מקדש ארטמיס באפסוס

פולחן ארטמיס באפסוס

במיתולוגיה יוונית, ארטמיס היא אחותו התאומה של אפולו, אלת הציד, אשר החליפה את סלנה כאלת הירח. באפסוס פולחן האלה שקישרו היוונים עם ארטמיס סבב סביב דמות מעץ עם תכשיטים, אשר  מקורה עוד לפני תקופת יוון העתיקה. מאז התקפותיהם של תאולוגים כגון הירונימוס נגד הדתות הפגניות, נחשבו התבליטים על-פני הפסלון לביצים או שדיים מרובים, המסמלים את פוריות האלה, אך ההיסטוריון מודרני רוברט פליישר שיער כי מדובר בקישוטים. לפי הפרשנות המודרנית, מדובר בייצוג איקוני של תכשיטים דמויי-דלעת עשויים ענבר, אשר ככל הנראה הופיעו לקראת התקופה הגאומטרית. רגלי וגוף הפסלון מוקפים בעמוד מקושט, אשר ממנו בוקעות הרגליים, סגנון אופייני יותר לאמנות מצרים העתיקה והמזרח הקרוב הקדום. על ראשה של האלה, כפי שהופיעה על המטבעות של אפסוס, היה כתר מוראלי (דמוי חומה), אחד מסימני ההיכר של קיבלי, האלה האם הפריגית, והיא נשענה על מטה מנחשים שזורים או נחשי אורובורוס. בדומה לקיבלי, קדשות ובתולות צעירות שירתו את האלה. כתובת הקדשה מסביבות המאה השלישית לפנה"ס מקשרת את האלה עם האי כרתים ומכנה אותה "הגבירה של אפסוס מכרתים, נושאת האור".
מסורת הסינקרטיזם היוונית התאימה את כלל האלים הזרים לפנתאון האולימפי, וברור כי במקרה של אפסוס, ההקשר שעשו המתיישבים האיונים בין "הגבירה של אפסוס" לבין ארטמיס הוא מקרי ביותר.

הקמה

האתר הקדוש באפסוס קדום בהרבה מהמקדש שעמד בו. פאוסניאס, תייר וגאוגרף יווני מהמאה השנייה לספירה, טען כי האתר קדם להתיישבות האיונית בשנים רבות, והוא קדום אף יותר מהמקדש של אפולו בדידימה, אשר היה האורקל השני בחשיבותו בעולם היווני. 
החפירות אשר נעשו באתר בתחילת המאה ה-20 ובשנות ה-80 אימתו את דבריו של פאוסניאס. הבורות אשר נחפרו במקום הראו כי האתר היה בשימוש כבר בתקופת הברונזה, כאשר במקום נמצאו כלי חרס שמקורם עד אמצע התקופה הגאומטרית. ככל הנראה, במחצית השנייה של המאה השמינית לפנה"ס הוקם באתר מקדש פריפטרלי (מוקף עמודים מכל צידיו) עם רצפת חרס. זהו המקדש הפריפטרלי הקדום באסיה הקטנה וייתכן כי מדובר במקדש היווני הראשון אשר היה מוקף בעמודים.
במאה ה-7 לפנה"ס, המקדש נהרס על ידי שיטפון, ורצפת החרס של המקדש התכסתה ביותר מחצי מטר של חול ושרידי אוניות. מתחת לשכבה זו, נקבר ליד החומה הצפונית של המקדש מצבור שרידים אשר כלל בין היתר טיפות אליפטיות עשויות ענבר, אשר קישטו את הפסל הגבירה של אפסוס אשר היה עשוי עץ; הפסל עצמו נהרס כנראה במהלך השיטפון. על אף שבמהלך ארבע מאות שנים שבין במאה השמינית למאה הרביעית לפני הספירה עלה גובה האתר ביותר מארבעה מטרים, הוא החזיק במעמדו כאתר קודש. 
המקדש החדש, נבנה הפעם משיש והוקף שורה כפולה של עמודים, כדי לאפשר תהלוכה טקסית רחבה מסביב לנאוס. הוא תוכנן ונבנה סביב השנה 550 לפנה"ס על ידי אדריכל כרתאי חרסיפרון ובנו מטגנס. על הקמת המקדש שילם קרויסוס, מלך לידיה העשיר. 
המקדש המפואר הפך לאתר תיירות, בו ביקרו מלכים, סוחרים ומטיילים, אשר הביאו איתם סחורה ותכשיטים כמנחות לארטמיס. המקדש גם הפך למקום מחסה המקובל על כולם, ובמיתולוגיה היוונית הוא מוזכר כמקום מחסה של האמזונות מהרקלס ודיוניסוס.

חורבן

המקדש של ארטמיס באפסוס נהרס ב-21 ביולי 356 לפנה"ס על ידי הרוסטראטוס, אשר על-פי האגדה, הצית את המקדש כדי לזכות בתהילה בכל מחיר. תושבי אפסוס הכריזו כי שמו של הרוטסראטוס לא יירשם לעולם, אך סטרבון הזכיר את השם בכתביו, ומשם אנו מכירים אותו.
בלילה של אותו היום, נולד אלכסנדר מוקדון. פלוטארכוס אמר כי ארטמיס הייתה עסוקה למדי בלידתו מכדי להציל את המקדש הבוער שלה. מאוחר יותר, אלכסנדר הציע לשלם תמורת בנייתו המחודשת של המקדש, אך תושבי אפסוס סירבו. שיחזור המקדש אירע כבר לאחר מותו של אלכסנדר בשנת 323 לפנה"ס.
שחזור זה נהרס בעת פשיטה גותית בשנת 262 לספירה בתקופת שלטונו של הקיסר גליאנוס. תושבי אפסוס בנו את המקדש מחדש, אך הוא איבד מחשיבותו עם המרת מרביתם של תושבי אפסוס לנצרות. תהליך זה נמשך במהלך המאה ה-4 לספירה ובשנת 391 הכריז תאודוסיוס הראשון על סגירת כלל המקדשים. המקדש נהרס בשנת 401 לספירה על ידי המון זועם בהנהגתו של יוחנן כריסוסטומוס, ואבני המקדש שימשו לבנייתם של בניינים אחרים, כגון כנסיית איה סופיה באיסטנבול.

גילוי מחדש בתקופה המודרנית

משלחת של המוזיאון הבריטי בראשותו של הארכיטקט ג'ון טרטל ווד גילתה את המקדש בשנת 1869, לאחר מסע חיפושים של שש שנים. החפירות במקום נמשכו עד שנת 1879, והתחדשו בשנים 1904-06. רסיסים מן השחזור של המאה הרביעית ושל המקדש הקדום הוצגו ב"חדר אפסוס" במוזיאון הבריטי; חלקם מוצגים שם עד היום.

תיאור המבנה

מרבית התיאורים של המקדש באים מכתביו של פליניוס הזקן. על-פי כתביו, אורכו של המקדש היה 115 מטר ורוחבו 55 מטר, כך ששטחו היה גדול פי שלושה משטחו של הפרתנון, והוא היה עשוי שיש כמעט בשלמותו. הנאוס של המקדש היה מוקף ב-127 עמודים איוניים בגובה 18 מטר.
המקדש היה מקושט בציורים, בעמודים מצופים זהב וכסף ובפסלים נהדרים שיצרו טובי הפסלים של אותה תקופה, ביניהם פידיאס, פוליקליטוס, קרסילאס ופראדמון. בין הפסלים היו לא מעט דמויות של אמזונות, אשר על-פי האגדה ייסדו את אפסוס. על-פי פליניוס, סקופאס, פסל יווני אשר פיסל חלק מהתבליטים במאוזוליאום בהליקרנסוס, עבד גם על התבליטים אשר קישטו את עמודי המקדש. ליד המזבח עמד פסל הפולחן של המקדש העשוי הובנה, פרי ידו של הפסל אנדויוס (Endoios).