google/wiki40b huggingface dataset:
אריתריטול

אריתריטול הוא סוכר כהלי (פוליאול) המשמש בין היתר כממתיק תזונתי ותוסף מזון.

השימוש כממתיק

התגלה ב-1848 על ידי הכימאי הבריטי ג'ון סטנאהוס לאורך השנים אושר אריתריטול לשימוש כתוסף מזון בארצות הברית, אירופה, יפן, אוסטרליה ומדינות נוספות בעולם. 
נמצא בטבע בפירות, פטריות וגם בגוף האדם. בייצור מתועש הוא מופק בתהליך ביולוגי מגלוקוז (שמקורו בדגנים) שמותסס על ידי שמרים, ולאחר מכן עובר שלושה מחזורי טיהור יסודיים לניקוי שאריות הדגנים והשמרים. 
מתיקותו שווה לכ-70% מזו של סוכרוז (סוכר לבן). אף על פי כן הוא כמעט חסר ערך קלורי. בארצות הברית, במדינות אירופה, ביפן ובמדינות נוספות הוא מסומן כבעל אפס קלוריות לגרם. בישראל משרד הבריאות אימץ את התקן האירופאי, ובתיקון שהוציא ב-2011 קבע שהסימון התזונתי לסוכרים רב כהליים הוא 2.4 קק"ל לגרם, למעט אריתריטול שסומן כבעל אפס קלוריות לגרם.
אריתריטול אינו משפיע על רמות הסוכר והאינסולין בדם, ולכן מוכר כממתיק בטוח לאנשים הלוקים בסוכרת. כמו שאר הסוכרים הכהליים, הוא אינו מעוכל על ידי בקטריות הפה; במחקר נמצא כי הוא אינו גורם לעששת. גם הפטרייה Candida albicans אינה מעכלת אותו. הוא אינו עובר מטבוליזם בגוף ומופרש דרך מערכת השתן בדיוק כפי שנכנס. בהשוואה לפוליאולים אחרים, יש לו נטייה מופחתת לגרום לתופעות לוואי במערכת העיכול. בנוסף הוא נמצא כבעל תכונות נוגדות חמצון, ובעל השפעה תרפויטית המסייעת להגנה אנדותלית על כלי הדם במקרים של היפרגליקמיה.

פרופיל מטבולי

אריתריטול שייך ביסודו למשפחת הסוכרים הרב כהליים (פוליאולים), אך הוא כולל מספר תכונות ייחודיות, המבדילות את הפרופיל המטבולי שלו מפוליאולים אחרים (כמו קסיליטול, סורביטול, מלטיטול ומניטול). בשל המבנה הכימי שלו הוא אינו מתפרק בגוף, מכיוון שלגוף אין אנזים שמסוגל לפרק אותו. 
מכל הסוכרים הכהליים הוא נמצא כקל ביותר לעיכול, ובשונה מהם, הוא אינו גורם בדרך כלל לשלשולים והפרעות בעיכול בשימוש רגיל. הסיבה לכך היא שהמולקולה שלו קטנה יותר ולכן 90% ממנו נספג לדם כבר במעי הדק מיד ביציאה מהקיבה. לעומתו, סוכרים כהליים אחרים מגיעים למעי הגס ומושכים אליו נוזלים - דבר שגורם לאפקט משלשל; או שהם מעוכלים על ידי בקטריות - דבר הגורם לגזים.

תופעות לוואי

המינון היומי המומלץ לאריתריטול הוא עד 70 גרם (15 כפיות). במקרים של רגישות גבוהה לאריתריטול, ייתכנו יציאות רכות, שלשולים ונפיחות, גם בצריכה במסגרת המינון היומי המותר. מינון של מעל 50 גרם (10 כפיות) בנטילה אחת עלול לגרום לבחילה וקירקורי בטן. במקרים נדירים עלולה להופיע סרפדת אלרגית.
ככלל, אין לאריטריטול תופעות לוואי בשימוש רגיל. בשונה מסוכרים כהליים אחרים, אריתריטול כמעט שאינו מעוכל על ידי בקטריות המעיים, ולכן יש לו נטייה מופחתת לגרום להיווצרות גזים ונפיחות.
אריתריטול אינו מומלץ לשימוש לבעלי תסמונת המעי הרגיז.
במחקרים בהם נבדקו השפעות הממתיק על בעלי חיים ובני אדם, לא נמצאו כל סימנים לרעילות או לתכונות קרציוגניות גם במינונים גבוהים. עם זאת עדיין לא קיימים מחקרים ארוכי טווח בנושא.

חסרונות

מתיקותו נמוכה מזו של סוכר. גם מסיסותו בנוזלים נמוכה יותר מאשר זו של סוכר - הוא לא מתקרמל או מסמיך כמו סוכר ולכן לא מתאים להכנת ריבות. שימוש מרובה בו עשוי לגרום לשלשולים לאנשים בעלי רגישות למוצר. לטעמו יש אפקט מצנן, שלא אהוד על ידי כולם.
ZFS

ZFS היא מערכת קבצים המיוצרת על ידי חברת סאן מיקרוסיסטמס. ZFS מופעלת תחת מערכת ההפעלה Solaris מערכת זו נתמכת במערכות הפעלה אחרות כמו לינוקס (שם היא רצה בסביבת המשתמש). ZFS ידועה ביכולתה לתמוך בקיבולת גבוהה, אינטגרציה של קונספטים מתחום ניהול הקבצים וניהול המחיצות (volumes), מבנה דיסק חדשני וניהול פשוט של מאגרי האחסון. ZFS היא פרויקט קוד פתוח והרישיון שלה הוא מסוג Common Development and Distribution License (CDDL)‎.

היסטוריה

ZFS תוכננה ויושמה על ידי צוות בסאן מיקרוסיסטמס בהובלתו של ג'ף בונוויק. היא הוכרזה ב-14 בספטמבר 2004. הקוד הפתוח שלה שולב במערכת ההפעלה סולאריס ב-31 באוקטובר 2005, והיא הופצה במסגרת build 27 של OpenSolaris ב-16 בנובמבר 2005. חברת סאן הכריזה על כך ש-ZFS שולבה בעדכון 6/06 של Solaris 10 ביוני 2006, כשנה לאחר הקמת קהילת OpenSolaris.

מאגרי אחסון - Storage Pools

בשונה ממערכות קבצים מסורתיות אשר נשענות על התקן בודד ולכן נדרשות למנהל מחיצות (Volumes) על מנת להשתמש ביותר מאשר התקן אחד, ZFS בנויה על התקני אחסון וירטואליים הקרויים zpools. מאגר בנוי מהתקנים וירטואליים (vdevs), כל אחד מהם הוא התקן בסיסי (raw device), התקן RAID1 או קבוצה של RAID-Z שיש בה יותר מאשר שני התקנים. קיבולת האחסון של כל ה-vdevs לכל מערכת הקבצים ב- zpool. ניתן להגביל את סך כל השטח שמערכת הקבצים יכולה לתפוס (quota) ובכך להבטיח שחלק משטח הדיסק ישורין לצורכי מערכת.
יוסף סוויד

ביוגרפיה

סוויד גדל בחיפה למשפחה ערבית-נוצרית. הוא בוגר מגמת התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.

קריירה

סוויד החל דרכו בתיאטרון כשהצטרף לצוות השחקנים של התיאטרון הערבי-עברי שביפו, והשתתף לאורך השנים בהצגות "הערב שוב רוקדים" (1991), זוכת פסטיבל עכו "סמטת הכיסאות הלבנים" (1996), זוכת פסטיבל חיפה להצגות ילדים "אח אח בום טראח" (2003), "דרקון" (2004) ו"רעולים" (2005). 
במהלך הקריירה התיאטרונית שלו שיחק אצל רות קנר ב"גילוי אליהו" ב-2001, "דברים שרואים מכאן לא רואים משם" ב-2002 ו"אצל הים" בשנת 2003. כמו כן שיחק ב"ג'ודי יקירתי" בתיאטרון תמונע בשנת 2002 וב"מיתוס" (2000) ו"פלונטר" (2005) בתיאטרון הקאמרי. השתתף בהפקה הבינלאומית "השעה שלא ידענו דבר זה על זה", ובמופע המחול "יחפים". בשנת 2001 החל לביים הצגות תיאטרון בתיאטרון הקהילתי שברמלה בשיתוף שחקנים ערבים ויהודים.
סוויד עוסק גם במשחק קולנועי וטלוויזיוני. ב-2002 שיחק ב"זה לא אתה זה לא אני", בשנת 2003 שיחק בסרט "מכתוב", ועל משחקו היה מועמד לפרס אופיר. בשנת 2004 שיחק בתפקיד משני בסרטם של איתן פוקס וגל אוחובסקי "ללכת על המים". בשנת 2005 השתתף סוויד בטלנובלה "טלנובלה בע"מ" לצד טלי שרון ושרון אלכסנדר, וב-2006 בטלנובלה "האלופה" לצד עפר שכטר ולירז צ'רכי. בשנת 2006 שיחק בסרט "הבועה" לצד דניאלה וירצר ואוהד קנולר, וכמו כן דיבב והפעיל את הבובה "מחבוב" ב"רחוב סומסום" בערוץ הופ!.
בשנת 2008 שיחק בסדרת הטלוויזיה "על קצות האצבעות".
בשנת 2009 הופיע בסרט "אגורא" בתור פיטר.
בשנת 2010 הצטרף סוויד לצוות מנחי ערוץ הילדים בתור המדבב והמפעיל של הבובה צ'ובה, אשר משמשת כמנכ"ל ערוץ הילדים. באותה השנה שיחק במספר פרקים של הסדרה "עבודה ערבית" בערוץ 2. בשנת 2011 שיחק בסדרה "2.3 בשבוע" בערוץ 10 וכן שיחק בתפקיד אורח במספר פרקים בעונה השנייה של הסדרה "עספור".
בשנת 2011 גילם אסיר בעיראק בפרק אחד בסדרה "הומלנד" שבערוץ שואוטיים האמריקאי.
בשנת 2012 גילם בסדרה הישראלית "חטופים" את עבדאללה, מחבל וראש ארגון טרור, בעונה השנייה. בנוסף, בשנה זו שיחק בסרט הקנדי-צרפתי "Inch'Allah" בתור פייסל.
בשנת 2013 שיחק בסרט הפלסטיני "Omar" בתור מענה.
בשנת 2014 שיחק בסרט "זינוק בעלייה", בבימויו של אורן שטרן ובהשתתפות איתי טיראן, שלמה בראבא ועוד. בנוסף, גילם בהפקה פלסטינית-צפון אמריקאית בתור שחקן שייקספיר בסרט "Mars At Sunrise".
בשנת 2015 שיחק כנער ליווי ערבי-ישראלי בסדרת הטלוויזיה "ג'וני ואבירי הגליל" של יס. באותה שנה, סוויד הופיע בתפקיד הראשי בסדרה של סייד קשוע "התסריטאי", שהיא הפקה משותפת של רשות השידור וזכיינית הערוץ השני "קשת". הסדרה עלתה לשידור באוקטובר 2015 בערוץ הראשון ובדצמבר באותה השנה גם בערוץ 2. בנוסף בשנה זו, הוא שיחק בתור שאקיר חאן בסדרה "American Oddysey" בערוץ NBC האמריקאי. לפני כן, שיחק את ג'וזף במיני-סדרה "Killing Jesus" מבית נשיונל ג'יאוגרפיק האמריקאי.
בשנת 2016 הופיע בתפקיד זוטר בפרק אחד בסדרה "משחקי הכס" שבערוץ HBO האמריקאי. בנובמבר באותה שנה החל לגלם את המאמן בסדרה הישראלית "פלאשבק" בערוץ הילדים.
בשנת 2018 החל לגלם את אמיר אל-חמתי בעונה השנייה של סדרת הדרמה מתח "כפולים"
בשנת 2019 שיחק את תפקידו של ג'ורג' סייף (שדר רדיו ובהמשך הסדרה נהפך לשר התקשורת) בסדרה המרגל שהועלתה לנטפליקס ב6.9.19

חייו האישיים

ב-2008 התחתן סוויד עם יעל רונן, במאית בתיאטרון הקאמרי. ב-2009 נולד לזוג בן בשם אלכסנדר סול. ב-2013 עברו בני הזוג לברלין בעקבות הצעת עבודה שקיבלה יעל. ב-2015 בני הזוג התגרשו. ב-2015 החל סוויד במערכת יחסים עם המגישה עדי שילון, ובמרץ 2018 הם נישאו בטקס אזרחי בחו"ל. באוקטובר 2019 נולדה בתם.
מתגורר לסירוגין גם בברלין שבגרמניה.
אושה (סופרמרקט)

אושה (Groupe Auchan SA) היא רשת מרכולים בינלאומית שבסיסה בצרפת. החברה הוקמה על ידי ז'ראר מוייה (Gérard Mulliez) בשנת 1961 ברובה (Roubaix) שבצפון-מזרח צרפת וכיום היא אחת ממשווקות המזון הגדולות בעולם, המעסיקה כ-269,000 עובדים בכ-12 מדינות. נכון לשנת 2011 כללה הרשת 639 היפר-מרקטים ו-2,412 מרכולים.
מייסד החברה, ז'ראר מוייה, פתח את הסניף הראשון בשנת 1961, בתוך מבנה תעשייתי מוסב שהיה שייך ל-Phildar, חברת טקסטיל בבעלות אביו. אושה היא חברה בבעלות פרטית, כאשר רוב מנויותיה מוחזקות על ידי ז'ראר ומשפחתו. מוייה ניהל את החברה עד לשנת 2006. 
בשנת 1981 החברה פתחה סניף ראשון בספרד, תחת השם "Alcampo".
מצוק פאונדרז

מקור השם

שמו של המצוק ניתן לו על ידי משלחת החקר הגאולוגי של אוניברסיטת מינסוטה שחקרה את האזור בין השנים 1964–1963.
המצוק נקרא על שם פסגות פאונרז הסמוכות לו. הפסגות קרויות על שם המייסדים של ארצות הברית, כמו אתרים רבים אחרים ברכס הריטג' (רכס "המורשת") הקשורים להיסטוריה של ארצות הברית.
האקסטזה של תרזה הקדושה

"האקסטזה של תרזה הקדושה" (באיטלקית: L' Estasi di Santa Teresa d'Avila) הוא כינויה של קבוצת פסלים שיצר הפסל האיטלקי ג'ובאני לורנצו ברניני בין השנים 1647–1652. היצירה נמצאת ב"קפלה קורנרו", בכנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה ברומא והיא נחשבת לאחת מיצירות הבארוק הידועות ביותר.

היסטוריה

את היצירה, שהעבודה עליה נמשכה כ-7 שנים, השלים ברניני בעזרת עוזרים אשר יצרו את הפרטים השונים על פי תוכניתו. ברניני עצמו יצר רק את דמותה של הקדושה הנמצאת במרכז היצירה. ברניני יצר את העבודה בזמן כהונתו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי, תקופה שבה השתחרר ברניני מפטרונותם של משפחת ברבריני, שבשירותה עבד שנים רבות. כאן נשכר ברניני על ידי קרדינל פדריקו קורנרו (Federico Cornaro), לשם תכנון קברו בקפלה שבכנסייה. עלות בניית הקפלה הייתה כ-12,000 סקודו (scudo).
לפני תחילת העבודות הוצגה בקפלה סצנה של פאולוס הקדוש באקסטזה, אולם הקרדינל ביקש להחליף מעמד זה בחיזיון הקשור לקדושה הספרדית ומנהיגת המסדר הכרמליתי תרסה מאווילה (Teresa de Ávila), שהוכרזה כקדושה בשנת 1622.
באוטוביוגרפיה שחיברה, הידועה בשם "חייה של תרזה הקדושה של ישו" (La Vida de la Santa Madre Teresa de Jesús), תיארה תרזה חוויית "פילוח הלב" שחוותה, שבה נגלה אליה מלאך מחייך שניקב את ליבה בחנית. בחיבורה היא מתארת את תחושותיה בזמן המעמד: "כאב חודר זה הביא עמו עונג כה רב וכה עז, עד כי לא שאלתי אלא שלא יחדל ולא ייפסק... לא היה זה כאב גופני, אלא כאב רוחני, אף שגם לגוף היה בו חלק, ואפילו חלק נכבד."

איקונוגרפיה

תיאור החיזיון בקפלה הוא מורכב ורב-ממדי. במרכז מופיעה תרזה, לובשת בגד העשוי קפלים מרובים, ולצידה מלאך המתואר כנער צעיר עטוי תלתלים, המחזיק חץ עשוי מתכת. שתי דמויות אלו מפוסלות בשיש לבן. פניה של תרזה מביעות שכרון חושים אקסטטי המועצם על ידי תיאור הבגד של תרזה, המבודד אותה מן הסביבה, משקף ומעצים את התיאור החושי שלה. היינריך ולפלין, בתארו את בגדה של תרזה, מוצא כי "המלבוש מעוצב בדרך ששום ניתוח קווי אינו יכול לו. הקו מבצבץ זעיר-שם זעיר-שם, אבל כהרף-עין. אין כאן שום דבר מוצק ונתפש; הכול שרוי בתנועה, מתחלף תמיד". מאחורי הדמויות הרכיב ברניני סדרה של קרני אור עשויות ברונזה מוזהבת. ברניני העצים אפקט זה על ידי חלון שהציב בראש הקפלה, המציף את העבודה באור ממשי, בנוסף על האור האלגורי.
החיזיון של תרזה מוצג במעין בימת תיאטרון. משני עבריו מצויים עמודי שיש ירקרקים, בעלי כותרת בסגנון קורינתי. עמודים אלו נושאים גמלון שבור העמוס בתבליטים ובקישוטים אחרים. משני צידיו של החיזיון עוצבו שני תאי תיאטרון ובהם צופים המתבוננים במחזה האלוהי. הדמויות, בני משפחת קורנרו, מתוארות בתבליט נטורליסטיות בבגדים בני התקופה. ברקע דמויות אלו תכנן ברניני חלל אדריכלי פרספקטיבי, המעניק למתבונן הניצב במרכז היצירה, אשליה של חלל גדול יותר. גם בעיצוב פריטים אחרים השתמש ברניני באשליות שונות שנועדו להרחיב את תחושת החלל בקפלה.
התכנון של ברניני הקיף כל פרט ופרט בקפלה וכלל, מלבד הדמויות המפוסלות, גם את העיצוב האדריכלי של הקלפה (העמודים וכדומה), עיטור הקירות בשיש ובציורי קיר המחקים סוגי שיש נוספים בטכניקה של סקו (ציור על גבי טיח יבש), עיצוב פריטי אמנות שימושית לקפלה ועוד. עיצוב כוללני כזה יכול היה להיחשב כיום בגדר "מיצב".
עמי ברזילי

ביוגרפיה

ברזילי נולד בשנת 1931 בחיפה, בן למניה ולדב, אח צעיר לדוד ברזילי. עם גיוסו לצה"ל פרצה מלחמת השחרור וברזילי השתתף כלוחם בקרבות העצמאות של המדינה. לאחר שחרורו מצה"ל החל ברזילי את לימודי טרום הרפואה באוניברסיטת ברקלי בארצות הברית וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1959 שב ברזילי לחיפה והחל את התמחותו בכירורגיה כללית תחת ניהולו של פרופסור דוד ארליק. בשלהי התמחותו נבחר ברזילי לייצג את המחלקה במיניאפוליס כעמית מחקר במעבדתו של פרופסור אוון ווגנסטין ועם חזרתו בנה ברזילי את המעבדה לכירורגיה ניסיונית בפקולטה לרפואה.
בשנת 1961 ברזילי נישא לרותי ובהמשך נולדו הילדים גיא וגבע.
בשנת 1969 מונה למנהל המעבדה למחקר כירורגי ברמב"ם, בו נעשו ניסיונות שונים בהשתלות, כמו השתלת רחם.
בשנת 1977 נסע ברזילי להשתלמות מחקר נוספת באוניברסיטת הרווארד ועם שובו מונה לפרופסור חבר בפקולטה לרפואה ומנהל המחלקה לכירורגיה כללית א' בבית החולים רמב"ם.
פרופסור ברזילי שימש כמנהל המחלקה במשך 20 שנה וגידל דורות רבים של כירורגים. עם הקמת הפקולטה לרפואה בטכניון על ידי פרופסור דוד ארליך ברזילי נבחר לשמש כיושב ראש ההוראה הכירורגית, תפקיד אותו נשא על כתפיו במשך 23 שנים ברציפות. בשנת 1972 הועלה לדרגת מרצה בכיר.
ברזילי היה חבר בארגונים כירורגים ורפואיים רבים ובהם האיגוד הכירורגי הישראלי אשר בה שימש כיושב ראש במשך 3 קדנציות ברציפות משנת 1983, החברה הבינלאומית להשתלות, האיגוד הכירורגי האמריקאי, החברה האמריקאית לכירורגיה של דרכי העיכול והאקדמיה האמריקאית למחקר כירורגי.
ברזילי היה שותף בכתיבת יותר מ-100 מאמרים מדעיים ופרקים בספרות הכירורגית העולמית.
נושא קליני שעסק בו היה מקצוע ההשתלות, עניין שהחל להתפתח לאחר שהיה שותף בניתוח השתלת הכליה הראשונה בבית החולים רמב"ם עם הפרופסורים דוד ארליק ואלפרד שרמק והתבטא רבות במחקריו החדשניים בתחום ההשתלות. בשנת 1993 שנת הקמת המרכז הלאומי להשתלות איברים בישראל מונה ברזילי לנשיא המרכז הלאומי להשתלות ופעל רבות לקידום חקיקה וטיפול בהיבטים האתיים של המקצוע.
ברזילי נפטר בשנת 1998.
בשנת 2003 חנכה הפקולטה לרפואה בטכניון את היחידה לכירורגיה נסיונית על שם פרופסור עמי ברזילי.
בבית חולים רמב"ם מתקיים יום עיון שנתי לזכרם של האחים הפרופסורים ברזילי.
קוסה (יישוב)

קוסה (Cosa) הייתה קולוניה לטינית שהוקמה על ידי הרומאים ב-273 לפנה"ס בדרום-מערב טוסקנה, קרוב לוודאי על אדמה שהוחרמה מהאטרוסקים. היישוב האטרוסקי, אשר נקרא "קוסי" (Cusi) או "קוסיה" (Cosia), עמד כנראה במקום בו נמצאת כיום אורבטלו (Orbetello). מיקומה הגאוגרפי של קוסה ייחודי. היא ניצבת על גבעה הסמוכה לעיירה אנסדוניה (Ansedonia) בחוף הים הטירני, כ-140 קלימטרים צפון-מערבית לרומא, בגובה של 113 מטרים מעל פני הים. העיר ידעה תלאות כל תולדותיה, ומעולם לא הגיעה למדרגת עיר רומית משגשגת של ממש. המלחמות שניטשו באיטליה במאה השלישית לפנה"ס לא פסחו גם עליה. היא נבזזה בשנות השישים של המאה ה-1 לפנה"ס, ככל הנראה על ידי פירטים, הוקמה מחדש בימיו של אוגוסטוס קיסר והוסיפה להתקיים עד המאה ה-3 לספירה. אחד האזכורים האחרונים של קוסה מצוי בחיבורו של רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס (Rutilius Claudius Namatianus), המציין כי בשנת 416 ננטש המקום, כפי הנראה בשל מגפת עכברים, וכעת הוא שומם. המקום יושב מחדש בימי הביניים וננטש שוב במהלך המאה ה-13.
לאחר מלחמת העולם השנייה נערכו בקוסה חפירות נרחבות, שנמשכו כמה עשרות שנים. במהלך החפירות התגלו שרידים של העיר הרומית על מוסדותיה ובתיה.
פקקת

קריש דם - פרוגנוזה

היווצרות קריש דם עלולה לגרום לתוצאה אחת מבין ארבע התוצאות הבאות: התפשטות, תסחוף, המסה או ארגון ותיעול מחדש.

1. התפשטות של פקיק מתרחשת לכיוון הלב. פירוש הדבר הוא שההתפשטות מתבצעת קדימה בוורידים או אחורה בעורקים.

2. תסחוף מתרחש כשפקיק משתחרר מדופן כלי הדם והופך לנייד. תסחיף ורידי (הנובע לרוב מפקקת ורידים עמוקים בגפיים התחתונים) ינוע דרך מחזור הדם המערכתי, יגיע לצד הימני של הלב ויזרום דרך עורק הריאה תוך יצירת תסחיף ריאתי. מנגד, פקקת עורקית הנובעת מיתר לחץ דם או מטרשת עורקים עלולה להפוך לניידת והתסחיפים הנובעים ממנה עלולים לחסום כל עורק או עורקיק בכיוון הזרימה מאתר היווצרות הפקיק. המשמעות היא שבץ מוחי, אוטם שריר הלב או פגיעה בכל איבר אחר.

3. המסה מתרחשת כשמנגנוני המסת הפיברין מפרקים את הפקיק ומחדשים את זרימת הדם אל כלי הדם. ניתן לסייע לכך על ידי מתן תרופות (לדוגמה, לאחר חסימה של עורק כלילי). תגובה מיטבית לתרופות ממיסות פיברין מתקבלת תוך מספר שעות, לפני התפתחות מלאה של רשת הפיברין של הפקיק.

4. ארגון ותיעול מחדש כרוכים בגדילה פנימית של תאי שריר חלק, פיברובלסטים ואנדותל לתוך הפקיק העשיר בפיברין. אם התיעול מחדש נמשך, הוא מספק ערוצים בגודל נימי דרך הפקיק ומאפשר המשך של זרימת הדם דרך הפקיק כולו. אולם, ייתכן כי זרימת הדם המחודשת לא תספיק לצרכים המטבוליים של הרקמה במורד הזרימה.
צ'ארלס פורטיס

ביוגרפיה

פורטיס נולד לסמואל פאלמר סמית מורגן באל דוראדו, וגדל והתחנך בערים שונות באריזונה. הוא התגייס לחיל הנחתים האמריקני במהלך מלחמת קוריאה, והגיע לדרגת סמל. לאחר שחרורו בשנת 1955, רשם לאוניברסיטת ארקנסו בה סיים את לימודיו בשנת 1958 עם תואר ראשון בעיתונאות. בהיותו באוניברסיטה החל לכתוב עבור העיתון הסטודנטיאלי באוניברסיטת ארקנסו ועבור נורת'ווסט ארקנסו טיימס. לאחר שסיים את לימודיו עבד עבור עיתונים שונים ככתב, כולל כשנתיים בעיתון Arkansas Gazette ובהמשך בניו יורק הראלד טריביון, בו כיסה בעיקר את המאבק למען זכויות האזרח בדרום מולדתו. לאחר מכן חי כשנה בלונדון.
בשנת 1964 עזב את העיתונות והחל בקריירת הכתיבה. הרומן הראשון שלו נורווד הופיע בשנת 1966 וזכה להצלחה: הוא עובד לסרט על ידי ג'ק היילי ג'וניור בכיכובם של גלן קמפבל ודארבי קים. הרומן משלב "סרט מסע" מטקסס לניו יורק של ותיקי חיל הנחתים תוך הסתכלות על החברה בדרום אמריקה והערים הגדולות.
הרומן השני שלו "אומץ אמיתי" (פורסם לראשונה בשנת 1968 בסאטרדיי איבנינג פוסט) הצליח אף יותר ועובד גם הוא לקולנוע לראשונה בשנת 1969 על ידי הנרי האת'וויי, ופעם נוספת בשנת 2010 על ידי ג'ואל ואיתן כהן. רומן זה, הכתוב בסגנון חד ומשתמש בסגנון מערבוני קלאסי, נותר היצירה הידועה ביותר של פורטיס.
פורטיס, החי בצנעה בדרום ארצות הברית ובמקסיקו, פרסם שלושה רומנים נוספים: "הכלב מהדרום" (1979), "Masters of Atlantis" ‏(1985), "גרינגוס" (1991) ועוד כמה נובלות ומאמרים.
יוסי קרמר

קריירה

קרמר החל את דרכו בגיל 11 במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת 1973/1974 הועלה לקבוצה הבוגרת על ידי המאמן אברהם מנצ'ל, מחמת היעדר מספר שחקנים בקבוצה הבוגרת עקב מלחמת יום הכיפורים. את הופעת הבכורה שלו ערך באצטדיון בלומפילד. בעונה זו שיחק קרמר שני משחקים ועלה כמחליף פעם אחת ואף הספיק להבקיע שער בכורה. בתום העונה ירד עם מכבי חיפה לליגה א', ובליגה זו שיחק כ-14 משחקים ועלה עם הקבוצה בחזרה לליגה הלאומית.
את הפריצה הגדולה עשה קרמר בחמשת המשחקים האחרונים של הקבוצה בעונת 1983/1984, בה זכתה מכבי חיפה באליפות הראשונה בתולדותיה. בעונה זו גם שיחק רק כ-14 משחקים, אך בסוף העונה כאשר הבלם הקבוע ירון פרסלני נפצע, הציג קרמר יכולת גבוהה כמחליפו. שנה לאחר מכן, בעונת 1984/1985, זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, והפעם כבר היה שותף מלא כאשר פתח ב-23 משחקים, נכנס 5 פעמים כמחליף ואף הספיק לבשל 2 שערים.
בגיל 27 עזב קרמר את מכבי חיפה למורת רוחו של מאמן הקבוצה דאז שלמה שרף. הוא הושאל להפועל תל אביב למשך חודש ואחר כך עבר למכבי תל אביב, שם שיחק כשנתיים וזכה איתה בגביע המדינה בעונת 1986/1987. במשחק גמר הגביע באותה שנה ניצחה מכבי תל אביב את מכבי חיפה במשחק סוער אשר הסתיים בתוצאה 3–3 והקבוצות ניגשו לפנדלים, וקרמר אשר נחשב לבועט פנדלים מוצלח סירב לבעוט בטענה כי שוער חיפה באותו המשחק, אבי רן, מכיר את בעיטותיו ועשוי לעצור את הבעיטה שלו.
לאחר התקופה במכבי תל אביב חזר קרמר למכבי חיפה, ולאחר תקופה נוספת בה ישב רבות על הספסל החליט לנסות את מזלו שוב בקבוצה אחרת והושאל להפועל חיפה אשר שיחקה בליגה הארצית, שם שיחק כמגן וקשר. כעבור שנה חזר שוב למכבי חיפה ואף חזר להיות שחקן הרכב קבוע תחת המאמן אמציה לבקוביץ', באותה עונה זכה באליפותו השלישית בקבוצה (1988/1989) ונבחר בסוף השנה בכלי תקשורת שונים כבלם העונה.
בשנת 1990 הגיע שוב שלמה שרף לאמן את מכבי חיפה, והחליט לבנות קבוצה אשר מושתתת על שחקנים צעירים. קרמר בן ה-31 נפרד בעקבות זאת מהקבוצה ועבר שוב להפועל חיפה. כעבור שנה עבר לבית"ר ירושלים, עמה עלה לליגה הבכירה בתום העונה, ובהמשך שיחק גם בעירוני אשדוד ועלה עמה גם כן לליגה הבכירה.
בגיל 37 פרש ממשחק והחל לאמן בדלית אל-כרמל, ואחר כך עבר לאמן במחלקת הנוער של מכבי חיפה, שם אימן 4 שנים. לאחר מכן פרש מעיסוק בכדורגל ועבר לעבוד בתפקיד ניהולי בחברת הספנות "צים", בה עבד גם כשהיה שחקן פעיל.
Brothers in Arms: D-Day

משחקיות

במשחק Brothers in Arms: D-Day השחקן משחק בפלישה לנורמנדי בתור חייל בשם 'Sgt. Matthew Baker' ו-Cpl. Joe Hartstock (בהמשך המשחק הועלה דרגה) במשימות שבאמת קרו בפלישה בזמן יוני 1944, מהפלישה המוטסת לסן-סובר הרוזן. כמו במשחקים Brothers in Arms: Road to Hill 30 ו-Brothers in Arms: Earned in Blood המשחק נותן לשחקן אפשרות לקחת שליטה על חוליה ולחלק לה פקודות, ולבחור את הדרך הטובה ביותר להסתער על האויב. המשחק גם מציע שימוש בכלי נשק של שני הצדדים הלוחמים במשחק, גם של צבא ארצות הברית וגם של הצבא הגרמני.
כמו בשני משחקי Brothers in Arms הראשונים, משחק זה מתמקד בעיקר בפיקוד על חוליה והכרעת האויב ואז לאגף כוח אויב מסוים עם התקפות חזיתיות.
טריסטרמית

אטימולוגיה

הטריסטרמית, השייכת למשפחת הזרזירים, נקראה תחילה על ידי שמעון בודנהיימר "זרזיר ים המלח", בשל האזור שבו היא מצויה. בהמשך הוחלט לקרוא לה על שמו של הכומר האנגלי הנרי טריסטראם, שחקר את ארץ ישראל ולכד טריסטרמית בשנת 1864 ליד מנזר מר סבא בנחל קדרון. שמה באנגלית ובערבית דומה. קודם לכן קראו לה הנזירים "שחרור כתום-כנפיים".

תיאור

דומה בגדלה לשחרור: אורכה כ-25 ס"מ, משקלה 100–140 גרם ומוטת כנפיה 44–45 ס"מ. צבעו של הזכר שחור עם ברק כחול-סגול. אברות הכנף הפנימיות צבועות בחום-ערמוני ובולטות בזמן המעוף. המקור כפוף במקצת, הכנפיים קצרות והזנב ארוך. הנקבה דומה אך ראשה אפרפר. שירתן של הטריסטרמיות מסולסלת וערבה לאוזן.
הטריסטרמית היא ציפור חברתית החיה בקבוצות קטנות המורכבות מבני משפחה, רוב ימות השנה. בחורף היא חיה בלהקות המונות עד 300 פרטים. הן נוהגות ללון לינה מקובצת, במקום קבוע, במדרונות הקניונים. הלהקות מעופפות ומתמרנות באוויר בדומה לזרזיר המצוי. הן עשויות לעוף כ-10 ק"מ ויותר מאתרי האכילה שלהם אל אתרי הלינה. מחוץ לעונת הקינון משוטטים הפרטים למרחקים קצרים ממקום מושבם. בני הזוג שומרים על קשר כל השנה בתוך הקבוצה או הלהקה.

רבייה

הקשר בין בני הזוג נשמר כל השנה, גם בתוך הלהקה: בני הזוג אוכלים יחד, שותים יחד, ומסדרים נוצות זה לזו. עונת הקינון מתחילה במרס ונמשכת עד סוף יוני, במהלכה הן מספיקות שני מחזורי דגירה באותו קן. הקן נבנה בנקיקי סלע, לרוב במערה. הקן בנוי מענפי אשל דקים ומרופד בעלים וחומרים רכים כמו נוצות, שערות ונייר. צורתו כצלחת עמוקה בקוטר של כ-30 ס"מ. בתטולה לרוב 3–4 ביצים כחלחלות. הדגירה נמשכת כ-16 ימים על ידי הנקבה. שני ההורים מטפלים בצאצאים במשך כ-28–30 יום בקן ועוד כ-10 ימים לאחר מכן.

תפוצה ואזורי מחיה

הטריסטרמית יציבה מהנגב עד צפון ים המלח. הקמת היישובים בערבה עזרו לה להרחיב את תחום תפוצתה וגידול אוכלוסייתה. בזמן השוטטות הן יכולות להתרחק מרחק רב וידוע אף על תצפיות נדירות מהרי הכרמל, חניתה וחוף השרון.
מקום חיות בגאיות ומדרונות חשופים, לאחרונה גם ליד מגורי אדם ובתים. דוגרת בנקיקי הרים צחיחים במיוחד בתוך קניונים ובשנים האחרונות בבניינים גבוהים בעיר ערד.
מבחינה פיזיולוגית לטריסטרמית עמידות למשרעת טמפרטורות נרחבת – הן מותאמת הן לטמפרטורות נמוכות והן לגבוהות ולכן נפוצות באזורים המדבריים בעלי הטמפרטורות הקיצוניות כמו באזור ים המלח ועד פסגות סיני. המטבוליזם של הטריסטרמית נמוך מהצפוי לפי גודל גופה, ולכן יכולה להסתדר עם מעט מים.

תזונה

מזונה העיקרי – פירות בר כמו הימלוח, רכפתן, ערף המדבר, סלוודורה פרסית, אזדרכת ופיקוס. לא בוחלת בענבים ותמרים וכך גורמת לנזקים לחקלאות. משלימה את מזונה בחרקים: זבובים, דבורניים ואף פולה קרציות מפרוות של חמורים, גמלים ויעלים. לא בוחלת ואף מתלהבת משאריות מזון של אדם, ואוהבת מהחטיפים בעיקר את הבמבה, כמעט ואינה חוששת מבני האדם ולעיתים אף מעזה לאכול מכפות ידם, מה שמושך את תשומת לבם של תיירים ומבקרים באזורי יהודה וים המלח.

הטריסטרמית והאדם

הטריסטרמית היא המין היחיד בסוגה שלא חי באפריקה והצפין עד ים המלח. היא מסתגלת לבני האדם והנזירים במבצר מר סבא נהגו להאכיל אותן ואף חצבו עבורן חורי קינון.
בשנות השלושים נספרו כעשרים זוגות בעין גדי אך כיום יש מאות זוגות באזור והאכולוסייה פשטה לכיוון ערד וממשיכה להתפשט מערבה.
בשנות ה-60 הן גרמו לנזקים כבדים לכרמי עין גדי ולכן ניצודו. לאחר שהכרם בעין גדי חוסל, בגלל אי כדאיות, הן החלו לגרום נזקים למטעי התמרים של עין גדי ולכרמי מצפה שלם.