google/wiki40b huggingface dataset:
הפעולה השמית

"הפעולה השמית" הייתה תנועה רעיונית שדגלה בהשתלבות מדינית של מדינת ישראל עם שכנותיה הערביות.
התנועה הוקמה בשנת 1956 על ידי אורי אבנרי, נתן ילין מור, בועז עברון ואחרים. התנועה דגלה בהקמת פדרציה ישראלית־ערבית במזרח התיכון. שם התנועה נבחר כדי להצביע על הקשר ההיסטורי־תרבותי שבין מדינת ישראל לבין מדינות ערב שבסביבתה הקרובה, סביבה שכונתה במונחי התנועה המרחב השמי, (מונח החופף לסהר הפורה). כן קראה להתנתקות מן הציונות ולהפרדת הדת מן המדינה. עיקרי רעיונות התנועה, שהיה להם הרבה מן המשותף עם רעיונות הכנענים, פורסמו בחוברת שנקראה "המנשר העברי" (1958).
התנועה הייתה רעיונית בלבד ומועטת משתתפים, ובאווירה ששררה בארץ באותה תקופה, ימי עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, קרן המגן, פעולות התגמול ומבצע קדש לא קנתה אחיזה בציבור. עיתון התנועה "אתגר" הופיע עד 1968 והתנועה התפרקה כעבור זמן לא רב.
הרצוג (סרט)

רקע

בדצמבר 2014 הודיע יו"ר מפלגת העבודה הישראלית יצחק הרצוג כי מפלגתו תרוץ יחד עם מפלגת התנועה בראשותה של ציפי לבני. רבים מהסקרים ניבאו למחנה הציוני ניצחון צמוד על מפלגת השלטון, הליכוד. 
העיתונאית ענת גורן התלוותה אל יצחק הרצוג ותיעדה את התמודדותו עם מערכת הבחירות ואת התנהלות צוותו בבחירות.

תגובות וביקורות

יש הגורסים כי הסרט העצים את הפסדו בבחירות וחיסל את הקריירה הפוליטית של הרצוג, אך מנגד יש הטוענים כי הסרט הזמין את הצופים לצפות בסרט אינטימי ולהסתכל על הרצוג כאנושי יותר. ענת גורן, יוצרת הסרט אמרה כי "התבאסתי שביבי יצא גדול". ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו אמר על הסרט: "אנחנו לא עשינו סרט על הקמפיין, אבל עשינו קמפיין והבאנו את הנבחרת הטובה ביותר והמנוסה ביותר, שתמשיך להוביל את המדינה בצורה האחראית והמוצלחת שלה". ציפי לבני, שותפתו של הרצוג בבחירות אמרה: "הסרט הוא פאסה" ו"סוג הסרטים האלה - זה עריכה לאחר מעשה".
היחסים בין הרצוג לגורן נותקו לאחר שידור הסרט.
סקיפר

רישיון סקיפר בישראל

ישנן מספר דרגות הסמכה לסקיפר, בישראל נדרש סקיפר להיות בעל הכשרה מקצועית ורישיון משיט 30 מטעם משרד התחבורה. 
רישיון סקיפר (משיט 30) הוא רישיון חופי (המתיר להפליג עד 12 מייל מהחוף) להשטת כל כלי שיט עד לאורך 24 מטר, למעט אופנוע ים. רישיון סקיפר משיט 30 מוגבל לשייט חופי בלבד (עד 12 מייל מהחוף). בישראל, תחום מי החופין הורחב
רישיון סקיפר של משרד התחבורה מותנה במעבר של 4 מבחני תאוריה עיוניים (ימאות, ניווט חופי, מכונה - מנוע, ניווט מכשירים) וטסט מעשי, ואישור רפואי כללי הכולל בדיקת שמיעה וראיה. 
כדי להפליג בשייט בינלאומי, כלומר לחצות מים טריטוריאליים ממדינה למדינה, ישנו צורך ברישיון סקיפר משיט 60 אותו ניתן להוציא רק שנה לאחר הוצאת רישיון משיט 30. נדרשים 8 ימי ים חתומים על ידי משיט 60 אחר (משיט הסירה במסע הבינלאומי אשר חותם על מסמך מטעם רשות התחבורה והספנות בישראל), קורס עזרה ראשונה בהיקף של 44 שעות ומבחן הנקרא gmdss שהינו מבחן מטעם משרד התקשורת.
בית החולים היהודי בברוקלין

בית החולים היהודי בברוקלין (באנגלית: Brooklyn Jewish Hospital) היה בית חולים ברובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית, אשר פעל בשנים 1906-‏1982. אז התאחד בשל קשיים כלכליים עם בית חולים אחר.

תולדות בית החולים

שורשיו של בית החולים מצויים באגודת בית החולים העברי בברוקלין (Brooklyn Hebrew Hospital Society), שהקימה מרפאה ברובע בשנת 1895. כעבור שנים אחדות ביקשו מנהיגי הקהילה היהודית המקומית להרחיב את המרפאה. לשם כך הם רכשו לשיפוץ ב-1903 בניין של בית חולים לשעבר (Memorial Hospital for Women and Children) בשדרת קלאסון (Classon Avenue). המבנה היה ממוקם בין שכונת קראון הייטס לבין שכונת פרוספקט הייטס (Prospect Heights). פתיחת ביית החולים התעכבה עד לדצמבר 1906 על מנת לגייס כספים להרחבת קמפוס בית החולים מעבר לתוכנית המקורית. השטח שנוסף לו שימש לשיכון בית ספר לסיעוד, מעונות לסטודנטיות ומשרדים. בשנות העשרים גייס נתן ג'ונאס (Nathan Jonas), אחד המייסדים, ממון ששימש להקמת אגף אשפוז נוסף, שנפתח ב-1928. ממועד זה הכיל בית החולים 650 מיטות אשפוז. אחד התורמים הגדולים להקמת האגף היה אברהם אברהם, מבעלי חנות הכלבו הידועה "אברהם ושטראוס" בברוקלין.
בית החולים פרח עד מחצית המאה ה-20 ואף התרחב. בין החולים שטופלו בו היה אלברט איינשטיין, שנותח שם בדצמבר 1948.
משנות החמישים ואילך החלו תושבים אמידים רבים לעזוב את שכונת קראון הייטס ובמקומם הגיעו תושבים מעוטי אמצעים, שהסתמכו יותר על תוכניות ביטוח רפואי ממשלתיות. עקב כך התמעטו הכנסות בית החולים. הוא נקלע למצוקה ובשנת 1979 הגיע עד סף פשיטת רגל. הוא שרד בעזרת סיוע כספי פדרלי שניתן לבתי חולים קהילתיים בשכונות עניות. לאחר ארגון מחדש התאחד בית החולים בשנת 1982 עם בית החולים האפיסקופלי סנט ג'ון (St. John's Episcopal Hospital), שסבל גם הוא מקשיים כלכליים. המוסד המאוחד נקרא מאז המרכז הרפואי הבין-אמונתי (Interfaith Medical Center).
יחידות בית החולים המאוחד התמקמו באתרים אחדים בברוקלין. הקמפוס הראשי שוכן כקילומטר ממזרח לקמפוס הישן של בית החולים היהודי. בית החולים המאוחד, שגם הוא נקלע לקשיים כלכליים, כולל כיום (2019) 287 מיטות אשפוז.
רוב מבני בית החולים היהודי לשעבר נמכרו והוסבו למגורים. מעל חזית המבנה הראשי לשעבר של בית החולים, בשדרת קלאסון‏ 713, קבועה עדיין הכתובת "בית החולים היהודי" ומתחתיה המילים Non Sectarian, שמשמעה שבית החולים לשעבר העניק את שירותיו לכל דורש ללא אפליה. אחד המבנים של בית החולים היהודי משמש עד היום כמרפאה של בית החולים המאוחד.
שמעון בעדני

תולדותיו

נולד בשכונת נחליאל בחדרה, בן הזקונים של דוד וחביבה בעדני, שעלו מתימן לארץ ישראל לאחר מלחמת העולם הראשונה. הוריו שכלו 6 ילדים מתוך עשרה.
למד בישיבת נובהרדוק בחדרה ובהמשך עבר לישיבת בית יוסף-נובהרדוק בירושלים והיה מתלמידי הרב שך. לאחר מעברו של הרב שך לישיבת פוניבז' עבר לישיבת פורת יוסף והיה לתלמידו של הרב עזרא עטייה. בשנת תשי"ג נבנתה בקטמון פנימייה לבחורי פורת יוסף שהתגוררו מחוץ לירושלים, והוא מונה לאחראי על הפנימייה. נישא לשולמית, אחייניתו של הרב שלום לופס. לאחר נישואיו, בגיל 31, מונה לר"מ בשיעור ג' ולאחד מראשי ישיבת פורת יוסף, לצד הרב ציון כהן (שיעור א', לימים ראש הישיבה הקטנה) והרב שלום כהן (שיעור ב'). בתקופה זו הפנימייה בקטמון הפכה לישיבה בפני עצמה, והוא מסר בה את השיעורים.
בשנת 1951 נעצר בחשד שהיה חבר בברית הקנאים.
לאחר תקופה עבר לבני ברק והקים את כולל תורה וחיים יחד עם הרב משה פרדו. הוא לומד בכולל מדי יום, ומוסר שיחת מוסר שבועית בו. עם זאת, עדיין שמר על קשר עם ישיבת פורת יוסף, והוא משמש בישיבה כחזן ביום כיפור. לאחר מעברו לבני ברק חיזק את הקשר עם הרב שך, ולמד עמו בחברותא. כמו כן היה בקשר עם הרב חיים גריינימן. בשנת תשל"ג מונה לראש "מועצת חכמי התורה של בני ברק", לצד הרב מאיר מאזוז, הרב שלמה מחפוד, הרב מסעוד בן שמעון והרב מיכאל פחימא. המועצה פעלה בענייני מוסדות הספרדים בבני ברק.
הוא עומד בנשיאות מספר מוסדות חינוך ולימוד, בהם ישיבת מאור יצחק בחשמונאים, בה הוא מוסר מדי שבוע שיחת מוסר. הוא יזם את הקמת הישיבה של קהילת "כתר תורה" במקסיקו, ותלמידו הרב חיים הררי הקים קהילה חרדית במקום.
עם הקמת מפלגת ש"ס, בשנת 1984, נבחר כחבר מועצת חכמי התורה. הרב בעדני חבר בוועדת הכשרות של בד"צ בית יוסף.
בשנת 2014 בכנס בחירות לראשות עיריית בית שמש התבטא הרב בעדני בחריפות כלפי רבני הציונות הדתית.
אחד מנכדיו, שלום אהרן בעדני, נרצח בפיגוע דריסה ליד המטה הארצי של המשטרה בירושלים, בנובמבר 2014.
הדקוטות

הדקוטות (באנגלית: The Dakotas) הוא מונח הכולל את המדינות דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית בארצות הברית. בעבר התייחס המונח לטריטוריית דקוטה והוא עודנו משמש לציון מורשת משותפת, תרבות, גאוגרפיה, פאונה, סוציולוגיה וכלכלה בקרב שתי המדינות. השם "דקוטה" מקורו בטיפּי סאפּה (Tipi Sapa), שבט אינדיאני שהסתעף משבט הסו.
אוכלוסייתן של שתי המדינות יחד מונה 1,459,227 נפש, ושטחן הכולל הוא 383,177 קמ"ר. שיעור צפיפות האוכלוסייה בדקוטות עומד על 3.8 תושבים לקמ"ר.  
מלבד היותן תת-אזור של רצועת הספר, הדקוטות משתייכות גם למדינות המערב התיכון וחלקן המערבי מהווה חלק מהערבות הגבוהות.
נערה ושמה ג'ורג'י

עלילה

עם פתיחת הסרט ג'ורג'ינה פארקינס (המכונה ג'ורג'י) היא נערה כבת עשרים ממעמד הפועלים החיה בלונדון. הופעתה החיצונית מרושלת, היא שמנמונת ואיננה יפה במיוחד, אך ידידותית ואהודה ביותר, אולם אף גבר אינו מעוניין בה באופן רומנטי. ג'ורג'י מתגוררת בדירה יחד עם שותפה יפהפייה בשם מרדית' (שרלוט רמפלינג). בשלב מסוים נודע לה כי ג'יימס למינגטון (ג'יימס מייסון), איש עסקים אמיד שהוריה עובדים בשירותו כמשרתים, מעוניין להפוך אותה לפילגשו.
במקביל מנהלת מרדית' מערכת יחסים עם ג'וס ג'ונס (אלן בייטס), ממנו היא נכנסת להריון בלתי רצוי, שבעקבותיו השניים מתחתנים וממשיכים לחיות באותה דירה עם ג'ורג'י. המצב החדש הופך את התפקידים בין מרדית', ההרה והמשמינה לבין ג'ורג'י המחוזרת. גם ג'וס מתחיל להימשך לג'ורג'י והשניים מתאהבים. לאחר שמרדית' יולדת, היא מצהירה שבכוונתה למסור את התינוקת, שנקראה שרה, לאימוץ ולהתגרש. במקום זאת מציעה ג'ורג'י שהיא תגדל את שרה יחד עם ג'וס והם מתחילים לחיות כבני זוג. עד מהרה מואס ג'וס בתפקיד האב (הוא טוען שהיה שמח להיות אב לבן אך לא לבת), והוא עוזב ומותיר לג'ורג'י את התינוקת. אך כעת שירותי הרווחה עלולים לקחת ממנה את התינוקת, כיוון שאינה נשואה.
בינתיים נודע שאשתו של ג'יימס, איש העסקים העשיר, מתה לפתע והוא מביע את רצונו לשאת את ג'ורג'י לאשה. כך יוכל גם לאמץ את התינוקת ולדאוג לכל מחסורה. הסרט מסתיים בחתונתם של ג'ורג'י וג'יימס. השורה האחרונה בשיר הסוגר את הסרט היא "You're rich Georgy Girl" ("את עשירה, ג'ורג'י גירל").
כתב יד קאופמן

הוצאה לאור

בחודש אב תשע"ז (אוגוסט 2017) הוצאה לאור מהדורה מודפסת של סדרי זרעים ומועד מתוך כתב היד על ידי מפעל המילון ההיסטורי בהוצאת האקדמיה ללשון העברית.
כלי שמלאכתו לאיסור

בהלכות שבת, כלי שמלאכתו לאיסור הוא אחד ממיני המוקצה, שהוא - דבר שרגילים לעשות בו מלאכות שאסורות בשבת. אולם בתנאים מסוימים חכמים התירו להשתמש בהם, ובלבד שרוצים לעשות בהם שימוש שמותר בשבת.

כלי שמלאכתו לאיסור ולהיתר

כלי שמשתמשים בו גם להיתר, אם עיקר מלאכתו היא לאיסור ורק באופן עראי משתמשים בו לצורך ההיתר הוא נחשב כלי שמלאכתו לאיסור, אבל אם הוא עשוי לצורך שימוש לאיסור ולהיתר מותר לטלטל אותו בשבת ודינו ככלי שמלאכתו להיתר, שמותר לטלטל אותו לכל צורך שהוא ואפילו לצורך שמירה על הכלי עצמו (אבל לא שלא לצורך כלל).
פתנה (סרט)

תוכן הסרט

הסרט מציג סורות מהקוראן בשילוב קטעי עיתונות וקטעי וידאו. הקטעים מתארים את חובת הג'יהאד המוטלת על המוסלמים, חובה המתוארת כציווי להילחם ולהרוג את כל הכופרים. בסרט מובאים קטעי נאומים אנטישמיים של מנהיגי דת מוסלמיים הקוראים לטבוח ביהודים ובנוצרים. בסרט מוצגות תמונות מפיגועים וממעשי טרור שביצעו מוסלמים, והוא טוען כי ילדים מוסלמים עוברים שטיפת מוח על ידי טרוריסטים. בראשיתו ובסופו של הסרט מובאת הקריקטורה המפורסמת שיצר קורט ווסטרגארד, בה מצוירת דמותו של מוחמד נביא האסלאם, כמחבל מתאבד, שבתוך הטורבן שלו חבויה פצצה. קריקטורה זו, יחד עם 11 נוספות הייתה במוקד פרשת קריקטורות מוחמד, במהלך 2005–2006. 
לדברי וילדרס, הסרט דן באופיו הפשיסטי והאלים של האסלאם. לדבריו, מטרתו של הסרט היא להזהיר את מדינות אירופה והעולם החופשי מפני הסכנה הקיומית הנשקפת להן מהתעצמות המגמות הפונדמנטליסטיות של האסלאם העולמי, וכן לקרוא להן לשנות את מדיניותן ולהילחם במגמות אלו.

הנסיונות להקרינו

הסרט פורסם באתר האינטרנט LiveLeak‏ ב-27 במרץ 2008, והוסר ב-28 במרץ עקב איומים על חיי צוות האתר. 
בפברואר 2009 מימנו "החברה הבינלאומית לחופש העיתונות", בראשותו של הפעיל הדני לארס הדגארד, ו"המרכז למדיניות ביטחון" - CSP של פרנק גפני, יחד עם ציר הקונגרס הרפובליקני מאריזונה ג'ון קיל הקרנה מיוחדת בקונגרס האמריקאי ל"סרט הקוראן" הזה, כפי שהוא כונה. הסרט, והקרנתו בקונגרס, עוררו מחלוקת עזה. ניסיון קודם שנעשה בבית הלורדים הבריטי להקרינו גם שם נבלם על ידי הממשל הבריטי, שמנע את כניסתו של וילדרס לבריטניה.

הגינוי להצגתו

ארגון הגג של יהודי הולנד גינה את הסרט. לפי הודעה שפרסם הארגון, ההצהרות האנטי-יהודיות שמוצגות בסרט אמנם "ממחישות כי כמה אנשי דת מוסלמים מחזיקים ברעיונות איומים לגבי היהודים וכי אפילו ילדים עוברים שטיפת מוח", אך הסרט גורם רק "לקיטוב בחברה ההולנדית והוא חסר תועלת בקרב נגד הקיצוניות". הארגון כינה את הסרט "בלתי מועיל" ו"מכליל".
אנה פריס

ביוגרפיה

פריס נולדה בבולטימור, מרילנד שבארצות הברית למשפחה נוצרית ממוצא גרמני, בריטי, צרפתי והולנדי. הוריה הם קארן וג'ק פריס. כשהייתה בת 6, עברה משפחתה לאדמונדס שבוושינגטון. אביה הוא סוציולוג שעבד באוניברסיטת וושינגטון. אמה היא מורה לחינוך מיוחד. לפריס אח בוגר בשם רוברט שהינו סוציולוג אף הוא ועובד כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה. לאחר שהיא סיימה את לימודיה בתיכון, למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת וושינגטון.
הוריה עודדו אותה לשחק כשהייתה צעירה והופעתה הראשונה הייתה בגיל 9, בתיאטרון סיאטל, רפרטואר.

קריירה

תפקידה המשמעותי של פריס, היה בשנת 1999, כשהשתתפה בסרט האימה "Lovers Lane". תפקידה בסרט האימה הפרודי - "מת לצעוק" הביא לה פרסום רב. ב-2003 השתתפה בסרט העצמאי "אבודים בטוקיו" של הבמאית סופיה קופולה בתפקיד משנה קטן. ב-2004 השתתפה ב-5 פרקים בעונה העשירית של הסדרה "חברים", בהופעת אורח. ב-2005 השתתפה בסרט "רק ידידים" לצד ריאן ריינולדס. ב-2006 השתתפה בסרט "הסופר אקסית שלי" לצד אומה תורמן. בשנת 2007, היא התארחה בתפקיד עצמה בפרק בסדרה הפמליה. ב-2008 השתתפה בסרט "בית השפנפנות", המספר על שחקנית פלייבוי. בשנת 2011, הופיעה בסרטים "מה המספר שלך? ו"קח אותי הביתה הלילה", שם פגשה את בעלה כריס פראט. ב-2012 גילמה את זואי בסרט "הדיקטטור", לצד סשה ברון כהן. החל מ-2013, היא מככבת בתפקיד הראשי בסדרה ממי. ב-2014, היא השתתפה בסרט "רחוב ג'אמפ 22".

חיים אישיים

בשנת 1999 החלה פריס לצאת עם השחקן בן איינדרה, אותו פגשה בזמן שהשתתפה בסרט "Lovers Lane". הזוג נישא ביוני 2004, והתגרש ב-3 באפריל 2007.
ב-9 ביולי 2009, נישאה פריס לשחקן כריס פראט בטקס מצומצם בבאלי. באוגוסט 2012, נולד בנם, ג'ק. ב-2017 הודיע פראט שהם בתהליכי גירושין.
גיל תמרי

ביוגרפיה

תמרי נולד בישראל למשפחה שעלתה לארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה. את שנות התיכון עשה בכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים ולאחר מכן, שירת בצה"ל במסגרת העתודה האקדמית. הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
את הקריירה העיתונאית שלו החל בתפקיד כתב לענייני כלכלה בגלי צה"ל בסוף שנות השמונים. בהמשך התמנה לתפקיד עורך ומגיש יומני החדשות. הוא הצטרף לצוות הערוץ הראשון בתחילת שנות התשעים, בתפקיד כתב כלכלי, ולאחר מכן התמנה לתפקיד עורך ומגיש התוכנית בוקר טוב ישראל.
תמרי נשלח מטעם הערוץ הראשון וקול ישראל בשנת 1998 לשמש כתב בוושינגטון, עד אשר הוחלף בשנת 2002 על ידי ירון דקל, אבל נשאר בארצות הברית. אז, הצטרף לצוות ערוץ 10 עם תחילת שידוריו באותה שנה. הוא היה שותף להקמת חדשות 10 והתמנה מייד לתפקיד כתב מהדורת החדשות המרכזית בוושינגטון.
בשנת 2004, היה בין יוזמי הוצאת המהדורה העברית של המגזין הכלכלי "פורבס", ונתמנה לתפקיד "העורך הבינלאומי" של המגזין.
תמרי צילם בשנת 2011 כתבה במשרדי החברה הבינלאומית לפיתוח משחקי וידאו Electronic Arts בקליפורניה, וחשף בטעות שהחברה מפתחת משחק חדש, "Dead Space 3", שטרם הוכרז עליו. דבר החשיפה זכה לכותרות בעולם משחקי הווידאו.
בתחנת "רדיו ללא הפסקה" שידר תמרי דיווחים ודברי פרשנות על הנעשה בארצות הברית, במסגרת התוכנית "משעל על הבוקר עם ניסים משעל".
תמרי סיקר באופן שוטף את מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, ואף פתח בנושא זה בלוג וידאו באתר YouTube שאותו הוא מעדכן בקביעות. בהמשך, העביר כתבות גם על מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016.
במסגרת שליחותו ככתב בארצות הברית, ראיין תמרי אישים ופוליטיקאים אמריקאים בכירים, וסיקר אירועים מרכזיים. לאחר חתימת הסכם ואי בשנת 1998, ערך תמרי ראיון בלעדי עם מזכירת המדינה, מדליין אולברייט. הוא סיקר את ועידת קמפ דייוויד (2000), והשיג ראיון בלעדי עם הנשיא ביל קלינטון. סיקר את פיגועי 11 בספטמבר, ואת מלחמת עיראק. תמרי ראיין גם את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש את מזכירת המדינה קונדוליסה רייס, ואת שר ההגנה דונלד רמספלד. כמו כן, ראיין את ברק אובמה בהיותו סנאטור ומועמד לנשיאות. תמרי היה הישראלי היחיד שהפנה שאלה לנשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד וקיבל ממנו תשובה, בעצרת האו"ם בשנת 2006. שנה מאוחר יותר תמרי שוב הפנה אליו שאלה, בעת שזה קיים מסיבת עיתונאים בניו יורק, אך שאלתו לא זכתה למענה.
תמרי היה העיתונאי היחיד שקיים ראיון טלוויזיוני באמצעות לווין עם אילן רמון, בעת ששהה על סיפון מעבורת החלל קולומביה בשנת 2003, וראיון זה שודר במהדורה המרכזית של ערוץ 10, שהושקה ימים אחדים קודם לכן. תמרי גם ראיין את המלכה נור וכוכבי הוליווד ובהם, ג'ון טרבולטה, אנג'לינה ג'ולי, בראד פיט ואחרים, וכן הצליח לערוך ראיון קצר ומאולתר עם ברברה סטרייסנד, שאינה נוהגת להתראיין, לאחר שסיימה לשיר באירוע התרמה לצה"ל בלוס אנג'לס בסוף שנת 2011.
תמרי נשוי ואב לארבעה.
המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית

המשרד לתרבות והכוונה אסלאמית (בפרסית: وزارت فرهنگ و ارشاد اسلامی) הוא המשרד לענייני תרבות ברפובליקה האסלאמית של איראן. המשרד ממונה על הגבלת הגישה למדיה אשר אינה מאושרת על ידי המשטר בטהרן.
המשרד מפקח בין היתר על יצוא ויבוא קולנוע, טלוויזיה, עיתונות, פרסומים שונים, ציורים, מוזיקה, ומדיות נוספות. כל העוסק באיראן באחד מתחומים אלו נדרש לקבל מהמשרד רישיון מיוחד לכך. 
השר הממונה כיום על המשרד הוא עלי ג'נאתי.
הארי בלקמן

הארי אנדרו בלקמן (באנגלית: Harry Andrew Blackmun;‏ 12 בנובמבר 1908 - 4 במרץ 1999) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, הידוע ביותר על כתיבת פסק דין רו נגד וייד, אשר קבע כי יש זכות חוקתית להפלות בארצות הברית.
בלקמן, יליד אילינוי, גדל במיניסוטה, והיה בצעירותו חבר קרוב של וורן ברגר, לימים נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית בתקופה שבלקמן כיהן בו. הוא למד משפטים באוניברסיטת הרווארד. 
הנשיא אייזנהאואר מינה אותו לבית המשפט לערעורים של המחוז השמיני ב-1959. ב-1970, בהשפעת חברו וורן ברגר שהיה כבר נשיא בית המשפט העליון, ולאחר כישלון מינויים של שני מועמדים אחרים, הנשיא ריצ'רד ניקסון מינה אותו לשופט בית המשפט העליון במקום אייב פורטס. 
כמועמד רפובליקני, וכחבר של ברגר, בלקמן נטה תחילה להצביע ביחד עם הנשיא, והתקשורת כינתה אותם "התאומים ממיניסוטה". עם זאת, לאחר פסק דין רו נגד וייד, בלקמן, שהותקף מימין, נטה יותר ויותר לכיוון הליברלי. במהלך כהונתו של השופט ויליאם רנקוויסט כנשיא, בלקמן נחשב לאחד ממנהיגי הצד הליברלי של בית המשפט. כך בלקמן התנגד לפסק הדין בוורס נגד הארדוויק אשר קבע שמותר למדינות לאסור על יחסי מין הומוסקסואליים. בלקמן, שבשנות ה-70 תמך בזכות המדינות להוציא להורג רוצחים, חזר בו מעמדה זו. בפסק דין "קלינס נגד קולינס" הוא הצהיר ש"מיום זה ואילך, אני לא אשחק עוד עם מנגנון המוות" (I shall no longer tinker with the machniery of death). הביוגרפית של בלקמן, לינדה גרינהאוס, חשפה שמילים אלו חוברו למעשה על ידי אחד המתמחים של בלקמן. לשון ההחלטה נקבעה מראש, ובלקמן ומתמחיו אך חיכו להזדמנות הראויה כדי לכתוב את חוות הדין הזו.
בלקמן נודע גם בשל הדעה הנגדית שלו בפסק דין דהשאני, אשר בו בית המשפט אישר פסק דין של השופט ריצ'רד פוזנר, וקבע שאין לאזרחים זכות חוקתית להגנה מפני התעללות. פסק הדין עסק בילד, ג'ושוע דהשאני, אשר עבר התעללות על ידי אביו, כאשר הרשויות הסוציאליות של ארצות הברית עמדו מנגד ולא עשו דבר. "ג'ושוע המסכן!", כתב בלקמן, "קורבן להתעללות מצד אב חסר אחריות, אכזרי ופחדן, ונזנח על ידי המשיבים אשר לא עשו דבר מלבד... לתייק את אירועי ההתעללות... לג'ושוע מגיעה הזכות - אשר נשללת על ידי בית המשפט הזה - שנסיבות המקרה שלו יישקלו לאור ההגנה החוקתית". הנשיא ביל קלינטון ציטט את הפסקה הזו במלואה בטקס הפרישה של בלקמן. 
בלקמן הוחלף על ידי סטיבן ברייר, ולפני מותו הספיק לגלם את דמותו של שופט בית המשפט העליון ג'וזף סטורי בסרט אמיסטאד של סטיבן ספילברג.
קיץ בלה גולט

תקציר העלילה

הסרט מתרחש בעיירת חוף קטנה בקרבת עיר הבירה תוניס – לה גולט, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת ששת הימים. בשעה שעיני העולם נשואות אל המזרח התיכון שעל סף מלחמה בין ישראל ומצרים, מרים, טינה וז’יז’י בנות ה-17 עסוקות בבעיותיהן הפרטיות. בחברה שבה אין להמרות את פי האב, הן מבטיחות את אהבתן לאבותיהן יוסוף הערבי, לז’וז’ו היהודי, ולג’וזפה הקתולי. שלושת הצעירים הם חברים טובים ואפילו הידיעות מהחזית הישראלית-מצרית אינן מערערות את היחסים ביניהם. האווירה בלה גולט שלווה. במשך דורות ערבים, יהודים ונוצרים חיו בשלום אלה עם אלה.

ביקורות

האתר "Lexikon des internationalen Films" ("האנציקלופדיה של הסרטים הבינלאומיים") רשם: "הסרט מודגש בצורה קומית על סובלנות והבנה של מחסומים דתיים שעדיין לא ניתן להתגבר עליהם".
פרידריך פון גנץ

פרידריך פון גנץ או פרידריך גנץ (בגרמנית: Friedrich von Gentz; ‏2 במאי 1764 – 9 ביוני 1832) היה סופר, עיתונאי והוגה דעות גרמני. מהמתנגדים החריפים ביותר למהפכה צרפתית. את חיבוריו פרסם גנץ בעיתונות האירופאית לאורך כל תקופת חייו הבוגרים.
גנץ נולד בברסלאו ב-2 במאי 1764, לאב פרוסי ואם צרפתייה. למד פילוסופיה והיה אחד מתלמידיו המרכזיים של עמנואל קנט.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789 התלהב ממנה גנץ ונחשב לאחד מתומכיה. עד מהרה שינה גנץ את דעתו מן הקצה על הקצה והפך לגדול מתנגדי המהפכה בגרמניה. גנץ אימץ את דעותיו של אדמונד ברק וב-1793 תרגם את חיבורו האנטי מהפכני- מחשבות על המהפכה בצרפת לגרמנית. מעט לאחר מכן כתב את הספר השוואת המהפכה האמריקנית למהפכה הצרפתית, הספר תורגם מאוחר יותר לאנגלית ושימש ככלי תעמולה כנגד הליברלים, תומכי המהפכה הצרפתית בבחירות ב-1800.
גנץ האמין בחירויות הפרט מחד והתנגד בכל כוחו לשוויון ולדמוקרטיה. את הדמוקרטיה קינה "דיקטטורה של ההמונים".
גנץ כמו ברק הזדהה ותמך במהפכה האמריקנית והתנגד למהפכה צרפתית. במהפכה האמריקנית הוא ראה מלחמה לגיטימית שהגנה על זכויות היסטוריות שהוא ראה אותם כקדושות והשלטון הבריטי פגע בהם. המהפכה הצרפתית לעומת זאת נתפסה אצלו כפגיעה בזכויות ההיסטוריות של האצולה. גנץ כמו ברק שאף לא מעט מהתזה שלו מהמהלך ההיסטורי וטען כמוהו שההיסטוריה מראה שמצב של דמוקרטיה או שוויון זכויות איננו אפשרי.
גנץ שימש יועץ לא רשמי לממשלות האירופאיות השונות בניסיון לכרות ברית אנטי- מהפכנית (ריאקציונית) כנגד צרפת המהפכנית.
הידידות שנרקמה בין גנץ למטרניך גם היא הגבירה את השפעתו של גנץ, במיוחד עם מיניו של מטרניך לקנצלר של אוסטריה.
ב-1814 שימש גנץ כמזכיר הכללי של קונגרס וינה שהחליט על הריאקציה שבעיקרה חזרה למצב הכלכלי, הפוליטי ובעיקר החברתי שהיה לפני המהפכה הצרפתית.
תפר (ציפור)

מאפיינים

מוצא התפר באזורים טרופיים של אפריקה ושל דרום-מזרח אסיה וגם באזורים ממוזגים כמו מערב אסיה ודרום אירופה. בישראל התפר הוא יציב בצפון הארץ ובמרכזה.
הזכר והנקבה דומים מאוד זה לזה. צבעו של התפר חום בהיר עד צבע הזית ואורכו עד 10-20 ס"מ. משקל התפר הוא 10-30 גרם.
התפר חי בשדות דגן וניזון מחרקים זעירים ומזרעונים.
בעונת החיזור הזכר מבצע תעופת-חיזור ומצייץ ציוצים מיוחדים. בתחילת אפריל בונים בני הזוג את הקן המפורסם שהביא לשמם, הזוג אוסף קורי עכביש ובעזרתם הזוג תופר זה לזה גבעולי דגן, עד שנוצר קן בצורת ביצה שפתחו מזדקר כלפי מעלה. הנקבה מטילה בקן 3-6 ביצים תכלכלות בעלות כתמים בצבע אפור בהיר.
הנקבה דוגרת על הביצים במשך שבועיים. גם הזכר וגם הנקבה שותפים בדגירה על הביצים. לאחר בקיעת הביצים, הגוזלים שוהים בקן כשבועיים ומקבלים מהוריהם את החלבונים הדרושים להם:עכבישים, וזחלי חרקים למיניהם.
כוח מרכזי

פתרון משוואות התנועה הקלאסיות עבור כוח מרכזי

בזכות תכונות אלו, בעיה של גוף הנע בהשפעת כוח מרכזי קלה יחסית לפתרון. כיוון שתנועת הגוף מוגבלת למישור נוח לעבוד בקואורדינטות פולריות . כיוון שהאנרגיה  והתנע הזוויתי  קבועים, ניתן לכתוב: 
כלומר ניתן להתייחס לתנועת הגוף (בקואורדינטה r) כתנועה חד ממדית בהשפעת פוטנציאל אפקטיבי . את המשוואה הנ"ל ניתן לפתור ברמת העקרון על ידי הפרדת משתנים ולקבל את  (אם כי רק עבור מספר מצומצם של פוטנציאלים ידוע הפתרון בצורה מפורשת). לאחר מכן ניתן לקבל את  על ידי אינטגרציה של .

משוואת המסלול

בנוסף למשוואות התנועה שפתרונן הוא מיקום הגוף כפונקציה של הזמן , במקרים רבים נהוג להתעניין גם במשוואת המסלול שפתרונה נותן את  כלומר את צורת מסלול הגוף במישור בו הוא נע. לדוגמה, עבור בעיית קפלר שהיא בעיית כוח מרכזי עבור כוח הכבידה, המסלולים האפשריים הם החתכים הקוניים - אליפסה, פרבולה או היפרבולה, אותם ניתן לכתוב כ:. משוואת המסלול עבור בעיית כוח מרכזי כללי נתונה על ידי: 
 את המשוואה האחרונה ניתן לפשט על ידי החלפת המשתנה . המשוואה המתקבלת עבור המשתנה  היא:

פוטנציאל מרכזי בתורת הקוונטים

ההמילטוניאן עבור גוף הנע בהשפעת פוטנציאל מרכזי הוא מן הצורה: 
 במקרה זה אופרטורי התנע הזוויתי  חילופיים עם ההמילטוניאן, ולפיכך ניתן למצוא בסיס של מצבים עצמיים משותפים להמילטוניאן, לתנ"ז הכולל  ולאחר מרכיבי התנ"ז . נהוג לסמן מצבים אלו ב- והם מקיימים:
האנרגיה  אינו תלויה במספר הקוונטי m (כלומר בכיוון התנע הזוויתי), אי לכך יש ניוון של (לפחות)  באנרגיה.
פונקציית הגל של המצב תהיה מן הצורה: , כאשר  היא הפונקציה הספרית הרמונית, והפונקציה הרדיאלית  היא פתרון של המשוואה:
קרל בנץ

ביוגרפיה

אביו של בנץ, שהיה נהג קטר, נפטר בשנת 1846, בטרם מלאו לבנו שנתיים. קרל ואימו עקרו לקארלסרוהה, שם היא עסקה בבישול והשכירה חדרים כדי לממן את חינוך בנה.
ב-1872 הקים בנץ בית מלאכה במאנהיים עם שותף שעזב את העסק כעבור זמן מועט. בנץ נאלץ למכור את כל מכשיריו כדי לסלק את חובותיו. בסופו של דבר בעזרתה של אשתו ברטה בנץ אשר השקיעה את כספה הצליח בנץ להוציא פטנטים אחדים על חלקים מסוימים של מנועי בעירה פנימיים שמשתמשים בבנזין, וכך השיג את המימון הנדרש לפיתוח תוכניותיו לכלי רכב בעל הנעה עצמית.
כלי הרכב הראשון שבנה בנץ נראה כמו תלת אופן ממונע. המנוע הוצב בירכתיים כדי לאזן את הרכב. הניסויים הראשונים לא עלו יפה, משום שהמנוע דמם והיה צריך להניעו בדחיפה. בנץ הציג את מכוניתו בפומבי ב-1885. ב-1892 הציג את דגם הבנץ ויקטוריה. ב-1893 הציג בנץ דגם בעל ארבעה גלגלים ואחריו הציג את ה"ולו" (Velo) - המכונית הראשונה שיוצרה בסדרה זולה להמונים.
קרל בנץ היה לאדם הראשון בעולם לו הונפק רישיון נהיגה. הוא נפטר באפריל 1929.
סיילס קרסון

ביוגרפיה

קרסון נולד בשכונת וסטמינסטר שבלונדון, לאב אנגלי ולאם הודית. בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 1: אימת הפנטום" גילם קרסון דמויות נוספות, את לוט דוד, סנטור מפדרציית הסחר, ואת אנטידר ויליאמס, טייס בספינה בה נמצאים קווי-גון ג'ין (ליאם ניסן) ואובי ואן קנובי (יואן מקגרגור).
בטלוויזיה הופיע קרסון בפרק בסדרה "הנוכלים" בתפקיד חובב סרטים בוליוודיים, בסדרת הריגול "ספוקס", ובסדרה הקומית "צוות איי טי". הוא דיבב דמויות של חייזרים בפרקים אחדים בסדרה "דוקטור הו". בין השאר דיבב יצורים מגזע האוד, שהיו משועבדים לבני האדם.
ב-2007 החל קרסון להופיע בסדרת בית הספר של ה-BBC "דרך ווטרלו" בתפקיד הסחטן סטיוארט הורדלי.
קרסון שיחק בתפקיד קטן בסיטקום של ה-BBC "לא ממש סיטקום" (Outnumbered) וגילם דמות בשם ראבי בארוחה חגיגית שערכו סו ופיט.
ב-2010 כיכב קרסון בעונה השלישית של הסדרה הקומית "How Not to Live Your Life" של ערוץ BBC3 לצדם של דן קלארק ודייוויד ארמנד.