תהילים א'

סוג המזמור

במזמור זה אין תפילה הפונה לה' בלשון נוכח, לא בקשה ולא שבח או תלונה. על כן, מבחינת שיוך המזמור לסוגה, יש חוקרים הטוענים כי יש לשייך את המזמור לסוגת מזמורי חכמה מאחר שהוא מעמת בין הטיפוס של הרשע לטיפוס של הצדיק, בדומה למזמורים נוספים בסוגה זו (כמו תהילים ע"ז). חוקרים אחרים מסווגים את המזמור כמזמור ברכה בשל הברכה המופיעה בראש המזמור וזיקתה לברכה בראש נבואת ירמיהו:"בָּרוּךְ הַגֶּבֶר". ויש הסוברים כי זהו מזמור תורה המבוסס על אזכורה של התורה ודרכם של הצדיקים במזמור זה כמו גם אוצר המילים המאפיין מזמורי תודה.

זמן חיבורו של המזמור

למזמור קווים מקבילים בלשון ובסגנון עם הנבואה בספר ירמיהו, פרק י"ז, פסוקים ה'-ו' ובספר יהושע, פרק א', פסוק ח'. מהדמיון בין הכתובים הללו יש שסברו כי ירמיהו ויהושע הכניסו קטעים מתוך המזמור לדברים, או שמא בעל המזמור שאב השראה מנבואות ירמיהו ומספר יהושע. כמו כן, קיימת אפשרות כי השניים - ירמיהו ומשורר המזמור הכניסו לטקסט דימויים מאותו מקור. ייתכן אף שמשורר תהילים שילב את שני הטקסטים במזמורו. מכאן למדו חוקרים כי זמן חיבורו זהה לזמן חיבורם של ספר ירמיהו, ויהושע.

מיקומו של המזמור

הקובץ הראשון מבין חמשת הקבצים מהם מורכב ספר תהילים נגמר בתהילים מ"א, אולם לדעת החוקרים קשה להניח שתהילים א' או תהילים ב' היו מלכתחילה חלק מן הקובץ הראשון של ספר תהילים. עדות לכך יש בעובדה ששם מחבר הפרקים הללו לא צוין, להבדיל משאר פרקי הקובץ הראשון המיוחס לדוד. סביר יותר שכאשר תהילים ב' התפרש באופן משיחי ונקשר לדמותו של דוד המלך, צורף המזמור לקובץ המזמורים המיוחסים לדוד. נראה שלאחר שהושלם חיבורו של ספר תהילים נוסף מזמור א' כמבוא לספר כולו. הבחירה במזמור זה במזמור פותח לספר נעשתה לאור מכלול של שיקולים. השיקול הראשון במעלה הוא השיקול התאולוגי. המזמור משקף תפיסה על פיה בעולם שולטים סדרי מוסר המתקיימים ופועלים מכוח הצו האלוהי, ומכאן שההשגחה האלוהית היא צפויה והכרחית כאחד, וגם מפליאה לפקח על הברואים כולם. כך המזמור מבטא את הנחת היסוד שבלעדיה לא ייתכן, לפי השקפת המקרא, קשר של ממש עם האל. ובאותה העת הוא מביע את הגישה שעומדת ביסוד ראיית העולם של הפרושים שאומרת שהעיסוק בתורה ובמצוות הוא היענות האדם לדרישות האל, ובכך המזמור יוצר את הזיקה ההדדית בין לימוד תורה לחסידות ולצדקה. שיקול נוסף, משני, לבחירה לפתוח במזמור זה את ספר תהלים הוא שיקול ספרותי-צורני. בין תהילים א' לתהלים ב' קיים קשר תוכני ולשוני. וכן קיים קשר בין השניים הללו לבין תהילים מ"א ומשום כך, הם משמשים יחד כמסגרת ספרותית לקובץ הראשון של המזמורים בספר תהילים.
גם הרעיון המובע בפתיחת המזמור, על הדרך הראויה עבור הצדיק ועל העימות בין דרכו לבין דרכו של הרשע קושרת בין המזמור, שמהווה לא רק פתיחה לספר תהילים אלא פתיחה לחטיבת הכתובים כולה, לבין התורה וספרות נביאים בהן מודגשות חשיבות קיום המצוות ותורת ה'. אחד הפסוקים האחרונים בספר מלאכי החותם את חטיבת הנביאים הוא "זִכְרוּ תּוֹרַת מֹשֶׁה עַבְדִּי אֲשֶׁר צִוִּיתִי אוֹתוֹ בְחֹרֵב עַל כׇּל יִשְׂרָאֵל חֻקִּים וּמִשְׁפָּטִים." (ספר מלאכי, פרק ג', פסוק כ"ב).
גם בפרשנות המסורתית נומק מיקומו של המזמור בשל מרכזיות נושאיו התאולוגיים: "וכלל דוד בזה המזמור תורת האדם ומה שראוי לו לעשות בזה העולם, והגמול הטוב לצדיקים והעונש לרשעים; והוא מזמור נכבד מאוד, לפיכך החל ספרו בו" (רד"ק בפירושו לספר תהילים, פרק א', פסוק א').
עמוס חכם הציע כי המזמור עומד בראש ספר תהילים בתור אזהרה למתפלל. כיוון שספר תהילים כולו הוא ספר תפילות, המזמור הראשון משמש כאזהרה למתפלל, שכדי שתפילתו תהיה רצויה, עליו להתרחק מדרכם של הרשעים ולהרבות עיסוקו בתורת ה'.

מבנה המזמור ותוכנו

המזמור הוא בן שישה פסוקים ומחולק לשלושה חלקים שווים, שני פסוקים לכל חלק. בפסוקים א'-ב' מתואר ההבדל שבין מעשי הצדיקים למעשי הרשעים. בפסוקים ה'-ו' מתואר הגמול הצפוי לצדיקים ולרשעים. בתווך, בפסוקים ג'-ד', מתואר הניגוד שבין דמותו של הצדיק לבין דמותו של הרשע באמצעות הנגדה בין עץ לבין מוץ. קיימת סימטריה הבאה לידי ביטוי בהצגת הדמויות, דמות הצדיק ודמות הרשע. המזמור בנוי ממבנה כיאסטי המבליט את הניגוד בין הצדיקים לרשעים וגמולם.
במזמור נאמרים דברי מוסר וחכמה על אודות ההבדל שבין הצדיקים ומעשיהם לבין הרשעים ומעשיהם. בתחילה, מתוארים מעשי הצדיקים על דרך השלילה: "לֹא הָלַךְ...  לֹא עָמָד... לֹא יָשָׁב" ובהמשך מובעים הדברים על דרך החיוב: "כִּי אִם בְּתוֹרַת ה' חֶפְצוֹ וּבְתוֹרָתוֹ יֶהְגֶּה יוֹמָם וָלָיְלָה".
הן מעשי הצדיקים והן מעשי הרשעים מתוארים באופן כללי ונרחב ביותר: הרשע הולך "...בַּעֲצַת רְשָׁעִים וּבְדֶרֶךְ חַטָּאִים..." בניגוד לצדיק שחפץ "בְּתוֹרַת ה'". ייתכן, שהכוונה היא לרמוז על כך שכל המתרחק ונוטה מתורת ה' סופו לחטוא.
נראה כי השם הכולל לרשעים ולחוטאים במזמור אינו מכוון כלפי כת או קבוצה ספציפית שדעתם סטתה מדת ישראל אלא פונה כלפי הפושעים בכללם העושים דברים רעים שנוגעים ליחסים שבין אדם לחברו.

דרך רשעים תאבד

"דרך רשעים תאבד" הוא ביטוי מקראי המופיע בפסוק ו' במזמור. בכתוב נאמר כי רשעים לא יזכו להגנתו של ה' ולכן הם יאבדו את דרכם כלומר נידונים למוות. הביטוי "דרך רשעים תאבד" שגור בעברית המודרנית ופירושו משאלת לב מוצדקת.

משל

בפסוקים ג'-ד' מתואר על דרך המשל הצדיק "כְּעֵץ שָׁתוּל עַל פַּלְגֵי מָיִם אֲשֶׁר פִּרְיוֹ יִתֵּן בְּעִתּוֹ" ואילו הרשע מתואר "כַּמֹּץ אֲשֶׁר תִּדְּפֶנּוּ רוּחַ". יש אומרים שהמשל נועד לתאר את הגמול הטוב לו זוכה הצדיק ואת העונש בו לוקה הרשע. אחרים אומרים כי המשל מתאר את דרך החיים של הצדיק לעומת דרך החיים של הרשע. משל דומה למשל זה נמצא בספר ירמיה, פרק י"ז.

הזדהות הצדיק עם הטבע

המכנה המשותף לשלושת איברי הדימוי של הצדיק "וְהָיָה כְּעֵץ שָׁתוּל עַל פַּלְגֵי מָיִם אֲשֶׁר פִּרְיוֹ יִתֵּן בְּעִתּוֹ וְעָלֵהוּ לֹא יִבּוֹל וְכֹל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה יַצְלִיחַ" הוא שהצדיק "חי" עם סדרי הטבע, הוא נהנה ממה שהטבע מעניק, ועל כן, בהתאם לסדריו הוא יכול להעניק מעצמו בתמורה. הרשע לעומתו, נפגע ונדחה על ידי הטבע "כַּמֹּץ אֲשֶׁר תִּדְּפֶנּוּ רוּחַ".

תקבולת כיאסטית

פסוק ו': , בנוי מתקבולת כיאסטית. ההקבלה מביעה את הניגוד בין דרכו של הצדיק לבין דרכו של הרשע:
כִּי-יוֹדֵעַ ה', דֶּרֶךְ צַדִּיקִים; 
 וְדֶרֶךְ רְשָׁעִים תֹּאבֵד

ביהדות

הפרק (ביחד עם תהילים ב', ג' וד') נאמר בקצת קהילות לאחר תפילת ערבית של ליל יום כיפור, והוא נחשב כסגולה להנצל מטומאת קרי ביום הקדוש.
הפרק נחשב כסגולה למניעת הפלות.

בנצרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

המזמור בספרות חז"ל

בתלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י', עמוד א' מובא הציטוט הבא בשם רבי שמואל בר נחמני: "כל פרשה שהיתה חביבה על דוד פתח בה באשרי וסיים בה באשרי פתח באשרי דכתיב 'אשרי האיש' (ספר תהילים, פרק א', פסוק א') וסיים באשרי דכתיב 'אשרי כל חוסי בו' (ספר תהילים, פרק ב', פסוק י"ב).". ניתן לראות, אם כן, שמזמורים א' וב' נחשבו למזמור אחד בתקופת האמוראים.
במשנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה ב' אומר רבי חנינא בן תרדיון "שנים שיושבין ואין ביניהן דברי תורה, הרי זה מושב לצים, שנאמר 'ובמושב לצים לא ישב'" ובכך מצטט את פסוק א' מתהילים א'. בהמשך דבריו הוא אף קושר בין הפסוקים שבסוף ספר מלאכי לאלה בתחילת ספר תהילים.

המזמור בתרבות

המשורר ג'ון מילטון תרגם את תהילים א' לאנגלית בשנת 1653. המשורר הסקוטי רוברט ברנס כתב בשנת 1781 פראפרזה על המזמור שנפתחת במשפט: "The man, in life wherever plac'd,
...
Who walks not in the wicked's way," (Paraphrase Of The First Psalm).
הזמר קים היל הקליט ביצוע מודרני למזמור.