google/wiki40b huggingface dataset:
אנקילוזאורוס

תיאור

האנקילוזאורוס היה מכוסה במעטפת שריון עצם וקשקשים גרמים בתוספת דוקרנים קרניים שהגנו על גבו. זנבו הכיל שתי בליטות עצם כבדות ואף דוקרנים שהפכו אותו לאלה אפקטיבית וכלי נשק כנגד טורפים עם כמה סימני אנלוגיה לגליפטודון. למרות מעטה השריון המרשים הזה, לאנקילוזאורוס היו גם נקודות תורפה. בטנו, לדוגמה, חסרה מעטה שריון ומשום כך נותרה חשופה לחלוטין לתקיפות.
אנקילוזאורוס ידוע כאחד המינים הגדולים ביותר של דינוזאורים משוריינים. גודלו של האנקילוזאורוס היה כפיל אפריקני בוגר (אם כי נמוך יותר). הוא הגיע למשקל כ-6 טון והערכות של אורכו נעו בין כ-6 מטרים עד ל-9 מטרים. רוחבו היה 1.8 מטר וגובהו היה נמוך יחסית: רק 1.7 מטר. רגליו היו קצרות למדי וכל מבנה הגוף השטוח שלו נועד בשביל להגן על בטנו החשופה ולאפשר לו להיצמד אל הקרקע, כאשר רק גבו המשוריין וזנבו הקטלני בולטים. הגולגולת שלו הייתה קטנה ועבה, ומוחו היה קטן יחסית.

תפוצה ובית גידול

האנקילוזאורוס חי כ-66 מיליון שנה לפני זמננו, בשלהי תקופת הקרטיקון ועד להכחדת קרטיקון-שלישון. הוא חי באמריקה הצפונית והיה אוכל צמחים. מאובנים שלו נמצאו בעיקר בתצורת לאנס שבוויומינג ובתצורת הל קריק (הידועה כעשירה במאובני דינוזאורים) שבמונטנה, ארצות הברית. הוא חלק את השטח עם אוכלי צמחים רבים, כאשר הנפוצים שבהם היו הטריצרטופס ואדמונטוזאורוס, אך גם עם טורפים כגון הטירנוזאורוס רקס. מאובני האנקילוזאורוס הם יחסית נדירים.
קרסטין גרפרקס

מועדונים

גרפרקס נולדה ב-1979 בעיר איבנבירן שהייתה אז תחת שלטון גרמניה המערבית. ב-1986 היא החלה לשחק במספר קבוצות מקומיות, עד שב-1998 היא עברה לקבוצת הבונדסליגה, הייקה ריינה. עונה לאחר מכן היא ירדה עם קבוצתה לליגה השנייה, אך בעונה שאחר כך, היא כבר שבה עימה לבונדסליגה. 
בעונת 2003/04 סיימה גרפרקס כמלכת השערים של הליגה (26 כיבושים), והובילה את הייקה ריינה עד למקום השלישי - דירוג השיא של הקבוצה בכל הזמנים. עונה לאחר מכן, היא חתמה בקבוצת הצמרת FFC פרנקפורט, איתה זכתה להצלחה רבה. בעונתה הראשונה בפרנקפורט היא כבשה 12 שערים, והובילה ביחד עם בירגיט פרינץ ורנטה לינגור את הקבוצה לזכייה באליפות גרמניה. עונה לאחר מכן, היא זכתה עם הקבוצה בגביע אופ"א - טורניר הכדורגל החשוב ביותר בקרב הקבוצות האירופאיות. בצמד משחקי הגמר של הטורניר, ששוחקו נגד טורבינה פוטסדאם, כבשה גרפרקס שער אחד ופרנקפורט ניצחה בסיכום 2-7. 
עונה לאחר מכן, היא זכתה עם פרנקפורט בדאבל, וביססה את עצמה כאחת מהשחקניות הגרמניות הטובות ביותר בליגה. עונת 2007/08 הייתה עונת השיא של גרפרקס בפרנקפורט, כשבסופה זכתה הקבוצה בטרבל. באותה עונה היא כבשה בליגה 13 שערים, ואף כבשה את אחד מהשערים בגמר הגביע הגרמני נגד זארבריקן. בגמר גביע אופ"א נגד אומאו השוודית, שימשה גרפרקס כקפטנית הקבוצה והובילה אותה לניצחון 3-4 בסיכום שני המשחקים. 
שנתיים לאחר מכן סיימה גרפרקס כסגנית מלכת השערים של הבונדסליגה (19 שערים), מיד אחרי אינקה גרינגס. עונה אחר כך, היא וחברתה לחוד - בירגיט פרינץ, כבשו 23 שערים כל אחת, והובילו את פרנקפורט לשיא הקבוצה בשערים בעונה אחת - 103 כיבושים. למרות ההישג, פרנקפורט סיימה רק במקום השני בליגה, מיד אחרי יריבתה המסורתית - טורבין פוטסדם.

נבחרת גרמניה

בנובמבר 2001 ערכה גרפרקס את הופעת הבכורה שלה בנבחרת גרמניה במשחק נגד הולנד. שנתיים לאחר מכן, היא הייתה חלק מרכזי בזכייה של גרמניה בגביע העולמי שנערך בארצות הברית. היא פתחה בחמישה מתוך ששת משחקיה של גרמניה בטורניר, וכבשה ארבעה שערים. באליפות אירופה שנערכה ב-2005 באנגליה היא לא כבשה אף שער, אך היא פתחה במשחק הגמר בו ניצחה גרמניה 1-3 את נורווגיה.
בגביע העולם 2007, פתחה גרפרקס בכל ששת משחקיה של גרמניה וכבשה שני שערים, כולל את השער הראשון ברבע הגמר נגד צפון קוריאה. במשחק הגמר נגד ברזיל, שיחקה גרפרקס במרכז הקישור הגרמני, ועזרה לנבחרתה לנצח 0-2 ולזכות בפעם השנייה ברציפות בגביע העולם.
במשחקי המוקדמות של אליפות אירופה 2009, הייתה גרפרקס הכובשת המצטיינת (9 שערים) של הנבחרת הגרמנית והובילה את גרמניה להעפלה לטורניר בלי לשמוט אף נקודה. בטורניר הגמר, זכתה גרמניה בפעם החמישית ברציפות בתואר אלופת אירופה לאחר ניצחון 2-6 בגמר על אנגליה. בשנת 2011, אירחה גרמניה את גביע העולם, אולם הודחה כבר ברבע הגמר על ידי יפן. גרפרקס כבשה שני שערים במהלך הטורניר ונבחרה לקבוצת המצטיינות של האליפות, לצד שמות כמו מרטה, הומארה סאווה ואבי וומבאך.
המאור (ברוקלין)

המאור (באנגלית: Hamaor) הוא כתב עת תורני שיוצא לאור בברוקלין, ניו יורק, מראשית שנות ה-50 של המאה ה-20.
העורך המייסד של כתב העת היה הרב מאיר אמסל שערך את גליונותיו עד פטירתו ב-2007. כתב העת היה מזוהה באופן לא-רשמי עם חסידות חב"ד בשל קשריו של העורך עם הרבי מנחם מנדל שניאורסון שהיה מפרסם אחדות משיחותיו, מוגהות אישית על ידו ב"המאור". נכון לראשית שנת 2014 ראו אור למעלה מ-450 גליונות של כתב העת.

תכנים

המאור הודפס לראשונה כירחון ולפי דברי עורכיו הוא "מוקדש לתורה ולכל עניני עם ישראל ולבעיותיו היומיומיות". במצעו של כתב העת בגליונו הראשון, נאמר כי ישמש במה משותפת לכל "גדולי דורנו, חכמיו וסופריו" לפרסום מאמרים תורניים והלכתיים, כמו גם מסות וקטעי פובליציסטיקה על האקטואליה של יהדות ארצות הברית ויהדות העולם בכלל.
בנוסף, הדגיש כתב העת את העיסוק במצבם הכלכלי של רבנים פליטי השואה שהגיעו במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה לחופי ארצות הברית והתקשו להתערות בחברה ולהתפרנס.
כתב העת פרסם לאורך השנים, קטעים מכתבי יד רבניים מכל התקופות, וחידושי תורה מפרי עטם של רבני התקופה, בעיקר מקרב יהדות ארצות הברית. פסקי הלכה רבים התפרסמו לראשונה על דפי גליונותיו של "המאור", כמו גם סקירות ביוגרפיות של רבנים.
בהיותו כתב עת שיצא במשך כל מחציתה השנייה של המאה ה-20 שזורים בו פרטים רבים על ההיסטוריה של יהדות ארצות הברית בתקופה זו, פרטים על אישים רבים מקרב יהדות זו, וסיקורים שנעשו בזמן אמת של פולמוסים הלכתיים, כמו פולמוס כשרות הג'לטין.

כותבים

בין כותבי "המאור" במשך שנות קיומו נמנו רבנים ידועי שם רבים כמו: הרב יעקב מסקין, הרב יונתן שטייף והרב אייזיק אוזבנד, ופוסקי הלכה כמו: הרב משה פיינשטיין, הרב שלמה זלמן ברוין, הרב שריה דבליצקי והרב אפרים גרינבלט. חיים בלוך והרב יקותיאל יהודה גרינוולד פרסמו בו מאמרים היסטוריים.
חניוני הצלחה

חניוני הצלחה (Success Parking) היא אחת מחברות החניונים הגדולות בישראל. נוסדה בשנת 2001 על ידי איש העסקים צחי מרקור.
חניוני הצלחה משתייכת לקבוצת הצלחה, קבוצת חברות ישראליות ובינלאומיות העוסקות במגוון תחומים במדינות שונות בעולם, הכוללים בין היתר פעילויות נדל"ן ומלונאות, מיזמי הייטק, קמעונאות, שירותים ועוד. לחניוני הצלחה עצמה חברות בנות העוסקות בכ”א ישראלי, אבטחה ועוד והיא מעסיקה אלפי עובדים ברחבי ישראל.

פעילות עסקית

לחניוני הצלחה מחזור עסקי הנאמד ביותר מ-200 מיליון דולר בשנה והיא משרתת מדי שנה כ-80% מציבור הנהגים בישראל.
בשנת 2005 הפכה חניוני הצלחה לחברת החניונים הגדולה בישראל והחלה גם להפעיל חניונים ציבוריים.
בשנה זאת זכתה חניוני הצלחה במכרז להפעלת הפעלת חמשת החניונים הגדולים בתל אביב של "אחוזות החוף", למשך ארבע שנים. 
בשנת 2008 רכש צחי מרקור באמצעות חניוני הצלחה מיצחק תשובה פורטפוליו של תשעה חניונים בערים תל אביב, נתניה, פתח תקווה וירושלים עם 2,000 מקומות חנייה בעבור 40 מיליון ש"ח.
חניוני הצלחה ניהלה מאות רבות של חניונים בתקופת פעילותה, וכיום מחזיקה בכ-100 חניונים ברחבי ישראל
חלק מהחניונים הם מגרשים המוחזקים על ידי חניוני הצלחה עבור חברות ההחזקה הגדולות במשק כמו גם אנשים פרטיים באופן זמני ובעבור דמי שכירות וזאת עד לתחילת הבנייה במגרשים.
חניוני הצלחה משרתת רבות מהחברות הגדולות במשק הישראלי, וכן אף את מרבית המשרדים ממשלתיים כגון: משרד האוצר, משרד הפנים, משרד הביטחון, משרד הרווחה, משרד ראש הממשלה, ורשויות רבות, כגון: רשות בתי המשפט בישראל ורשות המיסים.
מייסד החברה, צחי מרקור, מכהן כיו"ר איגוד החניה הישראלי מטעם לשכת המסחר.
פיטר מייהו

ביוגרפיה

מייהו נולד בלונדון בשנת 1944. גובהו הרב, 221 סנטימטר, נבע מתסמונת מרפן.
תפקידו הראשון בקולנוע היה מינוטאור מכני בסרט סינבד ועין הנמר בשנת 1977. הוא קיבל את התפקיד לאחר שמפיקי הסרט ראו את תמונתו במאמר אודות אנשים בעלי רגליים גדולות.
לאחר תפקיד זה לוהק בתור צ'ובאקה בסרט תקווה חדשה (שנקרא במקור מלחמת הכוכבים). שני הסרטים צולמו ב-1976 אך תקווה חדשה שהפקתו הסתיימה אחרי סינבד יצא לאקרנים לפניו והיווה את הופעת הבכורה של מייהו. התפקיד, שהצריך שחקן גבוה במיוחד הוצע קודם לכן לדייוויד פראוז שהעדיף לגלם את דארת' ויידר.
מייהו, שזכה לפרסום רב מגילום דמותו של צ'ובאקה אף על פי שכל גופו למעט עיניו היה מכוסה בעת מילוי התפקיד וקולו לא נשמע כלל (קולו של צ'ובאקה נוצר מהקלטת מספר בעלי חיים), הופיע בדמות זו בסרטים תקווה חדשה, האימפריה מכה שנית, שובו של הג'דיי, נקמת הסית' והכוח מתעורר. לאחר שפרש מגילום הדמות בעקבות בעיות בריאותיות שימש כיועץ בהפקת הסרט אחרוני הג'דיי, בו גולמה הדמות על ידי ג'ונאס סואטמו, ששימש ככפיל גוף עבור מייהו בהכוח מתעורר והמשיך כמחליפו גם בסרטים סולו: סיפור מלחמת הכוכבים ועלייתו של סקייווקר.
מייהו, שקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 2005, היה נשוי למרי אנג'ליק "אנג'י" לוקר ואב לשלושה ילדים. הזוג התגורר בטקסס, ארצות הברית.
הוא נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-30 באפריל 2019.
רפיק שאמי

רפיק שאמי, (בערבית: رفيق شامي, נולד ב- 23 ביוני 1946) הוא סופר גרמני ממוצא סורי, הכותב את יצירותיו בגרמנית. ספריו תורגמו לשפות רבות, בהן עברית. 
רפיק שאמי הוא שם העט של סוהיל פאדל, אשר נולד ב-1946 בדמשק למשפחה נוצרית אשורית.
אביו היה אופה ואחר כך בעל רשת מאפיות אשר הגיע אל דמשק מהכפר מעלולה. המשפחה התגוררה ברובע הנוצרי בדמשק ואת תעודת הבגרות שלו השיג הסופר בדמשק בבית ספר התיכון אשר היה שייך להכנסייה הקתולית. 
מגיל צעיר התוודע שאמי לקומוניזם והצטרף אל המפלגה הקומוניסטית הסורית. הוא הושפע מיוצרים ערביים כמו אמיל חביבי ואנטון שמאס ומסופרים מערביים כמו בלזאק, סרוונטס, צ'כוב. בהיותו אזרח סורי התמקד שאמי בלימודי כימיה באוניברסיטת דמשק וב-1970 אפשר לו השלטון הסורי לצאת מהמדינה כדי להשלים את לימודיו האקדמיים. הוא שאף להגיע לפריז, אך בעקבות מרד הסטודנטים והיחס העוין אל סטודנטים זרים הוא נאלץ ללמוד כימיה בגרמניה. ב-1979 קיבל שאמי תואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת היידלברג הגרמנית. 
זמן קצר לאחר מכן החליט הסופר לזנוח את מקצוע הכימאי ולהקדיש את חייו לספרות. הוא בחר בשם העט רפיק שאמי והחל לכתוב את יצירותיו בשפה הגרמנית. למרות שספריו מתעדים לרוב את החיים במולדתו סוריה, שאמי מוכר בעיקר במערב ולא במדינות ערב. הוא פרסם רומנים וקובצי סיפורים שזכו להצלחה רבה בקרב הקהל הרחב ובקרב מבקרי הספרות. ספרו "חופן של כוכבים" תורגם לארבע עשרה שפות וזכה בשמונה פרסים ספרותיים חשובים.
בלאו וייס

בלאוּ-וייס (Blau Weiss; גרמנית: כחול-לבן) הייתה תנועת נוער יהודית בגרמניה. 
התנועה נוסדה ב-1912, כשבראשה עמד ד"ר יוסף מרכוס, וייעדה עצמה לבניהם ובנותיהם של משפחות מתבוללות, שהיו מעוניינים בתנועת נוער כללית, אבל נדחו על ידי תנועות הנוער הלאומיות הגרמניות שסירבו לקבל יהודים לשורותיהן.
מאחר שכך, הערכים עליהם חינכה התנועה את חבריה היוו שילוב טיולים בטבע ושיבה לחיי פשטות טרום-תעשייתיים ברוח תנועת הנוער הלאומית הגרמנית, "ואנדרפוגל" (ציפורים נודדות), עם מורשת ותרבות יהודית כללית. בתחילה הוקמו אגודות בכמה ערים (הראשונות היו בברלין בהנהגת ולטר מוזס ובברסלאו בהנהגת יוסף מרכוס) ובשנת 1913 התמזגו אלה עם "עמותת הטיולים 1907" לתנועת "בלאו-וייס, אגודה לטיולי נוער יהודי בגרמניה" (Blau-Weiß, Bund für Jüdisches Jugendwandern in Deutschland). בשנת 1914, לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מנתה התנועה 900 חברים. לאחר תום המלחמה מנתה התנועה כ-3,000 חברים. בעקבות הצלחתה, הוקמה גם באוסטריה תנועה בעלת שם זהה.
רק ב-1922 אימצה התנועה פלטפורמה ציונית, ועודדה את חבריה להכשיר עצמם בעבודה חקלאית או מקצועית כהכנה לעלייה לארץ ישראל. באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20 התארגנו במסגרת הבלאו וייס קבוצות נוער דתיות, בהם השתתפו גם נחמה ליבוביץ וישעיהו ליבוביץ. בתנועה היו פעילים גם פרנץ קאהן ויעקב אדלשטיין. 
בסוף שנות ה-20 הוקמו סניפים של התנועה גם בצ'כוסלובקיה ובהונגריה, אשר נקראו "תכלת לבן".
בהתחלה הייתה פעילות התנועה משותפת לבנים ולבנות, עם ההתרחבות לקהילות שמרניות יותר, שם הייתה התנגדות לפעילות מעורבת, הוקמה תנועת בת לנשים שבראשה עמדה הדוויג גרוסמן.
בוגרי התנועה היו שותפים להקמת קיבוצים אחדים, בהם חברי קבוצת ביברכה שהצטרפו למקימי שריד באביב 1927 ובית זרע. 
התנועה ניסתה להקים יישוב בארץ ישראל, בשנים 1925-1926, והניסיון כשל, ולאחר מכן הפסיקה התנועה את פעילותה. היא פורקה סופית  ב-1929, עוד לפני עליית היטלר לשלטון. רעיונות התנועה שימשו מודל לאורו הקימו בוגרי התנועה ארגוני נוער אחרים בגרמניה בשנות ה-20. 
בערד קיימת אכסניית נוער המנציחה את שמה, ובלא קשר לתנועה, מועדוני ספורט רבים בגרמניה כיום נקראים בשם זה (בהתאמה לצבעי התלבושת של שחקני הקבוצה).
ג'ון לורד

דרכו המוזיקלית

לורד היה נגן קלידים, אשר על אף שהיה בין מובילי הרוק הכבד בעולם המוזיקה, דחף גם ליצירת מוזיקה המשלבת מוזיקת רוק עם מוזיקה קלאסית. כבר בראשית חברותו בלהקת דיפ פרפל הלחין מספר יצירות שהביאו לשילוב זה: April,‏ Blind,‏ Anthem. בנוסף לשירים אלו, הוציא לורד בשיתוף הלהקה שתי יצירות תזמורתיות באורך מלא: בשנת 1969 "Concerto for Group and Orchestra" ובשנת 1970 "Gemini Suite". בעקבות חילוקי דעות בין חברי הלהקה לגבי אופיה המוזיקלי הלא-ברור של דרכם, החליטה דיפ פרפל שלא לערב עוד בשיריה מוזיקה שאינה רוק. בעקבות החלטה זו הוציאה הלהקה את אלבומם "IN ROCK", הנחשב ליצירה המוזיקלית השלמה הראשונה בז'אנר הרוק הכבד.
מאז פרישתו מהלהקה שהקים, המשיך לורד להופיע ולהקליט יצירות תזמורתיות. במרץ 2010 יצא אלבומו: To Notice Such Things.
ב-10 באוגוסט 2011 הודיע באתרו הרשמי כי הוא נאבק במחלת הסרטן ולכן הוא לוקח פסק זמן מהופעות. יחד עם זאת, באותה שנה הוציא שני אלבומים: הראשון אלבום בלוז והשני אלבום הופעה תזמורתי.
ג'ון לורד נפטר ב-16 ביולי 2012 לאחר מאבק ממושך במחלת סרטן הלבלב.
סולנואיד

סולנואיד (בעברית: סילונית) הוא סליל תלת ממדי מלופף מחוטים מוליכים, המייצר שדה מגנטי, כשלרוב במרכזו גרעין מגנטי עשוי מברזל בתצורות שונות.
הסולנואיד משמש כאלקטרומגנט, וככזה משמש בכל מקום שם נדרשת הפיכת אנרגיה חשמלית לתנועה קווית. השימושים העיקריים של הסולנואיד הם בממסר ובברז חשמלי.
לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה

ביוגרפיה

לאיוש נולד ב-1 ביולי 1506 בבודה, לאולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה ואן דה פואה, בתם של גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל וקתרין דה פואה, רוזנת קנדאל. על מנת להבטיח את ירושתו דאג אביו עוד בחייו להכתיר את לאיוש כיורשו, ואכן לאיוש הוכתר ב-4 ביוני 1508 בבזיליקת סקשפהרוואר כמלך הונגריה, וב-11 במרץ 1509 הוכתר בקתדרלת ויטוס הקדוש כמלך בוהמיה.
ב-22 ביולי 1515 התחתן לאיוש עם מריה מאוסטריה, בתם של פליפה הראשון, מלך קסטיליה וחואנה, מלכת קסטיליה.
בשנת 1516 מת אביו אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה, ולאיוש עלה לשלטון במקומו בהונגריה, קרואטיה ובוהמיה. מכיוון שהיה קטין נטלו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תחת חסותו, ולאחר מותו בשנת 1519 החליפו גאורג, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך.
לאחר עלותו לשלטון שלח לו סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית את שגרירו, על מנת לקחת את דמי החסות השנתיים של ממלכת הונגריה. לאיוש סירב לשלם את דמי החסות, והוציא להורג את השגריר העות'מאני ושלח את הראש לסולטאן. לאיוש האמין כי יקבל את תמיכתם של מדינות נוצריות שכנות, ואת תמיכת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור, אולם הונגריה הייתה שרויה באותה העת באנרכיה, וכמעט ולא היו שומרים במבצרים ובגבולות.
עד מהרה החל צבא האימפריה העות'מאנית בכיבוש הערים ההונגריות, והטיל מצור על רודוס. לאחר כיבוש רודוס שלח סולימאן הראשון חיל משלוח שני, על מנת לכבוש את שאר הונגריה. ב-29 באוגוסט 1526 נפגשו צבאות שני הצדדים בקרב מוהאץ', ועד מהרה ספג הצבא ההונגרי תבוסה מוחצת, ולאיוש ורוב האצולה הבכירה נהרגו יחד עם חלק ניכר מלוחמי הצבא.
מאחר שללאיוש לא היו ילדים, נבחר גיסו פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה למלך בוהמיה, אולם בהונגריה פרצה מחלוקת בין בית הבסבורג לבין בית זאפויה, שבראשו עמד יאנוש זאפויה נסיך טרנסילבניה. כל אחד מהיריבים זכה לתמיכה של אחדים מהאצילים ההונגרים, ובנוסף נהנה פרדיננד מתמיכתו של אחיו הקיסר.
בשנת 1529, הצליחו כוחותיו של פרדיננד להדוף את התקפתו של סולימאן המפואר על בירתו שבווינה, אף כי פרדיננד עצמו נמלט לפני כן לבוהמיה. בסופו של דבר, חתם פרדיננד ב-1533 על הסכם שלום עם האימפריה העות'מאנית, במהלכו חולקה הונגריה בין בית הבסבורג במערב ובית זאפויה במזרח.
במרוצת השנים, בעקבות פעולותיו של פרדיננד, עברו בוהמיה וגם הונגריה המערבית והצפונית תחת השם "ממלכת הונגריה" לרשות בית הבסבורג. הסכם נאגיווארד-גרוסוורדיין (אוראדיה של היום), שנחתם בשנת 1537, קבע כי פרדיננד יהיה יורשו של יאנוש זאפויה, אך יישום ההסכם היה מעבר לכוחו של פרדיננד במהלך חייו.
נס לבן

נס לבן (באנגלית: White Ensign) הוא דגל הצי המלכותי הבריטי המונף על ספינות הצי ובסיסי החוף. הדגל הוא דגל לבן, שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש ובקנטון (ברביע העליון הסמוך לניצב הדגל) מצוי היוניון ג'ק.
כמו כן הוא מונף על ידי שייטת היאכטות המלכותית וכן על ידי הספינות המלוות את מלכת בריטניה.
בנוסף לממלכה המאוחדת, מניפות מספר אומות הנמנות עם ממלכות חבר העמים הבריטי נסים לבנים עם דגלם הלאומי בקנטון ולעיתים צלב ג'ורג' הקדוש מוחלף בסמל ימי. גם דגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה ונס הממונה על ועד מגדלורי הצפון הם נסים לבנים, ללא הצלב האדום.
דגל זה סימל את ספינות השייטת הלבנה אשר שייטה לאורך חופי בריטניה, צרפת והים התיכון והונף על ידי הלורד נלסון במהלך קרב טרפלגר (1805), דבר המלך במועצה (1864) הפך הדגל לדגל הרשמי של הצי המלכותי הבריטי ולדגלה הימי צבאי של הממלכה המאוחדת.

השימוש המודרני

הנס מונף על ראש התורן של ספינות וצוללות הצי המלכותי בעודן מפליגות. את הדגל ניתן להניף על גף הדגל אך ניתן להעבירו לזרוע האיסקיה הימני. כאשר הספינה מרותקת לרציף, הנס הלבן יונף על הירכתיים לאורך כל שעות היום, כאשר היוניון ג'ק יונף על החרטום.
הנס הלבן יונף בראש התורן רק כאשר ספינות הצי המלכותי מקושטות לכבוד אירועים מיוחדים כגון יום הולדתה של המלכה. דגלים דומים יונפו על ראש התורן על ידי ספינות מלחמה זרות אשר משייטות במימיה הטריטוריאליים של הממלכה המאוחדת לציון כבוד לחגים הבריטיים או בשעת ירי כבוד כהצדעה לסמכות הבריטית.
ישנו אישור להנפת הנס הלבן על סירות של אניות מינוי כמו כן הוא מונף על ידי שייטת היאכטות המלכותית וכן הספינות המלוות את מלכת בריטניה. יוצאת מן הכלל הייתה ספינתו של ברונל - "בריטניה הגדולה", אשר למרות היותה ספינת סוחר, הניפה (ועדיין מניפה ברציף היבש בו היא עוגנת כיום) את הנס הלבן. הדגל כנראה הונף, על ידי הקצין הראשון של הספינה (בעצמו יוצא הצי המלכותי).
ביבשה הנס הלבן יונף על כל הבסיסים היבשתיים של הצי המלכותי ושל חיל הנחתים המלכותי ואישור ניתן לכמה מבנים אזרחיים אשר יש להם קשר לנס הלבן. אחד הבניינים הללו היא כנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר, לונדון, הכנסייה של משרד הימייה הבריטי. הנס הלבן מונף גם על הסנוטאף של לונדון לצד דגל הממלכה המאוחדת (לציון הצבא הבריטי) ודגל חיל האוויר המלכותי.
בשנת 2006 הוענק אישור לכל יחיד או גוף להניף את הנס הלבן לציון יום טרפלגר (יום השנה לניצחונו של הלורד נלסון בקרב טרפלגר).
אניית המלחמה היחידה מחוץ לצי המלכותי שרשאית להניף את הנס הלבן היא המשחתת האמריקנית  "יו. אס. אס. וינסטון צ'רצ'יל" (USS Winston S. Churchill) וזאת כהוקרה לאישיות אשר על שמו היא קרויה. ה'ווינסטון צ'רצ'יל' מניפה את הנס לצד הפסים והכוכבים.
כעיקרון, הנס מותר בשימוש רק על פי הרשאה של הצי, והנפתו בלא היתר עלולה להביא לעונשים כספיים, אולם אוהדי כדורגל בריטיים רבים מניפים את הדגל, כאשר שם הקבוצה מופיע עליו, והנוהג הוא שלא להגיש כתבי אישום בגין עבירות אלה.
הנס משמש כדגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה כאשר סמל הטריטוריה מצוי במרכז הדגל.

שימושים בחבר העמים הבריטי

בנס הלבן נעשה שימוש גם על ידי הצי המלכותי האוסטרלי, הצי המלכותי הקנדי והצי המלכותי הניו זילנדי.
בשנת 1965 עם אימוץ דגל קנדה על ידי קנדה הפסיקה קנדה להשתמש בנס הלבן עבור הצי שלה.
במהלך מלחמת וייטנאם שינו הצי האוסטרלי המלכותי והצי הניו זילנדי המלכותי את דגלי הצי שלהם על מנת שלא יתבלבלו בין ספינותיהם לספינות הצי המלכותי - ונוסף הצלב הדרומי לדגלי המדינות, המחליף את צלב ג'ורג' הקדוש בנס הלבן (כוכבים כחולים עבור אוסטרליה ואדומים עבור ניו זילנד). היוניון ג'ק נותר על קנטון הדגל.
אנדריי לונין

קריירת מועדונים

לונין נולד קרסנוהראד שבאוקראינה. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של מטאליסט חרקוב. ב-2015 עבר למחלקת הנוער של דניפרו וב-16 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
ב-2017 עבר לקבוצת זוריה לוהנסק, שם ערך 29 הופעות.
ב-22 ביוני 2018 חתם לונין בריאל מדריד ששילמה עבורו 8.5 מיליון אירו בתוספת בונוסים. ב-27 באוגוסט הושאל לונין לקבוצת לגנס מליגת העל הספרדית לעונה אחת. ב-13 באוגוסט 2019 הושאל לונין לריאל ואיאדוליד לעונה אחת.
יוליוס כהנהיים

קורות חיים

כהנהיים נולד בדמין (Demmin) שבפומרניה. למד באוניברסיטאות וירצבורג, מרבורג, גריפסוואלד וברלין. קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ברלין בשנת 1861. לאחר שסיים את הפוסט-דוקטורט שלו בפראג, שב לברלין בשנת 1862, ושהה בה עד 1864, עת הצטרף כמנתח למלחמה כנגד דנמרק, מלחמת שלזוויג השנייה.
בסתיו 1864 הצטרף כהנהיים למכון הפתולוגי של אוניברסיטת ברלין תחת רודולף וירכו, ועבד בו עד 1868. במהלך עבודתו במכון פרסם מאמרים בתחום הפיזיולוגיה הכימית וההיסטולוגיה. בשנת 1867 פרסם את המאמר "Ueber Entzündung und Eiterung" ('על דלקת ומיגול'), שבזכותו התפרסם כפתולוג.
בשנת 1868 מונה כפרופסור לאנטומיה פתולוגית ופתולוגיה כללית באוניברסיטת קיל, וארבע שנים לאחר מכן עבר לאוניברסיטת ברסלאו. ב-1873 נפל למשכב והפסיק את עבודתו למשך כשנה. ב-1876 עבר לאוניברסיטת לייפציג, בה שהה עד פטירתו.
כהנהיים היה הראשון שהשתמש בשיטת הקפאת מוצגים פתולוגיים לצורך בחינתם - שיטה המקובלת כיום בכל העולם.
כהנהיים נפטר בלייפציג בשנת 1884.
מנחם למברגר

מנחם למברגר (7 בינואר 1938 - 24  בנובמבר 1992) היה צייר ישראלי.

ביוגרפיה

למברגר נולד בה' בשבט תרצ"ח (1938) לישראל חיים ויוכבד בקרקוב שבפולין, במשפחה חסידית. בגיל 4 נשלחו הוריו למחנה ההשמדה באושוויץ. בעקבות התיתמותו, אומץ על ידי סבתו עימה נדד ברחבי מזרח אירופה תוך כדי בריחה מתמדת. בשנת 1947 עלה לבדו ארצה בסיוע חיילי הבריגדה היהודית. שנתיים מאוחר יותר הצטרפה אליו סבתו ועבר להתגורר עימה בשרידי שכונת מנשייה, בין יפו לתל אביב.
כבר בגיל התיכון נאלץ לעבוד לפרנסתו כמלטש יהלומים ובשנת 1962 החל ללמוד ב"מכון אבני" ושם גם שימש בהוראה בשנים 1972–1987. כבר בסיום לימודיו בלט משאר חבריו לכיתה וזכה לתשבחות ממבקרי האמנות באותה העת על עבודותיו הייחודיות שאופיינו בניקיון צורני ובמינימליזם.
באותה העת זכה במלגת לימודים בארצות הברית שהובילה להצלחה שהביאה לו פרסים. למברגר חי ויצר בבני ברק עד למותו. בשנת 1979 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה ישארט בתל אביב. בשנת 1982 הוצגו יצירות שלו בתערוכה קבוצתית בבית אגודת הציירים והפסלים.
מנחם למברגר נפטר בבני ברק בכ"ח בחשון תשנ"ג ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הוא הותיר אחריו אשה ובן.
פיוטרקוב קויאבסקי

תולדות היישוב

פיוטרקוב קויאבסקי נזכרת מהמאה ה-10 ככפר קטן, שבמרוצת השנים התקיימו בו ירידים עונתיים. בשנת 1738 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בחלוקת פולין השלישית בשנת 1795 נכללה העיירה בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

יהודי פיוטרקוב קויאבסקי

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-750 יהודים, שהיוו כ-80% מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות ושל הבונד. 
לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, רוכזו יהודיה בגטו שהוקם בה, אליו הובאו גם יהודים נוספים מיישובי הסביבה. באפריל 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה ההשמדה חלמנו.
איגור קורובוב

ביוגרפיה

בשנת 1973 למד קורובוב במכון לתעופה בסטברופול, בבית הספר לטייסים ומפעילי מערכות נ"מ. בנובמבר 1977 שירת בחיל הנ"מ, בגדוד התעופה סובורוב מס' 518 שהוצב בשדה התעופה טלאגי שבארכנגלסק. ב-1980 הועבר לשירות במודיעין הצבאי והשלים את השכלתו באקדמיה הצבאית הדיפלומטית של משרד ההגנה הרוסי.
הוא עמד בראש המודיעין האסטרטגי הצבאי וניהל את המינהל לדוקטרינות אסטרטגיות וחימוש.
לאחר מותו הפתאומי של איגור סרגון היה קורובוב המועמד המוביל מבין ארבעת סגני ראש המודיעין הצבאי לכהן כיורשו וראש המודיעין הצבאי החדש בשל מיעוט הופעותיו בתקשורת, וחשאיותו. הוא התמנה על פי צו נשיאותי של ולדימיר פוטין לראש אגף המודיעין במטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בפברואר 2016 והיה לראש סוכנות הביון הצבאית. במסגרת תפקידו ניהל את מבצעי המודיעין הצבאי בסוריה ואת מבצעי התיאום בין גופי איסוף המודיעין לבין הכוחות למבעים מיוחדים, בעת ביצוע משימות במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה.
ב-26 בדצמבר 2016 צורף על ידי ארצות הברית לרשימת הסנקציות שהוטלו על אישים בכירים ברוסיה, בעקבות שורת צעדים שארצות הברית ביצעה בעקבות החשד שלה למעורבות הרוסית בבחירות 2016.
ב-27 וב-28 בינואר 2018 ערך ביקור בארצות הברית, יחד עם מנהל שירות הביטחון הפדרלי אלכסנדר בורטניקוב ומנהל סוכנות הביון הרוסית סרגיי נארישקין ונפגש בוושינגטון עם ראש CIA מייק פומפאו ויחד דנו בסכנות האפשריות של חזרת ארגון המדינה האסלאמית ובדרכי ההתמודדות לאפשרות שכזו. זו הייתה הפגישה הראשונה מסוגה בין ראשי השירותים החשאיים של רוסיה וארצות הברית בנובמבר 2018 נפטר ממחלה קשה. במותו הותיר אישה ו-2 בנות.
במהלך שירותו בצבא רוסיה ובמשרד ההגנה הרוסי עוטר בשלל עיטורים ממלכתיים, לרבות תואר גיבור רוסיה שהוענק לו ב-2017.
השפעות סביבתיות של תעופה

ההשפעות הסביבתיות של תעופה מתרחשות בעיקר ממנועי מטוסים  הפולטים רעש, חלקיקים וגזי חממה שתורמים לשינויי האקלים, התחממות עולמית וזיהום האוקיינוסים. בנוסף, קיימת טביעת רגל אקולוגית של שדות תעופה, תעשיית התעופה ותעשיות הנלוות אליה כמו תיירות, מסעדנות, ומלונאות.

שינוי אקלים

כמו כל הפעילות האנושית הכרוכות בבעירה, רוב הצורות של תעופה משחררות פחמן דו-חמצני (CO2) וגזי חממה אחרים לאטמוספירה של כדור הארץ, דבר התורם להאצת התחממות כדור הארץ ובמקרה של פחמן, זיהום והחמצת האוקיינוסים. חששות מפני אלה מודגשים בשל הנפח הנוכחי של תעופה מסחרית וקצב הצמיחה שלה. בשנת 2014 בעולם כ-8.3 מיליון אנשים טסו ביום, 3 מילארד מושבים בשנה, לעומת שניים בסך הכל בשנת 1999.
בנוסף לגזי הפחמן שנפלטים על ידי רוב כלי הטיס בטיסה דרך שריפת דלקים, כגון מטוסי טורבינה (Jet –A) או מטוסי בוכנה (Avgas), תעשיית התעופה תורמת גם את פליטת גזי החממה מכלי רכב שדה התעופה הנעים על הקרקע ואלה המשמשים את הנוסעים והצוות לשדות תעופה, גם באמצעות שימוש בקרקע, באנרגיה ופליטות גזי חממה בבנייני שדה תעופה, הייצור של מטוסים והבנייה של תשתיות שדה התעופה. 
בעוד פליטת גזי חממה העיקרית מכלי טיס ממונעים בטיסה היא פחמן, פליטות אחרות עשויות לכלול תחמוצות חנקן וחנקן דו-חמצני, אדי מים, גופרית דו-חמצנית, פחמן חד-חמצני, פחמימנים נשרפים באופן חלקי, ורדיקלים כגון הידרוקסיל, תלוי בסוג של כלי הטיס. 
על מנת לאמוד את נפח פליטת גזי חממה האחרים שאינם פחמן דו-חמצני נהוג להשתמש בגורם ניפוח פליטות (EWFs) כלומר, גורם שבאמצעותו יש להכפיל את פליטות גזי החממה כדי לקבל פליטת פחמן שוות ערך להשפעה הסביבתית השלילית.
התרומה של מטוסים בתעופה אזרחית לפליטות הפחמן העולמית נאמדה בכ-2%. עם זאת, במקרה של מטוסים בגובה רב אשר לעיתים קרובות טסים ליד או בסטרטוספרה, אפקט גובה רגיש שאינו פחמן עלול להגביר את ההשפעה הכוללת על שינוי האקלים מעשה ידי אדם באופן משמעותי.