google/wiki40b huggingface dataset:
ג'פרי שנדלר

ג'פרי שנדלר (אנגלית: Jeffrey Shandler) הוא חוקר תרבות יהודית ויידיש, ופרופסור חבר במחלקה למדעי היהדות באוניברסיטת ראטגרס. מחקריו עוסקים בתרבות וספרות יידיש, היהודים והתקשורת, יצוג השואה בתקשורת, פולקלור יהדות מזרח אירופה, ספרות ותרבות יהודי ארצות הברית.

ביוגרפיה

שנדלר קיבל תואר ראשון בספרות מסוורת'מור קולג' (Swarthmore College) בפילדלפיה, ותואר שני ודוקטורט בתוכנית ללימודי יידיש באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. היה עמית פוסט-דוקטורט במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת פנסילבניה. לימד במחלקה לעברית וללימודי יהדות באוניברסיטת ניו יורק, וכיום הוא פרופסור חבר באוניברסיטת ראטגרס.
בשנת 1999 יצא ספרו באנגלית "בזמן שאמריקה צופה: השואה בטלוויזיה" (While America Watches: Televising the Holocaust), אשר בוחן את ייצוג השואה במדיום הטלוויזיוני.
בשנת 2005 יצא ספרו באנגלית "הרפתקאות ביידיש-לנד" (Adventures in Yiddishland), אשר בוחן את השינויים שעברה השפה והתרבות היידית מתום מלחמת העולם השנייה, שבה הייתה שפה חיה ושימשה כשפת דיבור יום-יומית, לשפה בעלת משמעויות סימבוליות.
בשנת 2006 תרגם שנדלר את הספר "אמיל וקארל", שכתב בשנת 1938 הסופר היידי יעקב גלאטשטיין.
בשנת 2009 יצא ספרו באנגלית "יהודים, אלוהים ווידאוטייפ: דת ומדיה בארצות הברית" (Jews, God, and videotape: religion and media in America), אשר בוחן את השפעות אמצעי המדיה והתקשורת החדשים על החיים והטקסים היהודים בארצות הברית במחצית המאה האחרונה.
שנדלר חי עם בן זוגו, סטיוארט שיר.
סוחוי Su-57

פיתוח המטוס

בשנות השמונים המאוחרות החלה ברית המועצות בחיפוש אחר מטוס קרב מהדור הבא אשר יחליף את מטוסי הקרב המתיישנים מיג 29 ו-Su-27. שני פרויקטים הוצעו כדי לענות על צורך זה, סוחוי Su-47 ופרויקט מיקויאן 1.44. בשנת 2002, סוחוי נבחרה להוביל את תכנון מטוס הקרב החדש.
ב-8 באוגוסט 2007, מפקד חיל האוויר הרוסי, הגנרל אלכסנדר זלין צוטט על ידי סוכנויות ידיעות רוסיות כמי שאמר ששלב הפיתוח של תוכנית PAK FA הושלם, ובניית המטוס הראשון כבר החלה. זלין גם אמר כי עד 2009 יקבל חיל האוויר בין שלושה לחמישה מטוסים. באוגוסט 2011 דחה זלין את השלמת התוכנית בחמש שנים לפחות: "נקבל את האבטיפוס של T-50 ב-2013, אך הייצור הסדרתי לא יתחיל עד 2014-2015". כמקובל בפרויקטים בסדר גודל כזה, ייתכנו בהחלט דחיות נוספות; למעשה, סגן שר הביטחון הרוסי לשעבר, ויטלי שלוקוב, אמר כי הוא מפקפק ביכולתה של התעשייה הרוסית לייצר מטוסים מדגם זה במספרים משמעותיים.
ב 13.7.18 פורסם בתקשורת הישראלית, כי הייצור נתקל בקשיים רבים.

טיסות מבחן

טיסת הבכורה נדחתה שוב ושוב מאז 2007, בגלל מספר בעיות טכניות שלא פורטו. מפקד חיל האוויר אלכסנדר זלין הודה באוגוסט 2009, כי בעיות טכניות במנוע נשארו לא פתורות. ב-28 בפברואר 2009, הודיע מנכ"ל סוחוי, מיכאיל פוגוסיין כי שלדת המטוסים כמעט מוכנה וכי האב טיפוס הראשון צריך להיות מוכן עד אוגוסט 2009. חצי שנה לאחר מכן הוסיף גם כי הטיסה הראשונה תהיה עד סוף השנה. 
קונסטנטין מקיינקו, סגן ראש מרכז מוסקבה לניתוחים של אסטרטגיות וטכנולוגיות, אמר כי "גם עם עיכובים", המטוס יטוס את טיסתו הראשונה בין ינואר לפברואר, והוסיף כי יידרשו חמש עד 10 שנים לייצור מסחרי.
ב-8 בדצמבר 2009, הודיע ​​סגן ראש הממשלה סרגיי איבנוב, כי הניסויים הראשונים עם מטוס הדור החמישי יתחילו בשנת 2010. המבחן הראשון למטוס היה נסיעה על המסלול והוא הסתיים בהצלחה ב-24 בדצמבר 2009. טיסת הבכורה של המטוס נערכה ב-29 בינואר 2010 בבסיס חיל האוויר הרוסי דזמג'י (Komsomolsk-on-Amur Dzemgi Airport). המטוס הוטס על ידי גיבור רוסיה סרגיי בוגדן וטיסתו נמשכה 47 דקות.
אב טיפוס שני תוכנן להצטרף לבדיקות הטיסה ברבעון הרביעי של 2010, אך נדחה. ב-3 במרץ 2011, דווח כי המטוס השני ביצע טיסת מבחן מוצלחת של 44 דקות. לשני המטוסים הראשונים חסרים מערכות המכ"ם ובקרת נשק אך המטוס השלישי והרביעי יהיו בעלי יכולות אלו.
ב-22 בנובמבר 2011, המטוס השלישי, T-50-3 המריא את טיסת הבכורה שלו משדה התעופה בקומסומולסק, והוטס על ידי סרגיי בוגדן. המטוס שהה באוויר יותר משעה. אב הטיפוס הרביעי ביצע את טיסת הבכורה בדצמבר 2012 והחמישי באוקטובר 2013.
ב-18 בספטמבר 2015 נערכו ניסויים משלימים במטוס וב-17 בנובמבר 2016 אב טיפוס שביעי ביצע את טיסת המבחן שלו.
במאי 2017 התקשורת הרוסית דיווחה שאב הטיפוס השמיני של המטוס ביצע את טיסת הבכורה שלו בסוף אפריל ממרכז רוסיה לקומסומולסק על אמור, אולם הטיסה נשמרה בסוד ולא פורסמו פרטים או צילומים. הרוסים גם מסרו שבקרוב יחליפו את מנוע החמקן למנוע בעל ביצועים משופרים].

גרסאות נוספות למטוס

גרסה ימית למטוס תיפרס על נושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב ועל נושאות מטוסים רוסיות עתידיות.
הועלו שמועות שבעתיד יחל גם פיתוח מטוס קרב קטן מדור חמישי (בטווח ה-F-35) ואלכסיי פדורוב הגיב על כך כי כל החלטה על יישום טכנולוגיות דור חמישי לייצור מטוס קרב קטן תתקבל רק לאחר יצור סדרתי של הסוחוי החדש שיהווה את הבסיס לגרסה המוקטנת.

גלריה

בסלון האווירי במוסקבה 2013:
קרב הנהר פיאווה

רקע היסטורי

לאחר שרוסיה יצאה מהמלחמת ב-1917, התרכז הצבא האוסטרו-הונגרי בעזרת עמיתיו מהצבא הגרמני בחזית האיטלקית כדי להכניע את איטליה ולהוציא אותה מהמלחמה. ב-24 באוקטובר 1917 פתחו האוסטרים והגרמנים בקרב קפורטו, ותוך זמן קצר גרמו לאיטלקים לסגת נסיגה עמוקה באבידות כבדות בהרוגים, פצועים ושבויים. הצבא האיטלקי נסוג עד לנהר פיאווה ושם הצליחו האיטלקים להקים קו הגנה כדי למנוע מהאוסטרים לנוע לעבר ונציה.
נהר פיאווה מתחיל בהרי האלפים, משם הוא זורם בכוון דרום-מזרח לאורך 220 ק"מ עד לים האדריאטי, צפונית לוונציה. ב-1809 הביסו שם האיטלקים והצרפתים את האוסטרים. לאחר הפשרת השלגים באלפים מתרחב הנהר ומהווה מכשול קשה לחצייה.
הרמטכ"ל האוסטרו-הונגרי ארתור ארץ פון שטראוסנבורג ומפקד הצבא האוסטרו-הונגרי בדרום טירול, קונרד פון הצנדורף הסכימו לבקשתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה, לפתוח בהתקפה רחבת הקף על האיטלקים. התפתחה מחלוקת בין שני המפקדים היכן לתקוף. שטראוסנברג בחר לתקוף בחזית רחבה באזור הנהר פיאווה ואילו פון הצנדורף העדיף לתקוף באזור אסיאגו לעבר ויצ'נזה, חזית בה נחלו תבוסה שנתיים לפני כן בקרב אסיאגו. לבסוף נוהלה המתקפה בשתי החזיתות, דבר שהיה אחת הסיבות לכישלונה.
בראש הצבא האיטלקי עמד ארמנדו דיאז שמונה לאחר שהרמטכ"ל הקודם לואיג'י קדורנה הודח לאחר תבוסת האיטלקים בקרב קפורטו. דיאז נקט הפעם בטקטיקה של הגנה גמישה שבה היה אפשרות לנייד כוחות צבא במהירות ממקום למקום לפי הצרכים המשתנים בשדה הקרב. נוסף לכך הוא העמיד כוח עתודה גדול של 13 דיוויזיות מצוידות ב-6,000 משאיות לשם הגעה מהירה לכל מקום שיש בו צורך.
הכנות האוסטרו-הונגרים לא נעלמו מעיניו של דיאז ובעזרת מודיעין צבאי טוב ידע את שעת ההתקפה - 15 ביוני 1918 בשעה 03.00.

ההתקפה

בשעה 02.30, חצי שעה לפני תחילת ההתקפה, פתחו האיטלקים בהפגזה ארטילרית כבדה לכל אורך חזית הנהר פיאווה.
ההפגזה האטה את התקפת האוסטרים בחלק מהחזית אבל למרות זאת הם הצליחו לצלוח את הנהר ולבסס ראש גשר ברוחב 24 ק"מ ובעומק 8 ק"מ עד שנעצרו לנוכח התנגדות קשה של האיטלקים. הארטילריה האיטלקית הרסה את הגשרים על הפיאווה ומנעה הזרמת תגבורות לחיילים האוסטרים בראש הגשר שמצאו את עצמם לכודים ונתונים להפגזה בלתי פוסקת. בניסיון לחצות את הנהר בחזרה טבעו אלפים מהם.
באותו זמן תקף קונרד פון הצנדורף באזור אסיאגו, אבל נהדף על ידי כוחות בריטים וצרפתים שגרמו לו אבידות כבדות. במקום להפסיק את ההתקפות באזור זה ולחבור לצבא האוסטרו-הונגרי בחזית הפיאווה, העדיף פון הצנדורף להמשיך בהתקפות כושלות במישור אסיאגו.
לאור כישלון ההתקפה נתן הקיסר קרל שלקח על עצמו פיקוד על ההתקפה ב-20 ביוני 1918 פקודת נסיגה. עד 23 ביוני 1918 החזירו האיטלקים לעצמם את כל השטחים שאיבדו בתחילת ההתקפה.

תוצאות הקרב

בקרב הנהר פיאווה נחל הצבא האוסטרו-הונגרי תבוסה קשה. זו הייתה המתקפה הגדולה האחרונה שלו במלחמת העולם הראשונה. בעקבות זאת החלה בו דמורליזציה קשה. קרב זה סימן את התחלת התפוררות הצבא והאימפריה האוסטרו הונגרית, תהליך שהסתיים ארבעה חדשים לאחר מכן בניצחון האיטלקים בקרב ויטוריו ונטו.
ימים ספורים לאחר תום הקרב, ב-8 ביולי, בפוסאלטה די פיאווה, נפצע ארנסט המינגוויי מפגז של תותח שנחת בסמוך לו והרג אדם שעמד בינו למבין מקום נחיתת הפגז. המינגוויי שימש אז כנהג אמבולנס מתנדב. הוא נפצע באורח קשה מפגיעת פצצת מרגמה, בזמן שחזר על אופניים משליחות לקנטינה כדי להביא לחיילים בחזית סיגריות ושוקולד. למרות פציעתו, סחב המינגוויי חייל איטלקי פצוע למקום מבטחים, פעולה שזיכתה אותו במדליית הכסף לגבורה מממשלת איטליה.
הנהר פיאווה מכונה מאז באיטליה כ-Fiume Sacro alla Patria (הנהר הקדוש של המולדת).
רזולוציה חופשית

באלגברה, רזולוציה חופשית היא רזולוציה באמצעות מודולים חופשיים. בדרך כלל מופיעות רזולוציות כאלה בהקשר הרחב יותר של רזולוציות פרויקטיביות, אבל לצורך חישוב מעשי יש לרזולוציות חופשיות יתרונות לא מבוטלים; אכן, עד שהובן תפקידם הכללי של המודולים הפרויקטיביים באלגברה הומולוגית (באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20), נלמדו בעיקר רזולוציות חופשיות. רזולוציות חופשיות מילאו תפקיד מרכזי בעבודות של הילברט על שמורות פולינומיות.

הגדרה

יהי M מודול מעל חוג R. רזולוציה חופשית היא סדרה מדויקת מהצורה \,\dots F_n \rightarrow \dots \rightarrow F_1 \rightarrow F_0 \rightarrow M \rightarrow 0 , שבה המודולים \ F_i חופשיים. אם יש למודול רזולוציה סופית, האורך של הרזולוציה הקצרה ביותר (היינו, האינדקס האחרון n שעבורו \ F_n\neq 0) הוא הממד ההומולוגי של M. למשל, אם M חופשי, הממד ההומולוגי שלו הוא אפס. משפט ה-Syzygy של הילברט (שאותו הוא הוכיח בהקשר של שמורות פולינומיות) קובע שלכל חוג מנה מדורג של חוג פולינומים A יש ממד הומולוגי סופי. למעשה, הממד ההומולוגי של מנה B מקיים \ \dim(A)-\dim(B)\leq hd_A(B) \leq \dim(A), עם שוויון באגף שמאל בדיוק כאשר B הוא חוג כהן-מקולי.
רזולוציה שבה הדרגה של כל \ F_i היא הנמוכה ביותר האפשרית (תחת האילוץ שכך התקיים עבור המרכיבים הקודמים), נקראת רזולוציה מינימלית. רזולוציה כזו היא יחידה, והדרגות של המודולים המשתתפים בה הם מספרי בטי (אנ') של המודול. תכונות נוספות של הרזולוציה מוליכות להגדרות של חוג גורנשטיין, חיתוך מלא ועל-משטח.
תחום שלמות נתרי בעל התכונה שלכל מודול נוצר סופית יש רזולוציה חופשית סופית, הוא תחום פריקות יחידה‏.
יואב כ"ץ

קורות חייו

כ"ץ הוא בוגר המגמה לכתיבה דרמטית בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
כתב מספר תסריטים לסרטי טלוויזיה: "עיניים שלי" שזיכה אותו במועמדות לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 1997, וכן השתתף בכתיבת תסריט הסדרה "ארץ קטנה, איש גדול" בבימויו של אברהם הפנר. כתב במשך למעלה מחמש שנים עבור תוכניות בערוץ הילדים ובטלוויזיה החינוכית. כתב את התסריט לסרט בדרך אל החתולים בבימוי חורחה גורביץ', עיבוד לרומן של יהושע קנז.
בתיאטרון תרגם ועיבד מאנגלית למעלה מעשרים מחזות. בין השאר כתב וביים את ההצגה "מהמטבח באהבה" שזכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנת 1999.
כ"ץ כתב סיפורים קצרים, שניים מהם זכו במקום הראשון בשנים 1992 ו-1993 בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ". קובץ סיפוריו "מולטי סיסטם" זכה בפרס קרן מוזס לספרות לשנת 1999; סיפור הנושא מתוך קובץ זה הועלה במסגרת ההצגה "זוגיות" בתיאטרון הבימה. בשנת 2011 ראה אור הרומן "נתב"ג" בהוצאת עם עובד. תרגם מאנגלית קרוב ל-80 ספרים (נכון לשנת 2018), בהם רבים מכתביו של המינגוויי שראו אור מחדש בעברית, "הטיגריס הלבן" מאת ארווינד אדיגה, וספרים נוספים.
אגנס סמפסון

אגנס סמפסון (באנגלית: Agnes Sampson; הוצאה להורג ב-28 בינואר 1591) הייתה מרפאה (הילרית) סקוטית ומיילדת שהואשמה בכישוף. הייתה מוכרת בשם "האישה החכמה מקית'". סמפסון הייתה מנאשמות משפט המכשפות בצפון ברוויק בסוף המאה השש-עשרה.

רקע

סמפסון התגוררה בקית', סקוטלנד. היא נחשבה לבעלת כוחות ריפוי ושימשה מיילדת בחברה המקומית.
באביב 1590, המלך ג'יימס השישי חזר מאוסלו אחרי שהתחתן עם אן, בתו של מלך דנמרק-נורווגיה. חצר המלוכה הדני היה עסוק מאוד באותה עת במשפטים כנגד מה שהגדירו כמעשי כישוף ומגיה שחורה, מה שהשפיע, מן הסתם, על המלך הצעיר ג'יימס. במסע המלכותי חזרה מדנמרק היה מזג אוויר קשה וסערות. כמה חודשים אחר כך נערך ציד מכשפות בקופנהגן. אחת הקורבנות הראשונים שלו הייתה אנה קולדינגס, אשר, תחת לחץ, חשפה שמות של חמש נשים אחרות, כולן הודו בגרימת סערות על ידי כישוף, ומשלוח שדים לספינת המלכה אן במסעה, כדי לאיים על שלומה. בספטמבר נשלחו שתי נשים לשריפה כמכשפות בעיר קרוננבורג. המלך ג'יימס שמע את החדשות הללו מדנמרק והחליט להקים בית דין משלו בנושא.

מעצר

בתוך כמה חודשים סערה סקוטלנד במצוד מכשפות. רבות מהן נחקרו על ידי המלך עצמו.
אגנס סמפסון הואשמה על ידי גיליס דאנקן ונעצרה יחד עם אחרות בחשד להשתתפות בגיוס הסערה בים. היא נחשדה בכישוף משום ש"ריפאה אנשים"]. יש סברה כי היא ואחרות סומנו על ידי הכנסייה המקומית בשל שימוש בעשבי מרפא. היא עברה עינויים קשים, נקשרה והוכתה, ראשה ושיער גופה גולחו ונבדקו סימני מגע עם השטן בחלקי גופה המוצנעים. בתחילה הכחישה אך בשלב מסוים נשברה והודתה בכל ההאשמות נגדה.
בעיתוני התקופה נכתב כי סיפרה בעדותה באופן חופשי דברים מפלילים ומדהימים על פעולות הכישוף שלה, וכדי לשכנע באמיתות אשמתה אף העידה על תוכן שיחות פרטיות בין המלך הצעיר לכלתו במסעם, באופן שלא הותיר ספק ביכולות הכישוף שלה.
על פי הגרסה הרשמית, המלך ג'יימס לא היה בטוח שאגנס סימפסון אשמה, אך הווידוי האחרון שיכנע אותו. סמפסון נלקחה למצודת קסטלהיל, ושם שרפו אותה על המוקד.

הנצחה

יש שמועות כי רוח רפאים המופיעה כגופה העירום והמעונה של אגנס נראתה משוטטת בארמון הולירוד.
דמותה של סמפסון נבחרה על ידי האמנית הפמיניסטית ג'ודי שיקגו לעבודת מיצג בשם "ארוחת הערב". בעבודה, שהועלתה בין השנים 1974–1979, הועלו דמויות של נשים אמיתיות ומיתולוגיות מן ההיסטוריה האנושית, וכן נכתבו שמות 999 נשים נוספות על  הרצפה.
הועלה מחזה אודותיה, "סימן המכשפה"על ידי טימותי נאוורס, בפסטיבל ב לונדון ב-2017. 
סמפסון מוזכרת מספר פעמים בספר "צילו של הלילה", מעין סיפור אגדה למבוגרים על מפגש יצורים דמיוניים עם אנשים, שכתבה דבורה הרקנס.
המבורגר באנהוף

היסטוריה

תחנת הרכבת נבנתה על פי תוכניות האדריכל פרידריך נויהאוס בין השנים 1846–1847. תחנה זו היא אחת התחנות הראשונות שנבנו בגרמניה ואחת היחידות מתקופה זו הקיימת כיום. הבניין הפסיק לשמש כתחנת רכבת בשנת 1884 כשקו הרכבות צפונה הופנה לתחנת הרכבת להרטר (Lehrter Bahnhof) שפעלה במקום בו עומדת כיום תחנת הרכבת המרכזית של ברלין.

הקמת המוזיאון

המבנה נזוק בצורה קשה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר שיפוץ המבנה הוקם בו בשנת 1996 "מוזיאון ההווה לאמנות מודרנית", בו מוצגות, בין היתר, יצירות מאת אנסלם קיפר, רוי ליכטנשטיין, אנדי וורהול, ריצ'רד לונג.
מאז שנת 2004 ועד שנת 2010 יציג המוזיאון יצירות מאוסף פרידריך כריסטיאן פליק.
גרטרוד אדרלה

ביוגרפיה

אדרלה נולדה במנהטן, ניו יורק, ארצות הברית אחות שלישית מבין שישה אחים למהגרים גרמנים.

שיאנית עולם

בתחרות שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ארצות הברית ב-17 באוגוסט 1919 קבעה אדרלה במשחה ל-880 יארד חופשי (800 מטר חופשי) שיא עולם יסוד בתוצאה של 13:19.0 דקות ובכך הייתה לשחיינית הצעירה ביותר שקבעה שיא עולם בשחייה, בגיל 13 שנה ו-298 ימים. שיא זה החזיק מעמד 6 שנים ונשבר על ידי אתל מקגרי מארצות הברית (12:58.2 דקות). בתחרות שנערכה באינדיאנפוליס ב-4 באוגוסט 1922 היא קבעה במשחה ל-400 מטר שיא עולם חדש של 5:53.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של הילדה ג'יימס מבריטניה (6:16.6 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת ל-6 דקות. שיא זה החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי מרתה נורליוס מארצות הברית (5:51.4 דקות)
בתחרות שנערכה בניוארק, ניו ג'רזי, ארצות הברית ב-30 ביוני 1923 קבעה אדרלה במשחה ל-100 מטר שיא עולם חדש של 1:12.8 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של בת ארצה אתלדה בלייבטריי (1:13.6 דקות).

מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת פריז (1924) זכתה אדרלה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:58.8 דקות, לפני בריטניה (5:17.0 דקות) ושוודיה (5:35.6 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.2 דקות, אחרי בנות ארצה אתל לאקי (1:12.4 דקות) ומאריצ'ן ווסלאו (1:12.8 דקות). בשלב חצי הגמר קבעה ווסלאו שיא עולם חדש (1:12.2 דקות) שיפור לשיא העולם בן השנה של אדרלה (1:12.8 דקות). מאחר שציפתה לזכות ב-3 מדליות זהב, היא אמרה שזו הייתה אחת האכזבות הגדולות בקריירה שלה.
בשנת 1925 עברה אדרלה להיות שחיינית מקצוענית.

שחיינית מרתון במים פתוחים

היא שחתה מפארק באטרי שבמנהטן לסנדי הוק שבניו ג'רזי, מרחק של 22 מייל בתוצאה של 7:11 שעות. שיא זה החזיק מעמד 81 שנה עד שנשבר על ידי תמי ון וייס מאוסטריה. ב-25 באוגוסט 1925 היא ניסתה לחצות בשחייה את תעלת לאמאנש אך כשלה.
אדרלה התאמנה לצליחת תעלת לאמאנש בהדרכתו של ביל בורגס, מי שהיה לצולח בשחייה השני בהיסטוריה את התעלה בשנת 1911. ב-6 באוגוסט 1926 צלחה אדרלה בשחיית סולו את תעלת לאמאנש מפה-דה-קאלה שבצפון צרפת לחוף בקנט, אנגליה בתוצאה המהירה ביותר באותה העת של 14:34 שעות וכך הייתה לצולחת אישה הראשונה בהיסטוריה והצולחת השישית בכלל. שיא זה החזיק מעמד עד שנת 1950 שפלורנס צ'דוויק מארצות הברית שיפרה אותו והעמידה אותו על תוצאה של 13:20 שעות. עם שובה לארצות הברית היא זכתה ל"מצעד פסנוע" בשדרת הגיבורים בברודוויי, מנהטן.
דורון אורן

דורון אורן (נולד ב-20 במרץ 1969) הוא זמר, שחקן ומדבב ישראלי.

ביוגרפיה

בשנת 1992 הנחה אורן את התוכנית "להיט בראש". הוא השתתף בקדם-אירוויזיון 1996 עם השיר "מאבד צורה" שזכה במקום ה-11.
כעבור שלוש שנים השתתף עם להקת עדן באירוויזיון בשנת 1999 וסיים עימה במקום החמישי. 
אורן השתתף כזמר בתזמורת של אלדד שרים בתוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים". 
הוא השתתף מספר הפקות לילדים ביניהם "שורום זורום" ובמספר פרסומות לטלוויזיה. השתתף כזמר ליווי בפסטיגל ודיבב בסרטים וסדות טלוויזיה מצוירות וביניהם "בת הים הקטנה", "טוטלי ספייס", בסדרה "אגדות אנדרסן", "נילוס איש החלומות", "ממלכת אוקיאנה" ובסדרה "גיבורי האור".
במרץ 2012 הוא השתתף באופרת הרוק "כמעט נורמלי" "בבימויו של חנן שניר, בתיאטרון הבימה, לצידם של איילת רובינסון והראל סקעת.
יונתן ברג

ביוגרפיה

ברג גדל במשפחה דתית ביישוב פסגות שבהרי בנימין, ולמד בישיבה תיכונית אותה עזב בגיל 16. בשירותו הצבאי שירת בנח"ל והשתתף במבצע חומת מגן. בוגר תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב ותואר שני באוניברסיטת חיפה. ברג הוא ביבליותרפיסט במקצועו, ובנוסף כותב כיום באתר וואלה!.
בשנת 2012 הוציא ברג את ספרו "מפרשים קשים", בהוצאת "קשב לשירה" של רפי וייכרט. הספר התקבל בביקורות חמות, וזיכה אותו בפרס יהודה עמיחי לשנת תשע"ג.  
במאי שנת 2014 הוציא ברג את ספרו השני "שעות ליד העולם", גם הוא בהוצאת "קשב לשירה". הספר מציג התפתחות קו ביוגרפי בכתיבתו של ברג. 
בשנת 2015 הוציא ברג את הרומן "עוד חמש דקות" בספריה לעם של הוצאת עם עובד.
ברג היה אחד מהזוכים בפרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת ה'תשע"ח.
חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין)

חוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין), תשי"ג-1953 בא לקבוע את סמכויות בתי הדין הרבניים בקשר לנישואין, גירושין ועניינים נלווים של בני זוג ששניהם יהודים. החוק קובע כי רק בית הדין הרבני מוסמך לדון בענייני נישואין וגירושין של יהודים בישראל, אזרחי המדינה או תושביה. במקרה של גירושין יש לבית הדין סמכות רחבה יותר והוא מוסמך לדון, בכפוף לתנאים הקבועים בחוק, גם כאשר רק אחד מבני הזוג נמצא בישראל, אף אם איש מהם לא מתגורר בישראל ובלבד ששניהם אזרחים ישראלים. הדינים המסורתיים שהיו נהוגים עד לחוק זה בקרב היהודית ובכללם דיני הנישואין והגירושין האמורים, היו שייכים להלכה היהודית שהיא שיטת משפט עצמאית, ואינה חלק מן המשפט הישראלי במובן זה שהיא אינה נחקקת בבית המחוקקים הישראלי, הכנסת, ואינה מתפרשת, ככלל, בפסיקתם של בתי המשפט הישראלים. החוק הזה נועד למעשה לעשות את הקשר בין בתי המשפט האזרחיים ובית הדין הרבני, שהמדינה קבלה על עצמה את קיומו, זה בצד זה.
החוק חוקק בשנת 1953, בתקופתם של שר הפנים חיים משה שפירא ושל משה שרת, שהיה ממלא מקום ראש הממשלה.

חליצה

סעיפים 5 ו-7 מתייחסים למנהג החליצה. בעוד סעיף 5 מתייחס לסמכות השיפוט הייחודית של בית הדין הרבני- "תבעה אשה מיבמה בבית דין רבני מתן חליצה, יהא לבית הדין הרבני שיפוט ייחודי בעניין התביעה, לרבות מזונות לאשה עד יום מתן החליצה", הרי סעיף 7 מתייחס על הכפייה הקיימת של צו החליצה והעברתו למעשה לבית המשפט המחוזי. "ציווה בית דין רבני בפסק דין סופי לכפות איש לתת חליצה לאלמנת אחיו, רשאי בית משפט מחוזי, כתום שלושה חדשים מיום מתן הצו, לפי בקשת היועץ המשפטי לממשלה, לכפות במאסר לציית לצו." סעיף 7 הוא סופי - וסעיף 8 קובע זאת: "לצורך הסעיפים 6 ו-7 יראו פסק דין כסופי כשאין עוד ערעור עליו."

כפייה על מתן גט

סעיף 8 של סופיות הדיון חל גם על סעיף 6 הדן בכפייה על מתן גט וקבלתו הסעיף עבר תיקון ב-1955 ומאז לא שונה. גם הסעיף הזה מטיל על בית המשפט המחוזי את הסמכות לבצע את החלטות בית הדין הרבני, למעשה ללא כל שיקול דעת.
סמכות מבחינה בינלאומית לתביעות גירושין
החוק עבר הרחבה ותיקון בשנת 2005 ולסעיף 4 הוספו 3 תתי סעיפים מפורטים. מטרת הסעיפים האלה הייתה להסדיר את המצב של בני זוג שאינם באותה עת בישראל - ולקבוע את הסמכות הניתנת לבית הדין הרבני גם באותם מקרים שבן הזוג אינו תושב המדינה. אבל החוק מדגיש כי אין זו הקניית סמכות לבית הדין הרבני. אחת ממטרות ההרחבה הייתה להסדיר את הגירושין אצל בני הזוג כאשר הבעל אינו תושב יישראל וחלק מהדיונים נעשים בבתי הדין במקום מגוריו.

בשולי החוק

לגבי חוק זה העלו רבים את התהייה לגבי יצירת אי חופש דמוקרטי עקב חקיקה זו והיו שתהו האם החוק עומד בתנאי הזמן. בצד החוק נוספו חוקים נוספים שניסו להסדיר את המעמד של הנשים במקרים מיוחדים והסמכות הבינלאומית שנובעת מכך. חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו - יצר קושי נוסף בהתמודדות עם המצב שלכאורה אינו ברור בין בית הדין הרבני והאזרחי בנושאים אלה.
זוגות (חשש)

החשש מזוגות הוא אמונה יהודית המופיעה בתלמוד הבבלי, ולפיה יש להימנע מעשיית דבר מספר זוגי של פעמים מחשש שהעושה כן יוזק על ידי שדים, או כשפים. לפי ההלכה אין צורך להקפיד על כך.

מקור

המקור המרכזי לחשש מזוגות נמצא בתלמוד בבלי במסכת פסחים:
לא יאכל אדם תרי ולא ישתה תרי ולא יקנח תרי ולא יעשה צרכיו תרי... השותה כפלים דמו בראשו... אשמדאי מלכא דשידי ממונה הוא אכולהו זוגי ... כללא דמילתא כל דקפיד קפדי בהדיה ודלא קפיד לא קפדי בהדיה ומיהו למיחש מיבעי
— תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד ב' והלאה

טעם החשש

בדברי התלמוד מבואר כי החשש הוא מהיזק שדים או כשפים, חלק מהפרשנים הוסיפו כי יש חשש שהאוכל או שותה "זוגות" יימשך לאמונה בשניות, במקום האמונה היהודית הדוגלת במונותאיזם. המאירי כתב כי חששות אלו הם "דברים המוניים, וכל שלא היה בהם סרך עבודה זרה ודרכי האמורי לא חששו בהם חכמים לעקרם... אותם ההבלים".

הגבלות

החשש מ"זוגות" הוא רק כאשר אוכל או שותה זוג בבת אחת ובהחלטה אחת, לכן מי שכוונתו הייתה לאכול אחד ולאחר מכן החליט לאכול עוד, או שיצא לשוק בין אכילה לאכילה אינו צריך לחשוש.
בסוגיית התלמוד מובאות דעות של כמה אמוראים לפיהם במספרים מסוימים אין חשש "זוגות". עולא סובר כי בעשר אין חשש, רב חסדא ורבה בר רב הונא סבורים כי גם בשמונה אין חשש, רבה ורב יוסף מוסיפים כי גם בשש אין חשש, ולפי אביי ורבא גם בארבע אין חשש זוגות. הגבלות אלו הם רק מחשש שדים, אך החשש מכשפים קיים גם במספרים אלו.
בתלמוד מובאת דעת רב דימי כי חשש זוגות באכילת ביצים, קישואים, אגוזים ודבר נוסף, מקורו בהלכה למשה מסיני, ומדרבנן הוסיפו את כל שאר הדברים כיוון שלא ידעו מהו הדבר הנוסף. לדעה זו, החשש בשאר הדברים הוא רק מכח ספק וחומרתו פחותה.
לדעת רב נחמן אין לחשוש ל"זוגות" בשתיית ארבע כוסות בליל הסדר מכיוון שבלילה זה יש שמירה מהמזיקים. בספר הזוהר נאמר כי אין לחשוש ל"זוגות" במצוות לחם משנה מכיוון ש"שלוחי מצווה אינם ניזוקים".

בהלכה

בעלי התוספות כתבו כי למעשה אין נוהגים לחשוש ל"זוגות", מאחר שאין אותה "רוח רעה" שורה בארצותינו. הטור העתיק את דברי התלמוד כי אין לאכול ולשתות זוגות, אך בבית יוסף הקשה עליו מדברי התוספות שאין לחוש לכך. בשולחן ערוך ובמשנה תורה אין אזכור לחשש זוגות. הפוסקים נסמכים גם על דברי התלמוד כי מי שלא מקפיד בכך אין השדים מקפידים איתו.
על אף הסכמת רוב הפוסקים כי אין לחוש ל"זוגות", היו בודדים שחששו לכך. הרב חיים אלעזר שפירא הקפיד שלא לאכול או לשתות זוגות, מאחר שלדברי הגמרא גם מי שאינו מקפיד – "למיחש מיבעי", החזון איש הקפיד לא לאכול שתי ביצים יחד, כיוון שלדברי רב דימי זו הלכה למשה מסיני, לדעת הרב חיים הלברשטאם יש להימנע מלברך על זוגות.
דוד רפאל בן-עמי

ביוגרפיה

דוד רפאל בן-עמי (כונה מילדותו בשם "דָּדִי") נולד במושב נהלל למשפחה חילונית מסורתית ממקימי המושב. בצעירותו למד משחק אצל הבמאית נולה צ'לטון. את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד דרום ולהקת פיקוד צפון. לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ועבד כשחקן בתיאטרון הקאמרי. בשנת 1970 הקליט את השיר "דזדמונה", שהולחן עבורו על ידי מתי כספי ונכתב על ידי גד קינר, שהיה ללהיט והגיע לראש מצעד הפזמונים, והיה הלהיט היחיד שלו. בשנת 1973 השתתף בסרט אבו אל בנאת של הבמאי משה מזרחי, בתפקיד הבן הצנחן שמופיע בחלומותיו של האב.
זמן קצר אחר כך החל להתקרב ליהדות בהשפעת הרב ישראל מאיר לאו והרב יצחק גינזבורג. בהשפעת חברים מחסידות חב"ד הוא נסע לחצרו של הרבי מלובביץ' בניו יורק ושהה שם שנה שלמה], אך לבסוף חזר לירושלים ובחר בדרכה של חסידות ברסלב. כחלק מתהליך חזרתו בתשובה החל להשתמש בשמו הפרטי הכפול, "דוד רפאל", ובשם המשפחה "פיינשיל" ששימש את אבותיו בגולה לפני שסבו יוסף, איש העלייה השנייה, החליף אותו בשם העברי "בן-עמי".
במשך שנים ארוכות עזב את העיסוק המקצועי במוזיקה והתמקד בליקוט ניגונים חסידים עתיקים מזקני מאה שערים, אותם הוא מבצע באלבומיו שהחלו לצאת משנת 1988. לדבריו, "השליחות שלי היא הנחלת השירים והנצחת הניגונים". בהופעותיו הוא מבצע שירים ישראלים, וגם באלבומו האחרון נמצאים שירים ולחנים ישראלים שהושרו עוד לפני קום המדינה. על השיר "שם במקום ארזים", אמר "אני נושא בשיר הזה את כל זקני וזקנותי, ואת כל הכיסופים שלהם במשך מאות שנים לארץ ישראל. כל נפשם הייתה לעלות ולמסור את נפשם על ארץ ישראל".
ב-2005 שודר בערוץ הראשון הסרט "מנהלל לירושלים" המתאר את המפגש של בן-עמי עם הדמויות איתן גדל במושב ואת אורח חייו כחסיד ברסלב בירושלים.

חיים אישיים

בן-עמי נישא לדליה לבית כהן, ילידת באר שבע, ולו ארבעה ילדים.