google/wiki40b huggingface dataset:
שתיקות הארמון

תקציר העלילה

הסרט מספר על עליה, בתם של משרתת בארמון ה"ביי" (מושל תוניסיה) ושל אחד מגברי הארמון. עליה היא נערה מתבגרת המתחקה בזיכרונותיה אחר זהותה וזהות אביה המסתורי. הסרט מתמקד בהתבגרותה של עליה המשתחררת בסופו של דבר משלטון הארמון ושתיקותיו, על רקע שחרורה של תוניס מהשלטון הצרפתי. הסרט משרטט ברגישות וצבעוניות רבה את עולמן של הנשים המשרתות בארמונות העשירים, מצד אחד הוא מראה את חולשתן וניצולן, ומצד שני הוא מראה את ההווי, המוזיקה והצבע בחיי היום יום של הארמון.

הפצה

הסרט הופץ לראשונה בקנדה ב-4 בספטמבר 1994, בצרפת ב-7 בספטמבר 1994 ובארצות הברית ב-30 בספטמבר 1994. בישראל הסרט שודר בסינמטק ירושלים ובסינמטק תל אביב.

ביקורות

הסרט זכה לביקורת חיובית מפסטיבל הסרטים של ניו יורק שהתקיים בשנת 1994. מבקר העיתון "New York Times", קארין ג'יימס, תיאר את הסרט כ"סיפור אוניברסלי של גיל העמידה עם טוויסט פמיניסטי". לאחר השחרור הרחב של הסרט בשנת 1996, אתר "L.A. Times" שיבח את הסרט ואמר שהסרט "אכזרי ומרכז". בשנת 2011, הסופר פול סדרה, כתב מאמר המתאר את הרלוונטיות של הסרט כיום בעולם הערבי.

פרסים

הסרט זכה במספר פרסים: מצלמת הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן, קערת הזהב של פסטיבל הסרטים קרתגו, פרס מפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ופרס מפסטיבל הסרטים של איסטנבול.
האח הגדול: מבוגרים בלבד

האח הגדול: מבוגרים בלבד (במקור בשם "האח הגדול Uncut" עונה 1–5) הייתה תוכנית ריאליטי אוסטרלית לא מצונזרת ששודרה ברשת עשרה מ-23 ביולי 2001 עד ל-19 ביוני 2006.

היסטוריה

התוכנית הייתה תוכנית late-night למבוגרים בלבד, שכללה צילומים של דיירי הבית מתקלחים, דיונים על סקס ועל נושאים אחרים. כל פרק היה באורך שעה. במהלך העונות הראשונות של "האח הגדול" שודרה ב-21:30, בימי חמישי. לאחר מכן עברה ל-21:30 ביום שני, ומאוחר יותר ל-21:40 ביום שני. התוכנית הייתה מדורגת MA15+ (מיועדת לצופים מעל לגיל 15), בהנחיית גרטל קילין.
סדרת 2006 של "האח הגדול: מבוגרים בלבד" הסתיימה מוקדם אחרי שפוליטיקאים הזהירו את רשת עשר כי הקרנתה של התוכנית עלולה לפגוע בדחיפה שלה לרפורמות תקשורת. הפרק האחרון של "מבוגרים בלבד" שודר ב-19 ביוני 2006. התוכנית לא הופקה בשנת 2007. למרות שהמופע היה שנוי במחלוקת, גרטל קילין והמפיק כריס נובל, ציינו את חסרונה של התוכנית כסיבה לרייטינג המופחת של עונת האח הגדול ב-2007.
התוכנית הציגה קטעים נבחרים מהשבוע החולף שצולמו במסגרת האח הגדול אוסטרליה, אשר כוללים קטעים בעלי קונוטציה מינית כלשהי.
הרונה השביעית

עלילת הסדרה

בעיר נסק בנסיבות מסתוריות מתה בת המושל. כדי להבהיר את נסיבות מותה, החוקר אולג נסטרוב מגיע לעיר נסק ממוסקבה. במקום בו נמצאה גופתה של הנערה, התקיים משחק תפקידים על האפוס "קאלוואלה" הקארלי-פיני, ומנהיגת האנשים במשחק, ורה, מתחילה במקביל בחקירה משלה. עם זאת, קורבנות חדשים וסדרת אירועים מסתוריים מבלבלים יותר ויותר את ורה ואולג ועד מהרה נסטרוב מבין שלא רק שחקנים מעורבים. מסתבר כי הבנקאי הראשי, התובע העירוניו והמושל עצמו מעורבים בהימורים מוזרים, שמשמעותם נסתרת.
אלכסנדר קלמה

ביוגרפיה

אלכסנדר נולד באָרָבִּי (Arabie), היום חלק מהעיר ווה. אביו עסק בתעשיית השיש. בשנת 1813 עברה המשפחה לנשאטל, אז תחת שלטון פרוסיה, שם בילה קלמה את ילדותו. בשנת 1820 נפגע בתאונה, שעיוורה את אחת מעיניו. ב-1824 בעקבות פשיטת רגל של אביו איבדה המשפחה את כל הונה ועברה לז'נבה, שם מצא אלכסנדר הצעיר עבודה כפקיד בבנק. ב-1826 נפל אביו אל מותו מבניין ואלכסנדר, בן שש-עשרה בלבד, הפך למפרנס העיקרי של המשפחה ותמך באימו. לצורך השלמת הכנסה ותשלום החובות שהשאיר אביו עסק בצביעת תחריטים של נופים אלפיניים. בשנת 1829 אחד ממעסיקיו זיהה את הכשרון של הנער והפך לפטרונו, בעזרתו הוא החל ללמוד תחת פרנסואה דִידֶה מומחה לציורי נוף אלפיני. כמה חודשים אחר כך החליט להקדיש את כל זמנו ללימודי האמנות.
מ-1829 החל קאלמה לייצר את צבעי המים של יצירותיו בעצמו, ומשנת 1830 צייר את ציוריו הראשונים בצבע שמן. בעבודה קשה וחריצות הוא החל לצבור מוניטין וב-1834 התחתן עם אָמילִי מונץ-ברגר, מוזיקאית, תלמידתו של פרנץ ליסט. בשנים 1835 ו-1837 הציג את יצירותיו בסלון פריזאי שם התוודע לעבודתם של ציירי נוף מודרניים כגון ז'וּל דוּפְּרי ותאודור רוסו.
בקיץ 1838 נסע קלמה לאמסטרדם והאג שבהולנד, כדי להתרשם מעבודתם של ציירי נוף הולנדיים מפורסמים. עבודותיו של יקוב ואן רויסדאל השפיעו עליו במיוחד. שנה לאחר מכן יצירתו Storm at Handeggfall שהתפרסמה בסלון פריזאי זכתה מדליית זהב מדרגה שנייה. מכאן ואילך זכה קלמה במהירות להכרה רחבה. ב-1841 זכתה יצירתו View of the Valley of d'Asarca במדליית זהב ממדרגה ראשונה ונרכשה על ידי לואי פיליפ וב-1842 זכתה יצירתו Storm-Beaten Oaks בפרס הלגיון של כבוד. סטודנטים מכל רחבי אירופה החלו לבקש ללמוד תחת חסותו והצטרפו לסטודיו שלו. ב-1843 יצא לאיטליה עם פמליה של תלמידיו, שם פגש את המאייר רוּדוֹלְף טוֹפְּפִי  שהנציח אותו בספרו Voyage en zigzag, אחד מספרי האיור הקלאסיים של התקופה.
ב-1845 נחשב קלמה כתלמיד שהתעלה על מורו דידה, במה שהייתה המומחיות המשותפת שלהם, נופים אלפיניים תחת שמים סוערים. יצירותיו שהפיצו את שמו של קאלמה בכל רחבי אירופה מאופיינות בחזית של סלעים, נחלים שוצפים ועצי אורן סחופי רוח, שמעבר להם נשקף הנוף אל הרים רחוקים וגבוהים. הנוף לרוב קיבל חיים בעזרת פרטים מדויקים שקלמה למד בהתבוננות מעמיקה בטבע. הוא המשיך לצאת למסעות רבים שלקחו אותו לאנגליה (1850), גרמניה והולנד (1852), והים התיכון (1853). בשנת 1855 הציג בתערוכה בפאריס ותפס את תשומת לבו של נפוליאון השלישי אשר רכש ממנו את Lac des quatre cantons.
בשנים האחרונות לחייו הוטלו מיסים על העמלות שקיבל מלקוחותיו האריסטוקרטים והמסחריים והמתח פגע בריאותו החלשה. קלמה, דתי אדוק, שתקן מלנכולי, ומכור לעבודה סבל ממחלות תכופות עד שבשנת 1864 התפרצה בו דלקת קרום הריאה שהכריע אותו. הוא נקבר במנטון, צרפת.
ויליאם מוריסון, ויקונט דונרוסיל הראשון

ראשית חייו

מוריסון נולד בסקוטלנד, התחנך בקולג' ג'ורג' ווטסון ולמד באוניברסיטת אדינבורו. במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי ושירת ברגימנט ארטילריה בצרפת. במסגרת זו הוענק לו עיטור הצלב הצבאי. ב-1919 הוא סיים את שירותו הצבאי בדרגת קפטן. ב-1929 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה השמרנית. בתקופות כהונתו כחבר הפרלמנט הוא זכה לכינוי "שייקס" (Shakes), בשל הרגלו לצטט מיצירותיו של ויליאם שייקספיר.

קריירה פוליטית

למוריסון הייתה קריירה ארוכה כשר בממשלותיהם של ארבעה ראשי ממשלה (רמזי מקדונלד, סטנלי בולדווין, נוויל צ'מברליין ווינסטון צ'רצ'יל). בין התפקידים שבהם הוא כיהן היו: המזכיר הפרלמנטרי של התובע הכללי, המזכיר הפיננסי של שר האוצר, שר החקלאות והדיג, שר המזון, שר הדואר והשר לתכנון הכפר.
במהלך מסע הבחירות הכלליות בבריטניה (1945), תקף מוריסון את הסוציאליזם וטען שגם היטלר ומוסוליני החלו את דרכם כסוציאליסטים. ב-1947 הוא התנגד לרעיון של הנפקת תעודות זהות, שהיו נהוגות במהלך מלחמת העולם השנייה, בשל אמונתו שהן לא היוו כלי אפקטיבי לשליטה על פורעי חוק. ב-1951, עם שובם של השמרנים לשלטון, נבחר מוריסון לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים.

המושל הכללי של אוסטרליה

מוריסון כיהן כיושב ראש בית הנבחרים עד 1959, כאשר הוא הודיע שהוא לא יתמודד בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה ותחת זאת הוא יפרוש מסיבות בריאות. כפי שהיה נהוג לגבי יושבי הראש של בית הנבחרים, הוענק לו תואר ויקונט דונרוסיל. בהתחשב במצב בריאותו, הופתעו רבים לשמוע את ההכרזה על בחירתו לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה עם סיום תפקידו של סר ויליאם סלים. במקביל הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. באותה תקופה הרעיון של מינוי בריטי לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה היה כבר לא פופולרי, אך ראש ממשלת אוסטרליה מטעם המפלגה הליברלית האוסטרלית, רוברט מנזייס, היה נחוש בדעתו לשמור על הקשרים עם בריטניה באופן זה, במיוחד שמוריסון היה סקוטי.

מותו

מוריסון החל לכהן בתפקידו ב-2 בפברואר 1960. שנה ויום לאחר מכן, ב-3 בפברואר 1961, הוא מת באופן פתאומי בקנברה. הוא נקבר בכנסייה ההיסטורית על שם יוחנן המטביל בקנברה ועד היום הוא המושל הכללי היחיד של אוסטרליה שמת בעת כהונתו.
ירושלמי על סדר קדשים

הירושלמי על סדר קדשים הוא פירוש התלמוד הירושלמי על סדר קדשים. קיים פולמוס לגבי קיומו של ירושלמי על סדר זה. מהדורה שיצאה לאור בתחילת המאה העשרים התבררה לבסוף כמעשה זיוף.

האם היה ירושלמי על סדר קדשים?

בעת הדפסת דפוס ונציה של הירושלמי כתב המוציא לאור שאין תחת ידיו את הירושלמי לקדשים והוא מקווה שימצא. החיד"א, במאה ה-18, סבר שהיה קיים ירושלמי על קודשים והוא נעלם. בקרב אנשי חכמת ישראל ורבני המאה ה-19 ניטש ויכוח בנושא. בין התומכים בקיום ירושלמי על קדשים היו יום-טוב ליפמן צונץ, בער ראטנער, זאב וולף רבינוביץ מבריסק ואברהם אהרן רבינוביץ. בין המתנגדים נמנים זכריה פרנקל, יעקב רייפמן ושלמה בובר אשר פרסם בשנת 1872 מאמר הטוען שמעולם לא היה ירושלמי על סדר קדשים. ההנחה הרווחת היום, במיוחד לאור ממצאי הגניזה הקהירית, היא שלא היה קיים ירושלמי לקדשים.

מעשה הזיוף

בתחילת תרס"ו (1905) החל אדם שהציג עצמו כ"שלמה אלגאזי המכונה פרידלנדר", אשר כתב לפני כן פירוש בשם "חשק שלמה" על מסכת יבמות של הירושלמי, ללקט משאר סדרי הירושלמי סוגיות וקטעים הקרובים לסדר קדשים. פרידלנדר סיפר שלידי אחיו שבטורקיה נפל בדרך מקרה, כתב יד עתיק של הירושלמי על סדר קדשים, והוא הורשה להחזיק בו אך זמן קצר, ולהעתיקו. פרידלנדר גרם לבעל בית דפוס בעיירה סעאיני שבחבל סאטמר, טרנסילבניה, להאמין בתגלית ולהסכים להדפיס את הספר. הוא פרסם "קול קורא" המודיע לרבני הגולה על מציאת כתב היד, ועל הדפסתו הצפויה בתרס"ז. פרידלנדר ציפה שה'מציאה' תתקבל בזרועות פתוחות, והוא ירוויח כסף רב ממכירת הספרים. אכן, רבנים ששמעו על 'גילויו' של הירושלמי האבוד, ובהם הרב שלום מרדכי שבדרון והרב אליעזר דייטש, הוקירו מאוד את הגואל, וכתבו המלצות חמות בשבחו של פרידלנדר.
בתחילת אותה שנה התפרסמו כרכים של הירושלמי המזויף על המסכתות חולין ובכורות שבסדר קדשים, מלווים בפירוש שכתב פרידלנדר, ובעלילותיו המומצאות של כתב היד. הכרכים נרכשו על ידי אברכים ורבנים שהביעו שמחה על הוצאת הספר. אולם, זמן קצר לאחר מכן התפרסם מאמר מאת החוקר בנימין זאב באכר, שטען לדברים תמוהים בסדר הירושלמי. רבה של רוטרדם, הרב ד"ר דב אריה ריטר, כתב במפורש שהסדר מזויף.
הרוכשים שקודם שמחו על הוצאת הספר התלבטו כיצד להתייחס לספרים שרכשו. הרב מנחם זמבה, התלבט האם לשרוף או לגנוז את הספר ולבסוף החליט שבכל זאת מדובר על ליקוט טוב, אך בהמשך מכר את הספר. הרב ירוחם פישל פרלא כתב שאמנם רובו מזויף, אך בכל זאת נראה שמשולבים בתוכו כמה קטעים של ירושלמי קדשים אמיתי מכתב יד.
בהמשך התברר גם כי פרידלנדר, שהציג עצמו כ-"ספרדי טהור", הוא יליד רוסיה ובעל כשרון לשפות, ואחרים, ביניהם הרב מאיר דן פלאצקי (בספרו "שאלו שלום ירושלים") הצטרפו לטענות. בנוסף, פרידלנדר כבר הסתבך בשנים קודמות עם סיפורי רמייה וכחש.
פרידלנדר החל להפיץ, בשמות בדויים, ספרים המגנים על התגלית ותוקפים את הרבנים שטענו כי מדובר בזיוף. אחד מהם הוא קונטרס "חרב נוקמת", שנתפרסם תחת השם "יוסף בן י. הכהן", ובה אסף הסכמות רבות מגדולי ישראל (אחד מהם הוא החפץ חיים, שיש הטוענים שאף החל להניח תפילין דרבינו תם בעקבות הירושלמי), שמעידים על כשרותו ואמינותו של הירושלמי סדר קדשים שלו. עם זאת, בסופו של דבר סדר הירושלמי הובא לפני גדולי רבני אירופה, ובראשם הרוגוצ'ובר, הרב מאיר שמחה מדווינסק והאדמו"ר מגור, בעל ה"אמרי אמת", ואלו פסקו פה אחד שהספר מזויף מעיקרו; הפרשה דעכה בשנת תרע"ג. יש אומרים שמאוחר יותר הודה פרידלנדר על דבר הזיוף, והתוודה ששמו אינו שלמה אלא זוסיא, והוא יליד ביישינקוביץ.
סארה אבו כף

ביוגרפיה

סארה אבו כף נולדה בכפר הלא-מוכר אז אום בטין, שרוב תושביו משתייכים לשבט אבו כף. למדה בבית ספר תיכון בתל שבע.
בוגרת מדעי ההתנהגות (בשנת 1999), מוסמכת בפסיכולוגיה קלינית (בשנת 2004) ובעלת תואר שלישי (סיימה ב-2010) בפסיכולוגיה קלינית - שלושת תאריה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. במהלך לימודיה לתואר שני היא החלה לעבוד כעוזרת הוראה וגם התנסתה בפרקטיקום של שנתיים במרפאות הפסיכיאטריות בבית החולים סורוקה. את הבתר-דוקטורט שלה עשתה במכון לאנתרופולוגיה רפואית באוניברסיטת הווארד, שבבוסטון (בשנים 2011–2012) במסגרת תוכנית פולברייט.
אבו כף יזמה תוכנית התערבות בקרב סטודנטים בדואים וערבים במוסדות להשכלה גבוהה המתקשים בהתמודדות עם הלחצים האקדמיים וכיום מייעצת למערך השירות הפסיכולוגי של אוניברסיטת בן-גוריון ולמרפאות פסיכיאטריות.
ד"ר אבו כף חברה במועצת המנהלים של האגודה לפסיכולוגיה רב-תרבותית ושותפה לפיתוח תוכניות הסמכה בפסיכולוגיה קלינית בזיקה תרבותית.

משפחתה

אבו כף נשואה לג'אזי, אדריכל ומורה למתמטיקה ופיזיקה. אם לשישה. מתגוררת באום בטין בבית, שבדומה לשאר הבתים בכפר, לא מחובר לביוב או לחשמל.
לאבו כף ארבעה אחים ואחיות, ביניהם היבה אבו כף, מראשונות הרופאות הבדואיות בישראל, העובדת כגסטרואנטרולוגית במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
רגימנט רובאי גורקה המלכותי

הגדוד הראשון

הגדוד הראשון נוצר מפירוק שני גדודים משני רגימנטים נפרדים והפיכתם בשנת 1994 לגדוד ברגימנט החדש. הגדודים היו: הגדוד הראשון של הרגימנט ה-2 רובאי גורקה של המלך אדוארד ה-7, והגדוד הראשון של הרגימנט ה-6 רובאי גורקה של המלכה אליזבת.

הגדוד השני

הגדוד השני נוצר בשני שלבים, תחילה בשנת 1994 נוצר הגדוד על ידי פירוק הגדוד הראשון של הרגימנט ה-7 רובאי גורקה של הדוקס מאדינבורו. בשנת 1996, צומצם רגימנט רובאי גורקה משלושה גדודים לשני גדודים, והגדוד השלישי שנוצר מפירוק הגדוד הראשון של הרגימנט ה-10 רובאי גורקה של הנסיכה מארי, אוחד לכדי הגדוד השני. צמצום זה נעשה כחלק מצמצום הכוחות הבריטים בהונג קונג.
יגור פיליפנקה

קריירה

פיליפנקה נולד במינסק בברית המועצות (כיום עיר הבירה של בלארוס). סבתו מתגוררת בישראל. החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מינסק. בגיל 13 עבר למחלקת הנוער של באטה בוריסוב. בשנת 2006 בגיל 18 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, עמה זכה בשתי אליפויות בשתי עונותיו הראשונות.
ב-2008 חתם בספרטק מוסקבה הרוסית, אך לא קיבל דקות רבות בקבוצה והושאל לטום טומסק, סיביר נובוסיבירסק וקבוצת נעוריו באטה בוריסוב. בפברואר 2012 חזר לבאטה בוריסוב וזכה עמה בשלוש אליפויות רצופות.
ב-5 בינואר 2015 חתם במלאגה הספרדית לשנתיים וחצי. ב-13 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 3 - 2 ללבאנטה בגביע הספרדי.
ב-14 ביוני 2016 חתם פיליפנקה בקבוצת מכבי תל אביב לשנתיים, וזאת לאחר שאושר לקבוצה להחתימו כשחקן שאינו זר. ב-7 ביולי ערך פיליפנקה את הופעתו הבכורה בקבוצה ביצחון 1-0 על גוריצה בסיבוב הראשון של מוקדמות הליגה האירופית ל-2016/2017. ב-8 בינואר הושאל למ.ס. אשדוד עד לסוף העונה, ובסיומה עזב את מכבי תל אביב וחזר לקדנציה נוספת בבאטה בוריסוב.

נבחרת בלארוס

ב-12 בספטמבר 2007 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בהפסד 1:0 לסלובניה במוקדמות יורו 2008. ב-10 בספטמבר 2013 הבקיע את שערו הראשון בנבחרת בהפסד 4:2 לצרפת במוקדמות מונדיאל 2014.
סבין זלטין

סבין זלטין (בצרפתית: Sabine Zlatin;‏ 1907, ורשה - 1996, פריז) הייתה לוחמת מחתרת יהודיה, צרפתית, בשנות מלחמת העולם השנייה, וזכורה בעיקר בזכות פעילותה בבית הילדים באיזיו בתקופת השואה ובזכות פעילותה להנצחת ילדי בית הילדים שנספו בשואה.

נעורים

זלטין הייתה השנייה מבין 12 ילדים. אביה היה אדריכל. עקב מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה ועקב האנטישמיות בפולין, שלאחר מלחמת העולם הראשונה זכתה לעצמאותה מהאימפריה הרוסית, היגרה המשפחה מפולין ב-1920. לאחר נדודים בדנציג, קניגסברג, ברלין ובריסל הגיעו בני המשפחה לננסי, שם למדה זלטין היסטוריה של האמנות. שם הכירה את מירון זלטין, סטודנט יהודי צעיר שהגיע מרוסיה ולמד חקלאות באוניברסיטת ננסי. הם נישאו בשנת 1927 והקימו חוות עופות בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת. ביולי 1939 קיבלו סבין ומירון אזרחות צרפתית.

אחרי המלחמה

זלטין התפרנסה מעבודתה כטבחית במלון לוטציה בפריז, שם סייעה ביצירת קשרים בין ניצולי שואה ששבו ממחנות ריכוז. ביולי 1945 גילתה זלטין שילדי איזיו, שבהם טיפלה ושגורשו, נרצחו באושוויץ. רק אחת מהם, לאה פלדבלום, שרדה. 
זלטין הייתה ציירת לפני המלחמה, והמשיכה בעיסוקה זה גם אחרי המלחמה. על יצירותיה חתמה בשם "יאנקה" (Yanka), שם החיבה שבו כינה אותה אביה. את עיקר פרסומה הקנתה לה פעילותה להנצחת ילדי איזיו בשנים שלאחר המלחמה. היא הייתה אחת היוזמות להקמת מוזיאון בבניין ששימש את בית הילדים. בשנת 1987 הוקם, בבניין בו פעל בית הילדים, מוזיאון המנציח את סיפורם של הילדים ואת סיפור הגירוש.

הנצחה

זלטין קבורה בבית הקברות מונפרנאס בחלקה מספר 18.
על שמה קרוי רחוב בווילרבאן וכן רחוב ברובע השביעי בליון. בשנת 2012 שינתה עיריית ליון את שם הרחוב ל"רחוב סבין ומירון זלטין". 
על קיר הבית בו גרה זלטין ברובע השישי של פריז, ברחוב מאדאם (צר') מספר 46, קבוע לוח זיכרון לזכרה.
סרט טלוויזיה בשם "הגברת מאיזיו" (צר') הנציח את סיפורה וכך גם מספר ספרים, אחד מהם נכתב על ידי סרז' קלרספלד.
ב-6 באפריל 2015, במלאת 71 שנה לגירוש, חנך נשיא צרפת פרנסואה הולנד את מוזיאון בית הילדים המחודש באיזיו, לאחר שזה נסגר למספר חודשים לשם שיפוצים.
ניסוי מילר-יורי

ניסוי מילר-יורי נחשב לניסוי פורץ דרך בחקר ראשית החיים. הניסוי שאף לדמות את הסביבה על כדור הארץ הקדמון והדגים יצירה ספונטנית (שעשויה מחומרי מוצא פשוטים) של מולקולות היסוד המאפיינות יצורים חיים. את הניסוי ערך סטנלי מילר בהנחייתו של הרולד יורי באוניברסיטת שיקגו בשנת 1953.

רקע ומטרת הניסוי

מטרת הניסוי הייתה לדמות את הסביבה ששררה על כדור הארץ הקדמון, על פי ההשערות, במטרה לבחון האם מולקולות יסוד, המרכיבות את כל היצורים החיים על פני כדור הארץ, יכלו להיווצר באופן ספונטני בסביבה זו.
יורי העלה את התאוריה כי האטמוספירה על כדור הארץ הקדמון הייתה אטמוספירה מחזרת, המורכבת ממימן, ממתאן, מאמוניה וממים, בדומה לאטמוספירה בענקי הגז, דוגמת צדק. אף על פי שהשערה זו התגלתה כמוטעית מאוחר יותר וכיום מקובל כי האטמוספירה על כדור הארץ הקדמון הייתה אטמוספירה חצי-מחזרת, על סמך השערתו זו ביצע יורי יחד עם הסטודנט שלו, סטנלי מילר, את סדרת הניסויים תחת התנאים המשוערים ששררו לדעתם על כדור הארץ הקדמון.

מהלך הניסוי

הניסוי בוצע במערכת צינורות זכוכית סגורה ומעגלית (ראה תרשים) ובה תערובת גזים בהרכב המשוער של אטמוספירת כדור הארץ הקדמון (מתאן, אמוניה, מימן ואדי מים). למערכת חובר מכל מלא בתמיסה המדמה בהרכבה מי-ים. תמיסה זו חוממה ליצירת אדי מים שנחשפו לניצוצות חשמליים, שנוצרו על ידי אלקטרודות טונגסטן כדי לדמות ברקים. לאחר מכן קוררו אדי המים וחזרו למכל המקורי. באופן זה עברה התמיסה מחזורי אידוי ועיבוי, כפי שקורה למי ים ההופכים לאדי מים, עננים, ובסופו של דבר גשם. הניסוי נמשך כשבוע ובסופו נמדדו כמויות התרכובות שנוצרו מחומרי המוצא הבסיסיים. התמיסה שנוצרה בניסוי זכתה לכינוי "המרק הקדמון".

תוצאות הניסוי

בסופו של הניסוי נמדדו כמויות החומרים שנוצרו במערכת. נתגלה כי מכ-10%-15% מתכולת הפחמן במערכת הניסוי (שמקורו במתאן) נוצרו תרכובות אורגניות. 2% מתכולת הפחמן בניסוי הפכו לחומצות אמינו - 3 מתוך 20 חומצות האמינו המופיעות ביצורים חיים. חומצת האמינו שנוצרה בשכיחות הגדולה ביותר הייתה גליצין, חומצת האמינו הקצרה והפשוטה ביותר. לא הייתה העדפה לכיראליות מסוימת של התוצרים - התערובת שהתקבלה הייתה רצמית.
הניסוי הדגים היווצרות ספונטנית של תרכובות אורגניות מורכבות, מחומרי מוצא פשוטים. מילר הראה לראשונה כי חומצות אמינו, חומר המוצא של חלבונים, יכולות בתנאים מסוימים להיווצר באופן ספונטני ממולקולות פשוטות ביותר.

פרשנות על הניסוי

סדרת הניסויים עוררה עניין רב בקהיליה המדעית בעולם כולו והיא נחשבת לאחד מהניסויים הקלאסיים של חקר ראשית החיים. זאת למרות שכיום מקובל כי התנאים שבהם בוצע הניסוי אינם משקפים את ההרכב האטמוספירי ששרר על כדור הארץ הקדמון.
ניסוי זה היווה מקור השראה לניסויים דומים רבים אחריו, שהראו מנגנונים שונים ומגוונים ליצירת תרכובות אורגניות מורכבות מחומרי מוצא פשוטים יותר, תחת מגוון תנאים שייתכן ששררו על כדור הארץ הקדמון.
גאריק מרטירוסיאן

ביוגרפיה

גאריק מרטירוסיאן נולד ב-14 בפברואר 1974 בעיר ירוואן, שבארמניה הסובייטית, בברית המועצות. בשנת 2002 סיים את לימודיו באוניברסיטה הרפואית בירוואן עם תואר בנוירולוגיה. עבד שלוש שנים בבית חולים פסיכולוגי.
משנת 1993 עד 2002 היה חבר (קפטן משנת 1997) בנבחרת הארמנים החדשים של תוכנית הטלוויזיה הרוסית KVN. בשנת 2003 בעזרתם של חבריו בנבחרת "הארמנים החדשים" ארתור דג'ניבקיאן וארטש סרקסיאן הקים את "קומדי קלאב". יחד עם לריסה דולינה הוא זכה בתוכנית הטלוויזיה "שני כוכבים". הוא הנחה את שתי העונות הראשונות של "דקת התהילה", הגרסה הרוסית של America's Got Talent בערוץ הראשון. הוא ואשתו ז'אנה לווינה נפגשו בסוצ'י, רוסיה, ולשניים בת יסמין, שנולדה בשנת 2004.

פוליטיקה

במרץ 2007 הודיע אחיו לבון מרטירוסיאן כי גאריק מרטירוסיאן מתכוון להשתתף במערכת הבחירות של המפלגה הליברלית-לאומית המאוחדת של ארמניה לפני הבחירות. הרעיון להקים את המפלגה היה שייך לגאריק.
לוגיקה טרינארית

לוגיקה טרינארית, לוגיקה תלת-ערכית, או לוגיקה טריוולנטית הוא מונח המתאר מערכת רב-ערכית שבה שלושה ערכי אמת: אמת, שקר, וערך שלישי. זאת בהשוואה ללוגיקה בוליאנית שבה שני ערכי אמת בלבד: אמת ושקר.

מאפיינים

לוגיקה טרינארית עוסקת בפסוקים אלגבריים שאיבריהם שייכים לבסיס אריתמטי 3 (להבדיל מלוגיקה בוליאנית שאיבריה שייכים לבסיס 2 או הבסיס המקובל לספירה שהוא בסיס 10). לכן לביטוי בעל n ספרות טרינאריות יהיו 3ⁿ צירופי ערכים אפשריים.

לוגיקה טרינארית באלקטרוניקה ובמחשוב

אחת מראשונות מכונות החישוב שנבנתה מעץ ב-1840 על ידי טומאס פוולר (Thomas Fowler) הייתה מחשב טרינארי המבוסס על לוגיקה טרינארית. היישום המודרני היחיד והאחרון נכון לשנת 2008 הוא מחשב הסטון, Setun הסובייטי שנבנה בשלהי שנות ה-50 במוסקבה ועשה שימוש בלוגיקה טרינארית (בייצוג טרינארי מאוזן).

ניתן ליישם לוגיקה טרינארית אמיתית באמצעות רכיבים אלקטרונים, אולם סיבוכיות התכנון, יחד עם היכולת לממש לוגיקה טרינארית בקלות ובזול יחסית באמצעות מערכות לוגיקה בינארית, מנעו מתחום זה להתפתח.

מספר שימושים נפוצים ללוגיקה טרינארית הממומשים באמצעות לוגיקה בינארית כוללים שיטות מסוימות בתיקון שגיאות, יישומים בלוגיקה עמומה (Fuzzy Logic), וכן בתכנות ובמסדי נתונים, בהם NULL מייצג ערך שטרם נקבע, או UNKNOWN שמייצג ערך שאינו ידוע.

העתיד

טענה שהושמעה בעבר וככל הנראה לא הוכחה מעולם היא שישומי לוגיקה טרינארית עשויים להיות יעילים ביחס 
ליישומי לוגיקה בינארית מאחר שבסיס 3 יותר קרוב מאשר בסיס 2 בערכו לערך האקספוננט (הטבעי e≅2.718).

לוגיקה טרינארית עשויה להיות שימושית ביישומים אופטו-אלקטרוניים, בהם ייצוג הערכים באמצעות עוצמת אור, לדוגמה 0=כבוי, 1=חלש, 2=חזק.

מספר מוסדות מחקר וחברות מסחריות כגון Hypres ו-IBM פעילות לעיתים ומפרסמות פרסומים בתחום הלוגיקה והמחשוב הטרינארי.
הפשטות והיעילות של הלוגיקה הטרינארית עשויים להחזיר אותה להתעניינות מחקרית, כפי שחזה דונלד קנות'.
המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות

היסטוריה

בשנת 1986 ייעד ז'אק שיראק, אז ראש עיריית פריז, מבנה ששימש בעבר כבית מלון פרטי מפואר (Hôtel de Saint-Aignan) לטובת מוזיאון שיוקדש ליהדות צרפת. בעיר פעל משנת 1948 מוזיאון לאמנות יהודית אשר העביר רבים מהאוספים שלו למוזיאון החדש. בשנת 1998, לאחר סיום העבודות שהחלו כחמש שנים קודם לכן, נחנך המוזיאון.
במוזיאון מוצגים פריטים מההיסטוריה היהודית בצרפת ובאזורים קרובים באירופה, מימי הביניים ועד לשואה והקמת מדינת ישראל. במוזיאון התמקדות מיוחדת בפרשת דרייפוס.
במוזיאון ספרייה גדולה המתמקדת ביהדות ובהיסטוריה של עם ישראל באירופה ובארץ ישראל. המוזיאון פתוח מדי יום, פרט לשבת. המוזיאון שוכן ב-rue du Temple מספר 71, לא רחוק ממרכז פומפידו.
בשנת 2011 אירח המוזיאון תערוכה של מארק שאגאל.
אספיריטו סאנטו

מיקום

המדינה שוכנת באזור הדרום-מזרחי של ברזיל, אשר כולל גם את המדינות סאו פאולו, מינאס ז'ראיס וריו דה ז'ניירו. היא גובלת באוקיינוס האטלנטי במזרח, בבאהיה בצפון, במינאס ז'ראיס בצפון ובמערב, ובמדינת ריו דה ז'ניירו בדרום. הערים המרכזיות של אספיריטו סאנטו (פרט למטרופולין של ויטוריה רבתי הכוללת בין השאר את וילה ואלה) הם קשואיירו דה איטפמירין, קולטינה, גוארפארי, לינהראס, ומוניז פראיר.

גאוגרפיה

שטח המדינה הוא כ 46,180 קמ"ר והיא בעלת מגוון של בתי גידול, בין היתר, מישורי חוף, אגמים, הרים מיוערים, ואזורים של עצי מנגרובה.
האיים של טרינידד ומארטים וואז, הנמצאים במרחק 715 ק"מ מזרחית לויטוריה באוקיינוס האטלנטי הדרומי, גם כן שייכים למדינת אספיריטו סאנטו.

היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.

כלכלה

היבולים העיקריים של המדינה הם אורז, קפה (אחד היבולים המכניסים בברזיל), קקאו, קנה סוכר, שעועית, פירות ( בעיקר בננות ופפאיות ), ותירס. תעשיית משק החי היא תעשייה חשובה בכל ברזיל, היא כוללת בעיקר גידול בקר להפקת חלב ובשר. התעשייה מורכבת בעיקר משימורים, יערנות, טקסטיל, ברזל ומפעלי פלדה.  האחרון מרוכז בסביבות קריאסיקה ובית היציקה לברזל ה"וול דו ריו דוס".
ויטוריה היא נמל חשוב בשביל ייצוא ברזל ופלדה. למעשה, היא יצרן הפלדה הגדול בעולם. בסאו מתאוס נמצאו מאגרי נפט במדף היבשתי שלה, והיום הם מנוצלים באופן מסחרי. 
התיירות לוקחת חלק חשוב מאי פעם בכלכלת המדינה. בכל אופן, רוב המבקרים הם ממדינות סמוכות, ולא מארצות חוץ. היעדים הפופולריים כוללים אזורי חוף כמו גוארפארי, ג'אקראיף ומנגינהוס, אבל הרים מבודדים כמו דומינגוס מרטינס, גם פופולריים.

דגל

המילים בקטע המרכזי של הדגל, Trabalha e Confia, מתורגמות ל"עבודה וביטחון (באלוהים)". המוטו הוא תרגום קטוע של הישועים (שהופץ על ידי חוסה דה אנצ'יטה) "עבוד כאילו הכול תלוי בך, ובטח כאילו הכול תלוי באלוהים", ונבחר על ידי ח'רונימו מונטריאו להופיע בדגל. הדגל עוצב ב-1908, עם צבעים המושפעים מאותם בגדים פורטוגזיים של האמא הקדושה של ויטוריאס (נוסה סניורה דה ויטוריה).
אנטון מירנצ'וק

לוקומוטיב 

אנטון בוגר הכדורגל בקובאן. יחד עם אחיו התחיל לשחק במועדון אולימפ סלאביאנסק-על-קובאן. אחרי כמה שנים האחים הגיעו למוסקבה והצטרפו ל"ספרטק", שבה לא נשארו זמן רב. ב-2011, הם עברו ל"לוקומוטיב". אנטון עשה את הופעת הבכורה שלו במדי לוקומוטיב ב-30 באוקטובר 2013 במשחק הגביע נגד "רוטור". בעונות 2014/15 ו-2015/16 המשיך להתאמן בלוקומוטיב אך לא עלה על המגרש.
הוא הופיע לראשונה באליפות רוסיה ב-9 באפריל 2017, כשנכנס כמחליף במשחק נגד "רוסטוב". ב-19 באוקטובר 2017 כבש שער במשחק במסגרת המחזור השלישי של שלב הבתים בליגה האירופית נגד "שריף" (1:1).

לבאדיה

ב-2016, הושאל לקבוצת "לבאדיה" האסטונית. את הופעת הבכורה שלו באליפות אסטוניה ערך ב-2 באפריל במשחק נגד "נומה". במשחק הבא הוא הבקיע את שער הניצחון, כשבאמצע המחצית השנייה הוחלף.

קריירה בנבחרת

בדצמבר 2012, צוות האימון של נבחרת רוסיה עד גיל 17, בראשות דמיטרי אוליאנוב זימן את מירנצ’וק ליטול חלק במשחקי הטורניר לזכר של גרנאטקין. הנבחרת זכתה בטורניר. הוא שיחק גם עבור נבחרות הנוער של רוסיה עד גיל 18 ו-19.
ב-3 ספטמבר 2017 שיחק במשחק הנבחרת נגד דינמו מוסקבה, הבקיע שער בדקה ה-22. את הופעתו הבינלאומית הראשונה ערך ב-7 באוקטובר 2017 במשחק הידידות נגד הנבחרת הלאומית של דרום קוריאה.