google/wiki40b huggingface dataset:
אילן גנני

ביוגרפיה

גנני, בנם של רחל שור וגדעון גנני, הוא בוגר בית הספר למשחק של ניסן נתיב. הוא שיחק במחזות, סרטים וסדרות טלוויזיה. בין השנים 1996-1999 שיחק בתיאטרון הבימה במחזות "ערב אימפרוביציה", "לה מנדראגולה", "מלכוד 22" ו"מלחמת אחים". בשנת 1999 דיבב את דמותו של חזי פיפוש במשחק המחשב  "פיפוש", וחזר לדבב אותו בשנת 2019 במשחק "פיפוש - האודישן".
בשנת 2001 כתב (עם ערן שדר) ושיחק במחזה "הקרפדים" בתיאטרון צוותא. הוא היה שותף ליצירה ולכתיבה של סדרת האנימציה "זולגאר ופופקין" ששודרה בערוץ הילדים. בשנת 2003 שיחק בסרט הקולנוע "סימה וקנין מכשפה". במהלך אותה שנה, השתתף בסרטי הקולנוע "איש החשמל" ו"שתיקת הצופרים". בשנת 2004 שיחק בסדרת הנעורים "אדומות", ששודרה בערוץ הילדים, וכן שיחק בסרט הקולנוע "האושפיזין". בשנת 2011 שיחק בסדרת הדרמה "פלפלים צהובים" בערוץ 2. 
גנני הוא היוצר, המופיע והכותב של  "המופע של פיצי ג'י", מופע קומי מוזיקלי בהפקתו המוזיקלית של תום מוכיח.  הוא כותב ומדבב בסדרת האנימציה "מיקמק", וכן דיבב בסרט האנימציה, המבוסס על הסדרה, "המסע לכוכב המינימיקים". כמו כן, שיחק בתיאטרון צוותא במחזות "התשמע קולי" ו"מה הסיפור שלך". בתיאטרון הנפש הוא לקח חלק במחזה "סיזווה בנזי מת". לאחר מכן שיחק בתיאטרון הרצליה במחזה "אלוהים".
כמו כן, שיחק בתיאטרון ארצי לנוער במחזה "שמוליק חבר חדש" ובמחזה  "פח" בפסטיבל תיאטרון קצר.
גרהם קרודן

ביוגרפיה

קרודן נולד באדינבורו, בנם של אן מרגרט (שם נעורים פטרסון) ושל הארי גרהם קרודן. הוא התחנך בבית הספר קליפטון הול ובאקדמיית אדינבורו. אחר כך שרת זמן קצר בגדוד הנוער המלכותי הסקוטי  עד שנפצע בתאונה. במהלך תרגיל הוא נורה על ידי סמל המחלקה שלו. בהמשך מצא עבודה בבורסקאות.

קריירה

לקרודן קריירה ארוכה ומכובדת בתיאטרון, במיוחד בתיאטרון המלכותי הלאומי של לורנס אוליבייה. הוא גילם את השחקן שמגלם את המלך במחזה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד.
מדי פעם שיחק קרודון בדמות המדען המטורף בסרט קולנוע. לדוגמה הדמות של דוקטור מילאר ב"סרטי מיק טראביס" בבימויו של לינדזי אנדרסון, "O Lucky Man!" מ-1973 וב-"Britannia Hospital" מ-1982. עוד שיחק בתפקיד הרופא המרושע סמיילס בסרט "The Final Programme" המבוסס על הספר הראשון מסדרת "ג'רי קורנליוס" מאת מייקל מורקוק. ב-1968 גילם את המורה להיסטוריה האקסצנטרי בסרטו של אנדרסון "if....". ב-1970 הופיע בסדרה הפופולרית של רשת תיימז "קאלאן" בדמות רופא ללא רישיון, שהיה נקרא לעזרה כשקאלאן נזקק לו.
ב-1975 הופיע קורדן בפרק "No Way Out" בסיטקום הבריטי "פורידג'" לצדם של רוני בארקר, בריאן ויילד, ריצ'רד בקינסייל ופולטון מקיי. הוא גילם את רופא בית הסוהר כשפלטשר התלונן על רגלו הפצועה.
ב-1974 הוצע לקרודן לגלם את דמותו של הדוקטור הרביעי בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" אחרי ג'ון פרטווי, אבל הוא דחה את ההצעה, והודיע למפיק בארי לטס שאינו מעוניין להתחייב לתקופה של שלוש שנים. את תפקיד הדוקטור קיבל לבסוף השחקן טום בייקר. ב-1979 השתתף קרודן ב"דוקטור הו" במיני-סדרה "The Horns of Nimon" בתפקיד הנבל לצדו של בייקר.
בשנים 1986 השתתף קורדן בסדרת הדרמה-קומית של ה-BBC בשם "A Very Peculiar Practice" בתפקיד ד"ר ג'וק מק'קנון האלכוהוליסט. ב-1990 הופיע בתפקיד האציל התאוותן בסדרה הקומית "אל תחכה לי", וב-1991 שיחק בפרק "Rumpole and the Quacks" בסדרת הטלוויזיה "רמפול" בתפקיד סר הקטור מק'אוליף, העומד בראש צוות רפואי החוקר התנהגות מינית לא ראויה של ד"ר גולאם ראהמט (בגילומו של סעיד ג'אפרי).
ב-1990 קיבל קרודן את התפקיד של טום באלארד בסיטקום "Waiting for God" לצדה של סטפני קול שגילמה את דיאנה טרנט. הסדרה רצה במשך חמש שנים וזכתה להצלחה גדולה.
ב-1994 שיחק קרודן בתפקיד פרופסור פולוקס בעיבוד של ה-BBC לרומן "Love on a Branch Line" מאת ג'ון הדפילד.
ב-1997 דיבב את הדמות Mustrum Ridcully בעיבוד האנימציה לספר "Soul Music" מאת טרי פראצ'ט בהפקת קוסגרוב הול.
ב-2001 כיכב בתפקיד אורח בפרק "Ring Out Your Dead" בסדרה "רציחות במידסומר". עוד באותה שנה שיחק בתפקיד המרקיז מאולד ריקי במיני-סדרה "העולם על פי מלמוט", עיבוד לספר "The Way We Live Now" מאת אנתוני טרולופ. בין 2001 ו-2002 שיחק בסדרה הרדיופונית הקומית "The Leopard in Autumn" ברדיו 4 של ה-BBC. ב-2003 הופיע בתפקיד קמע במיני-סדרה "הנסיך האבוד". מ-2005 עד 2008 כיכב בקומדיית המדע בדיוני "Nebulous" בתפקיד סר רונלד רולנדס בתסכיתים ברדיו 4. ב-2008 שיחק בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המלחמה של פויל".

חיים אישיים

קרודן חי במשך שנים רבות ועד מותו במיל היל שבלונדון.
ב-19 באוקטובר 2010 נפטר קרודן באדינבורו אחרי מחלה קצרה. הוא הותיר אחריו אשה, פילידה יוואט (Phyllida Hewat), איתה התחתן ב-1952, בן ושלוש בנות. בתו שרה היא גם שחקנית.
ג'ימי קליף

תולדות חייו

קליף נולד ברובע סומרטון שבסנט ג'יימס, ג'מייקה. הוא החל בכתיבת שירים עוד בעודו בבית הספר היסודי. בשנת 1962 לקח אותו אביו לקינגסטון כדי שיתחיל בלימודיו בבית ספר טכני, שם חלק חדר יחד עם בן דודו. עוד כתלמיד פנה למפיקי מוזיקה רבים בניסיון להקליט את שיריו, אולם כשל. הוא אף ניסה מזלו בתחרויות לכשרונות צעירים. "ערב אחד בעודי חולף על פני חנות תקליטים ומסעדה אשר היו לקראת סיום יום העבודה, נכנסתי פנימה ושכנעתי את אחד מהבעלים, לסלי קונג, לפתוח עסק להקלטת מוזיקה ולהקליט אותי ראשון." כך כותב קליף בביוגרפיה שפרסם באתרו באינטרנט. לאחר ששני סינגלים שהקליט לא הצליחו, הוא נחל הצלחה עם שירו Hurricane Hattie, שהפך ללהיט כאשר קליף היה בן 14. את התקליט הפיק לסלי קונג שעימו המשיך קליף לעבוד עד למותו של הראשון מהתקף לב בשנת 1971. אחרי שיר זה הקליט קליף שורה של שירים נוספים שהפכו ללהיטים בג'מייקה. בשנת 1964 נבחר קליף להיות אחד מנציגי ג'מייקה לתערוכה העולמית שנערכה בניו יורק. עד מהירה הוחתם על חוזה בחברת התקליטים איילנד ועקר לבריטניה. בתחילה החליטה חברת התקליטים לנסות ולשווק את קליף לקהל הרוק אנד רול. הצלחתו הגדולה באה בשלהי שנות ה-60. אלבום הבכורה שלו היה Hard Road to Travel, שזכה לביקורות מהללות.
בשנת 1972 כיכב קליף בסרט הרגאיי The Harder They Come, המספר על צעיר בשם איבן מרטין המגיע מן הכפר אל העיר קינגסטון כשהוא חסר-כל, מנסה מזלו בתעשיית התקליטים, אולם פונה לחיי פשע ולבסוף מוצא את מותו על החוף בקרב יריות עם שוטרים. פסקול הסרט זכה להצלחת ענק ונמכר היטב ברחבי תבל, כשהוא מביא את בשורת הרגאיי לראשונה לקהל רב. סרט זה נותר הסרט הג'מייקני המצליח ביותר עד היום. לאחר סדרת אלבומים נוספים, קליף נטל הפסקה מחיי המוזיקאי ונסע לאפריקה כדי להתוודע לאסלאם (מאוחר יותר הכריז כי אינו מחזיק באמונה דתית כלשהי). הוא חזר למוזיקה ובמשך מספר שנים שהה במסעי הופעות.
בשנת 1981 החל ברוס ספרינגסטין לבצע בהופעותיו את שירו של קליף Trapped. השיר זכה להכרה רבה לאחר שנכלל באלבום הצדקה We Are the World, בשנת 1985. בשנת 1985 זכה אלבומו של קליף, Cliff Hanger בפרס גראמי לאלבום הרגאיי הטוב ביותר. בשנת 1991 זכה קליף להצלחה רבה לאחר שהקליט את שירו של ג'וני נאש I Can See Clearly Now. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בצרפת. בשנת 1994 זכה שירו של קליף "האקונה מטטה" להצלחה רבה לאחר שהיה בפסקול הסרט מלך האריות.
פסטיבל אבו גוש

פסטיבל אבו גוש הוא פסטיבל מוזיקה ווקאלית, המתקיים כיום בסוכות ובשבועות, בכנסיית גבירתנו של ארון הברית ובשטחים שסביבה, בכפר אבו גוש שבהרי יהודה. 
ראשיתו של הפסטיבל בשנת 1957. מספר חובבי מוזיקה ובראשם ד"ר פליכס זולמן, מרצה לרוקחות מבית הספר לרפואה בירושלים וזיגי שטדרמן, פסנתרן ומנצח, גילו את מעלותיה האקוסטיות של הכנסייה שבראש ההר. הפסטיבל התקיים אותן שנים בארבע השבתות של חודש מאי, שני קונצרטים בכל שבת בצהריים.  הקהל היה מגיע מצויד בסלי פיקניק, ובין הקונצרטים ותוך ישיבה על שמיכות אל מול הכנסייה, היה מצטרף לשירת המקהלה בכוראלים ומדריגלים. בשנת 1970 כלל הפסטיבל עשרה קונצרטים, שבעה באבו גוש ושלושה נוספים בחיפה, בית צבי ברמת גן וקיבוץ דפנה. 
הפסטיבל ענה בזמנו על הצורך בהשמעת מוזיקה כנסייתית, שהוחרמה אז באולמות אחרים בלחץ יהודים דתיים, ובמשך שנים היה זה המקום היחיד שאפשר היה לשמוע בו בישראל יצירות כמו פסיונים, מיסות וקנטטות.  
כל מפעל הפסטיבל דאז נעשה בהתנדבות מלאה. הנגנים, הסולנים וזמרי המקהלות, הן מישראל והן מחוצה לה, עשו את המלאכה ללא תמורה ומתוך אהבת המוזיקה לשמה, וגם הכנסייה העמידה את המקום לרשות הפסטיבל ללא תשלום. הקהל שילם מחיר מוזל, לכיסוי ההוצאות בלבד. עבור אמנים שבאו לפסטיבל מחוץ לישראל התקבל אישור לפטור ממס נסיעות מפקיד בכיר במשרד האוצר, אוהד הפסטיבל, כדי לעקוף את הוועדה במשרד החינוך שהתנגד לפסטיבל.
בשנת 1968 הוכלל הפסטיבל בתוכנית של חגיגות 20 שנים למדינת ישראל.
בשנת 1971, לאחר 14 שנים של קיום הפסטיבל בתנאים אלה, התחלפה הנהלת המסדר שהחזיק את הכנסייה והאחראים החדשים לא הביעו עניין להמשיך במפעל, שלא הביא להם תמורה כספית ולא מיסיונרית. זיגי שטדרמן ניסה להעביר את הפסטיבל לקיבוץ עין השופט, אך לא עמד בנטל ההוצאות. בקשה להשמיע פסיון של באך במסגרת הפסטיבל בהיכל התרבות נדחתה, בנימוק שליצירה תוכן אנטי-יהודי. פנייתו לבג"ץ נגד משרד החינוך בדרישה לתמיכה כספית נדחתה ברב דעות. הפסטיבל התקיים בשנת 1972 וכעבור זמן מה עזב שטדרמן את ישראל. הוא לימד מוזיקה בניו יורק, שם נפטר ב-21 ביולי 2011.
בשנת 1992 חודש הפסטיבל ביוזמת דליה מרוז שהביאה את חנה צור המנהלת המוזיקלית וגרשון כהן המפיק ומאז הוא מנוהל על ידי העמותה לקידום מוזיקה ותרבות באבו גוש והרי יהודה שמזכירה הוא בנימין גדליהו. הפסטיבל מושך אליו אוהבי מוזיקה רבים מכל הארץ בשל איכות התוכנית האמנותית הכוללת מיטב המקהלות מהארץ ומקהלות מחו"ל, בשילוב אקוסטיקה משובחת ונוף מרהיב.
המנצחת וזמרת האלט חנה צור הייתה במשך 10 שנים מנצחת משנה לצד זיגי שטדרמן במתכונתו הקודמת של הפסטיבל וכיום היא המנהלת המוזיקלית של הפסטיבל בדמותו החדשה.
תותית: ספיישל חלום מתוק

תקציר העלילה

לאחר מסיבת הפיג'מות של תותית וחברותיה, הבנות יוצאות אל ארץ החלומות, שם הן מנסות לעצור את מר חשק ואחותו ענבית שרוצים להפוך את ארץ תות למפעל עוגיות.
AVI

Audio Video Interleave (גם Audio Video Interleaved), הידוע בראשי התיבות AVI, הוא פורמט מכל למולטימדיה שהוצג על ידי מיקרוסופט בנובמבר 1992 כחלק מטכנולוגית וידאו לחלונות. קובצי AVI יכולים להכיל וידאו ושמע בקובץ מכל המאפשר השמעת השמע עם וידאו סינכרונית. כמו פורמט DVD וידאו, קובצי AVI מאפשרים תמיכה בזרמים מרובים של אודיו וידאו, אם כי תכונות אלו משמשות לעיתים רחוקות. קובצי AVI משתמשים גם בתבנית סיומות שפותחה על ידי Matrox קבוצת OpenDML בפברואר 1996. קבצים אלו נתמכים על ידי מיקרוסופט, והן נקראות באופן לא רשמי avi 2.0.

פורמט

פורמט AVI הוא נגזרת של פורמט Resource Interchange Format המחלק קובץ לבלוקים.
אוסטין דיי

קריירה

דיי שיחק בין השנים 2009-2007 באוניברסיטת גונזגה. בעונתו הראשונה סיים בממוצע של 10.5 נקודות, 4.7 ריבאונדים, 1.0 אסיסטים ו-1.6 חטיפות ב-33 משחקים.
בעונתו השנייה דיי שיחק 34 משחקים ועמד על 12.7 נקודות, 6.8 ריבאונדים, 1.1 אסיסטים ו-2.1 חסימות בממוצע למשחק.
דיי נבחר בדראפט 2009 במקום ה-15 על ידי דטרויט פיסטונס ושיחק במדיה עד סוף עונת 2013-2012 למעט חצי עונה ב-2011 בקבוצה הרוסית חימקי מוסקבה.
ב-30 בינואר 2013 עברו דיי וטיישון פרינס בטרייד משולש לממפיס גריזליס בתמורה לחוסה קלדרון שעבר לדטרויט ורודי גיי שעבר לטורונטו ראפטורס.
ב-1 באוגוסט 2013 חתם דיי בטורונטו ראפטורס. ב-20 בפברואר 2014, הוא עבר בטרייד לסן אנטוניו ספרס תמורת ננדו דה קולו שעשה את הדרך ההפוכה. בסוף העונה זכה דיי עם סן אנטוניו באליפות ה-NBA אם כי תרומתו לקבוצה לאורך הפלייאוף הסתכמה בריבאונד אחד בשש דקות משחק.
ב-15 במרץ 2015 חתם על חוזה בן 10 ימים באטלנטה הוקס. לאחר מכן הוא חתם על חוזה נוסף של 10 ימים עם ההוקס ב-25 במרץ, וחוזה רב שנתי ב-4 באפריל. ב-9 ביולי של אותה שנה עזב את הקבוצה.
ב-27 בנובמבר חתם בסקאבוליני פזארו מליגת העל האיטלקית. ב-21 משחקים עבור המועדון בעונת 2015–2016 הוא סיים בממוצעים של 21.2 נקודות, 9.0 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים, 1.6 חטיפות ו-1.1 חסימות למשחק ונבחר למשחק האולסטאר בליגה האיטלקית.
ב-6 במאי 2016 חתם באל-מנאמה מהליגה הבכירה בבחריין.
ב-30 ביוני 2016 חתם דיי בקבוצת גלאטסראיי הטורקית.
ב-9 באוגוסט 2017, חתם דיי לעונה אחת בשורות הפועל ירושלים מליגת העל הישראלית, אך שוחרר באמצע העונה ולאחר מכן חתם בקבוצה רייר ונציה מליגת העל האיטלקית המשתתפת גם בליגת האלופות.
אביו של דיי הוא דארן ששיחק בעבר בסקאבוליני פזארו, הפועל גליל עליון ובמכבי ראשון לציון.
ניקו צ'אושסקו

ניקו צ'אושסקו (ברומנית: Nicu Ceaușescu);‏ 1 בספטמבר 1951 - 25 בספטמבר 1996 היה פיזיקאי רומני, פוליטיקאי קומוניסטי ובנם של ניקולאה צ'אושסקו ואלנה צ'אושסקו והמיועד לרשת את אביו כמנהיג רומניה הקומוניסטית.
ניקו צ'אושסקו נולד בבוקרשט, רומניה ולמד בבית הספר התיכון על שם פטרו גרוזה עד שנת 1963, כשעבר ללמוד בבית ספר תיכון מס' 24, שם השלים 12 שנות לימוד. ב-1960 התקבל לתנועת הפיונירים והיה ראש קבוצה. במאי 1966 התקבל לאיחוד הנוער הקומוניסטי ארגון בו הוא התקדם עד לתפקיד הבכיר ביותר.
ניקו למד פיזיקה באוניברסיטת בוקרשט, אך הוריו הועידו אותו לקריירה פוליטית ודאגו לקידומו במסגרת איחוד הנוער ולאחר מכן מונה לאחראי מטעם המפלגה הקומוניסטית הרומנית על אזור סיביו. בנוסף לתפקיד זה הוא היה מ-1982 חבר מחליף בוועד הפועל הפוליטי של המפלגה הקומוניסטית ונציג רמניקו סראט ומזכיר באספה הלאומית הגדולה של רומניה.
בעת המהפכה הרומנית ניקו היה באזור סיביו ונטען שנתן הוראות לירות על מתמרדים. הוא פנה לדודו, גנרל איליה צ'אושסקו, וזה הבטיח לשלוח לו מסוק, שיקח אותו למקום מבטחים, אך המסוק לא הגיע וניקו נסע במכונית, שהעמידה לרשותו ידידה, אל בוקרשט. בכניסה לבוקרשט, שהייתה חסומה, זוהה על ידי חיילים שלקחו אותו למשמר למכונית שלהם. קבוצת אספסוף, שזיהתה אותו, התנפלה עליו ועל החיילים - האספסוף הכה את החיילים ואת ניקו צ'אושסקו ואחד מהם אף דקר אותו בבטנו. הוא נלקח בכוח הזרוע לבניין הטלוויזיה, כדי להציגו כשלל. כעבור כמה שעות ולאחר דימום מפצעו נלקח לבית חולים צבאי, שם נותח ונשאר באשפוז כמה ימים. עם יציאתו מבית החולים נעצר והואשם ברצח עם ובחבלה בכלכלת רומניה. במשפט שנערך לו נמצאו ראיות רק להפרת תקנות בנושא אחזקת נשק חם ותחמושת ועל כך נידון לחמש שנות מאסר. הוא שוחרר מוקדם יותר מסיבות רפואיות, חלה בשחמת הכבד, מחלה ממנה מת לבסוף.
ב-1985, לאחר נישואים בני שנה ושלושה חודשים עם פוליאנה דניאלה לומיניצה, בני הזוג התגרשו, אך נישואיו וגירושיו לא הופיעו בתיק שלו, כי לפי הדרכת אביו, גירושים היו כתם עבור פעיל מפלגתי. גם תאונת הדרכים בה מכוניתו גרמה למות אישה צעירה, לא נרשמה באף מקום, לא במשטרה ולא בתיקי בית המשפט. ניקו התפרסם כאוהב משתאות, נשים והימורים ויש סיפורים רבים על יחסיו עם שחקניות, מתעמלות ונשים יפות אחרות. מכריו מתארים אותו כאדם אינטליגנטי ומשכיל. בזמן המהפכה הוא היה עסוק בשיחות טלפון, שנועדו לפטור את חברי קבוצת הכדורגל המקומית, שהוא היה התומך שלה, מביקורת מכס בחזרתם מחו"ל.
אליזבת פנייה

תחילת דרכה

פנייה נולדה ב-23 בספטמבר 1959 באליזבת, ניו ג'רזי, בתם של מריו פנייה, שחקן, במאי, ותסריטאי שהיה מייסד שותף של אנסמבל התיאטרון הלטיני-אמריקאי, ואסטל מרגריטה (טוירק) פנייה, מנהלת אמנותית ומפיקה. היא ממוצא קובני ובילתה חלק מילדותה בקובה. בגיל 8, פנייה ומשפחתה עברו לגור בניו יורק. בשנת 1975, היא הייתה חברה מייסדת של הארגון ההיספני של שחקנים לטינים. ב-1977, היא סיימה את לימודי התיכון בבית הספר לאמניות הבמה בניו יורק. בין חבריה לכיתה היו וינג ריימס ואסאי מוראלס, אתם כיכבה ב"לה במבה" ו"רחובות של תקווה".

קריירה

ב-1979 הופיעה פנייה בסרט הבכורה שלה, "El Super", קומדיה על משפחת פליטים קובנית מהמעמד הבינוני-נמוך קובני המנסה להתרגל לחייהם החדשים במזרח הארלם". היא עבדה שוב עם במאי הסרט לאון איצ'סו בסרטו הבא, Crossover Dreams. משם המשיכה לסרטים מצליחים כמו "לה במבה", "חטיפה נעימה", "סולם יעקב", "כוכב בודד", "נס ברחוב שמונה" ו"שעת שיא". בשנת 2002, היא כיכבה בסדרת Showtime, רחובות של תקווה, בתפקיד טיה ביבי קורדס, בפרק "Justicia", אותו היא גם ביימה. היא דיבבה את תפקיד מיראז' בסרט המונפש של פיקסאר, "משפחת סופר-על". היא שיחקה בתפקידי כוכבת אורחת בסדרות מספ7ים ו"משפחה מודרנית". היא כיכבה בסיטקום משלה בשנת 1987, I Married Dora, ובסדרה זוכת השבחים אך קצרת החיים של ג'ון סיילס, "'Shannon's Deal" ‏(1989-1991). ב-1996, סיילס כתב וביים את סרט הבלשים, "כוכב בודד" ושוב ליהק אותה כשחקנית ראשית, תפקיד אשר זיכה אותה בפרסי אינדפנדנט ספיריט ובראבו לאותה השנה.

חיים אישיים

פנייה נישאה לוויליאם סטפן קיבלר ב-1988, ומאוחר יותר הם התגרשו. ב-1994 היא נישאה להנס רולה, איתו היו לה שני ילדים.
פנייה נפטרה ב-14 באוקטובר 2014 בלוס אנג'לס, קליפורניה בגיל 55, כתוצאה ממשחמת הכבד עקב צריכת אלכוהול, אשר בתורה גרמה לדימום בדרכי העיכול, הלם לבבי ודום לב. גופתה נשרפה.
Beacon Press

Beacon Press היא הוצאת ספרים אמריקאית אשר הוקמה בשנת 1854 ומושבה בבוסטון. ההוצאה מופעלת על ידי הארגון הדתי ליברלי "איגוד היוניטרים האוניברסיליסטים" כארגון ללא מטרות רווח. ההוצאה חברה באגודה האמריקאית של הוצאות לאור של אוניברסיטאות (Association of American University Presses). ההוצאה מפרסמת במגוון של סוגות בהן שירה, פרוזה, היסטוריה, ביוגרפיות, חינוך, פילוסופיה, פסיכולוגיה ועוד.
בין הכותבים שפרסמו בהוצאה נמנים: מרי דיילי, ג'יימס בולדווין, ויקטור פראנקל, קורנל וסט, הרברט מרקוזה וג'יין אייזנר.
פצפונת ואנטון

עלילה

הילדה לואיזֶה פוגה, המכונה "פצפונת" (או "נקודונת" בתרגום מילולי מגרמנית) משום שהיא קטנטונת בקומתה, היא בת עשירים שאיננה חסרה דבר מלבד תשומת לב מהוריה. אביה הוא מנהל בית חרושת למקלות הליכה, הטרוד מבוקר עד ערב בעבודתו ואמה היא אשת חברה וגם היא טרודה מבוקר עד ערב בענייניה. בפצפונת מטפלת העלמה אַנְדָכְט, שאיננה מטרידה את עצמה יותר מדי בטובת הילדה המסורה לאחריותה. עוד יש בבית ברטה השמנה, הטבחית, והכלבלב פִּיפְקֶה. 
אנטון הוא בן עניים. אמו חולה ומשום כך נאלץ אנטון לעבוד אחרי הלימודים לפרנסתם הדלה וגם לעזור בבית. אנטון ופצפונת מתוודעים במהלך קיבוץ נדבות ומתיידדים מאוד, על אף הפער הגדול ברקע חייהם.
פצפונת בת העשר מעסיקה את עצמה במשחקי דמיון, ועולם הדמיון שלה מתעשר מאוד כאשר העלמה אנדכט מוצאת לה ולבת טיפוחיה תעסוקה נוספת לשעות הלילה. כאשר הוריה של פצפונת יוצאים לבלות בביטחון מלא, שבתם ישנה שנת ישרים בחדרה בבית, לאומנת ולילדה יש תוכניות אחרות לגמרי.
לעלמה אנדכט יש ארוס, המכונה בספר "רוברט השד". רוברט השד צריך כסף, והרבה, ואת הכסף הזה מקבצות למענו ארוסתו ופצפונת. העלמה אנדכט מתחפשת לעיוורת עניה, לבושה בלואים, על עיניה משקפיים שחורים ובידה מקל, וילדה קטנה, גם היא בבלואי סחבות, מובילה אותה ברחוב ומתחננת לפני עוברים ושבים לקנות ממנה גפרורים כדי שאמה העיוורת והיא לא ירעבו ללחם. 
העלמה אנדכט דואגת כמובן לחזור הביתה בעוד מועד, פצפונת נשבעת לשמור סוד, וכך קורה, שכאשר אביה של פצפונת רואה, באחד הימים הנדירים שהוא נמצא בבית את בתו האהובה עומדת בטרקלין היפה בדירתו המפוארת בת עשרת החדרים, פניה אל הקיר והיא מתחננת בקול קורע לב, "אנשים טובים, קנו גפרורים! אמי המסכנה עיוורת ואין לנו אוכל!" קצת קשה לו להאמין למראה עיניו.
עוד דברים מתרחשים בעלילה, וסופו של דבר שאביה של פצפונת מגלה מה טיבה של האומנת המופקדת על שלום בתו ומיהו ארוסה. העלמה אנדכט מפוטרת, רוברט השד נתפס בניסיון פריצה לביתה של פצפונת בזכות ברטה השמנה ונשלח לכלא ואל בית משפחת פוגה באים אנטון ואמו, שהבריאה ממחלתה ותהיה מעתה המטפלת החדשה והנאמנה של פצפונת.

עיבודים לספר

קסטנר עיבד את הספר למחזה ב-1932, בו הופיעה בתפקיד פצפונת ילדת הפלא הַנָה מַאיֵרְצָק (לימים השחקנית הבכירה חנה מרון) בת התשע.
כפר נוער

הניסיון הראשון

בשנת 1904, ישראל בלקינד, ממייסדי ביל"ו, הקים במושבה מאיר שפיה ליד זכרון יעקב מוסד חינוכי. המוסד קלט יתומים מניצולי פרעות קישינב. היה זה "כפר הנוער" הראשון בארץ ישראל. השם שניתן לו היה: "קריית ספר". מייסדו הגדיר כך את המטרה החינוכית של הכפר: "לברוא דור חדש, דור עברי במלוא מובן המילה, דור אשר גוף בריא ורוח בריאה יתלכדו, דור אשר ידיו תדענה לאחוז בעט ובמחרשה, ופיו ידבר בלשוננו". לשם כך הועסקו הילדים, בצד הלימודים הרגילים, גם בחקלאות, בספורט ובטיולים. המזכיר של כפר הנוער היה ישראל שוחט, ממייסדי השומר. כאן נרקמה התוכנית הראשונה להקמת ארגון ההגנה היהודי הראשון. אחר שנים ספורות נסגר בית הספר מחוסר אמצעים. הוא נפתח שוב, אחרי מלחמת העולם הראשונה לקליטת ילדים פליטים. היום יש במקום כפר נוער הנושא את השם "מאיר שפיה".

כפרי הנוער בישראל

כפרי הנוער היו בעבר ברובם בחסות עליית הנוער ואחר כך עברו לטיפול הסוכנות היהודית, חלקם היו בחסות ויצו או נעמת. בשנות האלפיים, כל כפרי הנוער פועלים באחריות המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער במשרד החינוך, אשר גם מפנה תלמידים לכפרי הנוער הקיימים, אם כי הבעלות עליהם נשארה כשהייתה.
כפר הנוער הראשון שנוסד בארץ ישראל - ופועל ברציפות עד היום - הוא בן שמן שנוסד בשנת 1927.
חלק משמעותי מכפרי הנוער הקיימים היום נוסדו מיד לאחר תום מלחמת העולם השנייה ובתקופת העלייה ההמונית (עד שנת 1950), כפתרון הן לילדים עולים (חלקם ניצולי שואה), והן לכאלו שהתא המשפחתי שלהם היה חסר או שלהוריהם לא הייתה היכולת מבחינה כספית ונפשית, להקדיש לצורך חינוך ילדיהם.
כפרי הנוער קולטים ילדים ובני נוער מרקע שונים: כאלו המעוניינים להתפתח אישית בסביבה תומכת, רקע של מצוקה משפחתית ולימודית, עולים (לרבות פרויקט נעל"ה), הן כאלו שעלו בגפם והן כאלו שעלו עם משפחותיהם.
קיימים כפרי נוער כלליים וכפרי נוער דתיים. בעבר כל כפרי הנוער היו חקלאיים, אולם עקב ירידת קרנה של החקלאות ביטלו חלקם פונקציות אלו.
במהלך השנים נסגרו חלק מכפרי הנוער, וחלק שינוי את ייעודם. בעשור השני של המאה ה-21, קיימים בישראל כ-60 כפרי נוער בהם מתחנכים כ-18,000 תלמידים, בהם: עיינות, בן שמן, חוות הנוער הציוני, כנות, ויצו ניר העמק, הדסים, הדסה נעורים, כפר סילבר, נהלל, כדורי, כפר הנוער הדתי, כפר בתיה, כפר גלים. בשנת 2014 הוקם כפר הנוער ביכורים.
תלם

תלה

ההיסטוריון אוסביוס מקיסריה, בן המאה ה-4, מציין יישוב בשם "תלה" ומתאר אותו בספר השמות כך: "כפר גדול מאוד של יהודים כט"ז מילים מבית גוברין בדרומא". משערים כי מיקומו של זה היה בקרבת היישוב תלם.
אחרים טוענים שהיישוב המדובר שכן מצפון מזרח ל"תל חוילפה" - היום קיבוץ להב - 29 ק"מ צפונית מבאר שבע. באתר נחשפו קברים וגלוסקמאות - ארונות קבורה קטנים מאבן. אחד העיטורים שנמצאו היה רוזטה. צבי אילן מצטט חוקרים הסבורים כי הקברים שייכים ל"תלה", המוזכרת על ידי נאוסביוס מקיסריה.
הארכאולוג רם גופנא סבור כי משמעות השם הארמי "תלה" הוא "התל" - השם שניתן למקום אחרי שפסק היישוב בתל עצמו. השם "רימון" התלמודית נדד ל"חרבת רמליה" - היום דרומית לקיבוץ להב. וכשקם יישוב נוסף בתקופת התלמוד - נקרא תלה, התל.
סמל הרפובליקה של קונגו

סמל הרפובליקה של קונגו מורכב ממגן שבמרכזו אריה אדום האוחז בלפיד. רקע המגן צבוע בצהוב, ובמרכזו רצועה ירוקה. מעל המגן ישנו כתר זהב. שני פילים אפריקנים תומכים במגן משני צידיו. שני הפילים עומדים על קורה, שממנה נופלת כרזה עם הכיתוב "אחדות, עבודה, קידמה", שהוא המוטו הלאומי של המדינה.
טי. אר. דאן

קריירת משחק

דאן נולד וגדל בעיר ברמינגהאם שבאלבמה, ובין השנים 1973–1977 למד באוניברסיטת אלבמה אשר בטסקלוסה. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל סי. אם. ניוטון, ורשם ממוצעים כוללים של 11.2 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק. בעונת 1975/1976 סייע לקבוצה להעפיל לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen) לראשונה בתולדותיה, בטרם הודחה על ידי האלופה שבדרך, אוניברסיטת אינדיאנה, בתוצאה 69–74.
בדראפט ה-NBA‏ 1977 נלקח דאן בבחירה ה-41 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, אלופת העונה הקודמת. את עונתו הראשונה בקבוצה סיימו הטרייל בלייזרס עם המאזן הטוב בליגה, 58–24, אך הם הודחו מהפלייאוף כבר בשלב חצי גמר המערב לאחר שכוכב הקבוצה ביל וולטון נפצע. בשתי העונות הבאות קלע דאן 7.3 נקודות למשחק כשחקן ספסל בקבוצה.
בסיום עונת 1979/1980 הועבר דאן בטרייד לדנוור נאגטס, במדיה שיחק ב-8 העונות הבאות. לאורך אותה תקופה הייתה דנוור אחת הקבוצות הבולטות באזור המערבי, כאשר העפילה 7 פעמים ברציפות לפלייאוף, ואף התמודדה בגמר המערב בעונת 1984/1985. בין העונות 1982–1987 שימש דאן כשחקן חמישייה קבוע, ובשלוש מתוכן (1983–1985) נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
ביולי 1988 שוחרר מדנוור, ובינואר 1989 חתם על חוזה עד לסיום העונה בפיניקס סאנס. דאן עצמו מיעט לשחק באותה עונה, אך קבוצתו העפילה לגמר האזור המערבי. בשתי עונותיו האחרונות בקריירה, 1990–1991, חזר לשחק עבור הנאגטס. בעת פרישתו ניצב דאן במקום השני בתולדות הנאגטס במספר משחקים (734) וחטיפות (1,070) בקבוצה.

קריירת אימון

מיד עם פרישתו ממשחק בשנת 1991 מונה לעוזר מאמן בקבוצת שארלוט הורנטס, תחת המאמן אלן בריסטו, ונשאר בתפקיד זה עד לסיום עונת 1996/1997. בעונת 1997/1998 שימש כעוזרו של ביל האנזליק בדנוור נאגטס, אשר סיימו את העונה עם המאזן הגרוע בתולדות המועדון, 11–71.
בעונת 1999 מונה לעוזר מאמן בקבוצת שארלוט סטינג מליגת ה-WNBA, ובעונה העוקבת קוּדם לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה. בעונת 2001/2002 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה.
בשנת 2002 חזר לנאגטס כעוזרו של ג'ף בזדליק, ובשנים 2004–2007 היה עוזרם של ריק אדלמן ואריק מוזלמן בסקרמנטו קינגס. בין השנים 2007–2011 שוב שימש כעוזרו של אדלמן, הפעם ביוסטון רוקטס, ובקיץ 2011 עבר יחד עמו למינסוטה טימברוולבס. באפריל 2014, לאחר פרישתו של אדלמן מאימון, חזר דאן לרוקטס כעוזר מאמן של קווין מקהייל.
משה זילברג

ביוגרפיה

זילברג נולד בשקודוויל (Skaudvile) שבאימפריה הרוסית (כיום בתחום ליטא), לר' הלל ואסנת זילברג, בתו של הרב משה יפה, רב העיירה שקודוויל. בצעירותו התחנך בישיבות קלם, מיר, סלובודקה ונובהרדוק, והתפרסם כעילוי. בשנת 1920, לאחר שעבר בחינת בגרות בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה, עבר לגרמניה והשתלם בפרנקפורט בלימודים כלליים, שנה מאוחר יותר החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת מרבורג ולאחר מכן גם משפטים באוניברסיטת פרנקפורט. באותה תקופה התוודע לציונות ובשנת 1929 עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה הרביעית.
לימד בבית הספר תחכמוני בתל אביב והיה מקורב לחיים נחמן ביאליק. ביאליק צירף את זילברג למרצי "אהל שם" וזילברג הרצה שם בנושאי תלמוד בין השנים 1931–1948. כותרת הרצאותיו הייתה "תלמוד לעם". בין השנים 1929–1948 שימש כעורך דין פרטי.
עם קום המדינה צורף לסגל בית המשפט המחוזי בתל אביב וב-1950 מונה לשופט בבית המשפט העליון. בשנות ה-50 הוביל את מגמת ההסתמכות על רעיונות המשפט העברי (יורשו המובהק הוא פרופ' מנחם אלון). התמחותו הייתה בדיני אישות, משפחה וירושה. במקביל לכהונתו היה זילברג פרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית. לאחר פטירתו של שניאור זלמן חשין היה יו"ר החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה בימי דוד בן-גוריון ולאחר מכן בבית הנשיא.
זילברג הוא חתן פרס ישראל למשפט לשנת תשכ"ד. ב-1970 פרש מבית המשפט העליון בו כיהן כממלא-מקום קבוע לנשיא, והתמסר לכתיבת מאמרים בנושאי משפט, הלכה וענייני דיומא. דבריו כונסו בספר "באין כאחד: אסופת דברים שבהגות, בהלכה ובמשפט".
משה זילברג נפטר בשנת 1975. לזכרו הוקמה קרן המחלקת את הפרס ע"ש משה זילברג לעבודת דוקטור מצטיינת בלימודי המשפטים.
בתו, עו"ד אסנת מנדל, הייתה במשך 17 שנים ראש מחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה.
על שמו רחוב בשכונת בית וגן בירושלים.