מיטלשמרץ

רקע היסטורי

המונח מיטלשמרץ היה בשימוש לראשונה על ידי פהלינג בשנת 1881, על מנת לאפיין תופעה של כאב אגן במהלך אמצע המחזור החודשי הנשי, מאז מספר תגליות תרמו להבנה טובה יותר של התופעה. ב-1904 וואן דר וול זיהה את מערכת היחסים בין שינוי טמפרטורת הגוף במהלך אמצע המחזור לבין הניבוי של מועד תחילת הווסת. בשנת 1937 רובינשטיין הוכיח את הקשר בין הווסת לבין הביוץ באמצעות שיטה ציטולוגית. שיטה זו מבוססת על בדיקות של תאים מהנוזלים בגוף, במקרה זה הנוזלים נלקחו מהנרתיק. לאחרונה, זאצ'אריס גילה שבממוצע המרווח בין דימום הווסת הראשוני שהאישה חווה לבין תקופת הביוץ הראשונה יש תקופה של בערך 24 חודשים. כמו כן, במהלך השנתיים הראשונות שלאחר הביוץ 55 עד 82 אחוז מהמחזורים הם חסרי ביוץ, אך 5 שנים לאחר דימום הווסת הראשוני הביוץ מתרחש ב-80 אחוז מהמחזורים החודשיים. ההערכה היא ש-6 אחוזים ממחזורי הביוץ מאופיינים בכאב. בשנת 1980 אוהריקילי הוכיח שהמיטלשמרץ הוא סימפטום המעיד על כך שהביוץ עתיד להתרחש בקרוב. הוא ביצע מחקר שבו עקב אחרי קבוצה של 96 נשים ומדד באופן יומיומי את ההורמון המחלמן (LH) מאמצע השלב הפוליקולרי של המחזור ואילך. כמו כן, בו זמנית הוא תיעד את הקוטר של הזקיק המתפתח. התוצאות שהתקבלו העידו על כך ש-77 אחוזים מהמטופלות חלו ביום שבו הייתה קפיצה של ריכוז ה-LH. כאשר הם ניתחו את התוצאות בשילוב עם תוצאות בדיקת אולטרסאונד, על מנת לקבוע את זמן הביוץ, הם גילו שהכאב התרחש 24 עד 28 שעות אצל 91 אחוז מהנשים.

תסמינים ואבחון

מיטלשמרץ מאופיין על ידי כאבים בבטן התחתונה ובאגן ומתרחש בערך באמצע המחזור החודשי של האישה. הכאב בדרך כלל מופיע פתאום ואורך שש עד שמונה שעות, וממוקם ברביע התחתון של הבטן. במקרים חמורים יותר הכאב יכול להיות מאופיין על ידי כאב ציפקי, כאב הנמצא באזור הקרום הנמצא בחלל הבטן ומקיף את האיברים הפנימיים. כמו כן, הכאב יכול לארוך שניים עד שלושה ימים. במרבית המקרים ההיסטוריה של המטופלת מספיקה על מנת לתעד את המקרה ככאב חוזר ונשנה באמצע המחזור הגורם לחוסר נוחות בינונית. הביוץ מתרחש בכל מחזור באופן אקראי בין שתי השחלות, אך עם זאת בדרך כלל הכאב יישאר באותו צד מן מחזור אחד למשנהו.
האבחון של המיטלשמרץ מבוסס על מידע היסטורי של המטופלת, על בדיקה גופנית ולאחרונה על ידי בדיקת אולטרסאונד של אזור האגן. לא קיימת דרך אבחון שמסוגלת להוכיח שמצב זה הוא הגורם לכאב. לכן, האבחנה היא על ידי שלילת גורמים אחרים לכאב.בדיקה גינקולוגית המבוצעת באמצע המחזור לא מראה בדרך כלל על שום חריגות. בנוסף לכך, בדיקה פיזית של הבטן התחתונה תיתן ממצאים נורמליים גם כן. כמו כן, בבדיקה של האגן ניתן יהיה למצוא את ריר צוואר הרחם, אשר לאחר כמה ימים לאחר הביוץ פרוגסטרון הופך את ההפרשה הזו לריר דביק. אם הכאב הוא ממושך ו/או מחמיר, קיימות שיטות  אבחון אחרות כגון בדיקת אולטרסאונד של הבטן, שאותן ניתן לבצע על מנת לשלול גורמים אחרים העלולים לגרום לאותו כאב בטן. המיטלשמרץ לעיתים מאובחן באופן מוטעה כדלקת התוספתן והוא למעשה אחד של אבחנות המבדלות עבור דלקת התוספתן אצל נשים בגיל הפוריות.

טיפול

הכאב הוא לא מזיק ולא מסמל על נוכחות של מחלה. בדרך כלל, שום טיפול אינו הכרחי. משככי כאבים עשויים להיות נחוצים במקרים של כאב אינטנסיבי או ממושך. טיפול הורמונלי למניעת הריון יכול להילקח כדי למנוע ביוץ, וכתוצאה מכך הכאב נמנע גם כן- זו הדרך היחידה הידועה כיום למניעה של הכאב.

תועלת

נשים בעלות מודעות לפוריות עשויות למצוא את המיטשמרץ מועיל כסימן משני בזיהוי ביוץ. עם זאת, זמן החיים הנורמלי של הזרע הוא עד חמישה ימים, ולכן מיטלשמרץ לבדו אינו מספק התראה מספיקה כדי למנוע הריון. כמו כן, כאב מינורי באזור הבטן הוא כאב שכיח שקיימים לו מגוון סיבות וגורמים. על כן, כאמור מיטלשמרץ לבדו לא יכול לשמש כאישור על התחלה של תקופת הפוריות שלאחר הביוץ.