמריקני עם בורקינה עדיין נחשב מצומצם, כאשר הייצוא האמריקני לבורקינה פאסו על סך של 220 מיליון דולר והייצוא הבורקיני לארצות הברית בהיקף של כ-600 אלף דולר נכון לשנת 2004, אך קיימות אפשרויות השקעה, ובעיקר במגזרי הכרייה והתקשורת.
יחסי ארצות הברית–בחריין

היסטוריה

בחריין סיפקה בסיס לפעילות צבאית של ארצות הברית במפרץ הפרסי מאז 1947, 24 שנים לפני שקיבלה את עצמאותה.
שגרירות ארצות הברית במנאמה נפתחה ב-21 בספטמבר 1971, ושגרירות בחריין בוושינגטון די.סי. נפתחה ב-1977.
ב-1991, שתי המדינות חתמו על שיתוף פעולה ביטחוני.

תקרים טום מלינובסקי

ביולי 2014, ביקר בבחריין טום מלינובסקי , עוזר מזכיר המדינה לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה. מלינובסקי, אשר היה אמור לבקר בבחריין ביקור בן 3 ימים, נפגש עם חברי מפלגת אל-ופק, מפלגת אופוזיציה מובילה בבחריין. לאחר שמלינובסקי נפגש עם חברי מפלגת אל-ופק, הוא גורש מבחריין. משרד החוץ של בחריין טען כי פעילותו של מלינובסקי "מנוגדת לנורמות הדיפלומטיות קונבנציונליות", אך גם ציינה כי התקרית לא תשפיע על יחסי ארצות הברית-בחריין.
מלינובסקי מתח ביקורת על החלטת ממשלת בחריין כניסיון "לערער את הדיאלוג". דוברת מחלקת המדינה ג'ן סאקי אמרה כי ארצות הברית "מודאגת מאוד" וכי פעולות ממשלת בחריין "אינן תואמות את השותפות החזקה בין ארצות הברית לבחריין".