הגדה קיבוצית לפסח

הגדה קיבוצית היא כינוי כולל לשלל הגדות של פסח שיצאו בהוצאות מחודשות ושונות מההגדה האורתודוקסית המסורתית, ונקראו במהלך ליל הסדר, בעיקר (אך לא רק) בחוגי התנועה הקיבוצית בארץ ישראל.

רקע היסטורי

בקרב אנשי היישוב החדש בארץ ישראל, בעיקר מתקופת העלייה השנייה ואילך, היו רבים שהגיעו מבתים משכילים וציונים, ואחרים שהיו בעלי אוריינטציה חלוצית. אצל חלק גדול מהם החליפה הזהות כיהודים וכציונים לאומיים את זיקתם לדת היהודית, ורובם היו חילונים. עם זאת, היוו ליל הסדר וההגדה של פסח מרכיב בעל משמעות גם בזהות הציונית החילונית. בקיבוצים בעיקר הובן הצורך להתחבר לשורשים המסורתיים של העם היהודי, אם כי באופן שונה. אנשי רוח בתנועת העבודה ובתנועה הקיבוצית בפרט, דוגמת ברל כצנלסון ואחרים, הבינו כי לא ניתן לחולל את המהפך הציוני-חלוצי החילוני ללא שימור הסמלים התרבותיים והמורשת ארוכת השנים. היה ברור לחלוצים מייסדי היישוב החדש בארץ ישראל, כי יש לשמר את חגי ישראל וחלק מהמסורות תוך הוצאת משמעותם האמונית. הם שמרו על החגים ועל הסמלים, תוך כדי עיקור הקשרם המקורי ויציקת תכנים חדשים, שהתאימו לדעתם לתקופה ולצרכיה, ולערכים שהם רצו להקנות לעם. 
ההגדה הקיבוצית נחשבה כאחד המיזמים הגדולים בהתאמת ושינוי המורשת הציונית לצורכי ציונות המתחדשת.

מאפיינים

בתנועה הקיבוצית נכתבו מספר "הגדות קיבוציות", בעלות הבדלים פנימיים. לכולן הייתה אוריינטציה ציונית עם דגש על החקלאות ואהבת הטבע, ובמקביל הייתה חילונית. לפיכך הושמט בה חלקו של האל וקיומן של מצוות, והודגשו בה חלקים אחרים מהסיפור המקראי ומהמסרים העולים ממנו.  הגדות אלו אמנם מבוססות  על ההגדה של פסח המסורתית, והמבנה שלהן דומה, אך מופיעים בהם גם טקסטים ואיורים חדשים, ובראשם אזכורים לאירועים מן האקטואליה של היהדות והציונות במאה העשרים, ראיית היציאה "מעבדות לחירות" באור הציונות המתחדשת,  וכן הדגשת חג הפסח כחג חקלאי המסמל את האביב.
המצווה העיקרית שאותה ראו מנסחי ההגדה הקיבוצית לפסח לנגד עיניהם היא "והגדת לבנך"; לפיכך ההגדה בנויה באופן שמספר אכן את סיפור יציאת מצרים, אך גם את סיפור הגאולה הציונית.
ברוב ההגדות הקיבוציות הופיעו קטעים משיר השירים, שאינו מופיע בהגדה המסורתית.  לצידו הוקראו שירים של לאה גולדברג, אברהם שלונסקי ואחרים. הביצועים המוזיקליים בוצעו על ידי חברי המשק או על ידי להקות זמר מקומיות שהוקמו במיוחד, ושהתכוננו רבות למועד ההופעה.  בחלק מהמקומות היה שימוש בנעימות המסורתיות, אך נוצרו גם לחנים ייחודיים. "סדר הפסח של קיבוץ יגור" מאת יהודה שרת, לדוגמה, היא יצירה מוזיקלית שבוצעה בהמשך באולמות הקונצרטים.
בתחום הגרפי נעשו בהגדות הקיבוציות איורים חדשניים, ששימרו מצד אחד את המסורות היהודית, אך מצד שני הדגישו נושאים אחרים או שינו את המוקד. לדוגמה, באיורים של "ארבעת הבנים" צוירו הבנים כחלוצים. 
היו מקרים בהם לא אוירו, ובחלקם אף הושמטו לגמרי, חלקים שונים שלא התאימו לרוח התנועה. סוגיית "ארבעת הבנים" כולה, למשל, הושמטה מהגדת פסח של קיבוצי "השומר הצעיר" מאחר שלדעת החברים הצגת הנושא פגעה בערכים שונים כגון שוויון חברתי.

ההגדה הקיבוצית נוסח יגור

הגדה זו נערכה לראשונה בשנת 1935 על ידי המלחין ומנצח הקהילות יהודה שרת בקיבוץ יגור, תוך התבססות מסוימת על נוסחים מסורתיים ועל סדר פסח שהתעצב עוד קודם לכן על ידי חברים כמשה כרמי ומשה שרת בקיבוץ עין חרוד, בתוספת לחניו של יהודה שרת לביצוע מקהלתי של קטעים מן התנ"ך ושל משוררים עבריים חדשים כמו חיים נחמן ביאליק. כאמור, "סדר הפסח של קיבוץ יגור" של יהודה שרת, הפכה ליצירה מוזיקלית שבוצעה בהמשך באולמות הקונצרטים. נוסח מאוחר יותר של הגדה זו נערך בשנת 1985 בהוצאת הקיבוץ המאוחד תחת השם "הגדה של פסח - נוסח ישראלי קיבוצי", ועד שנת 2012 הודפס ב-23 הדפסות. הוא נפוץ בעיקר בקיבוצי הקיבוץ המאוחד ויוצאיהם.

הגדת מעפילי עתלית (קיבוץ הזורע)

הגדת מעפילי עתלית - "עבדים היינו לפרעה בגרמניה" היא עוד אחת ההגדות שהיו המשך למסורת ההגדות הקיבוציות המהוות פירוש חילוני אקטואלי להגדה המסורתית. בשנת 1940 נכלאה במחנה המעצר בעתלית קבוצת צעירים שברחו מגרמניה הנאצית על סיפונה של האוניה "הילדה" ונתפסו על ידי הבריטים. עם התקרב חג הפסח החל מנחם רביב, לימים חבר קיבוץ הזורע, לכתוב מחדש את ההגדה בגרמנית, תוך פירוש מחדש של הטקסט המסורתי והתאמתו לאירועי הבריחה מגרמניה, העלייה לארץ, השבי בידי הבריטים והחלום הציוני. רודא ריילינגר, צייר ואמן, ולימים גם הוא חבר קיבוץ הזורע, אייר את ההגדה שתורגמה מגרמנית לעברית. לערב הסדר התאספו כ-40 חברים מארגוני ורקלויטה והשומר הצעיר שהיו במחנה, וקראו את ההגדה שחוברה, חלקה בעברית וחלקה בגרמנית, לתדהמתם של שומרי המחנה הערבים והבריטים.