רוברט סנט ג'ון

התחלה

סנט ג'ון נולד בשיקגו, אילינוי, ב-9 במרץ 1902, להוריו ג'ון (רוקח במקצועו) ואמי (ארצ'ר לפני הנישואין) (אחות במקצועה). ב-1904 נולד אחיו ארצ'ר (1904-1955), לימים עיתונאי מוכר בזכות עצמו ומי שייסד ב-1947 את "הוצאת סנט ג'ון" הניו יורקית (מנהטן). המשפחה עברה ב-1910 לאוק פארק - פרבר אמיד במערב שיקגו. בין חבריו של סנט ג'ון לבית הספר היה גם ארנסט המינגוויי, ואביו של המינגוויי אף היה רופא המשפחה. לימים סיפר סנט ג'ון שהמורה לאנגלית שלו ושל המינגוויי אמר להם בהזדמנות מסוימת, כי "אף אחד מכם לא יידע לכתוב כהלכה". 
ב-1917 נפטר אביו של סנט ג'ון מסרטן וזמן מה אחר כך נישאה האם מחדש. סנט ג'ון בן ה-16, שיקר לשלטונות צבא ארצות הברית באשר לגילו, התגייס לצי ולחם במלחמת העולם הראשונה, לחופי צרפת.

כתב-חוקר

סנט ג'ון חזר לשיקגו בתום המלחמה, החל ללמוד בטריניטי קולג' בהארטפורד, קונטיקט, תוך שהוא משמש ככתב בעיתון "הארטפורד קוראנט", אך סולק משם במהרה בשל חשיפת צנזורה שניסה נשיא הקולג' להטיל על אחד המורים לאנגלית שם. לאחר מכן היה כתב ב"שיקגו דיילי ניוז" וב"שיקגו אמריקן". ב-1923 יסד יחד עם אחיו את העיתון "קיקרו טריביון", בקיקרו, פרבר של שיקגו. בכך הוא הפך בגיל 21 לבעלים והעורך הצעיר ביותר של עיתון כלשהו בארצות הברית. זמן קצר אחר כך ייסד אחיו ארצ'ר עיתון משלו "ברווין טריביון", בברווין, עיר סמוכה לקיקרו. 
העיתון של סנט ג'ון נתפס כעיתון-חוקר חודרני מדי, עד כי ב-6 באפריל 1925 הוא הוכה נמרצות על ידי בריוניו של אל קאפונה, שליטו הבלתי מעורער באותה עת של העולם התחתון של שיקגו ואחיו ארצ'ר אף נורה ונפצע. כשסנט ג'ון הגיש תלונה במשטרה על התקיפה הוא הופגש למחרת היום עם "פני צלקת" עצמו. קאפונה הציע לסנט ג'ון פיצוי כספי על ההכאה (סנט ג'ון סירב לקבל) והתנצל עליה באומרו שבדרך כלל הוא שמח על תחקירים מהסוג שפרסם סנט ג'ון בעיתונו, בהיותם מעין פרסומות עבורו. למרות כל זאת, זמן מה אחרי כן קנה קאפונה את העיתון וסנט ג'ון נאלץ להתפטר ועבר לתקופה קצרה לברווין, לעבוד שם עם אחיו בברווין טריביון. ב-1927 נפרדו דרכי האחים סנט ג'ון, כאשר האח הגדול קיבל מישרה של עורך משנה בעיתון בעיר רוטלנד בורמונט.
סנט ג'ון נישא לראשונה לאידה גואריארי, אך הנישואין הותרו.

AP

בראשית שנות השלושים הצטרף סנט ג'ון ל-AP ובמסגרת תפקידו "כיסה" ב-1932 את מערכת הבחירות של פרנקלין רוזוולט. ב-1939 נסע סנט ג'ון לאירופה, בשליחות עיתונאית לקראת המלחמה החדשה שעמדה בפתח. הוא שהה בראשית מלחמת העולם השנייה בבולגריה, רומניה ויוגוסלביה וסיקר עבור סוכנות הידיעות AP את התקדמות הצבא הגרמני הכובש בשלוש המדינות הללו. הוא אף נפצע בהפצצה אווירית גרמנית על הרכבת בה נסע ונותר לאחר מכן, עד יום מותו, עם רסיסים ברגלו הימנית, שריד מאותה פציעה. 
היה זה במהלך אותה תקופה, בפוגרום שערכו הפשיסטים הרומנים ביהודי בוקרשט ב-1941, שהוא נתקל לראשונה באנטישמיות רצחנית, שהפכה אותו לציוני ואוהד ישראל לשארית ימי חייו. 170 יהודים עונו ונרצחו באותו פוגרום והוא עצמו הציל משפחה יהודית מציפורני הפורעים.
סנט ג'ון עזב את אירופה לקהיר, בתום שנתיים של סיקור עיתונאי עבור AP, כשהנאצים כבשו את הבלקן ומשם חזר לניו יורק וכתב את ספרו הראשון על הרפתקאותיו ביוגוסלביה - (From the Land of Silent People" (Doubleday, Doran & co. inc, 1942", ספר שהפך לרב מכר.

שדר רדיו NBC

משסיים את כתיבת הספר והיות ו-AP התנגדה לכך שעובדיה יכתבו ספרים, עבר סנט ג'ון לרדיו NBC, שם פיתח קריירה כשדרן רדיו. בין השאר הוא היה זה ששידר לאמריקה בעת ה-D day,‏ 6 ביוני 1944, יום הנחיתה של צבאות הברית בנורמנדי. הוא אף זכה להיות הראשון שבישר לאומה האמריקאית על כניעת יפן לארצות הברית ב-14 באוגוסט 1945, סיום מלחמת העולם השנייה.
בתקופת מלחמת השחרור ב-1948 החל בסיקור עיתונאי של מדינת ישראל ומאבקיה, ומאז נחשב למומחה לענייני המזרח התיכון.
ספרו השני של סנט ג'ון על יוגוסלביה, "The Silent People Speak", שיצא לאור ב-1948, בהוצאת "דבלדיי" הביא לסילוקו מ-NBC ומארצות הברית. סיירוס ליאו סלצברגר, הכתב המוביל לענייני חוץ של הניו יורק טיימס באותן שנים טען ב"ניו יורק טיימס בוק רוויו", שהשימוש של סנט ג'ון במקורות קומוניסטיים לצורך כתיבת ספרו הפך אותו לתומך, מבלי להתכוון אולי, בתעמולה הקומוניסטית. אף שמעולם לא היה חבר במפלגה הקומוניסטית ואף לא אהד את מטרותיה, הוא הוקע ב-1950 על ידי אנשי ג'וזף מקארתי, כקומוניסט, פוטר מעבודתו ב-NBC ונאלץ לבלות את חמש עשרה השנים הבאות של חייו בשווייץ.

סופר

עם זאת, הפיטורין הללו איפשרו לסנט ג'ון להפוך לסופר במישרה מלאה. הוא כתב לא פחות מ-23 ספרים לאורך חייו, מרביתם התרכזו במזרח התיכון מנקודת מבט פרו-ישראלית מובהקת ובין השאר כתב גם ביוגרפיות מוערכות על דוד בן-גוריון, אבא אבן וגמאל עבד אל נאצר. בן-גוריון עצמו כינה אותו ה"גויישר הציוני שלנו".
מרבית ספריו הינם ספרי עיון, אך ניתן למצוא ביניהם גם ספרות יפה, כמו "האיש ששיחק בתפקיד אלהים" (הוצאת דבלדיי, 1962), המבוסס באופן חופשי על סיפורו של רודולף קסטנר ועוד. בנוסף לספריו הוא כתב גם מספר רב של מאמרים, שחלקם התפרסמו בנפרד או כחלק מאסופות מאמרים, בספרונים או בחוברות. 
ב-1963 הוענקה לסנט ג'ון אזרחות כבוד של אבו גוש.
בויכוח הסוער שהחל להתנהל בשנות השמונים של המאה העשרים בנוגע לספרה של ג'ואן פיטרס, "מאז ומקדם", והתיזה שלה כי מרבית הפלסטינים הם צאצאי מהגרים ממדינות ערב השכנות ואינם צאצאי מי שישבו בארץ ישראל מאז ומעולם, התייצב סנט ג'ון חד משמעית לצידם של פיטרס, דניאל פייפס, אלי ויזל, ברברה טוכמן ואחרים וכנגד אדוארד סעיד, נורמן פינקלשטיין ועוד.
סנט ג'ון נישא בשנית ב-1965 לרות באס. את ספרו האחרון, אוטוביוגרפיה, הוא הוציא לאור ב-2002, בהיותו בן 100. הוא נפטר ב-6 בפברואר 2003 בוולדורף, מרילנד.