google/wiki40b huggingface dataset:
לוקאס אלאריו

קריירת מועדונים

אלאריו גדל בנוער של אתלטיקו קולון מסנטה פה שבארגנטינה. בשנת 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אתלטיקו קולון, כשהחליף את כריסטיאן ראול לדסמה בהפסד הביתי 1-0 לארסנאל דה סרנדי. עד לשנת 2014 אלאריו מיעט לשחק באופן יחסי, ועשה את הפריצה שלו באותה שנה, כאשר הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק מול טיגרה בחודש מרץ. באותה שנה וגם בעונת 2015 הבקיע אלאריו מספר שערים נוספים, ומשך עניין מהקבוצות הגדולות. 
ביוני 2015 חתם אלאריו בריבר פלייט על חוזה לארבע שנים, תמורת 2.25 מיליון פסו ארגנטינאי שהועברו לאתלטיקו קולון. ביוני 2015 ערך אלאריו את הבכורה במדי ריבר פלייט, כאשר החליף את פרננדו קבנאגי במשחק מול טמפרליי. כעבור מספר ימים הבקיע אלאריו שער בתיקו 1-1 מול גוארני מליגת העל הפרגוואית, במשחק הגומלין של חצי גמר גביע ליברטדורס. ריבר פלייט עלתה לגמר לאחר משחק זה, לראשונה מאז 1996. בגמר מול טיגרס, אלאריו הבקיע את השער הראשון במשחק הגומלין שהסתיים בתוצאה 3-0 לריבר פלייט, לאחר 0-0 במשחק הראשון, וזכה עם ריבר פלייט בגביע הליברטדורס. בספטמבר 2015 הבקיע אלאריו את השלושער הראשון שלו במדי ריבר פלייט, בניצחון הליגה 4-1 על נואבה צ'יקגו. בגביע העולם למועדונים 2015 הבקיע אלאריו שער בחצי הגמר מול סאנפרצ'ה הירושימה וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר, בו הפסידה ריבר פלייט 3-0 לברצלונה. בשנת 2016 זכה אלאריו עם ריבר פלייט בגביע רקופה סודאמריקנה, כשהוא מבקיע את השער השני בניצחון 2-1 על אינדפנדיינטה סנטה פה בגמר, לאחר 0-0 במשחק הראשון בין השתיים. גם במשחקי ליגת העל הארגנטינאית הצטיין אלאריו, והוכתר כאחד מחלוצי העתיד של ארגנטינה, כשהבקיע 41 שערי ליגה ב-82 הופעות. אלאריו אף זכה עם ריבר פלייט פעמיים בטורניר הגביע הארגנטינאי ובגביע סורוגה בנק.
בספטמבר 2017 חתם אלאריו על חוזה לחמש עונות בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה, תמורת דמי העברה של 24 מיליון אירו שהועברו לריבר פלייט. בהופעת הבכורה שלו, בה ניצחה לברקוזן 3-0 את המבורג, הבקיע אלאריו שער וגם בישל שער. אלאריו הבקיע עד לתום העונה תשעה שערים, אך לא הצליח להעפיל עם הקבוצה לליגת האלופות.

קריירה בינלאומית

בספטמבר 2016 ערך אלאריו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה, כשהחליף את לוקאס פראטו במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 מול נבחרת אורוגוואי. את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע אלאריו בניצחון 6-0 על נבחרת סינגפור במשחק ידידות שנערך ביוני 2017.
הולוגרפיה

הוֹלוֹגְרַפִיַה (מיוונית Όλος - הולו=שלם + γραφή - גרפיה=כתב) היא טכניקה ליצירת צילום תלת ממדי. הטכניקה משמשת גם לאחסון מידע בצורה אופטית. בניגוד לסטריאוסקופיה ולקולנוע תלת-ממד , שבהם מוצגת לכל עין תמונה שונה מעט, כך שהמוח מפרש את ההבדל בין התמונות כשינויי עומק, הוֹלוֹגְרַמַה משמרת מידע משרעת ומופע של האור המגיע מהעצם המצולם, כאילו הוא נמצא באמת בתוך התמונה.
ההולוגרפיה הומצאה במקרה בשנת 1947 על ידי הפיזיקאי ההונגרי דניס גאבור, בעת שעסק בניסיון לשפר את מיקרוסקופ האלקטרונים. גאבור זכה בפרס נובל לפיזיקה על המצאתו זו. בשל הצורך באור מונוכרומטי ליצירת הולוגרמות טובות, לא התקדמה ההולוגרפיה רבות מגילויה המקורי ועד להמצאת הלייזר בשנת 1960. הולוגרמה צבעונית ראשונה בעולם נוצרה על ידי אשר פריזם.
ההולוגרמה הראשונה שהומצאה היא הולוגרמת העברה, המיוצרת כמתואר באיור 1, או בצורה דומה באמצעות מראה רגילה. החיסרון הגדול בהולוגרמה מסוג זה הוא שכדי לצפות בה, יש צורך בלייזר בעל אותו אורך גל של זה ששימש ליצירתה (שימוש באורך גל אחר יגרום לעיוות לפי יחס אורכי הגל). כעבור זמן שוכללה הולוגרמת ההעברה וניתן היה לייצרה באמצעות אור רגיל. הולוגרמות מסוג זה נפוצות כיום על כרטיסי אשראי, כרטיסים למשחקי ספורט וכדומה, פעמים רבות כאמצעי להקשות על זיוף כספים או זיוף מסמכים.
הולוגרמה משוכללת יותר היא הולוגרמת החזרה, שבה ניתן לצפות ללא קרן שחזור (על ידי אור רגיל) וכך ניתן לצפות בה כבתמונה רגילה. הולוגרמות מסוג זה נפוצות, למשל, בקלפי משחק לילדים.
היסוד העומד בבסיס יצירת ההולוגרמה הוא שמירת הן האמפליטודה והן המופע (פאזה) של התמונה על סרט הצילום, בניגוד לתמונה רגילה, שבה נשמרת רק עוצמת האור (העומדת ביחס ישר לריבוע האמפליטודה). 
היווצרות ההולוגרמה מתאפשרת באמצעות ניצול תכונת ההתאבכות של גלי האור. מכיוון שמה שנרשם על סרט הצילום הוא תבנית ההתאבכות, כיסוי חלק מתמונה הולוגרפית יקטין את העוצמה שבה היא נראית, אך עדיין ניתן יהיה לראות את כל התמונה. זאת בניגוד לתמונה רגילה, שבה מה שנראה על סרט הצילום אינו תבנית התאבכות אלא עוצמת האור ממש, לכן בתמונה רגילה כיסוי מחצית התמונה גורם לאיבוד מידע של חצי מהתמונה. מכאן שמה היווני של השיטה, "רישום מלא", מכיוון שכל נקודה מכילה מידע על כל התמונה.

הולוגרמת קשת

הולוגרמת קשת  היא הולוגרמה שניתנת לראייה באור לבן. הולוגרמה זו מפרידה רכיבים שונים של אורכי גל של אור לבן ושולחת אותם לכיוונים שונים, כך שהצופים יראו את התמונה באורך גל יחיד התלוי בנקודת המבט. ההולוגרמה מיוצרת בתהליך "double holographic" שבו נוצרת ההולוגרמה דרך סדק אופקי המגביל את הפרספקטיבה האנכית כך שלא ייווצר היסט אנכי בהולוגרמה המתקבלת ותיקלט רק התמונה האופקית. 
הסדק עצמו מסיר את דרישות הקוהרנטיות של האור המשמש לשחזור, כך שניתן להשתמש באור הלבן הרגיל ועדיין לשמור על התלת-ממדיות של התמונה בזמן שהצופה בתמונה מסתכל בה בצורה אופקית. אם הצופה מנסה להסתכל בצורה אנכית, לא ייווצר היסט וצבע הדמות יסרוק את ספקטרום הצבעים מכחול לאדום, ומכאן שמה של ההולוגרמה.
השימוש העיקרי בהולוגרמות אלה הוא במניעת זיופים. מאחר שהטכנולוגיה מורכבת וקשה להעתקה, מצלמים הולוגרמות ומציבים אותן על כרטיסי אשראי ועל גבי עטיפות של מוצרים שונים, במיוחד תוכנות.
שדה התעופה טוריט

מיקום

שדה התעופה טוריט נמצא בנפת טוריט במחוז אקווטוריה המזרחית שבדרום סודאן, בסמוך לגבול הבינלאומי עם אוגנדה.
שדה התעופה ממוקם בצפון מזרח העיר בסמוך למרכז העסקים הראשי של העיר ובמרחק 120 ק"מ (מרחק אווירי) משדה התעופה ג'ובה, הגדול ביותר במדינה.
בשדה התעופה מסלול המראה ונחיתה יחיד לא סלול באורך של 1,097 מטרים.

רקע

שדה התעופה טוריט הוא שדה תעופה אזרחי המשרת את העיר טוריט והסביבה. לשדה התעופה אין לוח זמנים מסודר.
אבי ניסנקורן

חיים פרטיים

נשוי לאנדריאה, רופאה המנהלת את השירות למחלות נוירולוגיות נדירות בבית החולים לילדים ע"ש ספרא בתל השומר, ואב לשני ילדים. בנם הצעיר מתמודד עם מחלה אפילפטית קשה המלווה במוגבלות שכלית התפתחותית, דבר אשר דחף את ניסנקורן לעסוק בנושא זכויות אנשים עם מוגבלויות גם בתפקידו כיו"ר ההסתדרות. המשפחה מתגוררת בהוד השרון.
אולד ויק

אולד ויק (באנגלית: The Old Vic) הוא תיאטרון ברובע למבת' לונדון, בגדה הדרומית של התמזה, סמוך לתחנת ווטרלו.

היסטוריה

התיאטרון נוסד בשנת 1818, בבניין שנבנה לשם כך, בשם "תיאטרון קובורג המלכותי" (Royal Coburg Theatre) על שם הנסיך לאופולד סקס-קובורג, בן זוגה של הנסיכה שרלוט מוויילס. בני הזוג היו פטרוני התיאטרון, שהוגדר כ"תיאטרון קטן", שאינו מותאם למופעים דרמטיים. עם זאת, מנהל התיאטרון הצליח להביא בעונת 1824 את השחקן המפורסם ביותר של דורו, אדמונד קין, לשש הופעות בשישה מחזות שייקספיריים בשישה ערבים. 
בשנת 1880 נרכש המבנה על ידי אמה קונס, האשה הראשונה שכיהנה כחברת מועצת העיר לונדון. בתיאטרון הוצגו אופרטות קלילות והוא נקרא "בית-קפה-מוזיקהול ויקטוריה המלכותי" (Royal Victoria Coffee Music Hall). פטרונית התיאטרון, הנסיכה (ולימים מלכה) ויקטוריה, ביקרה בו פעם אחת ב-14 בנובמבר 1834, בהיותה כבת 14.
בין השנים 1912 ל-1937 ניהלה את התיאטרון ליליאן בייליס, שהפכה אותו למוסד להצגות איכות. מתקופתה נודע התיאטרון בסדרה השייקספירית שהנהיגה החל משנת 1914, כמו כן העלתה על במתו הצגות אופרה ובלט. בשנים 1929–1931 כיכב בהצגות התיאטרון השחקן ג'ון גילגוד שהופיע בתפקידי המלט וריצ'רד השני.
התיאטרון ניזוק בתקופת הבליץ (הפצצות הכבדות על לונדון במהלך מלחמת העולם השנייה בשנים 1940-1941) ונפתח מחדש לאחר שיפוץ ב-1951. בין השנים 1963 ל-1976 היה התיאטרון ביתה של להקת התיאטרון המלכותי הלאומי בהנהלתו של לורנס אוליבייה. 
ב-1998, כאשר עמד בפני סגירה, נרכש התיאטרון על ידי קרן שבראשה ניצב הזמר אלטון ג'ון. בשנת 2003 התמנה השחקן קווין ספייסי למנהל האמנותי של התיאטרון. ב-2010 החל התיאטרון להציג גם בחללים נטושים ששימשו כמנהרות של הרכבת התחתית של לונדון מתחת לתחנת ווטרלו הסמוכה, חללים אלה נקראים "The Old Vic Tunnels".
האזור הנאוטרופי

האזור הנאוטרופי הוא אחד משמונת האזורים האקולוגים (Ecozone) שמחלקים את שטח כדור הארץ. האזור הנאוטרופי כולל את דרום ומרכז אמריקה, אזורי השפלה במקסיקו, האיים הקריביים ודרום פלורידה. האזור מוגדר על פי הדמיון בפלורה ובפאונה. הפלורה והפאונה של האזור שונים משל האזור הנארקטי (הכולל את רוב צפון אמריקה), בשל ההפרדה הארוכה שהתקיימה בין שתי היבשות. היווצרותו של מצר פנמה לפני כשלושה מיליון שנה חיברה בין שתי היבשות, והביאה לנדידת מינים ביניהן. 
לפי תאוריית נדידת היבשות, הייתה דרום אמריקה חלק מגונדוונה, שכללה גם את אפריקה, אוסטרליה, הודו, ניו זילנד ואנטארקטיקה. האזור הנאוטרופי משתף שושלות אבולוציוניות עם יבשות אלו, כדוגמת חיות כיס והפלורה האנטארקטית.
אמריקה הדרומית נפרדה מאפריקה לפני כ-110 מיליון שנה, ולפני כ-2-3 מיליון שנה חוברה היבשת עם צפון אמריקה על ידי מצר פנמה. החיבור שנוצר בין היבשות, הביא להגירת מינים בין היבשות: האבות הקדמוניים של אופוסום וירג'יניה (Didelphis virginiana) והארמדיל הגיעו לאמריקה הצפונית מהדרום, ואילו האבות הקדמוניים של הגמליים הדרום אמריקניים, בהן הלמה, מקורם באמריקה הצפונית. תהליך זה של הגירת המינים נקרא ההחלפה האמריקנית הגדולה והוא הביא להיכחדותם של מינים דרום אמריקניים רבים.
31 משפחות של עופות אנדמיים לאזור הנאוטרופי, למעלה מפי שניים מכל אזור אקולוגי אחר. בין משפחות עופות אלו נמנים הראיים (ננדו), טינמיים, הוקיים והטוקניים. משפחות עופות שמקורן מדרום אמריקה הם הקוליבריים והגדרוניים (Troglodytidae). יונקים שמקורם מהאזור הנאוטרופי הם על-סדרת הדלשינאים (הכוללת דובי נמלים, עצלנאים וארמדילאים), קופים רחבי אף, המכרסמים מתת-הסדרה דמויי קביה (קפיברה, שרקן, צ'ינצ'ילה), סדרת האופוסומים וסדרת חדפאי כיס. 43 משפחות ותת משפחות של דגים אנדמיים לאזור הנאוטרופי, יותר מכל אזור אקולוגי אחר. אלו כוללים למעלה מ-5,700 מינים, ובהם המינים מסדרת דגי-חשמל טרופיים, ממשפחת החריתיים (Characidae), משפחת הלוריקידיים (Loricariidae), מתת משפחת Cichlinae (תת משפחת של אמנוניים), תת-משפחת Poeciliinae (תת משפחה של גמבוזיים). דוגמאות לקבוצות נוספות בעלי חיים שעיקר תפוצתן הוא באזור הנאוטרופי: תנריים (Furnariidae), ציפורי נמלים (Thamnophilidae), טנגריים (Thraupidae), קיימנים (Caimaninae), דנדרובטיים (Dendrobatidae) ו-Gonyleptidae.
משפחות צמחים שמקורן מהאזור הנאוטרופי הם ברומליים (Bromeliaceae), קאניים (Cannaceae) והמרנטיים (Heliconiaceae). מיני צמחים שמקורם מהאזור הנאוטרופי כוללים את תפוח אדמה (Solanum tuberosum), עגבנייה (Solanum lycopersicum), קקאו (Theobroma cacao), תירס (Zea mays), שעועית ירוקה (Phaseolus lunatus), כותנה (Gossypium barbadense), מניהוט מצוי (Manihot esculenta), בטטה (Ipomoea batatas), ירבוז מזניב (Amaranthus caudatus) וקינואה (Chenopodium quinoa).
הנשקייה המלכותית (הממלכה המאוחדת)

היסטוריה

הנשקייה המלכותית היא אחד המכונים העתיקים של מצודת לונדון ותפקידה המקורי היה ייצור שריון עבור מלכי אנגליה. ב-1535 ביקר איש רם מעלה זר בנשקייה ושילם על מנת לצפות באוסף השריונות שלה. כבר בזמנו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה, הנשקייה הקימה תצוגה קבועה; "הנשקייה הספרדית" שכללה גם מכשירי עינויים ואת "שושלת המלכים" - שורה של פסלי עץ המייצגים את מלכי אנגליה. תצוגה זו הפכה למוזיאון הראשון בבריטניה.
מ-1414, מצודת לונדון הפכה לביתו של מאסטר-גנרל החימוש (Master-General of the Ordnance) ולאחר מכן מנהלת החימוש (Board of Ordnance) שהיו אחראים על הספקת נשק הן לצבא בריטניה והן לצי המלכותי. הסדנה שבמצודת לונדון נטלה חלק בפיתוח, ייצור ואחסון של מגוון רחב של כלי נשק עד שמנהלת החימוש בוטלה ב-1855. עם זאת, האוסף ההיסטורי נשאר. ניתן היה להציג רק חלק קטן מהאוסף במבנים שבתוך מצודת לונדון, וב-1995 הועבר רוב אוסף הארטילריה לפורט נלסון בהמפשייר וב-1996 הועברו רוב כלי הנשק הקלים והשריונות ל"מוזיאון הנשקייה המלכותית" החדש שנפתח בלידס. מה שנותר במצודת לונדון הם פריטים הקשורים ישירות למצודה ולהיסטוריה שלה.
חוק המורשת הלאומית 1983 קבע שהנשקייה המלכותית היא גוף ציבורי לא-מחלקתי, שממומן בידי המחלקה לתרבות, מדיה וספורט.
קלאומנס השני

קלאומנס השני (ביוונית: Κλεομένης; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית. 
מעט מאוד ידוע על חייו. הוא היה בנו של קלאומברוטוס הראשון ואחיו של אגסיפוליס השני ששלט לפניו. הוא שלט בין השנים 369 לפנה"ס-309 לפנה"ס, תקופת שלטונו התאפיינה בשקט יחסי, אם כי החלה הידרדרות במצבה החברתי והכלכלי של ספרטה.
היו לו שני בנים מאשה לא ידועה, אקרוטאטוס הראשון, וקלאונימוס. אקרוטאטוס מת עוד לפני מותו של קלאומנס, ובנו של אקרוטאטוס אראוס הראשון עלה לשלטון אחריו.
אילוליסאט

היסטוריה

התיישבות אינואיטים התקיימה באזור משך 4,000 השנים האחרונות לפחות, והיישוב הנטוש סרמרמיוט (Sermermiut) כשני ק"מ מדרום לאילוליסאט, היה בעבר אחד הגדולים בגרינלנד, וב-1727 התגוררו בו 250 איש. העיירה המודרנית נוסדה בשנת 1741 על ידי הסוחר יקוב סוורין שהקים בה תחנת מסחר, ואשר נקראה יאקובסהאון ("נמל יעקב"). בזכות הפיורד הסמוך העיירה היא אחד היעדים התיירותיים הפופולריים באי ועיקר פרנסתה על התיירות וכן על הדייג. שדה התעופה של העיירה שוכן סמוך לחוף כארבעה ק"מ מצפון לה.

הפיורד

אורכו של פיורד הקרח אילוליסאט הוא 56 ק"מ, מכיפת הקרח של גרינלנד ועד למפרץ דיסקו. בקצהו המזרחי שוכן קרחון יאקובסהאון (Jakobshavn Isbræ) שהוא הקרחון השופע ביותר בחצי הכדור הצפוני ומנקז 6.5% מכיפת הקרח של האי. הקרחון זרם במהירות של 12.6 ק"מ בשנת 2003 והפיק קרח במשקל של כ-20 מיליארד טון. ישנם גושי קרח כה גדולים הנתקעים בפתחו של הפיורד עד שהגאות גבוהה מספיק כדי לשאת אותם משם או עד שהם קטנים כתוצאה משבירה והינמסות. גושי הקרח הפורצים אל מפרץ דיסקו, שטים תחילה צפונה וכשהם מגיעים אל מפרץ באפין הם פונים דרומה לעבר האוקיינוס האטלנטי. גושים אלה עשויים להגיע עד לקו האורך 40 צפון.
מחקרים שנערכו בפיורד הקרח ובקרחון גילו כי מהירות זרימתו עשויה להשתנות באופן קיצוני מעת לעת וכי הוא מגיב במהירות לשינוי באקלים. במהלך 1985 התקדם הקרחון מרחק של 6.7 ק"מ בלבד. לאחר מכן האט את מהירותו ל-5.7 ק"מ בשנה בין 1992 ל-1997, ומאז האיץ את מהירותו עד שהגיע למהירות של 12.6 ק"מ בשנת 2003. ההאצה במהירות התרחשה במקביל לצמצום בנפח הקרחון שעומד מאז 1997 על קצב של כ-15 מטר הנגרעים מגובהו מדי שנה. חוקרי נאס"א מייחסים את ההאצה בהתקדמות הקרחון בשנים האחרונות לתופעת ההתחממות העולמית.
בולפאפ

בּוּלְפַּאפ (באנגלית: Bullpup) היא תצורה של כלי נשק בה מכלול הנשק נמצא בתוך הקת.

יתרונות וחסרונות

תצורה זו מאפשרת שימוש בקנה ארוך יחסית לגודל הנשק, מה שמגביר את הטווח היעיל של הנשק ואת דיוקו של הקנה, מכיוון שאורך הקנה מתחיל מהמקום בו המחסנית נמצאת - משם נגרפים הכדורים לבית הבליעה. ככל שהמחסנית ממוקמת קרוב יותר לקצה הקת, כך הקנה יכול להיות ארוך יותר - אורך הקנה משפיע על הדיוק והטווח. כמו כן, עיצוב זה מאפשר לשמור על דיוק הנשק תוך הפחתה במשקלו על ידי קיצורו, ובכך להקל על יכולת התמרון של המשתמש בו. בשל טבעה של לוחמת החי"ר בראשית המאה ה-21 המאופיינת בעיקר בלוחמה בשטח בנוי, ישנה מגמה של העדפת כלי נשק המעוצבים בתצורה זו, משום אורכם הקצר יחסית.
מנגד, ישנם אלו הטוענים כי הצבת בית המחסנית במיקומו החדש מקשה על טעינת הנשק ומאלצת את היורה להרחיק את הנשק מגופו וכך גורמת לו לצאת ממצב ירי. בעיה נוספת היא הצורך בעקב קת חזק מספיק על מנת לספוג את זעזועי המכלול.

היסטוריה

הרעיון יושם לראשונה ברובים בריחיים כמו התורניקרופט קרבין מ-1901, ויושם בכלי נשק חצי-אוטומטיים מ-1918 (רובה צרפתי בשם פוקון מונייר). ב-1935 הנרי דלאקר רשם פטנט על אקדח בולפאפ. רובה סער בולפאפ נסיוני פותח בברית המועצות ב-1945. בריטניה שקלה את הרעיון של רובה שירות בולפאפ מאז 1944. שני עיצובים, ה-EM-1 וה-EM-2 פותחו על ידי הבריטים כתחליף לאקדח, תת-מקלע ורובה. הבחירה בבולפאפ נעשתה כדי לשמור הן על דיוק הנשק והן על אורכו. ה-EM-2 אומץ על ידי הבריטים ב-1951, כרובה השירות (המוגבל) הראשון בתצורת הבולפאפ, אך כעבור כמה שנים הוא נזנח כשאומצה מחסנית ה-7.62 NATO. 
ישנם גם מטולי רימונים ייעודיים בצורת בולפאפ, כמו ה-XM25.

שימוש בעולם

רובי בולפאפ הפכו לפופולריים בשנות ה-70 המאוחרות עם הצגתו של ה-שטייר AUG באוסטריה וה-FAMAS בצרפת. ב-1985 בריטניה הצטרפה עם הצגתו של ה-SA80. היום, כלי נשק המעוצבים לפי עקרון הבולפאפ נפוצים בצבאות מודרניים. לאחרונה ישראל, סינגפור, איראן וסין אימצו רובי בולפאפ המעוצבים ומיוצרים מקומית. ה-F2000 החדש יאומץ על ידי מספר מדינות.
טוני קוראן

ביוגרפיה

קוראן נולד בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. הוא סיים תואר באקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ולדרמה.
ב-1997 הופיע קוראן בסדרת הטלוויזיה "החיים האלה". מאז שיחק בתפקידים בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. בין תפקידיו רודני סקינר (הרואה ואינו נראה) דמות מהסרט "ג'נטלמנים מובחרים". כדי לגלם את הרואה ואינו נראה לבש חליפה מיוחדת שהפכה אותו למסך כחול מהלך. עוד שיחק קוראן בתפקיד ערפד בסרטו של גיירמו דל טורו "בלייד 2", ובתפקיד מרקוס בסרט " מלחמת האופל 2". ב-2006 הופיע קוראן במותחן "דרך אדומה". קוראן משתתף בריצות מרתון כדי לגייס כספים לצדקה. לעיתים קרובות הוא משתתף באירוע "Dressed to Kilt" בניו יורק. ב-2011 שיחק קוראן בתפקיד לוטננט דלקורט בסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן". עוד השתתף בתפקיד קמע בפרק "The Pandorica Opens" של הסדרה "דוקטור הו" וגם דובב את מקמילן call of duty 8 .
קוראן שיחק בתפקיד דאטאק טאר בסדרת המדע בדיוני "Defiance". ב-2014 כיכב לצדה של דיאנה ויקרס במותחן "Awaiting". ב-2016 חתם קוראן על חוזה לשחק בדמות קאלום בסדרה מקורית של E4/נטפליקס בשם "Crazyhead".
בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" גילם קוראן את דמותו של וינסנט ואן גוך בפרק שכתב ריצ'רד קרטיס. הפרק נבחר באתר Screen Rant לפרק הטוב ביותר בתקופתו של מאט סמית' בדמות הדוקטור. הסצנה מה קוראן מגלם את ואן גוך, שמועבר אל העתיד לראות את יצירותיו מוצגות במוזיאון, תוארה כאחת הסצנות המרגשות ביותר בכל הסדרה.
קוראן גילם את סמל פיט טוומלי בסדרה "Ultimate Force" של רשת ITV.

חיים אישיים

ב-2012 התחתן קוראן עם מאי נגוין (Mai Nguyen).
מייקל קורס

ביוגרפיה

נולד בשם קארל אנדרסון ג'וניור (Karl Anderson Jr) בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית לאם יהודייה ולאב נוצרי ממוצא שוודי. בנם של ג'ואן המבורגר וקארל אנדרסון שהיה סטודנט ודוגמן לשעבר. השניים התגרשו ואמו נישאה בשנית לביל קורס כאשר היה בן 5 ואמו אמרה לו שבאפשרותו לשנות גם את שמו הפרטי והוא בחר בשם מייקל דייוויד קורס. 
קורס גדל בניו יורק וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון "ג'ון קנדי".
קורס התחתן עם בן זוגו לאנס לה פייר ב-6 באוגוסט 2011 בניו יורק.

קריירה

עניינו של קורס באופנה החל מגיל צעיר ואמו חשבה שזה בגל שנחשף לעולם הזה בגלל שדיגמנה בצעירותה. בגיל 5 מייקל עזר בעיצוב שמלת החתונה של אמו כאשר נישאה מחדש. בגיל הנעורים מייקל החל לעצב ולמכור בגדים מהמרתף של הוריו והוא קרא לחנות שלו פרפר הברזל (Iron Butterfly). קורס למד משחק למשך תקופה מסוימת אך הפסיק בגיל 14 והחליט להתרכז בעיצוב אופנה.
ב-1977 נרשם קורס ללימודים במכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק, הוא פרש לאחר 9 חודשים בלבד והחל לעבוד בבוטיק קטן מול חנות הכולבו ברגדורף גודמן ברחוב 57 שבמידטאון מנהטן. הוא החל כאיש מכירות והתקדם עד שהפך למעצב ואחראי תצוגת הראווה של החנות. דון מלאו המעצבת הראשית של הכולבו הביעה בקורס התעניינות והציעה לו להציג את עיצוביו בחנות. 
בשנת 1981 קורס היג לראשונה את קולקציית הנשים שלו בברגדורף גודמן. בשנת 1990 רשמה החברה את עצמה בעלת הרישיון על המותג KORS מה שמאוחר יותר, בשנת 1993, גרם למייקל להפיק את שיתוף הפעולה שלו עם המותג אך הוא חזר לפעילות בשנת 1997 כאשר השיק קו בגדים חדש הנושא את שמו אך בעל טווח מחירים נגיש יותר. באותה שנה מונה מייקל למעצב הראשי והראשון של בית האופנה סלין (Celine). 
קורס חולל מהפכה בבית האופנה בעיצוב אביזרי אופנה שונים ולבסוף עזב באוקטובר 2003 כדי להתמקד במותג שלו אשר השיק קו בגדי גברים שנה קודם לכן.
בשנת 2004 הושק קו לעיצוב נעליים ותיקים תחת השם "MICHAEL" מבית מייקל קורס. נכון לסוף שנת 2016 לקורס יש 770 חנויות ברחבי העולם. 
בארצות הברית יש לו קולקציית בגדי מסלול הנקראת "Michael Kors Collection". הקולקצייה נמכרת בחנויות כולבו כגון ברגדורף גודמן, סאקס השדרה החמישית, ניימן מרכוס, נורדסטרום, בלומינגדייל'ס וחנויות נבחרות.
בין לקוחותיו של קורס נמנים מפורסמים רבים כגון אוליביה ווילד, דקוטה ג'ונסון, בלייק לייבלי, קייט האדסון, ג'ניפר לורנס, טיילור סוויפט, אנג'לינה ג'ולי, ג'ניפר לופז, הילארי קלינטון, מלאניה טראמפ, היידי קלום, ויולה דייוויס ומישל אובמה.
מודעות הפרסום למותג של קורס שלרוב מצולמות על ידי מריו טסטינו מציגות את הדוגמנית כרמן קאס וג'ואן סמולס בפאריקה או ביאכטה ומתבטאות בייחודיות של בגדי הספורט אלגנט בעיצובו.
קורס השתתף כשופט בתוכנית הריאלטי פרויקט מסלול לצדה של המנחה היידי קלום ובדצמבר 2012 החליט לעזוב את התוכנית והוחלף במעצב זאק פוזן. 
בינואר 2014 הוכרז על ידי מגזין פורבס שהונו של קורס עומד על למעלה ממיליארד דולר.
פרנצ'סקו קונטאריני

פרנצ'סקו קונטאריני (באיטלקית: Francesco Contarini; ‏ 28 בנובמבר 1556 - 6 בדצמבר 1624) היה הדוכס ה-95 של ונציה. קונטאריני כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-8 בספטמבר 1623 ועד פטירתו, 14 חודשים לאחר בחירתו לתפקיד.

ביוגרפיה

קונטאריני נולד בוונציה לברטוצ'י קונטאריני ולאורה דולפין. הוריו מתו שניהם בצעירותו, והוא גודל על ידי שני אחיו. שלושת האחים ירשו הון רב מהוריהם, ופרנצ'סקו זכה בשל כך להשכלה טובה.
קונטאריני, ההרפתקן, יצא במספר שליחויות דיפלומטיות במסגרתן ייצג את לה סרניסימה בחצרות ממלכי אירופה. 
בעקבות מות קודמו, אנטוניו פריולי ב-12 באוגוסט 1623, לא היה מועמד טבעי לרשת את כס הדוג'ה, ואף סירב לקבל את התפקיד. בהצבעות שנערכו היה שוויון בין המועמדים השונים. לאחר 79 הצבעות שנערכו בהן לא הושגה הסכמה, הסכים לבסוף קונטאריני לקבל על עצמו את התפקיד ונבחר ב-8 בספטמבר.
תקופת כהונתו הייתה תקופת שלום, וזאת על אף מלחמת שלושים השנים שהתנהלה באותה עת, ואשר ונציה לא השתתפה בה.
אף שקונטאריני נבחר לתפקיד בגיל צעיר יחסית (גיל 67) הוא חלה בתום השנה הראשונה לכהונתו, ונפטר שישה שבועות לאחר מכן.
אנדרגוגיה

התפתחות

חינוך מבוגרים נהוג אלפי שנים החל מהעת העתיקה בבל וכן בתקופת חז"ל ובימי האמוראים. על פי הספרות התלמודית שנתחברה במשך כשבע מאות שנה חינוך מבוגרים נולד כמענה לפתרון בעיית הקיום היהודי בבבל. חז"ל מצאו בלימוד התורה מענה לבעיה זו מבחינה לאומית (התורה ולימודה משמשים כנשק שיביס אויבים הדורשים להשמיד את היהודים) ומבחינה דתית (העם היהודי יתקיים כדי להגשים ייעודו ולימוד תורה הכרחי להשגת מטרה זו). בימי האמוראים והגאונים מהמאה השלישית ועד המאה האחת עשרה, צמח וגדל בבבל מוסד להפצת לימוד תורה למבוגרים. ביובל הראשון לקיום מדינת ישראל אנו עדים לקיומו של "מפעל" לחינוך מבוגרים שהתפתח כתנועה חברתית העוסקת באזרחות, שלטון עצמי ובייצור יידע. היה זה חינוך לחיים לא רק למחיה. המייחד את חינוך המבוגרים היה תהליכי העשייה: למידה הכוללת יצירת ידע והרכשתו, תרגול מיומנויות ויצירה וחיזוק עמדות חיוביות ובניית האומה. עם זאת התפתחות מחקרית נבדלת החלה בשנות השישים של המאה העשרים. שנות השישים והשבעים התאפיינו בהתמקדות בשני תחומים: למידה לאורך חיים ולמידה מחדש. בשנות השמונים התווספה למידה ארגונית המבוגר נתפס כפרט בעל ניסיון המחפש מטרה וממוקד מטרה. כפרט אוטונומי המבוגר מארגן את לימודיו בהתאם למציאות היומיומית שלו. קיימת התייחסות לשלוש שיטות ארגון: למידה מרחוק - דיאלוג בין הלומד לשיטת הלמידה באמצעים וטקטיקות שונות, למידה פתוחה - הסרת מחסומים של מקום וזמן ולמידה גמישה בהתאם לרמת הלומדים.

הצעות ליישום

אופלטקה מציע לשקול השקת קורסים רלוונטיים ללומד המבוגר תוך יצירת עניין: קורסים בחיי המבוגר, עבודה והורות וכיוצא בזה. בהתאם לממצאי ספרות מחקרית וניסיונן של אופלטקה להלן הצעות ליישום: הקשבה לצרכים ייחודיים – הזמנת הלומד לשיחה אישית והקשבה לצרכיו. שימוש בדיון בכיתה – הוראה בצורת דיון מעודדת אינטראקציה קבוצתית של חילופי רעיונות ומחשבות. מטלות מאתגרות אינטלקטואלית – המבוגר עשוי לראות במטלה זו כאתגר ומענה לצרכיו האינטלקטואליים. התחשבות בציפיות הלומד – כבר בתחילת הקורס הלומד יגיש בכתב את ציפיותיו כדי להשוותן עם ציפיות המרצה. בשנים האחרונות נוספה אופציה ללמידה מתוקשבת שהיא מתאימה במיוחד ללומדים בוגרים בגלל שניתן ללמוד באמצעותן בכל זמן ובגלל היכולת לבחור בקורסים לפי תחומי עניין ולא לפי מקום מגורים. תנאים אלה המתאימים בעיקר ללומדים עובדים המוגבלים בזמנם.
ניקולאי דוברוליובוב

ניקולאי דוברוליובוב (ברוסית: Николай Александрович Добролюбов)‏ (5 בפברואר 1836 - 29 בנובמבר 1861) היה מבקר ספרות, פובליציסט ומהפכן רוסי של מחצית המאה ה-19. 
דוברוליובוב נולד בניז'ני נובגורוד במשפחת כומר. כבר בילדות אהב לקרוא ובגיל 17 החל את הלימודים במכון ללימודי הוראה בסנקט פטרבורג. לאחר פטירת הוריו בשנת 1854 נודע בציבור כבעל דעות קיצוניות נגד הדת, המלוכה ומעמד הצמיתות. דעותיו מצאו ביטוי במספר רב של יצירותיו הספרותיות שפורסמו בעיתונות הסטודנטיאלית.

קריירת המבקר

דוברוליובוב נפטר משחפת כבר בגיל 25 וזאת לאחר שהוא היה באירופה במשך שנה. למרות חייו הקצרים הוא פרסם הרבה. בדרך כלל מאמריו התפרסמו במגזין סוברמניק. רק במהלך שנת 1858 הוא פרסם כ-75 מאמרים ותגובות ליצירות ספרותיות שונות. חלק מיצירותיו לא התפרסמו עקב הוראת הצנזורה. גם יצירותיו שהיו מאמרים בנושא הספרות היו בעלי אופי פוליטי מובהק. 
מאמרים שהיו בעלי חשיבות רבה, הם מאמרים שהוקדשו לרומנים של איוואן טורגנייב ואיוון גונצ'רוב ומחזות של אלכסנדר אוסטרובסקי. בתקופת ברית המועצות וגם היום מאמריו הם חלק של תוכנית הלימודים בבית הספר.
בשנת 1860 הוא נשלח למשך שנה לאירופה במטרה לשפר את מצב בריאותו. הדבר לא הצליח, הוא חזר לסנקט פטרבורג ונפטר בסוף 1861. הוא נטמן בבית הקברות בסנקט פטרבורג.
הוא נחשב עד היום לאחד המנהיגים של התנועה המהפכנית באימפריה הרוסית בשנות ה-60 של המאה ה-19. יחד עם זאת, אלכסנדר הרצן ראה בו קנאי שרק מפריע לקידום השינויים ברוסיה. פיודור דוסטויבסקי האשים אותו בזלזול בחשיבות האישיות באמנות.