google/wiki40b huggingface dataset:
זאוס

השם

ביוונית עתיקה נהגה שמו תחילה זְדֶאוּס, ולימים בשיכול אותיות "דזאוס", ולבסוף "זאוס" (בהברה אחת, עם דו-תנועה). הכתיב היווני היה תמיד Ζεύς. ביוונית מודרנית הוא נקרא דִיאַס (Δίας). זהו גלגול שמו של אל שמי-היום ההודו-אירופאי, דאוס (Dyēus ph₂ter), שפירוש שמו "ברק" או "שמיים". אל זה היה ראש הפנתאון, ושמו התגלגל לשפות רבות.
במיתולוגיה הרומית מכונה זאוס "יופיטר" (שגם שמו מקורו בדאוס), ועל שמו נקרא גדול כוכבי הלכת במערכת השמש, צדק ("יופיטר").
בעבר נהגו לתעתק את שמו לעברית גם באופנים הבאים: זיאוס, זֶוְס, זֶבְס, צאוס (על דרך הגרמנית), ציאוס.

לידתו ועלייתו של זאוס

זאוס היה השישי והאחרון מבניהם של קרונוס וריאה, הטיטאנים. אחיו היו: הסטיה, דמטר, הרה, פוסידון והאדס. בנבואה אשר רבצה על קרונוס, ואשר סופרה על ידי גאיה ואורנוס, נאמר כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם. בשל כך, נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אולם ריה סלדה מכך, וכאשר נולד זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו.
ריאה ילדה את זאוס בכרתים, במערה מוסתרת, הנימפות אדרסטיאה ואידיאה השקו אותו בחלב העז אמאלתיאה. הנימפות שרו, רקדו סביבו ועוררו רעש כל זמן שבכה, על מנת שאביו לא יישמע את בכיו. זאוס גדל בסתר עד שהגיע למלוא כוחו, ומשהגיע לבגרות יצא לשחרר את אחיו.
הוא הערים על קרונוס ואמר לו שאם ישתה משקה (כדי שיקיא את אחיו של זאוס, הוא נתן לו יין מעורב במי ורדים וחרדל) מסוים יהפוך לישות החזקה בעולם.
קרונוס, שלא הכיר את בנו, שתה בשמחה את המשקה והקיא את ילדיו מיד. כשחברו האלים יחד, הם נלחמו בטיטאנים, שבראשם קרונוס.
הטיטאנים לא מיהרו לקבל את מרות האלים החדשים. במשך עשר שנים השתוללה מלחמה בין הדורות. לבסוף שחרר זאוס את אחיו של קרונוס, הקיקלופים, מכלאם שבטרטרוס, ואלה העניקו לו את כלי נשקו הקטלני: הברק. בנוסף, שחרר גם את הענקים בעלי מאה הזרועות (הקאטונכרים), ובתמורה ניצבו אף הם לצידו. יחד הכו האלים ובני בריתם בטיטאנים, עד שלבסוף הושלכו הטיטאנים לטרטרוס, אטלס - גנרל הטיטאנים שנאלץ לשאת את השמיים על גבו - הורשה להישאר מחוץ לכלא, אך הוא סבל מאוד.
קרונוס נקצץ לאלף חתיכות בחרמשו שלו עצמו (על ידי זאוס) והושלך לטרטרוס.

תפקיד מרכזי

זאוס הפך לאל כל כך מרכזי בחיי היוונים כי לפי אמונתם הוא שלט בגורל המלחמה. הומרוס מתאר באיליאדה פעמים רבות את הדבר. זאוס משפיע על גורל הקרב בשני אופנים. ראשית, הוא מטיל את ברקיו לצידי הקרבות כדי להודיע מי ינצח. שנית, במלחמות הרות גורל בשביל האלים זאוס משתמש במאזני הדין שלו. על שני כפות המאזניים הוא שם גורל מר עבור שני הצדדים והצד הכבד יותר יפסיד. לדוגמה, מתואר באיליאדה (שיר 22, שורות 209–213 בתרגום טשרניחובסקי) שזאוס הציב על המאזניים את גורלות אכילס והקטור.

תכונותיו

חרף גדולתו של זאוס, הוא לא היה חף מפגמים. על אף היותו החזק שבאלים, לא היה הפיקח שבהם (ב"איליאדה", לדוגמה, מערימים עליו הרה ופוסידון גם יחד). הוא מצטייר כישות יצרית מאוד: רודף נשים, חם מזג וחובב יין, מה שלעיתים סיבכו בצרות. תאוות הבשרים שלו הביאה אותו ללבוש צורות שונות כדי לפתות אלות, נימפות ובנות תמותה, למורת רוחה של הרה אשתו. למרות זאת, זאוס לא היה אל נקמן, ולא נהג לנטור טינה; אולם היה ידוע בכעסו - כך, פעם אחת הוא תלה את הרה אשתו בין השמים לארץ בשלשלאות כיוון שסיכנה את חיי בנו הרקולס.

לפי הומרוס, זאוס היה יחסית חסר רגישות לילדיו - הוא הניח לבנו, סרפדון שליט ליקיה, למות מידי פטרוקלוס כשהוא אומר משפט אחד להגנתו; עם זאת לאחר מכן הוא משתמש במאזני הדין כדי לנסות להציל את הקטור, כיוון שזה הקריב לו עדרים שלמים של כבשים.
דיק דייל

ביוגרפיה

נולד בשם ריצ'רד אנטוני מנסור בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו הוא ממוצא לבנוני ואמו ממוצא פולני-בלרוסי.
כילד הוא העריץ את זמר הקאנטרי האנק ויליאמס, ובעקבות כך לימד את עצמו לנגן ביוּקולֶיְלִי.
נפטר ב-16 במרץ 2019.

סגנון נגינה

דייל היה ידוע בסגנון הנגינה הייחודי שלו. הוא נהג לנגן בגיטרה הפוכה, בפריטת טרמולו מהירה ובשימוש רב בסולמות מזרח-תיכוניים.
דייל התפרסם בשימוש בציוד של חברת פנדר, והשתמש במגבר הראשון של 100 וואט שיוצר על ידה. כמו כן עשה שימוש רב באפקט ה-Reverb לגיטרה.
אאורל ויינר

אָאוּרֵל וַיְנֶר (ברומנית: Aurel Vainer; נולד ב-10 בינואר 1932) הוא פרופסור לכלכלה, משנת 2004 חבר הפרלמנט של רומניה מטעם פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, וכן נשיא הקהילה היהודית ברומניה.
ויינר נולד בשטפנשט שבמחוז בוטושאן. הוא סיים לימודי כלכלה בתואר דוקטור בשנת 1966. היה פעיל בתחומי הבנייה, המחקר הכלכלי והשיווק. הוא היה חבר בלשכת המסחר והתעשייה של רומניה (סגן נשיא), ובין השנים 2000–2004 היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ספירו חארט (Spiru Haret) בפקולטה לכלכלה וחשבונאות שבקמפולונג מוסצ'ל (Câmpulung Muscel). נשוי לאנט ויינר.
ויינר כתב ופרסם חמישה ספרים בתחום המסחר והשיווק. הוא מכהן כסגן נשיא אגודת הידידות רומניה-ישראל.
מועדון הדאנג'ן

דאנג'ן (אנגלית: Dungeon; בתרגום מילולי לעברית: צינוק), הוא מועדון ה-BDSM והפטיש הראשון והיחיד עד כה שפועל בישראל. המועדון משרת קהילה של אלפי חובבי BDSM והוא אף פתוח בימים מסוימים לקהל הרחב. המועדון תרם במידה משמעותית להתרחבותה ופרסומה בציבור הרחב של קהילת ה-BDSM בישראל.

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 2002 על ידי עמוס לוי ושכן בכיכר קדומים ביפו העתיקה, במבנה טורקי עתיק. לאורך השנים משך המועדון תשומת לב תקשורתית ועורר מחלוקת ציבורית סביב פעילותו. בנוסף למאפיינים הרגילים של מועדון לילה, דוגמת בר משקאות, תקליטן ורחבת ריקודים, ייחודו של המועדון הוא בהופעות ה-BDSM והפטיש הנועזות שמתקיימות בו, ובאווירה המינית המתירנית שמאפיינת אותו. הכניסה למסיבות מחייבת עמידה בקוד לבוש, שכולל ביגוד קינקי ופטישיסטי, עם דרישת מינימום של לבוש מכובד בצבע שחור. כמו כן, על אורחי המועדון נאסר לצלם בתחומו, וזאת על מנת לשמור על פרטיותם של חברי הקהילה.
במהלך שנות פעילותו  צולמו במועדון מספר וידאו קליפים, לשירים "חבל שחור" של רגב דהן, "ממעמקים" של עידן רייכל, "אינטואיציה" של שלומי שבן ו-"Satisfaction's Guaranteed" של הילה דוידסון. כמו כן, צולמו במועדון פרקים לתוכניות טלוויזיה כגון "דאבל דייט", "הכל דבש" ו"מה זה השטויות האלה?!".
בנובמבר 2007 נסגר המועדון בהוראת עיריית תל אביב, בטענה כי הוא גורם לרעש ומפריע לדיירים במקום. בעקבות מחאה ציבורית ועתירה שהוגשה בנושא לבית המשפט המחוזי בתל אביב, איפשר בית המשפט לפתוח את המועדון לתקופת ניסיון של חודש בינואר 2008, אולם בסופו של דבר המועדון לא חזר לפעול. לאחר סגירתו לא נפתח מועדון BDSM במקומו, אך מסיבות המיועדות לקהילה המשיכו להתקיים במועדונים רגילים בתל אביב.
ביולי 2010 נפתח המועדון מחדש, במיקום אחר ברחוב השרון בדרום תל אביב. הנכס ברחוב השרון היה בבעלות חברה בת של הסוכנות היהודית, שלאחר שגילתה שהשכירה את הנכס לטובת מועדון סאדו-מאזו, סירבה לחדש את חוזה השכירות. 
לאחר מאבק משפטי ותקשורתי שארך כשנתיים, במרץ 2018 נאלץ המועדון להעתיק את מקומו פעם נוספת, לרחוב הארבעה בתל אביב.
בריטניה (פרובינקיה רומית)

היסטוריה

ניסיון הפלישה הרומאי הראשון לאיים הבריטיים התרחש בשנת 55 לפנה"ס בפיקודו של יוליוס קיסר לאחר שנה של לחימה באי הוא נכשל בניסיונו לכבשו ונאלץ לסגת בשנת 54 לפנה"ס. הקשרים עם בריטניה התרחבו תחת שלטונו של אוגוסטוס הודות לרומאניזציה של גאליה אולם הוא לא הראה עניין לחזור על ניסיונו של קיסר לכיבוש האי.
בשנת 43 שלח הקיסר קלאודיוס את אולוס פלאוטיוס, בראש ארבעה לגיונות על מנת לכבוש את בריטניה לאחר שקיבל פניה מאחד מראשי השבטים היריבים באי. בריטניה הייתה מטרה אטרקטיבית לרומאים בשל עושרה במחצבים ובעבדים. האי שימש גם כמקלט למורדים מפרובינקיות אחרות, ולא ניתן היה להניחו לנפשו עוד זמן רב. קלאודיוס עצמו ביקר באי לאחר השלמת השלב הראשון של הלחימה, והביא עמו תגבורת המלווה בפילים.
הפרובינקיה החלה לעבור תהליכי רומאניזציה כאשר המרכזים העירונים העיקריים התקיימו בקאמולודונום (כיום קולצ'סטר), וורולאמיום (כיום סנט אלבנס) ולונדיניום. בשנת 60 פרץ מרד בראשות המלכה בודיקיאה כתוצאה מיחס הרע של התושבים הרומאים אליה, למרות שהמרד דוכא בהצלחה ובמהירות במהלכו מספר יישובים רומאים נחרבו ותהליך הטמעתה של בריטניה בקיסרות התעכב.
בימי שלטון השושלת הפלאבית משלו בבריטניה סדרה של מושלים פעלתניים שהחלו בתהליך הרחבת גבולותיה, תהליך זה הגיע לשיאו בימיו של גניאוס יוליוס אגריקולה שהשלים את כיבוש ויילס והצליח לחדור לשטחה של סקוטלנד תוך שהוא מנחיל תבוסות לשבטים המקומיים. אולם בסופו של דבר שטחה של סקוטלנד ננטש והוא לא נכלל בתחום הפרובינקיה.
קו הגבול התייצב בזמנו של הקיסר טראיאנוס, הקיסר אדריאנוס חיזק את האחיזה הרומאית בפרובינקיה על ידי ביצור הגבול עם סקוטלנד. יורשו אנטונינוס פיוס יצא למסע כיבושים וייצב את הגבול בחומת אנטונינוס אולם גבול זה לא החזיק מעמד והרומאים בסופו של דבר הסיגו את כוחותיהם לגבול שקבע אדריאנוס.
באופן יחסי בריטניה הייתה פרובינקיה שלווה אולם כמו בשאר העולם הרומאי גם היא סבלה מאותם בעיות של מרידות מושלים ופשיטות של שבטים ברברים. עם הדרדרות מצבה של האימפריה בתחילת המאה החמישית חיל המצב הרומאי לא היה מסוגל להתמודד עם השבטים הגרמאניים ובסופו של דבר הובס על ידם. ידוע שבשנת 410 ביקשו אזרחיה הרומיים של הפרובינקיה את עזרתו של הקיסר הונוריוס כנגד הפולשים הברברים. באותו זמן הייתה האימפריה המערבית בשלבי התפוררות מתקדמים ובאותה שנה ממש נבזזה רומא עצמה על ידי הוויזיגותים. ידו של הקיסר הונוריוס הייתה קצרה מלהושיע פרובינקיה מרוחקת כבריטניה, בזמן שהצבא הרומי לא היה מסוגל להתמודד עם האיומים ביבשת עצמה, ועל כן ענה הונוריוס לאזרחי הפרובינקיה שיאלצו להסתדר בעצמם. בריטניה הייתה ריקה למעשה מכוחות צבאיים רומיים (שהועברו קודם לכן ליבשת כדי להתמודד עם האיום הברברי). היה זה אם כן סופה של הפרובינקיה הרומית בבריטניה.

מנהל

בריטניה הייתה פרובינקיה קיסרית (כלומר, המושל מונה ישירות על ידי הקיסר ולא על ידי הסנאט) בדומה לגאליה גם בריטניה הייתה מחולקת למחוזות שמספר היה לפחות 16 ובירת הפרובינקיה הייתה לונדיניום. בתחילה הפרובינקיה הייתה יחידה אחת אולם בראשית המאה השלישית הא חולקה לשתי יחידות: בריטניה עלית שבירתה הייתה לונדיניום ובריטניה תחתית שבירתה הייתה יורק. במהלך הרפורמות המקיפות של הקיסר דיוקלטיאנוס התרחשה חלוקה נוספת, הפעם לארבעה חלקים.
חיל המצב הרומאי בפרובינקיה היה מורכב משלושה לגיונות: הלגיון השני אוגוסטה, הלגיון העשרים ואלריה ויקטריקס והלגיון השישי ויקטריקס.
א-לובן אל-ע'רבי

היסטוריה

נוטים לזהות את הכפר עם היישוב "בית לבן" מתקופת התלמוד. בית לבן התפרסמה ביינותיה. בתקופה הצלבנית נקרא היישוב במקום "לובן" או "אוליבן".
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863 וגם הקרן לחקר ארץ ישראל מזכירה אותו בדו"ח משנת 1882. הכפר מוזכר כנראה גם בכתביו של בנימין מטודלה שהגיע לארץ ישראל בעת השלטון הצלבני וזיהה אותו, בטעות, עם עמק איילון התנ"כי. במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה סללו הבריטים את מסילת הרכבת לכפר א-לובן, שהייתה שלוחת רכבת צבאית לתמיכה לוגיסטית בכוחותיהם בחזית שנמתחה לרוחבה של ארץ ישראל. בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד האוכלוסין של המנדט הבריטי בשנת 1922 נמנו בכפר 221 תושבים, ובמפקד של 1931 298 תושבים ב-60 בתים. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שערכו רשויות המנדט נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-340 תושבים, והכפר השתרע על שטח של 9,854 דונמים. אזור הכפר נכלל בשטח שיועד למדינה הערבית, לפי החלטת החלוקה. בעקבות מלחמת העצמאות סופח הכפר לירדן כמו שאר הגדה המערבית.

כיום

בלובן מסגד אחד, שני בתי ספר – אחד לבנות ואחד לבנים. בית הספר לבנים נבנה לפני שנים אחדות במימון ארגון הסיוע האמריקאי הבלתי-ממשלתי ANERA. חלק מתושבי לובן הם פקידים ברשות הפלסטינית, חלקם חקלאים, וחלקם עובדים כפועלים בבית אריה הסמוכה.
אשרת עיני

קריירת מועדונים

עיני החלה את דרכה בקבוצת הנשים של הפועל תל אביב בשנת 1999 וכעבור שנה חגגה תואר כפול עם האדומות, אליפות וגביע המדינה. אחרי שלוש שנים עברה למכבי חולון וגם בה שיחקה שלוש עונות ברציפות. בכל שלוש העונות חגגה עם הקבוצה דאבל.
בעונת 2005/6 עברה לשחק בבנות הדר יוסף ועזרה לקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, אולם כבר במהלך העונה שבה לחולון ולקחה חלק משמעותי בזכיית הקבוצה בדאבל. סך הכל שיחקה עיני שבע עונות במכבי חולון ובכל שנה חגגה אליפות וגביע.
באמצע עונת 2009/10 החליטה לעזוב את הקבוצה ועברה למכבי באר שבע. עיני, שעד אז כבר חגגה שמונה אליפויות ומספר זהה של גביעים, נענתה לאתגר שהוצע לה בדרום שם הוחלט למנף את ספורט הנשים. למרות התקציב הקטן הובילה את הקבוצה בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון לגמר גביע המדינה באותה עונה שם פגשה את קבוצתה הקודמת מחולון, אך הקבוצה מב"ש נוצחה.
בשנת 2012 עזבה את הדרום והצטרפה למכבי כישרונות חדרה ושנה מאוחר יותר הצטרפה לפרויקט הכדורגל של רמת השרון.
במקביל למשחקה בקבוצה הבוגרת הייתה עיני גם עוזרת מאמן נבחרת הנערות של ישראל.
בספטמבר 2014 חתמה על חוזה לשנה בקבוצת הנשים של מועדון אנדרלכט הבלגי. לאחר כחודשיים שבה לישראל וחתמה ברמת השרון, איתה היא זכתה באליפות ראשונה והיסטורית למועדון הנשים בעונת 2015/16. בסיום אותה העונה, עברה לפרויקט של אס"א תל אביב ובכך סגרה מעגל כאשר שבה לשחק תחת מאמנה הראשון בהפועל תל אביב, עמי נמני.

קריירה בנבחרת ישראל

כבר בעונתה הראשונה בכדורגל המקצועני זומנה עיני, כשהיא בת 15 בלבד, לנבחרת הנערות שהייתה אז תחת הדרכתו של אלון שרייר. בינואר 2003 עלתה לנבחרת הבוגרת, אך נפצעה ואת הופעת הבכורה שלה בנבחרת ערכה באוגוסט של אותה השנה בניצחון 1:4 מול אסטוניה.
בשנת 2005 הובילה את ישראל לזכייה במדליית הזהב במשחקי המכביה ה-17.
בשנת 2011 ובעקבות הצלחתה ואישיותה החליט המאמן מאיר נחמיאס למנות אותה לקפטנית הנבחרת.

מחוץ לכדורגל

בוגרת המגמה לניהול ספורט של מכללת זינמן ובעלת תעודת מנכ"ל בכיר בספורט של ההתאחדות לכדורגל ומכללת זינמן.
שימשה כפרשנית ספורט מהאולפן, בשידור של מונדיאל 2018 במסגרת כאן 11, וזכתה לשבחים רבים.
אנדראה טרינקיירי

קריירה

טרינקיירי נולד לאם קרואטית ולאב איטלקי, שחי בארצות הברית, והוא שולט בקרואטית, איטלקית ואנגלית. הוא היה חובב כדורסל כבר בגיל צעיר, ותפקידו הראשון באימון באימון בוגרים היה בתור עוזר מאמן באולימפיה מילאנו מהסרייה א' בכדורסל. אחרי 6 עונות בקבוצה, החל ב-2004 לאמן את קבוצת טריבולדי (ונולי) מהעיר קרמונה, ששיחקה אז בסרייה ב' (הליגה השלישית), והעלה אותה לסרייה א'2 (הליגה השנייה). ב-2007 עבר לאמן את יובקזרטה באסקט, ששיחקה אז גם בליגה השנייה. אחרי פחות מעונה עבר לורולי ממחוז לאציו, שם אימן עונה אחת (2008/2009) וזכה בגביע הליגה האיטלקית השנייה ובפרס מאמן השנה בליגה.
בעונת 2009/2010 החל לשמש לראשונה בתפקיד מאמן ראשי בליגה הראשונה באיטליה, כשמונה לעמוד בראש קבוצת פלקנסטרו קאנטו. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה זכה בפרס מאמן השנה של הסרייה א' בכדורסל. בעונתו השלישית והאחרונה בקבוצה זכה איתה בסופר קאפ האיטלקי בכדורסל. לאחר מכן עבר לאמן את אוניקס קאזאן מליגת ה-VTB. בינואר 2013 החל לאמן את נבחרת יוון בכדורסל, ושימש בתפקיד זה במשך עונה אחת. גם בקאזאן אימן עונה אחת, בה הגיע עם הקבוצה לגמר היורוקאפ וזכה בגביע הרוסי. בנוסף זכה טרינקיירי בעונה זו בתואר מאמן העונה ביורוקאפ. בסיום העונה עבר לאמן את ברוז במברג מהבונדסליגה בכדורסל. בעונתו הראשונה בקבוצה הפסיד טרינקיירי את האליפות ברבע גמר הפלייאוף, והאלופה לא הייתה במברג בפעם הראשונה מאז 2009. באירופה הגיעה הקבוצה לשלב 32 האחרונות ביורוקאפ, אחרי שנשרה משלב הבתים ביורוליג. בשתי עונותיו הבאות בקבוצה זכה עמה באליפות, והגיע בראשונה לשמינית גמר היורוקאפ ובשנייה לשלב ה"טופ 16" ביורוליג.
בעונת 2016/2017 העפילה במברג ליורוליג עקב זכייתה באליפות בעונה הקודמת. בעונה זו זכתה הקבוצה באליפות גרמניה בפעם השלישית ברציפות, אך התקשתה לנצח משחקים צמודים ביורוליג, שהיוו נתח גדול ממפגשיה במסגרת האירופית. גם בגלל סיבה זו סיימה הקבוצה במקום ה-13, שלא מוביל לפלייאוף. במהלך עונת 2017/2018 עבר טרינקיירי ניתוח בכתפו, כאשר בנקודת הזמן הזו הקבוצה עומדת על מאזן שלילי של 6:11, שבחלקו הושפע מפציעות רבות של שחקני סגל בכירים ועזיבתם של אחרים בקיץ. מאז ניתוח זה הוא לא שב לעמוד על הקווים במשחקי הקבוצה, והחליף אותו עוזרו איליאס קנצוריס. ב-19 בפברואר סיים טרינקיירי את תפקידו בקבוצה, כאשר היא מנצחת רק שלושה מ-15 משחקיה האחרונים בכל המסגרות, כשקנצוריס מחליף אותו.
בנובמבר 2018 מונה טרינקיירי למאמן קבוצת פרטיזן בלגרד הסרבית.

סגנון אימון

טרינקיירי נחשב לאחד המאמנים הטובים באירופה במונחי אינטליגנציית אימון וראיית משחק. כינויו הוא "הפרופסור", עקב יעילותם של התרגילים שהוא מנהיג. קבוצותיו נחשבות לקבוצות המשחקות "כדורסל של מאמן" - שוטף וממושמע. מערכי התרגילים שלו זכו להערכה רבה בעולם, ואף בליגת ה-NBA.
Panhard Dynavia

יצרנית כלי הרכב "Panhard"

"Panhard" נוסדה בשנת 1845 על ידי
René Panhard ושותפו Émile Levassor. החברה הייתה קרויה "Panhard et Levassor". בין השנים 1910–1950 ייצרה "Panhard" משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח, ושיריוניות,
בין השנים 1963–1968 "Panhard" הייתה בבעלות סיטרואן, ומאוחר יותר בבעלות פיג'ו.
בשנת 2005 הייתה "Panhard" בבעלות "Auverland". היום "Panhard" בבעלות "Renault Trucks", חברת בת של קונצרן הרכב הצרפתי רנו, הנשלטת משנת 2001 על ידי וולוו (Volvo Group).
ג'וזפה סקרלטי

חייו

סקרלטי עבד ברומא בשנים 1739 עד 1741, ומשנת 1752 עד 1754 בפירנצה, פיזה, לוקה וטורינו. בשנים אלה ושוב בשנים 1754 עד 1756 עבד גם בוונציה ולתקופות קצרות במילנו ובברצלונה. ב-1760 עבר לווינה, שם קשר ידידות עם גלוק. ג'וזפה סקרלטי נחשב ל"מוזיקאי השלישי בחשיבותו בשבט סקרלטי"
אין עדיין ידיעה ודאית בשאלה, אם ג'וזפה היה אחיינו של אלסנדרו, שנולד ב-18 ביוני 1723 או אחיינו של דומניקו, שנולד ב-1718. ג'וזפה סקרלטי נישא לזמרת הווינאית ברברה סטאבילי, שמתה בסביבות 1753. בשנת 1767 נישא לאנטוניה לפבר, שילדה לו בן באותה שנה; היא מתה כעבור שלוש שנים. סקרלטי מת ללא צוואה ב-1777 בווינה.
ג'וזפה סקרלטי המשיך את מסורת המלודיה הלירית, שקבעו אלסנדרו ודומניקו סקרלטי, ותפקיד התזמורת ביצירותיו היה בעיקר ללוות את התפקידים הווקאליים. נראה שרק מעטות מן האופרות שלו השיגו הצלחה של ממש. עם זאת, היה לו כישרון למצבים היתוליים וליסודות סלפסטיק באופרות הקומיות שלו. בסוגת האופרה סריה שרדו רק אופרות מעטות שלו, שאינן מאפשרות להעריך את הישגיו בסוגה זו.
צרינג טובגה

ליונפו צרינג טובגה (בדזונגקה: ཚེ་རིང་སྟོབས་རྒྱས།, באנגלית: Tshering Tobgay, נולד ב-19 בספטמבר 1965) הוא פוליטיקאי ואקולוג בהוטני, שכיהן בשנים 2013–2018 כראש ממשלת ממלכת בהוטן. הוא מנהיג המפלגה הדמוקרטית של בהוטן. בשנים 2008–2013 היה יושב ראש האופוזיציה באספה הלאומית של ארצו.
טובגה הוא מהנדס מכונות ואיש מנהלה בהכשרתו.

ילדות וצעירות

טובגה נולד במשפחה בת ששה ילדים. אביו היה אחד הלוחמים הראשונים בצבא המלכותי הבהוטני. אמו השתתפה במיזם בניית הכביש הראשון שחיבר את בהוטן עם הודו.
טובגה למד בפנימייה התיכונית ד"ר גרהם בקלימפונג בהודו, בהרי הימלאיה המזרחיים.
בשנת 1990 בעזרת מלגה מטעם האו"ם הוא סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות בבית הספר להנדסה סוונסון של אוניברסיטת פיטסבורג בארצות הברית. בהמשך סיים תואר שני במנהל ציבורי בבית הספר למנהל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד.

התחלת הקריירה

בשנים 1991 - 1999 עבד באגף לחינוך מקצועי וטכני במחלקת החינוך הבהוטנית.
בשנים 1999 - 2003 הוא הקים וניהל את הרשות הלאומית להכשרה טכנית.
בשנים 2003 - 2007 פעל טובגה במנהל מחלקת משאבי אנוש של המשרד לעבודה ולמשאבי אנוש של בהוטן.

פעילותו הפוליטית

הוא התפטר בפברואר 2007 ונכנס לפוליטיקה מתוך כוונה להשתמש בכישוריו למען יישום המדיניות החדשה בממלכה, אחרי שב-2008 השכין בה המלך ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וקן משטר דמוקרטי תחת מונרכיה חוקתית.
הוא נמנה עם מייסדי המפלגה הדמוקרטית של בהוטן ורשם אותה כמפלגה הפוליטית הרשמית הראשונה. באספה הלאומית בבחירות משנת 2008 השיגה המפלגה רק שני מושבים, כשטובגה נבחר באחד מהם. ב-2009 עם התפטרות מנהיג המפלגה הדמוקרטית, סנגאי נגדופ, ירש טובגה את תפקידיו.
אחרי הבחירות משנת 2013 נבחר טובגה לראש ממשלת בהוטן בבחירות חשאיות.
במערכת הבחירות התמקד בשיפור רמת החיים של החקלאים, הבטיח לצייד את הכפרים במכונות חקלאיות וכלי רכב חיוניים ולהקים צי הצלה של שני מסוקים. הוא הבטיח לשקם את כלכלת המדינה, לשפר את מערכת החינוך ולחזק את הרשויות המקומיות.
בכניסה לתפקיד תיאר את אתגרי ממשלתו: חובות המדינה, משבר המטבע עם המחסור ברופיות הודיות, האבטלה והעלייה בשחיתות. טובגה המשיך לדגול במדיניות ארצו לטיפוח מדד האושר הלאומי הגולמי.
הדוגמנים

אודות הסדרה

הסדרה מתעדת דוגמנים מרחבי שוודיה ואת חוויותיהם ורגשותיהם במהלך ליהוקם לקמפיינים, תצוגות אופנה וצילומים שונים, כמו כן גם את מסעם מבתיהם הפרטיים בעיר הולדתם דרך החדרים במלון שלהם ועבודתם ברחבי העולם במקומות כמו ניו יורק, המבורג והונג קונג.
הסדרה ליוותה גם את משטר התזונה שבו הם חיים ואת בדידותם של הדוגמנים.
הסדרה זכתה לתשבחות רבות הן מצד מבקרי הטלוויזיה והן מצד קהל הצופים, היא הייתה מועמת למספר פרסים וב-2013 זכתה בפרס הקריסטאלן (Kristallen), פרס הטלוויזיה השוודית.
עקב הצלחתה של הסדרה נוצרה סדרה בת מקבילה העוקבת אחר דוגמניות בתחום האופנה.
בישראל הסדרה שודרה ב-yes הטלוויזיה בלוויין.
הרצג נובי

היסטוריה

בתקופת האימפריה הרומית היה כפר דייגים קטן באזור בו שוכנת העיר כיום. בשנת 1382 בנה המלך הבוסני טברטקו הראשון מבצר בשם סבטי סטפן (Sveti Stefan), או קסטלנואובו (Castelnuovo).
לאחר מותו של טוורטקו הראשון, רכש את המבצר הדוכס סאנדל חראניץ' (Sandalj Hranić) ממשפחת האצולה קוסאצ'ה (Kosača). בתקופת שלטונו פיתח את המסחר במלח בעיר. לאחר מותו של חראניץ', ירש את קסטלנואובו אחיינו; הדוכס סטיבן, תחת שלטונו גדלה העיר ושמה שונה להרצג נובי.
בשנת 1482 כבשו את הרצג נובי העות'ומאנים, והם שלטו בעיר יותר ממאתיים שנה, עד לשנת 1687. מלבד השנים 1538-1539, אז הייתה בשליטת הספרדים.
ב-1687 כבשה הרפובליקה של ונציה את העיר, והיא הכלילה אותה באלבניה הוונציאנית, יחידה מנהלית השוכנת כיום בשטח מונטנגרו.
ב-24 באוגוסט 1798 סופחה הרצג נובי לאוסטריה, אולם היא וויתרה עליה לרוסים בשנת 1805 במסגרת חוזה פרסבורג.
ב-7 ביולי 1807 בעקבות חתימתם על חוזה טילזיט, וויתרו הרוסים על השליטה בעיר לצרפתים. הצרפתים החלו את שלטונם ב-12 באוגוסט 1807, והיא הייתה חלק ממחוז דלמטיה עד ל-14 באוקטובר 1809, כשסופחה למחוז איליריאן (Illyrian).
הרצג נובי יחד עם שאר אזור מפרץ קוטור, נכבשו על ידי מונטנגרו בשנת 1813. פטר הראשון פטרוביץ'-נייגוס (Petar I Petrović-Njegoš) בישוף מונטנגרו, מסר את העיר לאסטרו-הונגרים ב-11 ביוני 1814. האוסטרו-הונגרים שלטו בעיר עד לשנת 1918, והיא הייתה חלק מממלכת דלמטיה.
במלחמת העולם הראשונה ניסתה ממלכת מונטנגרו לכבוש את המפרץ. בתגובה לכך הפציצו האוסטרו-הונגרים את העיר מהר לובצ'ן (Lovćen), עד לשנת 1916 אז הביסו האוסטרו-הונגרים את המונטנגרים.
ב-7 בנובמבר 1918 כבשו כוחות צבא סרביה את מפרץ קוטור, והם התקבלו על ידי התושבים כמשחררים. משנת 1929 צורפה הרצג נובי, לזיטה באן שבממלכת יוגוסלביה.
הרצג נובי סופחה על ידי איטליה הפאשיסטית בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. העיר שוחררה על ידי פרטיזנים יוגוסלביים ב-10 בספטמבר 1943.

תחבורה

הרצג נובי משמשת כיעד הסופי של מרבית קווי האוטובוסים המגיעים ממונטנגרו וסרביה. בעיר עובר הכביש המהיר האדריאטי, כביש מהיר בעל שני נתיבים העובר לאורך החוף של מונטנגרו, והוא חלק מהכביש האירופאי E65.
מספר קווי מעבורת יוצאים מהרצג נובי לטיווט, קוטור, בודווה ועוד.
נמל התעופה הבינלאומי של טיווט מרוחק כ-23 קילומטרים מהעיר (באמצעות המעבורת), נמל התעופה של דוברובניק מרוחק כ-30 קילומטרים מהעיר.
מקסימיליאן ובר

קריירת מועדונים

ובר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ראפיד וינה. ב-6 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לוולפסברגר. עד לסיום עונת 2016/2017 רשם 10 הופעות בליגה. ב-22 ביולי 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בתיקו 2-2 נגד מאטרסבורג.
ב-24 באוגוסט 2017 חתם לארבע שנים באייאקס תמורת 7.5 מיליון אירו. ב-27 באוגוסט 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו באייאקס בניצחון 0-2 נגד ונלו. ב-1 באוקטובר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו באייאקס בניצחון 0-4 נגד הירנפיין. 
ב-11 בינואר 2019 חתם לארבע וחצי שנים בסביליה. הוא הגיע בהשאלה תחילה, ולאחר מכן נמכר רשמית. הוא ערך את הופעתו היחידה בקבוצה ב-26 בינואר, בניצחון קבוצתו 5–0 על לבאנטה.
ב-13 באוגוסט 2019 חתם לחמש עונות ברד בול זלצבורג תמורת 12 מיליון אירו, מה שהפך אותו לשחקן היקר בתולדות הבונדסליגה האוסטרית.

קריירה בינלאומית

ב-6 בספטמבר 2017 ערך ובר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה בניצחון 2-3 נגד סרביה.
תוסף

תוסף (באנגלית: Plug-In או Add-on; ובעברית תקינה: מִתְקָע) הוא תוכנית עזר, שביכולתו לפעול בצרוף תוכנת בסיס מורכבת וגדולה יותר. כאשר תוכנת הבסיס מופעלת, עולה איתה גם התוסף ומרחיב את אפשרויות השימוש בה. לרוב, משמש התוסף לביצוע פעולה מאוד מסוימת (או מספר פעולות בעלות מכנה משותף) שתוכנת הבסיס אינה תומכת בה במקור. דוגמה לתוכנות בסיס הן תוכנת דפדפן כגון גוגל כרום, Internet Explorer ומוזילה פיירפוקס.
דוגמה לתוסף היא Windows Media Player. כאשר מופעל הדפדפן, מופעלת גם האפשרות של נגן המדיה, ומכאן ניתן לצפות בסרטים ולשמוע מוזיקה תוך כדי גלישה באמצעות הדפדפן.
רשות נחיתה

תקציר העלילה

מגדל הפיקוח בנמל התעופה בן-גוריון מקבל תקשורת מוצפנת מכלי טיס בלתי מזוהה. פענוח ההצפנה מראה שמרחף באזור, אמנם עדיין מחוץ לאטמוספירה, כלי טיס בלתי ידוע המבקש רשות נחיתה. כל הניסיונות לזהותו על הרדאר עולים בתוהו, כלי הטיס מתקרב מאד, מוכרז מצב חירום בשדה התעופה וברדיוס גדול סביבו. כל נתיבי התחבורה סביב לשדה התעופה נסגרים וגדוד חיילים מוכנס לכוננות בשערי נמל התעופה.
לבסוף נוחתת החללית לתוך שלולית בקצהו של אחד המסלולים. בכל תהליך ההנחתה לא הביא איש בחשבון את גודלה של החללית.

אודות הסרט

הסרט נבחר לנעול את פסטיבל סרטי המדע הבדיוני בטריאסטה 1978 שהיה אז מן החשובים בפסטיבלי המדע הבדיוני בעולם, בספר הפסטיבל כתוב "...גם סטיבן שפילברג עושה עכשיו משהו דומה...", כוונת הכותבים הייתה לסרטו "מפגשים מהסוג השלישי" שהיה אז בתהליכי הפקה.
הסרט כולו נעשה כמעט ללא תקציב והוא צולם באתרים שונים בארץ כשהמרכזיים ביניהם הם מגדלי הפיקוח בבן-גוריון ובעטרות. צולם ב-16 מ"מ.
מן הסרט:
"קיימת הנחה שישנם יצורים אינטליגנטיים בחלל החיצון, אלא שהתקשורת איתם עשויה להיות בעיתית עד בלתי אפשרית.
טרמינולוגיה שונה ודפוסי דמיון נורמטיביים עשויים לגרום לשיבוש בהבנתם של מושגים כמו גודל, מרחק, מהירות וזמן. זהו סיפורו של ניסיון תקשורת כזה. המקום: נמל תעופה בן-גוריון"
מנזר פו לין

מנזר פו לין (באנגלית: Po Lin Monastery; בסינית: 寶蓮禪寺 - מילולית "מקדש לוטוס הזן היקר") הוא מנזר בודהיסטי הממוקם ברמת נגונג פינג, באי לנטאו שבהונג קונג.
המנזר נוסד בשנת 1906, וקיבל את שמו הנוכחי בשנת 1924. במרכז המנזר מקדש המכיל שלושה פסלי ברונזה המייצגים את בודהה בעבר, בהווה ובעתיד.
בשנת 1993 הושלמה הקמה פסל בודהה טיאן טאן בסמוך למנזר, באמצעות כספים שנאספו על ידי הנזירים. כמו כן הוקם בסמוך כפר השעשועים נגונג פינג המציג את חייו של בודהה, ונבנה רכבל נגונג פינג 360 המקשר את הכפר עם טונג צ'ונג.