google/wiki40b huggingface dataset:
ארתור שיק

ביוגרפיה

שיק נולד בקיץ 1894 בעיר לודז' שבפולין הרוסית. למד אמנות בפריז, בקרקוב ותקופה קצרה בארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הרוסי. במסגרת שירותו הצבאי הגיע עד מרכז רוסיה, ושם הייתה לו הזדמנות להתרשם מן האדריכלות המזרחית, מן הדגמים הקישוטיים ומן הצבעוניות שהיו אופייניים למקום. הוא הושפע גם מעיטור ספרים מימי הביניים ומכתבי יד פרסיים.
בשנת 1919 הוציא שיק את ספרו הראשון המאויר, שהיה סאטירה על המצב הפוליטי בגרמניה. בשנת 1921 עבר לפריז, שם הוציא את מגילת אסתר מאוירת וספרים נוספים. בשנת 1932 אייר את אמנת קאליש (המאה ה-14). באותה תקופה הציג מספר תערוכות, בהן לאיורים שערך לחבר הלאומים והוצג בז'נבה.
בשנת 1931 הכין שיק איורים של הנשיא ג'ורג' וושינגטון והמהפכה האמריקאית. בשנת 1934 ביקר שיק בארצות הברית על מנת לקבל עיטור מיוחד מהקונגרס האמריקאי, לרגל שנת המאתיים להולדת ג'ורג' וושינגטון.
בשנת 1936 שהה שיק בפולין, ואז סיים את יצירתו המפורסמת ביותר – הגדה של פסח הידועה כהגדת שיק. יצירה זו הוגדרה על ידי עיתון "הטיימס" הלונדוני כאחד מהספרים היפים ביותר שיצאו מתחת ידי אדם. בכל אותה תקופה, שילב שיק איורים אנטי-נאציים ביצירותיו. מפחד הגרמנים, ביקשו הבריטים משיק להשמיט איורים אלו מההגדה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה דעותיו האנטי-נאציות של שיק התקבלו בהערכה, ואפילו הפכו לנכס. ההגדה הודפסה עם הקדשה למלך ג'ורג' השישי, והעותק הראשון הוענק לו במתנה. שלטונות פולין ובריטניה שלחוהו לארצות הברית כדי שיעודד את החברה האמריקנית להתנגד לנאציזם.
בדצמבר 1940 התיישב שיק בעיירה ניו כנען שבקונטיקט, ובה התגורר עד לפטירתו. בשנות המלחמה פרסם שיק ספרים רבים וקריקטורות המציגות את הנאצים באור שטני ונלעג; לדוגמה – באיורים למגילת אסתר (בגרסה המאוחרת של ההוצאה), עיטר שיק את המן הרשע, תלוי על עץ, ועליו סמלי צלב הקרס. שיק אייר עבור עתונים וכתבי-עת רבים, וגם עבור גופים ממשלתיים ופרטיים. אמו ואחיו של שיק, שהתגורר בפולין, נספו בשואה.
לאחר המלחמה הצטרף שיק ל"קבוצת ברגסון" הרוויזיוניסטית בראשותו של הלל קוק, שהגדירו: "מחלקת האמנות של איש אחד". מעתה ואילך נסחף שיק בלהט האידיאל הציוני, תוך אהדה לקבוצות המחתרת של האצ"ל והלח"י.
לאחר קום המדינה אייר שיק את מגילת העצמאות, ואת בולי מועדים לשמחה של שנת תשי"א.
מיצירותיו הידועות (מלבד אלו שהוזכרו) ניתן למנות את ספרי התנ"ך המאוירים: איוב, ורות. סיפורי הנס כריסטיאן אנדרסן, סיפורי אלף לילה ולילה, מגילת העצמאות האמריקאית ועוד רבים. יצירותיו מאופיינות בצבעים חזקים ובסגנון המזכיר את כתבי היד הפרסיים הקדומים.
שיק היה בעל מודעות פוליטית וחברתית גבוהה ונלחם נגד אפליית השחורים בארצות הברית ונגד המקארתיזם. ב-1951 הוא נקרא לחקירה בפני ועדת הקונגרס בחשד לשיתוף פעולה עם הקומוניסטים. חקירה זו פגעה בו קשות ובשובו ממנה לקה בהתקף לב ונפטר בגיל 57 בלבד.
שיק היה נשוי לג'וליה ליקרמן, ולבני הזוג נולדו בן ובת.
ילד הקראטה (סדרת טלוויזיה)

תקציר העלילה

השוטר ג'ייק ריזו הופך לאפוטרופוס של סאבסאן, אמן הקראטה בן ה-10 ארני לי, צאצא יחיד לשושלת מפוארת של אמני אמנויות לחימה המכונים "אבירי האור".
לאורך הסדרה ארני נוטה להיקלע לעיתים תכופות למצבים בהם בריונים בבית הספר או ברחובות לוס אנג'לס מאיימים עליו ועל חבריו או במצבים בהם אביו נזקק באופן בלתי צפוי לעזרה במסגרת תפקידו כשוטר כאשר פושעים אותם הוא לכד מנסים לברוח או לפגוע בו. באמצעות זריזותו, המומחיות שלו באמנויות לחימה (בעיקר טאקוונדו) הייחודיים ועצותיו של סבו המנוח, מצליח ארני בכל פעם להיחלץ ממצבים מסוכנים ולהכניע את יריביו.
הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה

הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה (באנגלית: European Aviation Safety Agency; בראשי תיבות: EASA) היא סוכנות של האיחוד האירופי המופקדת על קביעה ויישום תקנות בתחום בטיחות התעופה האזרחית. הסוכנות נוסדה ב-15 ביולי 2003 ומטה הסוכנות נמצא בעיר קלן בגרמניה. החל משנת 2008 מפעילה הסוכנות את מלוא סמכויותיה, אשר את חלקן נטלה מרשויות התעופה המאוחדות (JAA), גוף אשר פעל באירופה החל משנת 1970 ועד לפעילותה המלאה של הסוכנות האירופית. למדינות החברות באיגוד הסחר החופשי האירופי נציגים בסוכנות האירופית לבטיחות תעופה.
תחומי האחריות של הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה כוללים ביצוע מחקר וניתוח נתוני בטיחות, מתן הרשאות למפעילי חברות תעופה זרים, ייעוץ לחקיקה בתחום בטיחות התעופה באיחוד האירופי, פיקוח על יישום כללי בטיחות (כולל פקחי בטיחות תעופה) במדינות החברות ובמדינות זרות, מתן אישורי טיסה לדגמי מטוסים ולחלקי מטוסים וכן מתן היתר פעולה לארגונים העוסקים בעיצוב, ייצור ותחזוקה של מוצרי תעופה. במסגרת יוזמת הנציבות האירופית לניהול משותף של מרחב הטיסה האירופי (Single European Sky) ניתנו לסוכנות האירופית לבטיחות תעופה משימות נוספות אשר יישומן החל סמוך לשנת 2013 ובהן קביעת גושי מרחב אווירי הנובעים מצרכים תפעוליים של התעופה האזרחית ואינם תלויים בגבולות המדיניים של מדינות אירופה.
אדולף פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ

ביוגרפיה

אדולף פרידריך נולד ב-19 באוקטובר 1658 בגרבוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שוורין, לאחר מותו של אביו אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מאשתו השנייה מריה קתרינה מבראונשווייג-דאננברג, בתם של יוליוס ארנסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג ומריה מפריזיה המזרחית.
בשנת 1695 מת חמיו גוסטב אדולף, דוכס מקלנבורג-גיסטרוב, ובעקבות כך פרץ סכסוך ירושה בין אדולף פרידריך לאחיינו פרידריך וילהלם, דוכס מקלנבורג-שוורין. לאחר מאבק ירושה למעלה מ-5 שנים, הגיעו השניים בשנת 1701 להסכם; אדולף פרידריך ייסד את דוכסות מקלנבורג-שטרליץ, ואילו פרידריך וילהלם קיבל את דוכסות מקלנבורג-שוורין.
ב-12 במאי 1708 מת אדולף פרידריך, ובנו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
מולי הייז

מקור

מולי הייז היא בתם של המוטאנטים הטלפתיים ג'ין ואליס הייז. היא נולדה כאשר הוריה, ושאר חברי "להקת האריות", החליטו לוותר על ירושתם מהגיבורים לילדיהם. מבין כל ילדי חברי להקת האריות, מולי הייתה הצעירה ביותר, וזאת כי להוריה לקח זמן רב יותר להרות בגלל הגנים המוטאנטיים שלהם. מולי וקרולינה דין לא היו נוכחות עם שאר ילדי להקת האריות כשהוריהם הקריבו ילדה חפה מפשע, והיא עצמה לא הייתה נוכחת בפגישת להקת האריות במצפה גריפית. שאר ילדי להקת האריות, ה-Runaways, הצילו את מולי מהוריהם וברחו למקום מסתור בשם "ההוסטל". שם, בהצעתה של גרטרוד יורקס, הקבוצה קיבלה כינויים חדשים - מולי רצתה שתהיה "הנסיכה העוצמתית", אם כי זכתה לכינוי "הבריונית" מצ'ייס סטיין. 
מולי הייתה נרגשת להיות גיבורת-על אמיתית, ואף תפרה תלבושת. היא הייתה מעריצה של גיבורי-על, ותכננה להצטרף לאקס-מן ולהתחתן עם וולברין. מולי הייתה היחידה שהתגעגעה להוריה, מה ששימש לה כתזכורת שהם נבלי-על. היא פתחה מערכת יחסים של אח גדול-אחות קטנה עם צ'ייס, והרסה את המיכל בו אוחסנה נשמתה של הילדה שלהקת האריות הרגו. לאחר שברחו מהמקום, ה-Runaways נתפסו בידי קפטן אמריקה, והושמו במשפחות אומנה. מולי נשלחה לסניף מקומי של תאגיד אקס. שבועות מאוחר יותר, הקבוצה התכנסה במצפה גריפית בעקבות הודעת טקסט של קרולינה. הם החליטו להחזיר את אולד לייס ואת "הצפרדע-קופץ", וברחו יחדיו.

האקס-מן, קלרה פראסט

במהלך טיול לניו-יורק כדי לעזור למסווה, מולי פגשה את האליל שלה, וולברין. בסופו של דבר, החל מאבק בו וולברין הובס. לאחר אירועי "בית אם", מולי היא מהמוטאנטים הבודדים ששמרו על כוחותיהם. האקס-מן איתרו את ה-Runaways, וזאת כדי לגייס את מולי לבית ספר לתלמידים מחוננים על שם צ'ארלס אקסבייר. התפתח קרב בין שתי הקבוצות, בסופו האקס-מן התירו למולי להישאר עם קבוצתה. 
לאחר שהאקס-מן עברו לסן פרנסיסקו, מולי התלוננה על ההזמנה הטלפתית שנשלחה לכל המוטאנטים. היא ביקרה במרכז תעשיות גריימאלקיין, וסירבה שוב להצעת הצטרפת לאקס-מן. במהלך קרב נגד "הדרקונית", מולי התעלפה והתעוררה כשבויה של "ראש המכללה", שהשתמש בילדים לצורך גניבות. היא הביסה אותו, וחזרה לקבוצתה. מולי לקחה את מותה של גרטרוד באופן קשה. כשהיא שמעה קולות שעזרו לה, היא האמינה כי זו גרטרוד אך זה היה אלכס ויילדר, שניסה לברוח מהגיהנום. 
במהלך מסע בזמן לשנת 1907, מולי הצליחה לגייס לקבוצה את קלרה פראסט, מוטאנטית בת גילה של מולי השולטת בצמחים. כשהקבצה חזרה להווה, הן הפכו לחברות הטובות ביותר. במהלך אירועי "עידן הגיבורים", היא דנה עם חיה על ההכחדה. היא ניסתה להשיג עבודה כבייביסיטרית של דניאל קייג', בתם של לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס, אך נדחתה בגלל היותה קטינה. כאשר דאקן בא לבקש מה-Runaways עזרה, מולי תלתה אותו באוויר על שפלש לביתם. בסופו של דבר, הם עזרו לו נגד מרקוס רוסטון.

אקדמיית האוונג'רס, היעלמותם של ניקו וצ'ייס

כאשר צ'ייס חש כי אולד לייס בחיים, ה-Runaways נסעו לאקדמיית האוונג'רס. שם, ג'וסטון סייפרט זיהה טכנולוגיית אולטרון בתוך ויקטור מנצ'ה, וגנים מוטאנטיים בתוך מולי וקלרה. החל קרב. שהופסק כדי להחזיר את אולד לייס; המאבק נמשך לאחר שאולד לייס הוחזר, אם כי בסופו של דבר האנק פים הניח למולי ולקלרה להישאר עם ה-Runaways. 
כאשר צ'ייס וניקו מינורו נחטפו בידי ארקייד, מולי זיהתה שהם נחטפו, ודאגה לבריאותו של אולד לייס. פים הסכים לבדוק את העניין, אך חזר בידיים ריקות. לאחר שהאזאמאט הרגה את ארקייד, מולי וקרולינה ביקרו את צ'ייס וניקו בבית מעצר מוגן של S.H.I.E.L.D.
השריר כופף הבוהן הארוך

השריר כופף הבוהן הארוך (TA: Musculus flexor hallucis longus,‏ FHL) נמצא בחלק העמוק של המדור האחורי של השוק. השריר הוא כופף חזק של מפרקי בוהן הרגל וכופף משני של הקרסול. פעולתו משמעותית בדחיפת הרגל קדימה במהלך מעגל ההליכה או הריצה וכן בקפיצה. השריר פועל גם לשמירה על הקשת האורכית של כף הרגל.

תיאור

תחילתו של השריר כופף הבוהן הארוך בשני שלישים תחתונים של הפן האחורי של השוקית ובחלק התחתון של הקרום הבין גרמי שבין השוקית לשוקה.
גיד השריר נכנס לכף הרגל והוא אחורי לפטישון התיכון של השוקה ונע בתוך חריץ מתאים בעצמות הנמשך מחלקה התחתון של השוקה, דרך החלק האחורי של עצם הערקום ומתחת למשען הערקום של עצם העקב (שתי האחרונות הן מעצמות שורש הרגל). הגיד עובר בין שתי עצמות ססמואידיות המשולבות בגידי השריר כופף הבוהן הקצר המגינות עליו מעומס משקל הגוף ונאחז בבסיס הגליל המרוחק של הבוהן.
בדרך כלל יוצאת מן השריר שלוחה גידית אל הגיד של השריר כופף האצבעות הארוך, המפעיל את האצבע השנייה, ולעיתים גם אל האצבע השלישית ואף הרביעית.

עצבוב

השריר כופף הבוהן הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב של העצה השני והשלישי (S2, S3) דרך עצב השוקה (Nervus tibialis).
גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן

ביוגרפיה

גאורג נולד ב-4 בפברואר 1761 במיינינגן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, לאנטון אולריך, דוכס סקסוניה-מיינינגן, ולשרלוטה אמליה, נסיכת הסן-פיליפסטאל, בתו של קרל הראשון, רוזן הסן-פיליפסטאל. בשנת 1763 מת אביו אנטון אולריך, ואחיו קרל וילהלם, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1782 מת אחיו קרל וילהלם ללא ילדים, וגאורג עלה במקומו לשלטון. זמן קצר לאחר עלותו לשלטון התחתן גאורג עם לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג, ממנה היו לו 4 ילדים. גאורג שלט כעריץ נאור, ושם דגש בעיקר על החינוך. גאורג בנה גימנסיה בדוכסות, ואף פתח את ספרייתו לרשות הציבור.
ב-24 בדצמבר 1803 מת גאורג, ובנו ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו לואיזה אלאונורה, נסיכת הוהנלוהה-לאנגנבורג משמשת כעוצרת עד לבגרותו.
כריך סאב

כריך סאב (באנגלית: Submarine sandwich או בקיצור: Sub), אשר נקרא גם כריך איטלקי, הוא סוג של כריך המורכב מבגט טרי חתוך לאורך, אשר ממולא בנקניק, גבינה, ירקות, רטבים ותבלינים. הכריך הומצא בתחילת המאה ה-20 בקהילות המהגרים האיטלקיות בצפון-מזרח ארצות הברית.
באזורים שונים ברחבי ארצות הברית ישנם שמות שונים לכריך, ולעיתים גם וריאציות מקומיות שונות. הכריך הפך למאכל מקומי פופולרי במיוחד באמריקה הצפונית במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20 בערים בוסטון (שם הוא נקרא "Hero"), בניו יורק (שם הוא נקרא "Grinder"), בפילדלפיה (שם הוא נקרא "Hoagie"), בלוס אנג'לס (שם הוא נקרא "Zep" או "Zepelin"), בקונטיקט (שם הוא נקרא "Wedgie") בפלורידה (שם הוא נקרא "כריך קובני"), בויסקונסין (שם הוא נקרא "Garibaldi"), ובאילינוי (שם הוא נקרא "Italian beef sandwich").
רשתות מזון מהיר בינלאומיות רבות מתמחות בהכנת הכריך, בהן Firehouse Subs, קוויזנוס, Mr. Sub והרשת הגדולה ביותר מבינינן - סאבוויי. בארצות הברית ישנן מסעדות רבות המתמחות בהכנת הכריך.
לה אל

לה אל (בצרפתית: Les Halles) הוא אזור ברובע הראשון של פריז, בירת צרפת. האזור נקרא על שם שוק סיטונאי גדול ומרכזי ששכן במקום עד 1971, אז נהרס ותחתיו נבנה מתחם קניות תת-קרקעי מודרני, פורום דה אל. השטח המרכזי בפורום מצוי תחת כיפת השמים אך משוקע מתחת למפלס הרחוב, ויש בו פסלים, מזרקות ופסיפסים.
מתחת לאזור לה אל נמצאת תחנת הרכבות שאטלה-לה אל, אחד הצמתים החשובים של רשת המטרו וה-RER.

היסטוריה

לה אל היה במשך מאות שנים השוק המרכזי של פריז. בשנת 1183 הגדיל המלך פיליפ אוגוסט את שטח השוק של פריז ובנה מחסה להגנת הסוחרים, שהגיעו מכל עבר למכור את מרכולתם. בשנות החמישים של המאה ה-19 הוקמו מבני זכוכית ופלדה מאסיביים, שהפכו לסמלו של אזור לה אל, שזכה לכינוי "הכרס של פריז".
עד 1780 שכן במקום הגדול בבתי הקברות של פריז, "בית הקברות של התמימים" (Cimetière des Innocents). באותה שנה פונה בית הקברות ושרידי הנקברים בו הועברו אל הקטקומבות של פריז.
ספרו של אמיל זולא, "Le Ventre de Paris" (הכרס של פריז) מתרחש באזור לה אל.
באמצע המאה ה-20 כשל מתחם לה אל בתחרות עם כלכלת השוק החדשה ונזקק לשיפוצים יסודיים. השוק נהרס ב-1971, ועימו נעלמה האווירה הצבעונית והרועשת שנקשרה בו. השוק הסיטונאי הועתק לפרבר רנז'יס, ונקרא כיום השוק הבינלאומי של רנז'יס.  
המתחם הפך לצומת מרכזי של רכבות RER, רשת מסילות תת-קרקעיות של רכבות מהירות שהוקמה בשנות השישים של המאה ה-20. במשך מספר שנים היה במקום בור ענק (שכונה "החור של אל", Le Trou des Halles), במקום שבו עמד מבנה השוק, ונחשב למפגע אסתטי בפתחה של כנסיית סנט אסטאש. 
הבנייה הושלמה בשנת 1977, עם חנוכת תחנת הרכבת התחתית שאטלה-לה אל, טבורה של רשת תחנות המטרו של פריז. פורום דה אל, מרכז מסחרי גדול ותת-קרקעי בחלקו, נפתח ב-1979, ובו מגוון רב של חנויות, בתי קולנוע, תיאטראות, מסעדות ובתי-קפה. המבנה ספג ביקורת על עיצובו, ובשנת 2004 ערכה עיריית פריז תחרות אדריכלית לעיצוב האזור מחדש. ארבע הצעות עלו לשלב בגמר, של המתמודדים: רם קולהאס (OMA), ז'אן נובל, ויני מאס (MVRDV) ודוד מנז'ן (David Mangin). האחרון זכה בתחרות, ועל פי תכנונו עתיד האזור להיבנות מחדש. 
אזור לה אל מוכר גם כאזור סחר בסמים, ונחשב למסוכן בלילות, אף על פי שבעיה זו דעכה בשנים האחרונות.
ברנדן קויל

ביוגרפיה

קויל נולד בקורבי שבמחוז נורת'האמפטונשייר, לאב אירי ואם סקוטית. הוא אחיין של מאמן הכדורגל סר מאט באזבי.
בשנת 1981 למד דרמה בדבלין וב-1983 קיבל מלגה לבית הספר למשחק "Mountview Academy of Theatre Arts" בבריטניה.
ב-1999 זכה קויל בפרס אוליבייה על הופעתו במחזה "The Weir" מאת קונור מקפרסון. הוא גם זכה על תפקידו זה בפרס מבקרי התיאטרון של ניו יורק, להופעת בכורה מצוינת בברודוויי.
ב-2001 הופיע קויל בתפקיד מפקד הגסטפו היינריך מילר בסרט "הפתרון הסופי". בסרט הדרמה "True Dare Kiss" גילם את קאז סוויני, ובמיני סדרה "צפון ודרום", על פי רומן של אליזבת גסקל שיחק בתפקיד ניקולס היגינס.
משנת 2008 עד 2010 השתתף קויל בתפקיד רוברט טימינס בסדרה "הדרך לקנדלפורד" של ה-BBC, המבוססים על הרומנים "Lark Rise to Candleford" שכתבה פלורה תומפסון. ב-2010 החל לגלם את דמותו של ג'ון בייטס, משרתו האישי של הרוזן מגרנתהם, בסדרת הדרמה התקופתית של ג'וליאן פלוז "אחוזת דאונטון". פלוז, שהכיר את קויל, כתב את התפקיד עבורו, וזיכה את קויל במועמדות לפרס באפט"א ופרס IFTA. כמו גם מועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה בשנת 2012.
עוד בטלוויזיה כיכב קויל בסדרה הקומית "סטארלינגס" של רשת Sky בתפקיד טרי סטארלינג.

חיים אישיים

קויל מחלק את זמנו בין לונדון לבין נורפוק. הוא תומך נלהב של מועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד.
מאווי (מיתולוגיה פולינזית)

מאווי (באנגלית: Māui) הוא אחד מגיבורי המיתולוגיה הפולינזית. כמעט כל התרבויות והארצות בפולינזיה מספרות סיפורים על מעלליו. ברוב המקרים מתואר מאווי כאל למחצה או כאל, אך בחלקם הוא מתואר כאדם.

מאווי במיתולוגיות השונות

במיתולוגיה המאורית מתואר מאווי כגיבור, בנם של טרנגה ומקאטוטארה. לידתו מתוארת כמעשה נס. אמו השליכה את עוברה שנולד מוקדם מדי כשהוא מכוסה בשיער מתסרוקתה. רוחות הים מוצאות אותו ועוטפות אותו באצות. בהמשך מאומץ מאווי על ידי רנגי (טאמה-נוי-טה-רה) שמגדל אותו עד הגיעו לבגרות.
במיתולוגיה ההוואיית מתואר מאווי כגיבור וכמנהיג עתיק. הוא בנם של אקלנה ואשתו הינאקאווי, אחד מארבעה אחים שכולם נקראו מאווי, ונחשב לאל למחצה. למאווי היה קרס שבעזרתו יכול  היה לדוג  כל דבר שבו חפץ, כולל את השמש שאותה אילץ להאריך את הימים בקיץ. האי מאווי קרוי על שמו.
במיתולוגיה הטונגאית היה זה מאווי ששלה את האיים המהווים את טונגה ממעמקי הים. בנו הצעיר, קיסיקיסי היה מי שגילה את האש ולימד את בני האדם את סודות הבישול. מאווי נושא את העולם על כתפיו וכשהוא ישן עלולות תנועותיו לגרום לרעידות אדמה. בחלק מהמסורות מדובר בשלושה אחים ששלושתם נקראו מאווי.
במיתולוגיה הטהיטית היה מאווי אדם, נביא או כומר, שהועלה בהמשך לדרגת אל. מסופר עליו שבאחד הימים החלה השמש לשקוע בטרם סיים את עבודתו ולכן החזיק בקרניה ועצר את מהלכה לזמן מה. מאווי היה מי שגילה את האש, כשעד אז אכלו בני האדם אוכל נא.
במיתולוגיה המנגרבנית מאווי שולה את האדמה מהים וקושר את השמש בעזרת שערות. אביו נקרא אטארגה ואמו אואגה. במיתולוגיה זו מסופר על שמונה שענו לשם מאווי, כשמאווי בעל שמונה העיניים (מאטאוורו) הוא הגיבור. הוא נולד מטבורה של אמו וגידל אותו סבו, טה רופה, שנתן לו מטה קסמים בשם אטואה-טיין, וגרזן בשם איראיאפאטאפאטה.
במיתולוגיה הסמואית מסופר על טי'איטי'אי, בן דמותו של מאווי, שירד למעמקים וקיבל את האש מאל רעידות האדמה מאפו'יה, לקח אותה בחזרה אל האדמה והחל לבשל. מאפו'יה עלה אל האדמה וכיבה את האש. תוך שהוא שובר את התנור. טי'איטי'אי נאבק במאפו'יה וניצח. בתמורה לחירותו סיפר לו מאפו'יה את סוד האש וכיצד להפיקה מגזרי עץ. מאז למדו בני האדם לבשל. במיתולוגיה  הסמואית טי'איטי'אי אינו תופס את השמש כפי שעושה מאווי במיתולוגיות האחרות. במיתולוגיה זו אישה בשם מאנגאמאנגאי נכנסת להריון כתוצאה ממבט בשמש, והילד שנולד נקרא "בנה של השמש". הוא ואמו אינם מרוצים ממסעה המהיר של השמש, הילד תופס אותה בחבל ומכריח אותה להאט את מסעה.

בתרבות פופולרית

דמותו של מאווי היא הדמות הגברית הראשית בסרט האנימציה מואנה משנת 2016.
תל עכו

היסטוריה

התל יושב לראשונה בתקופת הברונזה הקדומה (3300 עד 2200 לפנה"ס), ובמקום קם יישוב חקלאי שננטש בשנת 3000 לפנה"ס לערך. היישוב בתל התחדש רק בתקופת הברונזה התיכונה (2000 עד 1550 לפנה"ס), ואז קמה בו עיר מבוצרת בחומה קיקלופית וסוללת מגן, ובה מצודת לבנים בת שתי קומות. במקום נחשפו שרידיו של שער העיר הפונה מערבה, ועל כן זכה לכינוי "שער הים". בתקופה זו נזכרה עכו בכתבי המארות המצריים. אותה עת הפך עמק עכו לגוש העירוני הגדול והצפוף ביותר בכל שטחה של ארץ ישראל, ויכול שנחשב לשני בחשיבותו רק לחצור. העיר המשיכה והתרחבה במהלך המאה ה-15 לפנה"ס אך בסופה חרבה בשריפה. 
העיר הכנענית הגיעה לשיא פריחתה בתקופת הברונזה המאוחרת במאה ה-14 לפנה"ס ובמאה ה-13 לפנה"ס, ופעל בה נמל חשוב שעמד בקשרי מסחר עם קפריסין ועם ערי הים האגאי. הנמל שכן אותה עת בשפכו של נחל נעמן שהיה קרוב יותר אל התל. לצד החקלאות פעלו במקום תעשיות של עיבוד מתכות והפקת ארגמן מחלזונות. הכנענים הפיקו את הצבע משני סוגי חלזונות - ארגמונית אדומת פה (Thais Haemastoma) וארגמון חד קוצים (Murex Brandaris). "חוף ארגמן" הסמוך לתל מנציח את הדבר באופן סמלי. עוד נזכרת העיר שלוש-עשרה פעמים במכתבי תל עמרנה, בכתובות שנמצאו בעיר אוגרית, ליד לטקיה בסוריה, ובכתובות מצריות של סתי הראשון ורעמסס השני. 
בראשית תקופת הברזל, המקבילה לכיבוש הארץ בידי שבטי ישראל, התיישבה בעיר אוכלוסייה חדשה המזוהה עם בני שרדנה, קבוצה אתנית שנמנתה על גויי הים. העיר לא נכבשה בידי הישראלים, והיא נזכרה בתנ"ך רק פעם אחת:
"אָשֵׁר, לֹא הוֹרִישׁ אֶת-יֹשְׁבֵי עַכּוֹ, וְאֶת-יוֹשְׁבֵי, צִידוֹן; וְאֶת-אַחְלָב וְאֶת-אַכְזִיב וְאֶת-חֶלְבָּה, וְאֶת-אֲפִיק וְאֶת-רְחֹב".
— ספר שופטים, פרק א', פסוק ל"א
 
במאה ה-11 לפנה"ס החלה העיר שוקעת ושטחה הצטמצם, אך היא שבה לפרוח במאה ה-9 לפנה"ס תחת שלטון פיניקי. סנחריב החריב את עכו והעלה אותה באש בעת מסעו בארץ ישראל בשנת 701 לפנה"ס. עם זאת העיר שמרה על מעמדה כנמל חשוב עד אמצע המאה ה-7 לפנה"ס בטרם חרבה ועלתה באש שוב ותושביה גלו ממנה. 
תקופת פריחה אחרונה בתל עכו באה לו בתקופה הפרסית, עת שטח היישוב התפשט מערבה והמרכז המסחרי של העיר התמקם בסמוך לחוף הים. כך החל למעשה תהליך הסטת המרכז העירוני אל שטחה של עכו העתיקה כיום, ובתקופה ההלניסטית עברו גם רובעי המגורים מערבה מן התל, והוא ננטש בסוף המאה ה-2 לפנה"ס. עם זאת, על התל נמצאו ממצאים מועטים גם מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית, ובתקופת ממלכת ירושלים ניצבה עליו מצודה צלבנית. 
תל עכו נכבש במלחמת העצמאות במסגרת מבצע בן עמי שהתרחש בליל ה-14 במאי 1948. כיבושו הושלם בשעה 03:30 ואיפשר מעבר כוחות ישראלים צפונה וכן את כיבוש עכו ואת הסרת המצור מעל קיבוץ יחיעם.

התל כיום

מצפון לתל עכו, מצידו האחר של כביש 85 נמצאת חורשת נפוליאון, וממערב לו שכן מגרש הכדורגל העירוני של עכו. על ראש התל ניצב פסל ברזל גדול בדמות סוס ועליו רכוב נפוליאון כשהוא מסתער ופניו לכיוון צפון. ב-3 בפברואר 2009 נחנך הפרויקט התיירותי "תל עכו", שבמסגרתו נסללה בתל מערכת שבילים להולכי רגל ולרוכבי אופניים, נבנו מרפסות תצפית ושולבו בנוף ממצאים ארכאולוגיים ותחנות מידע. מתוכננת גם הקמתו של אמפיתיאטרון על המדרון הדרומי של התל הצופה אל נחל נעמן ואל הכרמל.
ארליס הווארד

ביוגרפיה

הווארד נולד באוקטובר 1954 באינדפנדנס, מיזורי כבן בכור ויש לו אח נוסף, ג'ים הווארד שהשתתף בכמה מסרטיו. הוא בוגר תיכון טרומן וקולג' קולומביה. נישואיו הראשונים היו לסוכנת קרן סילאס ממנה יש לו בן אחד, סם הווארד. לאחר גירושיהם התחתן שוב ב-1996 עם השחקנית היהודיה-אמריקאית דברה וינגר אשר הופיעה בשניים מסרטיו: Big Bad Love ו-Dawn Anna, וממנה יש לו בן אחד, גדעון "בייב" הווארד.

משחק

משחקו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה הקומדית "AfterMASH" והסדרה The Day After משנת 1983, שם שיחק בתפקידי משנה. שנתיים לאחר מכן שיחק בסרטו הראשון - The Lightship של הבמאי הפולני יז'י סקולימובסקי לצידם של רוברט דובאל ושל קלאוס מריה ברנדאואר בתור אדי.
ב-1987 שיחק קאובוי בסרט מטאל ג'אקט. בנה שלאחריה שיחק בסרט המתח טקילה סאנרייז את גרג לינדרוף לצד מל גיבסון ומישל פייפר.
ב-1989 שיחק את קנת פרנל בסרט הטלוויזיה קוראים לי סטיבן המבוססת על חייו של הילד סטיבן סטיינר שנחטף בשנות ה-70 בידי פדופיל.
שיחק ב-1992 בסרט Ruby העוסק ג'ק רובי שרצח את לי הארווי אוסוואלד בו שיחק את מקסוול.
ב-1994 שיחק ברוצחים מלידה בבימויו של אוליבר סטון בתור מלאך/שד. שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקומדי קדילאק של סופשבוע.
ב-1997 שיחק בפארק היורה: העולם האבוד את פיטר לודלו, אחיינו החמדן והתככן של האמונד (ריצ'רד אטנבורו), והנבל הראשי בסרט. באותה שנה שיחק גם באמיסטאד בתפקיד ג'ון קלהון. שני הסרטים בבימויו של סטיבן שפילברג.
ב-2004 שיחק בסרט "לידה" לצד ניקול קידמן, ובסרט "שן הארי" לצד טארין מנינג. 
בין 2005 ל-2007 שיחק בסדרת המתח האמריקאית מדיום בתור קפטן קנת' פוש. ב-2007 שיחק גם בסרט סכין בלב.
ב-2009 שיחק בסרט אשתו של הנוסע בזמן. ב-2011 שיחק במאניבול בתור ג'ון הנרי לצד בראד פיט וג'ונה היל.
ב-2013 הופיע בסדרת הערפדים דם אמיתי בתור טרומן ברל, מושל לואיזיאנה לשעבר. ב-2015 שיחק בסרט בלתי הפיך את ד"ר ג'וזף מרון.
הבז

עלילה

עלילת הסיפור מתרחשת בפירנצה בימי הביניים ומסופרת על ידי מספר כל-יודע. האציל הצעיר פדיריגו בן פיליפו אלביריגו מתאהב בעלמה ג'ובאנה, היפה מבין בנות פירנצה, שלא נענית לחיזוריו. פדריגו מנסה להרשים את ג'ובאנה בתהלוכות וחגיגות, עד שמבזבז את כל כספו ולא נותר לו דבר מלבד ביתן קטן בעיירה קאמפי ובז נאמן. לאחר מותו של בעלה של ג'ובאנה, ג'ובאנה עוברת כמנהגה בקיץ לאחוזה בכפרו של פדריגו, שם בנה מתיידד עמו ומתאהב בבז שלו.
לאחר שהם חוזרים לפירנצה, מתגברים געגועיו של בנה של ג'ובאנה לבז והוא חולה ומבקש ממנה לקבל את הבז מפדריגו. ג'ובאנה שמבינה את מצבו הרע של בנה ניגשת לפדריגו שמכין לכבוד בואה סעודה גדולה. עם זאת, לפדריגו לא נותר דבר מחייו הקודמים, והוא מחליט להקריב את הבז הנאמן שלו למען הסעודה. בסעודה, מבקשת ג'ובאנה את הבז, אך לא יודעת שבו ברגע היא בעצם אכלה אותו. משפדריגו מסביר לג'ובאנה את מה שארע, חוזרת ג'ובאנה לביתה ולא חולפים ימים רבים ובנה נפטר ממחלתו. לאחר פטירת בנה, פונים אחיה של ג'ובאנה אליה בכך שהיא אלמנה בצעירותה והיא משיבה להם שתסכים להינשא רק לפדריגו, אף על פי שעני הוא. לבסוף, פדריגו וג'ובאנה נישאים זה לזו וחיים יחדיו עוד שנים רבות.

ניתוח הסיפור

אחד המוטיבים החוזרים בסיפור הוא מוטיב הבז שמסמל אצילות והדבר היחיד שנותר מחייו הקודמים של פדריגו. מוטיב נוסף הוא מוטיב ההקרבה, שהוא בעצם הרעיון המרכזי של הסיפור, מעין "גורל משותף" - פדריגו וג'ובאנה בסיפור נאלצים להקריב להם את הקרוב להם ביותר כדי שיחיו יחדיו. הדבר הבולט ביותר שחוזר בסיפור היא האירוניה הטראגית של הבז - ג'ובאנה מבקשת את הבז מפדריגו ואכן מקבלת אותו, אך לא בצורה שביקשה.
שלומי ברזל

קריירה

ברזל החל לעבוד ככתב במדור הספורט של עיתון "ידיעות אחרונות" באמצע שנות התשעים, לאחר שירות צבאי במשטרה צבאית. ב-1998 עבר לעיתון "הארץ", שם שימש ככותב ועורך. בהמשך הפך לסגן עורך מדור הספורט תחת איתן מרקוביץ', ובדצמבר 2008 קיבל את תפקיד העורך הראשי, תפקיד אותו מילא עד מאי 2013. מלבד מדור הספורט, שבו גם היה בעל טור קבוע ("עולה להתקפה"), ברזל כתב בחלק ב' של "הארץ" על מגוון נושאים וגם טור אישי ("בעל, בית") במארקר וויק, המגזין השבועי של "דה-מארקר". בעבר היה בעל הבלוג "דינוזאור ברשת".
בנוסף משמש ברזל כמרצה לתקשורת במכללת נתניה ובמסלול האקדמי המכללה למינהל, שם הוא מעביר קורסים בנושא יסודות התקשורת, אתיקה בעיתונות, יסודות העריכה העיתונאית ומדיה וספורט. בשנת 2010 מונה לראש מסלול עיתונות כתובה ומשודרת במסלול האקדמי המכללה למינהל. בשנת 2018 מונה למ"מ דיקן בית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל.
ביוני 2013 מונה לראש מערך ההסברה של ההתאחדות לכדורגל בישראל, והחליף בתפקיד זה את אמיר אפרת.

חיים אישיים

ברזל נשוי לעינת ואב לשניים.
החוף של רינת

עלילה

התוכנית מתחרשת בחוף הים שקיבלה קלרה (חנה לסלאו) מהדוד שלה פומרנץ. אל החוף מגיעים גם רינת, גיא, ושלכת (ניקי גולדשטיין), ושם הם פוגשים בשמשון (אביעד בנטוב) המציל והדג שלו תורג'מן. בהמשך מצטרפת כוכי (טלי אורן, קיצור של "כוכב-ים") במקום קלרה. בסוף כל פרק ישנו שיר מפורסם בביצוע הדמויות.
פיטשט

היסטוריה

ההנחה היא שהעיר מיושבת כבר מהתקופה הפרה-היסטורית, אך היא מוזכרת לראשונה במקורות במאה ה-14. העיר שימשה כמרכז מסחר ושירותים עבור תושבי ושליטי ולאכיה, עד המאה ה-18.
מהמאה ה-19 עד מלחמת העולם השנייה הייתה פיטשט מרכז פוליטי חשוב של המפלגה הליברלית הלאומית ברומניה.
בתקופת שלטון הקומוניסטים ברומניה הייתה פיטשט מרכז לדיכוי פוליטי של מתנגדי המשטר, ובכלא פיטשט הנודע נערכו ניסויים בשטיפת מוח בשנות ה-50.