google/wiki40b huggingface dataset:
דוקסיציקלין

שימוש רפואי

בנוסף לאינדיקציות הכלליות לשימוש של כל חברי קבוצת האנטיביוטיקה טטרציקלין, דוקסיציקלין משמשת לעיתים קרובות לטיפול במחלת ליים, בדלקות כרוניות בבלוטת הערמונית, בסינוסיטיס, במחלות דלקתיות של האגן, באקנה ובזיהומי ריקציה.
הדוקסיציקלין משמש גם בטיפול מונע נגד מלריה (לא לשימוש לטיפול ראשוני). עיכוב זה קשור למנגנון הפעולה של התרופה. שהוא ספציפי לפגיעה בצאצאים, וכתוצאה מכך חלוקת התא נפגמת ואינה נורמלית.
הדוקסיציקלין משמש גם לטיפול בעיוורון הנהרות. תפקידו לתקוף את חיידקי הוולבכיה הטפילים בתולעים הגורמים למחלה.
התרופה משמשת גם לטיפול ומניעה של אנתרקס (שנגרם על ידי Bacillus anthracis) ועכברת. היא גם יעילה נגד Yersinia pestis (הגורם המדבק של מגפת דבר), והיא נרשמה לטיפול של מחלת ליים וקדחת הבהרות של הרי הרוקי.
משום שדוקסיציקלין היא אחת התרופות שהוכחו כיעילה בטיפול בקדחת הבהרות של הרי הרוקי, התרופה ניתנת לשימוש גם לילדים לטיפול במחלה זו. אחרת, היא איננה מיועדת לשימוש בילדים מתחת לגיל שמונה שנים.

התוויות נגד

האזהרות ותופעות הלוואי של דוקסיציקלין דומות לאלה של תרופות אחרות החברות בקבוצת האנטיביוטיקה טטרציקלין.
פריחה בחלקי גוף החשופים לשמש דווחה ב-7.3-21.2 אחוזים מהאנשים שנטלו דוקסיציקלין לטיפול מונע במלריה. מחקר אחד בדק משטרים ושיטות שונות למניעת מלריה ומצא שדוקסיציקלין לא גרמה לאחוז גבוה יותר באופן משמעותי מכל האירועים בעור בהשוואה לתרופות אחרות נגד מלריה. הפריחה חולפת לאחר הפסקת השימוש בתרופה.
בניגוד לחברי קבוצת טטרציקלין אחרים, דוקסיציקלין יכולה להיות בשימוש בחולים עם אי ספיקת כליות. דוקסיציקלין מומלצת לטיפול בילדים שפיתחו דלקת ריינוסינוסיטיס חריפה.

פרמקוקינטיקה

קומלפקסים של דוקסיציקלין ויוני מתכת אינם יציבים בחומצה, ולכן יותר דוקסיציקלין נכנס לתריסריון לקליטה בהשוואה לתרכובות טטרציקלין קודמות. בנוסף, לאוכל יש פחות השפעה על הספיגה מאשר על ספיגה של תרופות קודמות. ריכוזי דוקסיציקלין בסרום מופחתים רק ב-20% לאחר האוכל, לעומת 50% בטטרציקלינים אחרים.
סמארט וינגס

פעילות החברה בישראל

החל מה--30 באוקטובר 2011, החברה מפעילה 3 טיסות שבועיות בין פראג לתל אביב.
בנוסף, החברה מפעילה קו טיסות עונתי בין ברטיסלאבה לתל אביב ותל אביב אתונה (יוון) בשביל Travel Service. 
בשנת 2018 החברה מפעילה טיסות עבור ישראייר וארקיע, וטיסות ישירות לאי הספרדי טנריף במטוסי הבואינג 737-900ER.
אסטריקס באולימפיאדה

עלילה

המשחקים האולימפיים הולכים וקרבים ולרומאים נבחר נציגם: לגיונר בשם קסיוס קליאוס (מבוסס על שמו האמיתי של מוחמד עלי, קסיוס קלי). בטוח מאוד בעצמו הוא יצא להתאמן ביער אבל אסטריקס ואובליקס, שיצאו לצוד חזירי-בר כהרגלם, השפילו אותו קשות. הסתבר שהגאלים לא שמעו מעודם על המשחקים האולימפיים. הם חשבו להצטרף למשחקים אלו וידעו כי הודות לשיקוי-הפלא אין כלל ספק שינצחו. הם הודיעו על כוונתם להשתתף לשר-המאה הרומאי סרנוס אווילוס, מפקדו של קסיוס קליאוס. לצערם הסתבר להם שרק יוונים ורומאים יכולים להשתתף במשחקים האולימפיים. אולם בזכות אסטריקס הם התוודעו לכך שהם בעצם רומאים (הם חלק מקיסרות רומא). הגאלים הפליגו לאולימפיה בסירת-משוטים שהם עצמם חתרו בה יחד עם "משטר התזונה" שהביאו עמם (חזירי-בר) ובטרם הגיעו לאולימפיה שהו זמן-מה באתונה.

המייצגים של הכפר

אסטריקס ואובליקס נבחרו להיות המייצגים של כפרם.
אסטריקס-משום שפיקחותו גבוהה יותר משל שאר הגאלים והודות לו השתתפות הגאלים התאפשרה.
אובליקס-משום שהשיקוי משפיע עליו באופן תמידי (עקב כך שנפל לקלחת לפני שנים רבות, בינקותו).

החדשות הרעות

שתייתו של שיקוי-הפלא טרם ההתחרויות נאסרה על הגאלים שכן מדובר בסם והדבר פוסל את המתחרה. אבל אסטריקס לא התכוון לפרוש והודיע כי יש להסתדר ללא השיקוי. אסטריקס היה צריך להשיג ניצחון בודד ותו לא. כמו כן הוא לקח חלק רק בתחרויות הריצה. אובליקס לא יכול היה להשתתף עקב הנפילה לקלחת.

הצלחתו של אסטריקס

בתחרות הריצה הראשונה שלו הצליח אסטריקס לא רע אבל לא מספיק טוב. להזכיר, הוא רץ ללא שיקוי פלא. לו היה שותה אותו היה מנצח.
היוונים החליטו לקיים תחרות ריצה ובה השתתפות מותרת רק לרומאים. זאת משום שהיוונים ניצחו בכל התחרויות ומניעה מהרומאים לנצח תוביל לכך שהמשחקים האולימפיים לא יעוררו עניין.
הודות לאובליקס, שאמר שזה חבל שאסטריקס לא יכול לשתות מעט שיקוי לפני התחרות, הרומאים נפלו בפח: הם שתו את שיקוי הפלא חרף האיסור הנודע. הודות לצבע שנמהל בשיקוי על ידי אשפיקס, לשונם של הספורטאים קיבלה צבע כחול. הם נפסלו ואסטריקס הוכרז כמנצח.
אסטריקס אמנם זכה בכף התמר אבל הוא העניק את הפרס לקסיוס קליאוס ולסרנוס אווילוס, זאת משום שהם נזדקקו לו יותר ממנו. עקב הזכייה בו התמנה קסיוס לשר-מאה וסרנוס אווילוס התמנה לטריבון.

הסרט

בשנת 2008 יצא סרט אנושי של הקומיקס
בידאמאן (סדרת טלוויזיה)

בידאמאן (ביפנית: ビーダマン, באנגלית: B-Daman) היא סדרת אנימציה יפנית שעוסקת בצעצועים מדברים ששמם "בידאמנים" ובילדים שמשחקים בהם, הנקראים "בידאים". בידאמאן נראה לראשונה ביפן ב-1993, ומאז יצאו מגוון סדרות שונות של בידאמאן. בישראל יצאו רק שתי הסדרות האחרונות, "בידאמאן: עולם של מסתורין", וסדרת ההמשך, "בידאמאן: פיצוץ אש". באמריקה וביפן הבידאמאן נעשה משחק אמיתי. "בידאמאן: עולם של מסתורין" יצא בשנת 2011 ביפן, ובשנת 2013 בישראל, ו"בידאמאן: פיצוץ אש" יצא ב-2012 ביפן וב-2015 בישראל. ישנם 3 מצבים שעוזרים לבידאמאן: כוח, שליטה ואש מהירה. בכל הסדרות הופיעו מצבים כאלה.

עלילה

עולם של מסתורין
הסדרה עוסקת בילד ושמו ריקי שחולם להיות חוקר ומגלה ארצות. הוא מגלה שבמשחק שמשחקת חברתו סומי ה"בידאמאן" יש דברים מסתוריים והוא מחליט להתחיל לשחק. הוא נתקל בטורניר בידאמאן סודי ששמו "האש הצולבת", והוא מחולק לארבעה גושים: צפוני, דרומי, מזרחי ומערבי. הוא והבידאמאן החדש שלו, דראסיאן רעם, מצטרפים לטורניר ומכירים חברים חדשים שעוזרים להם להיות אלופים ולהתקדם בבידאמאן. ריקי נהיה בסוף האלוף של טורניר אש צולבת.
פיצוץ אש
הסדרה עוסקת בנער ושמו קיימן, שחולם חלום על בידאמאן, ולמחרת הוא נחשף לעולם הבידאמאן, ומתחיל לשחק בבידאמאן, בסוג חדש של קרבות הנקרא קרב רחוב. סאמורו, שמגיע לקרסטלנד כדי לברר על סוג הקרב החדש, פוגש בקיימן וחבריו, ומספר להם על אש צולבת. הם מחליטים לארגן טורניר כזה בקרסטלנד, אבל הגראנד B- מאסטר, רומה, מגלה זאת, ומחרים את אש צולבת. מאוחר יותר מחזיר את הטורניר, ומעניק פרסים למנצחים כמו שולחנות משחק או הפרס להיות ה B מאסטר של האזור המזרחי. קיימן מנצח, ונהיה בשליטה מוחית של רומה, אך רומה מחזיר לקיימן את הזיכרון, וזה מה שגורם לקיימן להיות בשליטת רומה. בסוף הוא חוזר לעצמו וכל זכרונו שב אליו. במהלך הסדרה מגלים על האגדה המיסטית על 4 קצוות קרסטלנד והחיות המיסטיות. בסוף משיגים את פיניקס, ואיתו עושים טורניר שנקרא "גראנד פרי הפיניקס, אש צולבת". קיימן זוכה והכול חוזר להיות נורמלי. רומה נותן לקיימן להיות הגראנד B- מאסטר, וקיימן מחליט על טורניר שבסופו יוכרז B-מאסטר דרומי.
מדבבים בשפה העברית: שיר כהן, גלעד קלטר, עמית יוסוביץ', אלון שר, שחר קדוש, ברק ברויטמן, עדן גמליאל, מיה קדוש, יותם סחייק, דניאל מגון, יהונתן מגון, לורן סביר, שמחה ברבירו, גילן שחף, מירון אהרונוביץ', דן קיזלר, עידו גביש, מאור אליעזר, דור סרוגו, יובל סגל, לין כהן, עומר שטיינברג, טליה ברקאי, סער בדישי, אלי לולאי, בן סיידוף.
ולדימיר ינקלביץ

ביוגרפיה

נולד בעיר בורז' במרכז צרפת. אביו, שמואל, היגר לצרפת מאודסה לאחר גל הפוגרומים נגד יהודי מזרח אירופה בשנים 1881-1882, ועסק בתרגום לצרפתית של ספרי מחשבת ישראל לצד ספרי הגות מערבית. הוריו ארגנו מפגשי ספרות בפריז, וכבר בגיל צעיר נחשף ינקלביץ לעולם ההגות. בתקופה זו הושפע מהסופר היהודי-רוסי לב שסטוב.
למד בבית ספר היוקרתי אקול נורמל סופרייר וסיים עם תואר בפילוסופיה. בין השנים 1927-1932 שהה במכון הצרפתי בפראג, ופרסם שם בשנת 1931 את ספרו הראשון פורץ הדרך על הגותו של אנרי ברגסון, כלפיה רחש אהדה. לימים נבחר על ידי ברגסון כ"יורש" של הגותו.
היסודות של הגותו שלו, המושפעת מברגסון, הופיעו לראשונה בשנת 1933 במאמריו "האודיסיאה של התודעה בפילסופיה המאוחרת של נשלינג", ו"הערך והמשמעות של תודעה רעה". ינקלביץ עוסק בהתגברות על תודעה שממוקדת בעבר, הבלתי ניתן לשינוי ממילא. טען כי שיקולים שנובעים ממבט לאחור עוצרים את מסלול החיים. האירוניה אינה הפתרון לכך. הזמן לבדו מוביל את האדם להמשיך הלאה. בספריו "המידות הטובות והאהבה" ו"פילוסופיה ראשונה" חקר את המטפיזיקה של הזמן והסגולות היצרניות של הרגע. במחקריו עסק בין היתר במושגים "אינני-יודע-מה" ו"כמעט ולא כלום", הנוסטלגיה והבלתי הפיך, וכן ה"הזדמנות".
לימד בבתי ספר בקאן ובליון, ובאוניברסטאות בטולוז ובליל, עד לפיטוריו בשנת 1940 על ידי משטר וישי בשל יהדותו. הוא הצטרף לתנועת ההתנגדות ומצא מקלט עם משפחתו בטולוז. בהקשר לכך ביקר את עמיתיו האינטלקטואלים בהם ז'אן פול סרטר על שכותבים על המוסר אך לא מתגייסים בעצמם לפעולה. לאחר המלחמה בשנת 1945 החל לכהן כפרופסור בליל, ובהמשך במחלקת מדעי הרוח בסורבון, שם עשה יד אחת עם הסטודנטים המורדים במאי 1968. בנוסף עמד בראש הקתדרה לאתיקה בסורבון. נישא בשנת 1947 ונולדה לו בת.
השואה חילקה את חייו לשניים. לאחר השואה החל להידרש לנושאים יהודיים ולהופיע בכנסים השנתיים של "האינטלקטואלים היהודים דוברי הצרפתית". ינקלביץ הביע התנגדות פומבית לכינון יחסים עם גרמניה שלאחר המלחמה. בספרו "הסליחה" (1967) טען כי לא ניתן לסלוח לגרמנים לאחר השואה, משום שהפוגעים עצמם מעולם לא ביקשו סליחה ואילו הקרבנות לא שרדו כדי לסלוח. לדידו, הסליחה היא עניין אישי ואינה יכולה להתבצע כמחווה לאומית כלפי מדינה. בספרו "הבלתי ניתן לתיאור" קבע כי "הסליחה מתה במחנות המוות". רצונו לנתק כל קשר תרבותי עם גרמניה דחקה אותו מחוץ לקהילה הספרותית במדינה.
כמוזיקולוג, כתב אודות המלחינים קלוד דבוסי, גבריאל פורה ומוריס ראוול. ספריו לא תורגמו לעברית.
ברכיה (מושב)

היסטוריה

המושב נוסד בחורף 1950, על ידי עולים מהאי ג'רבה שבדרום תוניסיה, על אדמות הכפר הערבי ג'וליס, בקרבת צומת הודיה של היום. השם סמלי המבטא את כמיהתם של המתיישבים הראשונים לברכת האל. כמו כן הוא מציין שושלת כוהנים בימי נחמיה, שם הולם ליישוב שכשליש ממשפחותיו הן משפחות "כהן".
רב היישוב המפורסם היה הרב רחמים חי חויתה הכהן (מה'תשי"ד (1954) עד ה'תשי"ט (1959)), אחריו כיהן הרב סאסי כהן, וכיום מכהן כרב המושב בנו הרב בנימין כהן, מחבר הספרים "מלכי תרשיש".
גרעין המייסדים התגבש במחנה העולים שבפרדס חנה. המושב מונה כ-90 משקים חברי אגודה.
רוב התושבים עובדי חוץ, ומיעוטם עוסקים בייצור חלב וביצים וגידול עופות. חלק קטן מאוד עוסק בגידול פרחים בחממות, ובגידול תבואות ושחת לבהמות.

מוסדות חינוך

בשנת 1950 עם הקמת המושב הוקם בית ספר יסודי הנקרא "מורשה". בית הספר הראשון במועצת "חוף אשקלון". בית הספר מונה כ-230 תלמידים שרובם ממושבי המועצה.
הרב חיים כהן, נכדו של הרב רחמים חי חויתה, ייסד במושב את מוסדות "חכמת רחמים" על שם סבו, הכוללים ישיבה לצעירים, ישיבה גבוהה ועוד. הוא עמד בראשם עד לפטירתו בשנת ה'תשס"ט. כיום מנהל אותם אחיו הרב חננאל כהן.
גומפותריומיים

מאפיינים

מאובנים של ג‏ומפותריומיים נמצאו באירופה, צפון אמריקה, דרום אמריקה, אסיה ואפריקה. בניגוד לפיל המודרני, היו להם ארבעה חטים - שני חטים דמויי את חפירה על הלסת התחתונה, ושני חטים על הלסת העליונה - שהיו מצופים באמייל, בניגוד לפילים בני זמננו וכן היו להם לסתות ארוכות בהרבה. נראה שהחטים התחתונים שימשו אותם כדי לאסוף צמחי מים בביצות בהן חיו. לחלקם בכלל לא היו חטים.
שמואל מאיר

שמואל מאיר (ג' בתמוז תשי"ד, 4 ביולי 1954 - כ"ב בכסלו תשנ"ז, 3 בדצמבר 1996) היה סגן ראש עיריית ירושלים מטעם המפד"ל.

ביוגרפיה

שמואל אליעזר (שמוליק) מאיר נולד ב-1954 בעיר בני ברק למשפחה שהייתה מצאצאי מייסדי העיר. בן משפחתו הוא ראש עיריית בני ברק לשעבר יצחק מאיר. בצעירותו למד בישיבת ירושלים לצעירים והיה פעיל בתנועת הנוער עזרא. את שירותו הצבאי עשה במסגרת סיירת גולני. לאחר שחרורו למד בישיבת מרכז הרב ועבד בהדרכה. נישא לרות פיק בתו של ד"ר פנחס פיק, מעורכי האנציקלופדיה העברית, וחנה פיק-גוסלר, חברתה של אנה פרנק. במשך השנים נולדו לבני הזוג שמונה ילדים. לאחר לימודיו האקדמיים החל לכהן כמנהל אולפנת צביה בירושלים. תחת ניהולו התרחבה האולפנה ופתחה סניפים נוספים בעפולה, הרצליה ובית שמש.
בבחירות למועצת עיריית ירושלים בשנת 1989 עמד מאיר בראש רשימת המפד"ל. תחילה כיהן כחבר מועצה ומאוחר יותר כסגן ראש העיר ומחזיק תיק הכספים. במסגרת תפקידו יצר קשרי חברות עם רבים מאנשי המועצה, בהם גם כאלו הרחוקים מהשקפת עולמו הפוליטית כטדי קולק, ארנן יקותיאלי ואהוד אולמרט. אולמרט המשיך לשמור על הקשרים המיוחדים עם משפחת מאיר גם לאחר מותו.
היה פעיל בפיתוח ההתיישבות היהודית במזרח העיר. כדי לקדם פעילות זאת הקים גוף בשם "הפורום למען ירושלים" שכלל גופים שונים שעסקו בנושא זה. ב-1992 הקים אוהל מחאה מול בניין האוריינט האוס במסגרת מאבקו בפעילות אש"ף בירושלים. היה שותף ליוזמות שונות שנועדו ליצור רצף התיישבות יהודית מצפון העיר ועד לדרומה, בהם: הרחבת שכונת פסגת זאב, בניית טיילת בדרך העופל שלמרגלות הר הזיתים, עבודות לפיתוח עמק יהושפט, בנייה באזור שער הפרחים, פיתוח מנהרות הכותל, שיקום בית כנסת החורבה, בניית שכונת הר חומה ושכונת מעלה הזיתים.
לשמואל מאיר ולארנן יקותיאלי היה חלק בחשיפת מעשיו הפליליים של אריה דרעי שכיהן כשר הפנים.
בכ"ב בכסלו תשנ"ז (1996) נהרג בתאונת דרכים סמוך לאדם והובא למנוחות בהר הזיתים. לאחר מותו הוא הונצח בכמה אתרים בעיר. על שמו נקראה שכונת חומת שמואל ("הר חומה"). כן נקראים על שמו בית הכנסת של עיריית ירושלים בכיכר ספרא, הטיילת בשכונת פסגת זאב, ומבנה פנימייה בישיבת נתיב מאיר.
מלחית מבאישה

תיאור

מלחית מבאישה הוא תת-שיח או שיח הצומח לגובה של 1.2 מטרים. למלחית מבאישה יש גבעולים אפורים ואדמדמים שרוחבם הוא 2 ס"מ. בחלקים העליונים הענפים הם אפורים. חלק מהענפים גדלים בצורה אנכית וחלקם גדלים בצורה אופקית. הענפים מסודרים וגדלים בצורה קבועה. לעלים של המלחית המבאישה יש צפיפות מאוד גובהה של שערות והם מאוד קטנים. העלים לרוב הם בצורת עיגול או משולש צר. מלחית מבאישה גדלה בקבוצות המחוברות יחד, כאשר קבוצה היא כמה פרחים קטנים עם חמישה עלי כותרת וחמישה אבקנים משני סוגים. מלחית מבאישה גדלה במדבר באפריקה, באזורים צחיחים בצפון אמריקה, בחצי האי ערב, דרום איראן, פקיסטן, צפון מערב הודו ובמערב אסיה. בישראל היא גדלה בנגב והרי אילת, בערבה, בבקעת הירדן ולעיתים נדירות בצפון הנגב. המלחית המבאישה פורחת בחודשים יוני-דצמבר.

תנאי גדילה

כאשר יש המון מלח, המלחית המבאישה מגבירה את תכולת המים שלה והופכת להיות יותר עסיסית, ובכך מפחיתה את שטח העלים שלה. המלחית המבאישה מגדילה את שיעורי הניבוטים שלה באופן תמידי כאשר הטמפרטורה היא 20 מעלות צלזיוס, ושיעורי הנביטה גדולים יותר כאשר כמות המלח היא נמוכה. עם זאת הזרעים שגודלו בתנאי מלח גבוהים התאוששו, והיה להם פוטנציאל די גדול לגדול.

אזכורים

מלחית מבאישה הוזכרה בספרות לראשונה בשנת 1775 על ידי חוקר טבע שוודי-פיטר פורסקל. בשנת 1849 אלפרד מוקווין טנדון (חוקר טבע צרפתי ודוקטור) שינה את שמה של המלחית המבאישה לקרוקסילון אימבריקטום. בשנת 2007 אקהני (חוקר צמחים) הפך את שמה של המלחית המבאישה לסלסולה אימבריקטום, ואת המסקנה הוא הסיק על ידי ניתוח פילוגנטי שעשה. השם קרוקסילון אימבריקטום התקבל על ידי המכון הביולוגי העולמי אך לא נוסף לרשימת הצמחים לאחר שהפך לסלסולה אימבריקטום.

שימושים

המלחית המבאישה משמשת לטיפול בגירויים מסוימים בעור ובנוסף לכך היא משמשת להריגת תולעים. מן השורשים של המלחית המבאישה הצליחו לבודד חמישה גליקוזידים ושניים מהם התגלו כחדשים, שלא היו ידועים בעבר.
תיק כחול-לבן

תמצית העלילה

חדירה של מחבלים לישראל מלבנון באמצע 1973 התאפשרה בזכות מפה של שדה מוקשים בגבול הצפון שנמצאה בידיהם. החשד לדליפת המידע נופל על קצין ההנדסה הפיקודי, שמפה דומה נעלמה ממשרדו. פעולת תגמול של שייטת 13 בלבנון נכשלה משום שלמחבלים היה מידע מוקדם על קיומה.
בשנת 1978 החלה חקירה של השב"כ בדבר מאמצי ריגול של רומניה בישראל. החוקר הוא אורי קרמר, ראש המדור הרומני בשירות. במקביל לחשד בנספח הכלכלי הרומני, בעקבות סיפורו של יעקב לזר, סוחר למוצרי חשמל יליד רומניה, שבעת ביקור ברומניה נחקר באכזריות על ידי הסקוריטטה, נפתחת חקירה לגילוי חפרפרת, הנמצאת, לפי המידע שסיפקה, בשלישות הראשית או במטה השב"כ. 
לשם איתור החפרפרת נשלח בארי טרנר, חוקר מתחיל בשירות, לרומניה, ונאסר שם על עבירת סמים. בחקירתו הציג עצמו כאילן מרינסקי, בנו של חבר הכנסת מטעם מפ"ם, זאת מתוך הנחה שהרומנים יפעילו את המקור שלהם בארץ לשם בירור זהותו, וכך ניתן יהיה ללכוד את המקור. לאחר שמרינסקי, הוא בארי, הסכים להפוך לסייען של הסקוריטטה, הוא שוחרר ויצא חזרה לארץ דרך לונדון. מהשאלות שנשאל בחקירתו הבין בארי שהן מתבססות על מידע שמקורו בשלישות הראשית ולא במטה השב"כ, אך מצלמה נסתרת שהוטמנה בארכיון שבו נמצא התיק האישי של אילן מרינסקי בשלישות הראתה שאיש לא נגע בתיק אישי זה בימים שבהם אמור היה לשמש את החפרפרת. תוצאה זו, ששללה את שני המקורות לדליפת המידע, הותירה את חוקרי השב"כ במבוי סתום. 
בעקבות לכידת שלוש רשתות ריגול ישראליות ש"המוסד" הפעיל ברומניה מטיל ראש הממשלה על ראש השב"כ לאתר את מקור הדליפה שאיפשרה את חשיפת הרשתות, כשהמחשבה על בוגד אפשרי בצמרת "המוסד" מרחפת באוויר. במהלך חקירה זו מתברר שאת לכידת הרשתות הובילו אותם שלושה בכירי הסקוריטטה שחקרו את לזר. התברר גם שמעצרו וחקירתו נבעו מדמיונו לדוד גרוס, ראש המדור הרומני ב"מוסד", דמיון שהטעה את חוקריו לחשוב שהוא גרוס.  חקירת לכידתן של הרשתות מובילה לשבעה מקרים, בהם שני אלה שתוארו בתחילת הספר, של דליפת מידע סודי מישראל לרומניה. אורי קרמר בוחן את תיקי שבעת המקרים, אך אינו מוצא מכנה משותף שיעיד על המרגל האחראי לדליפת המידע. הוא מעביר משימה זו לבארי טרנר, שמוצא מכנה משותף – בכל התיקים יש מידע המודפס על דפי מחשב, ומכאן החשד שהמרגל נמצא בממר"מ – מרכז המחשבים של צה"ל ומערכת הביטחון. מעקב באמצעות טלוויזיה במעגל סגור העלה חרס, אך ניתוח הממצאים בידי ירון, מש"ק ביטחון שדה בממר"מ, צמצם את החשד לאדם אחד, ראובן ברקו, ראש מדור הפעלה בממר"מ. ברקו חש כנראה שעומדים לעלות על עקבותיו ונמלט מהארץ, אך בביתו נמצא מידע מפליל שאימת את החשד.  
ראשי השב"כ והמוסד ראו בתוצאה זו סוף פסוק מבחינת החפרפרת שחיפשו, אך בעקבות עריקתו של יון פאצ'פה, שהיה ראש שירות ביון החוץ של רומניה, מרומניה לארצות הברית, מסרו להם ראשי ה-CIA מידע שהגיע ממנו, ולפיו יש חפרפרת נוספת – דב קוזלובסקי, ראש מחלקת מזרח אירופה בשב"כ. קוזלובסקי מוצא להורג במלון בלונדון שבו שהה, וטרנר מתלבט האם מי שעשה זאת הוא א.א., ראש השב"כ, או דוד גרוס, ראש מדור רומניה במוסד.

הוצאה לאור

פרסום הספר התעכב במשך כארבע שנים עד לאישורו, לאחר מחיקות ותיקונים, בידי הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים. טיומקין סיפר שהנימוק הפורמלי לבדיקה קפדנית זו היה שהספר מתבסס על ידע שרכש בעת שירותו הצבאי, והנימוק הבלתי פורמלי היה שהספר מכיל "עלבונות והשמצות למערכת". בסוף הספר נותן המחבר תיאור מפורט של מאבקו לפרסום הספר.
אחרי הצלצול (סדרת טלוויזיה ישראלית)

רקע להפקת הסדרה

לפני עליית ערוץ דיסני ישראל, שודרו בערוץ ג'טיקס, במשך תקופה ארוכה, קטעים מהגרסה האמריקאית והמקורית "As the Bell Rings" בתרגום לעברית במעברי הפרסומות. לאחר שהצפייה בפרקים זכתה באהדה מוגברת בקרב הצופים בישראל, הוחלט להפיק גרסה ישראלית לסדרה. הגרסה הישראלית זכתה אף היא באהדתם של הצופים, שהובילה להפקתה של עונה שנייה.

עלילה

התוכנית עוסקת בתלמידי בית ספר תיכון, הנפגשים בהפסקה בין השיעורים בבית הספר. במפגשיהם הם משוחחים על נושאים שונים, מתכננים תעלולים, מתאהבים, מגלים דברים חדשים ועוד.
רם הרשטין

רם הרשטין (נולד ב-1968) הוא פרופסור וחוקר ישראלי בתחום השיווק והמיתוג, סגן הדיקן בפקולטה למנהל עסקים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, רמת גן. ספרו 'ניהול המותג' נחשב לספר הראשון בעברית שראה אור בישראל בתחום שיווק מותגים. פרסם חמישה ספרים ולמעלה מ-60 מאמרים בתחומי השיווק והמיתוג. מאמריו זכו בפרסים בכנסים מובילים בתחום השיווק והניהול.

ביוגרפיה

נולד וגדל בגבעתיים. נשוי ואב לשלושה ילדים. גר בזיכרון יעקב. הוא דור שלישי לניצולי שואה מהעיר קרסנושילץ (פולין) והנובר (גרמניה) ודור רביעי למתיישבי היישוב היהודי בחברון. במהלך שירותו הצבאי כמפקד כיתה בבית הספר למקצועות החי"ר של חיל האוויר במערך הנ"מ, נפצע ועבר תהליך שיקום ממושך.

קריירה אקדמית

הרשטין הוא בוגר לימודי תואר ראשון במנהל עסקים במכללה למנהל (1993), תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול (התמחות בניהול רפואי) באוניברסיטת בן-גוריון (1995) ותואר שלישי בשיווק באוניברסיטת מידלסקס בלונדון (1998). זכה במלגת לימודים על בסיס הצטיינות מטעם אוניברסיטת מידלסקס.
לאחר סיום הדוקטורט נקלט כחבר סגל במחלקה למינהל עסקים במרכז האקדמי רופין. בהמשך קודם לתפקיד ראש תחום השיווק בלימודי תואר ראשון ותואר שני. מאוחר יותר, מונה לשמש כראש התוכנית לתואר שני במינהל עסקים במרכז האקדמי לנדר בירושלים. נכון לשנת 2016 הרשטין מכהן כסגן דיקן הפקולטה למנהל עסקים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
מאמריו בנושאי שיווק מותגים מתפרסמים בכתבי-עת מובילים וספריו משמשים כחומר לימודי במגוון קורסים באוניברסיטאות ובמכללות בישראל ובעולם. חבר מערכת של כתב העת Advances in Hospitality and Tourism Research.
פרסם לאורך השנים כתבות ומאמרי דעה בעיתונות הכלכלית ובאתרי אינטרנט חדשותיים בישראל בתחום המיתוג והשיווק.

בעולם העסקי

הרשטין משמש כיועץ עסקי ושיווקי לחברות בישראל בתחומי הקמעונאות, המזון, הפיננסים, הבריאות, החקלאות וכן בסקטור המוניציפלי. שימש כחונך מקצועי למנהלי מותגים של חברות מקומיות ובינלאומיות הפועלות בישראל. כמו כן, העביר הדרכות מקצועיות בקרב עובדי משרד החוץ בנושא מיתוג מדינות. היה שותף בפרויקטים בינלאומיים למיתוג ערים ומחוזות בניגריה, בסין, בליטא ובבולגריה, חלקם בשיתוף משרד החוץ.

פעילות ציבורית

מחקר המותגים הלא אהודים, שראה אור בשנת 2014, מבוסס על מדד חברתי שבנה הרשטין. במסגרת המדד, מדורגות עשר החברות הפחות אהודות בישראל, זאת, מתוך כוונה להצביע על בעיתיות בניהול ובתפקוד של חברות ישראליות וכמו כן, כדי להעלות את המודעות ואת הצורך במעקב ובפיקוח אחר חברות ישראליות ומותגים הנדרשים לעמוד בסטנדרטי איכות תחרותיים.
הרשטין מעביר, בהתנדבות, ימי עיון והדרכות לבני-נוער, להורים, למורים ולפנסיונרים, שמטרתם לחנך לצריכה נבונה ולצמצום פערים בחברה הישראלית.
מבצע הרקולס

מבצע הרקולס הוא השם שניתן לתוכנית הפלישה של גרמניה הנאצית בשיתופה של איטליה למלטה. המבצע מעולם לא יצא אל הפועל.
הרעיון לפלוש למלטה הועלה על ידי פלדמרשל אלברט קסלרינג אחרי שהתמנה למפקד העליון הדרומי של כוחות הציר באירופה. למוד ניסיון מהקרב על בריטניה, הבין קסרלינג שללא פלישה קרקעית וכיבוש האי יקשה על כוחות האוויר של הציר להבטיח את נתיבי האספקה מאיטליה לצפון אפריקה, אספקה שהייתה חיונית לכוחותיו של רומל.
האיטלקים נטו להתנגד לתוכנית, אך בפגישה שנערכה בין קסרלינג לאדולף היטלר בפברואר 1942, הצליח קסרלינג לשכנע את היטלר בנחיצות המבצע.
בפגישה בין היטלר לבניטו מוסוליני, אשר התקיימה ב־29-30 באפריל 1942 אושר המבצע. תכנון הפלישה היה מקיף: יותר מאלף דאונים ומטוסים נוספים הוקצו לחיפוי התקיפה והצנחת דיוויזיה איטלקית ודיוויזיה גרמנית בחלקו הדרומי של האי. אחרי התקיפה הראשונה (של הכוחות המוצנחים) שבעים אלף חיילים איטלקים יועדו לנחות על האי דרך הים בשתי נקודות ולחבור עם הכוחות המוצנחים. מספר מבצעים מיוחדים תוכננו להתבצע שעות מספר לפני ההצנחה על ידי כוחות קומנדו מיוחדים על מנת להשמיד מטרות מפתח חשובות באי. חיל הים האיטלקי יועד לאבטח את הכוחות הנוחתים מהים. היקף ההתקפה היה אמור להיות גדול פי חמישה מאשר ההתקפה המוצנחת על כרתים.
על אף אישור המבצע, האיטלקים שחששו מאוד מהפעולה, לא הכינו את הכוחות, וההתקפה שהייתה אמורה לצאת לפועל בספטמבר נדחתה שוב ושוב, עד שלבסוף בוטלה עקב תבוסת הלופטוואפה מעל מלטה בחודשים יולי-אוגוסט והמפלה בטוברוק ב־11 בנובמבר.
סיירת כבדה

סיירת כבדה היא סוג של סיירת או אוניית מלחמה, שהייתה בשימוש במחצית הראשונה של המאה ה-20.
באמנת לונדון, שנחתמה ב-1930 ונועדה להוות המשך למהלך צמצום החימוש הימי, הוגדרו מחדש טיפוסי הסיירות. סיירת קלה הוגדרה כאוניית הנושאת תותחים בקוטר שאינו עולה על 6.1 אינץ' (155 מ"מ) ואילו סיירת כבדה הוגדרה כנושאת תותחים כבדים יותר, עד קוטר 8 אינץ' (203 מ"מ). שני טיפוסי האוניות היו אמורים להיות בהדחק של 10,000 טון, לכל היותר. למרות החימוש הכבד יותר של הסיירת הכבדה, נחשבו תותחי 6 אינץ עדיפים: מהירות הירי שלהם הייתה גדולה יותר, וניתן היה לשאת יותר תותחים באותו משקל. משקלם הגדול יותר של פגזי 8 אינץ' לא נחשב ליתרון, משום שרוב האוניות שהיו בנויות לספוג פגזי 6 אינץ' היו מסוגלות לספוג גם פגיעת פגזי 8 אינץ'.
ככל שהתברר שהמלחמה בלתי נמנעת, החלו המדינות השונות לפרוש מהאמנה ולבנות כלי שיט בעלי הדחק רב יותר, ותותחים בעלי קוטר גדול יותר. יפן בנתה את סדרת הסיירות הכבדות מוגאמי, שהיו בעלי הדחק של למעלה מ-13,000 טון, ותותחים בקוטר 6.1 אינץ', שהוחלפו בתחילת המלחמה (כפי שתוכנן מראש) לתותחים בקוטר 8 אינץ'. הצי הגרמני בנה את סדרת הסיירות הכבדות אדמירל היפר, שההדחק שלהן הגיע ל-18,000 טון, ונשאו תותחי 8 אינץ'.
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה נוצר למעשה מדרג של אוניות שטח עיקריות, שהחל בסיירת הקלה, עבור בסיירת כבדה, המשך באוניית מערכה זוטא, סיירת מערכה וכלה באוניית המערכה.
עיקר המדרג היה קיים בצי הגרמני; לאחר סדרת אדמירל היפר, נבנו שלוש סיירות כבדות, שנקראו בפי הגרמנים panzerschiffe, "אוניות משוריינות". הסדרה נקראה "דויטשלנד", על שם האונייה הראשונה בסדרה, מתוך שלוש. אוניות אלה היו קטנות מאוניות מערכה ומסיירות מערכה, ולמעשה היו קרובות במידותיהן לסיירות כבדות, אך הייתה להן עוצמת אש גדולה בהרבה משלהן. בשל כך הגדירו אותן הבריטים כ"אוניות מערכה זוטא" (pocket battelship). בהמשך בנו הגרמנים עוד שתי אוניות גדולות עוד יותר - שרנהורסט וגנייזנאו - שאותן הגדירו הבריטים כ"סיירת מערכה", בשל גודלן, ואילו הגרמנים ראו בהן כבר אוניות מערכה, ללמדך על הגבול הדק שבין טיפוסי אוניות אלו.
סיירות היו חלק פעיל ומהותי מציי העולם במלחמת העולם השנייה. בפלישה הגרמנית לנורווגיה, באפריל 1940, נתקלו סיירות המערכה הגרמניות שרנהורסט וגנייזנאו בסיירת המערכה הבריטית Renown, ללא הכרעה; מספר שבועות לאחר מכן הפתיעו האוניות הגרמניות את נושאת המטוסים הבריטית אה"מ גלוריוס וטיבעו אותה ואת המשחתות המלוות. סיירת המערכה הבריטית אה"מ הוד נלחמה באוניית המערכה הגרמנית ביסמרק בקרב מצר דנמרק, ב-24 במאי 1941; הוד הוטבעה על כל צוותה בקרב. סיירות גרמניות ובריטיות נטלו חלק במערכה על האוקיינוס האטלנטי, כמו גם בזירות אחרות.