האחיות ברונטה

האחיות ברונטה - שרלוט (1855-1816), אמילי (1848-1818) ואן (1849-1820) - השתייכו למשפחה אנגלית מהמאה ה-19, שהייתה מבורכת בכשרונות ספרותיים. המשפחה עוררה עניין רב, בייחוד מאז החלו להתפרסם הרומנים של שלוש האחיות; "ג'יין אייר" מאת שרלוט ברונטה, "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה ו"הדיירת מאחוזת ויילדפיל" מאת אן ברונטה. שני הספרים הראשונים הם מהידועים ברומנים שבספרות האנגלית.
כנהוג באותה תקופה, פרסמו האחיות את ספריהן בשמות בדויים של גברים, כדי להסתיר את זהותן כנשים. הספרים זכו מיידית לתשומת לב הציבור, בשל מקוריותם ובשל עוצמת הרגשות שהפגינו. "ג'יין אייר" היה הראשון שהצליח מאוד, ולאחר שנים הצטרפו גם שני הספרים האחרים לרשימות ההצלחה, על אף שהספרים של שרלוט ואמילי הן לעין שיעור מפורסמים יותר מספריה של אן.

משפחת ברונטה

שלוש האחיות לבית ברונטה היו בנותיהם של כומר ממוצא אירי, פטריק ברונטה, ואשתו, מריה בראנוול ברונטה. למשפחת ברונטה היו 6 ילדים: חמש בנות ובן אחד, והם השתקעו בכפר האוורת' (Haworth) אשר בערבות יורקשיר לאחר שהאב קיבל שם את תפקידו של כומר הקהילה.
לאחר זמן קצר נפטרה אם המשפחה, ובעקבותיה הלכו גם שתי הבנות הבוגרות, מריה ואליזבט. אחותה של האם, אליזבט בראנוול הגיעה מקורנוול כדי לטפל בארבעת הילדים שנותרו: שרלוט, אמילי, אן והבן: פטריק ברנוול.
כל הילדים במשפחת ברונטה זכו לחינוך בבתי ספר שונים וגם בביתם. פעמים רבות הם נאלצו לשהות לבדם בביתם המבודד ולהעסיק את עצמם ביצירת עולמות בדויים וכתיבת סיפורים. שלוש האחיות הועסקו מדי פעם כמורות ואומנות, ובשלב מסוים אף נסעו שרלוט ואמילי לבריסל כדי לשפר את הצרפתית שלהן, ואף ללמוד גרמנית. הן תכננו לפתוח בית ספר במימון דודתן, אך נאלצו לחזור באמצע לימודיהם לאחר שזו נפטרה. שרלוט חזרה לבריסל לשנה נוספת, ועל פי מכתביה ניתן להתרשם שהתאהבה באחד המורים בבית הספר, קונסטנטין הגר, שהיה איש בעל תפיסה וניסיון יוצאי דופן. הוא השפיע רבות על שרלוט, אלא שהיה נשוי, והיא ניתבה את השפעתו עליה לכיוון הספרותי.
בשנת 1845 התאחדה המשפחה שוב, אך הבן, בראנוול, שתוחלתו להתפרסם כצייר נכזבה, כבר היה אלכוהוליסט שמכור לסמים. בשנת 1846 פרסמו האחיות ספר שירה תחת שמות בדויים, שנוצרו מהאות הראשונה של שמותיהן: קורר, אליס ואקטון בל (Curer, Ellis and Acton Bell). הוצאת הספר עלתה להן 50 פאונדס, אך הן הצליחו למכור רק 2 עותקים מהספר. שרלוט ניסתה ללא הצלחה לפרסם את ספרה הראשון, "הפרופסור", ואז שלחה במקומו את "ג'יין אייר", שהתבסס רבות על ניסיונותיה בחיים, וההצלחה הייתה מיידית.
קשה להצביע על התאריך המדויק שבו יצא לאור ספרה היחידי של אמילי "אנקת גבהים", אך יש לשער שעבדה עליו שנים רבות, והוא אכן שונה לחלוטין מספריהן של אחיותיה. גם אם היא חולקת עימן אותו דמיון עשיר וחוש הומור יבש, בריטי, מנותק ספרה של אמילי מחייה האישיים, ונתון כולו תחת השפעת הנוף הפראי של ערבות יורקשייר המתוארות להפליא. זהו ספר עז, פראי ויוצא דופן.
שני הרומנים של אן, הושפעו מניסיונה בעבודתה עם ילדי עשירים מפונקים. ספרה הידוע ביותר, "הדיירת מאחוזת ויילדפיל", נחשב לאחד מהרומנים הפמיניסטיים הראשונים. רומן זה זכה להצלחה רבה מיד לאחר הוצאתו לאור, אך באופן מפתיע, אחרי מותה של אן, אחותה שרלוט מנעה את יציאתו המחודשת משום שסברה שהספר אינו תואם את אופיה העדין של אחותה
ברנוול, אחיהן, מת בספמבר 1848. אמילי התקררה בהלוויתו וחלתה. היא ניסתה להתגבר על מחלתה ללא עזרת רופאים, אך נפטרה בדצמבר 1848. זמן קצר לאחר מכן חלתה גם אן ומתה במאי 1849.
לאחר מות אחיותיה נותרה שרלוט בביתו של אביה וכתבה שני רומנים נוספים, "שירלי" ו"וילט".
ב-1854 נישאה שרלוט לסגנו של אביה, הכומר בל ניקולס, אך במרץ 1855, בהיותה כבר בהריון, היא נפטרה.

מקומן של האחיות ברונטה בתרבות

ייחודן של האחיות ברונטה כרוך גם בהתבדלותן כקבוצה בביתן. השפעתן על הספרות קיימת, ללא ספק, אך קשה להצביע מפורשות היכן היא מתרחשת. אצל סופרים כמו תומאס הרדי וג'ורג' אליוט ניתן להבחין בהשפעה של עולם אפלולי ומיוסר. "ג'יין אייר" ו"אנקת גבהים" הם ספרים שנקראים בשקיקה עד היום.
מאז שנת 1857, עת פרסמה אליזבת' גסקל את ספרה המפורסם: "חייה של שרלוט ברונטה" לא חלפה שנה אחת מבלי שיפורסמו פרטים נוספים על ההופעה בספרות של בנות ברונטה. החל ממאמרים בעיתונות, ביוגרפיות, סרטים על פי ספריהם, איורים על מגבות מטבח, משחקים ואף רומנים.
ביתם של משפחת ברונטה הפך למקום עלייה לרגל, ובעלה של שרלוט סיפר על מאות ואלפים שהיו באים כדי לראות את הבית שבו גדלו האחיות המוכשרות. לעיתים היה האב הכומר נעתר לבקשות המבקרים ומספר על בנותיו.