google/wiki40b huggingface dataset:
דניאל ג'. בורסטין

חייו

דניאל ג'. בורסטין נולד באטלנטה, ג'ורג'יה למשפחה יהודית. הוא סיים בהצטיינות את חוק לימודיו באוניברסיטת הרווארד, למד בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודז וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ייל. עסק בעריכת דין ושימש כפרופסור באוניברסיטת שיקגו במשך עשרים וחמש שנים. הוא אף כיהן כמנהל המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית במכון הסמית'סוני. בורסטין כתב למעלה מעשרים ספרים, בכללם טרילוגיה על החוויה האמריקאית ואחד על ההיסטוריה האינטלקטואלית העולמית. "האמריקנים: הניסיון הדמוקרטי", הספר המסיים את הטרילוגיה, זכה בשנת 1974 לפרס פוליצר בהיסטוריה. בורסטין חיבר גם את הספרים המגלים, המחפשים, והיוצרים, טרילוגיה של ספרים אשר ניסו לסקור את ההיסטוריות המדעית, הפילוסופית והאומנותית בהתאמה, של האנושות. הוא נפטר בוושינגטון בשנת 2004.

הדימוי והאירוע המדומה

בתוך השיטה של התאוריה החברתית, ראוי לציון ספרו של בורסטין מ-1961 "הדימוי: מדריך לאירועים מדומים באמריקה" כניסיון מוקדם המהווה נקודת מפנה לתאר היבטים של החיים האמריקנים אשר כונו לאחר מכן היפר-ריאליזם ופוסטמודרניזם. ב"הדימוי", בורסטין מתאר תזוזות בתרבות האמריקאית - בעיקר הודות לפרסום - שם השיעתוק או הסימולציה של האירוע נעשית חשובה יותר או 'מציאותית' יותר מאשר האירוע עצמו. הוא הולך הלאה וטובע את המונח אירוע מדומה, אשר מתאר אירועים או פעילויות אשר מילאו מעט או שלא מילאו כל צורך פרט לשחזור דרך פרסומות או צורה אחרת של פרסום. הרעיון של אירועים-מדומים דומה מאוד לעבודות שעשו מאוחר יותר ז'אן בודריאר וגי דבורד. בעבודתו של בורסטין משתמשים תכופות כטקסט בקורסי סוציולוגיה.

ספריית הקונגרס

כשהנשיא ג'רלד פורד מינה את בורסטין לתפקיד מנהל הספרייה של הקונגרס, המינוי נתמך על ידי אגודת הסופרים האמריקאית, אבל הוא עורר התנגדות מצידה של התאחדות הספריות האמריקאית מכיוון שבורסטין "לא היה מנהל ספריה." הסנאט אישר את המינוי ללא עוררין.
במהלך כהונתו כספרן הקונגרס, יסד בורסטין את "המרכז עבור הספר", על מנת לעודד קריאה וידיעת קרוא וכתוב. בנוסף לכך, הוא עמד בראש של מה שנהיה פרויקט בן עשר שנים לשפץ לחלוטין את בנין תומאס ג'פרסון של ספריית הקונגרס, לשחזר את הבניין הראשי למצבו לפני 1897. הוא סיים את תפקידו כספרן הקונגרס ב-4 באוגוסט 1987.
אלפבית גלגוליטי

האלפבית הגלגוליטי או גְּלַגּוֹלִיצַה ידוע כאלפבית הסלאבי העתיק ביותר. הוא נוצר בידי קירילוס ומתודיוס בין השנים 862 ו-863 על מנת לתרגם את הביבליה לשפות הסלאביות.
שמו של האלפבית נגזר מהמילה "глаголъ glagolə" שפירושה "מילה" בסלאבית כנסייתית עתיקה. פירוש המילה "glagolati" הוא "לדבר", ולכן יש שמכנים את הגלגוליצה בצורה פואטית "הסימנים שמדברים".
האלפבית הגלגוליטי המקורי הכיל 41 אותיות, אך הוא השתנה במקצת בגרסאות המאוחרות של הכתב. מקורן של 24 מתוך 41 האותיות הגלגוליטיות המקוריות הוא ככל הנראה באלפבית היווני, אך הן מעוצבות אחרת. משערים שהאותיות Ⱋ, Ⱎ וⰜ מקורן באותיות העבריות ש ו-צ. הפונמות האלה לא היו קיימות ביוונית, אך היו נפוצות מאוד בכל השפות הסלאביות. מקורן של שאר האותיות הגלגוליטיות אינו ידוע. משערים שחלקן הושאלו מהכתב העברי ומהכתב השומרוני, אותם למד קירילוס במסעותיו. האלפבית הגלגוליטי והאלפבית הקירילי כמעט זהים בהרכבם, אך שונים באופן ניכר בצורתן של האותיות.

שם הכתב בשפות סלאביות שונות

בבולגרית, ברוסית ובמקדונית מכונה הכתב בשם глаго́лица, בצ'כית - hlaholice, בסלובקית - hlaholika, בפולנית - głagolica, בקרואטית - glagoljica, באוקראינית - глаголиця, בבלארוסית - глаголіца ובסלובנית - glagolica.
Ⰲⰻⰽⰻⱂⱑⰴⰺⱑ - המילה ויקיפדיה בכתב הגלגוליטי.
אפראח ואלי

רקע

ואלי נולדה במחוז גהיזאר, בגילגיט-בלטיסטן. היא בת למשפחת גושפור, לשעבר המשפחה המלכותית של מחוז עמק פוניאל, מחוז גהיזר. היא למדה והצטיינה בסקי בעיקר כי בילתה את רוב ילדותה בראטו – אזור הררי מושלג באסטור, שם הוצב אביה למשך יותר מעשור, כקולונל בצבא פקיסטן.
ואלי השלימה את לימודי התיכון בבית הספר הצבאי הממלכתי בגילגיט, ואחר כך סיימה תואר במנהל עסקים ב-2017.

קריירה

בשנת 2011, במשחקי החורף של דרום אסיה הראשונים, שנערכו בהודו, ואלי זכתה במדליית זהב באירוע הסלאלום הענק - בכך שהביסה את אחותה אמינה, שגם היא גולשת סקי.
ב-2014, ואלי נבחרה על ידי פדרציית הסקי של פקיסטן (SFP) להשתתף במחנה אימונים של הפדרציה הבינלאומית לסקי שנערך באוסטריה. במהלך אימון, הייתה לה תאונת סקי והיא שברה את עצמות השוקה והשוקית של רגלה הימנית. היא פונתה בהליקופטר לבית חולים, ואחר תקופת הבראה, השתקמה. 
בגביע הסקי הבינלאומי של 2017 במאלאן ג'אבה, בהרי קארקוראם, לקחה ואלי מדליית זהב - היחידה בה זכתה פקיסטן במשחקים - ושתי מדליות ארד. הייתה זו אליפות הסקי הבינלאומית הראשונה שאירחה פקיסטן. השתתפו באירוע סך של 9 מדינות - טורקיה, אוקראינה, מרוקו, אפגניסטן, הודו, טג'יקיסטן, סלובקיה, סרי לנקה ואיראן.
בינואר 2017, ואלי השתתפה בנבחרת פקיסטן במשחקי החורף של אסיה, בסאפורו, יפן. היא הגיעה למקום 23 בסלאלום הענק, ולמקום 25 בסלאלום.
כמו ספורטאיות פקיסטניות אחרות שהגיעו לרמת תחרות בינלאומית, ואלי מציינת את ההשקעה המועטה של ממשלת פקיסטן בחינוך וספורט, ובמיוחד את הקשיים שעומדים בפני נשים וילדות הרוצות לעסוק בספורט בארצה.
צבי רין

קורות חיים

נולד כגמליאל (גמי) צבי הלפרין, בנו של המחנך העברי והפעיל הציוני יחיאל היילפרין, ופנינה, גננת עברייה שהשתייכה לפועלי ציון. הוריו עלו לארץ ישראל בתחילת העלייה השלישית.
הוא למד בבית המדרש למורים בירושלים ועסק בהוראה. בשנת 1952 יצא ללימודים בארצות הברית. הוא קיבל תואר דוקטור בשפות שמיות מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1958, ולימד שם מאז ועד שנת 1960. אחר כך הצטרף לסגל אוניברסיטת פנסילבניה ולימד שם עד לשנת 1982.
בנוסף למחקר והוראה, עסק בתרגום וכתב סיפורים, שירים ומאמרים, במקרים רבים בשמות בדויים.
אשתו, שפרה רין, הייתה ספרנית  לשפות שמיות באוניברסיטת פנסילבניה, Van Pelt Library משנת 1964 עד 1983. היא קיבלה תואר מ.א. בשפות שמיות מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1958 ולמדה לימודים נוספים בשפות שמיות בדרופסי קולג', פילדלפיה   ובאוניברסיטת פרינסטון. יחד איתו היא חיברה את ספרם המשותף "עלילות האלים : כל שירות אוגרית" : מהדורה חדשה, בדוקה  ומורחבת, 1996. הספר זכה לביקורות חיוביות מאד והוזמן על ידי רוב הספריות האוניברסיטאיות בעולם העוסקות בתחום זה.
רין היה אב לשלושה ילדים. הלך לעולמו בגיל 84. ארכיונו האישי נמצא במכון גנזים, תל אביב. כמו כן, נמצאים במכון גנזים התכתבות בין יחיאל היילפרין וסופרים עברים רבים. רין היה אחיהם של המשורר יונתן רטוש ושל הבלשן פרופ' עוזי אורנן.
קורט לנדאואר

קורט לנדאואר (בגרמנית: Kurt Landauer, ‏28 ביולי 1884 - 21 בדצמבר 1961, מינכן) היה שחקן כדורגל יהודי גרמני, שכיהן בשלוש תקופות שונות, כנשיא קבוצת הכדורגל באיירן מינכן, סך הכל במשך כעשרים שנה, הזמן הרב ביותר בו כיהן מישהו בתפקיד זה אי פעם.

קורות חייו

לנדאואר נולד בפלאנג (Planegg) שליד מינכן למשפחה יהודית עשירה. בשנת 1901 הצטרף לבאיירן מינכן כשחקן. הוא עזב ללוזאן, שם התמחה כבנקאי, אך בשנת 1905 שב לבאיירן מינכן. בשנת 1913 נבחר לכהן בתור נשיא המועדון, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1914, תמה תקופת כהונתו הראשונה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת לנדאואר כחייל בצבא גרמניה.
לאחר המלחמה שב לנדאואר למינכן ונבחר לתקופת כהונה שנייה בתור נשיא המועדון, תפקיד בו כיהן עד 1933, להוציא כשנתיים, בין 1921–1922. בתקופת כהונתו זכתה באיירן מינכן באליפות הראשונה בתולדותיה, כשניצחה את איינטרכט פרנקפורט במשחק הגמר של 1932. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה אולץ לנדאואר להתפטר ממשרתו, ב-20 במרץ 1933.
ב-10 בנובמבר 1938, יום לאחר פרוץ פרעות ליל הבדולח ביהודים, נעצר לנדאואר ונכלא במחנה הריכוז דכאו. עקב שירותו כחייל גרמני במלחמת העולם הראשונה הורשה לעזוב את דכאו לאחר 33 ימי מעצר, וב-15 במרץ 1939 היגר לשווייץ. כל אחיו להוציא אחד נרצחו בשואה.
בשנת 1940 שיחקה באיירן מינכן במשחק ידידות בז'נבה נגד נבחרת שווייץ בכדורגל. כשזיהו שחקני באיירן מינכן את לנדאואר ביציע, בין הצופים, ניגשו לברך את מנהלם לשעבר. עקב כך זכו לאזהרת הגסטפו, שסוכניו היו מודעים לאירוע.
בשנת 1947 שב לנדאואר למינכן ומונה לכהונה שלישית בתור נשיא מועדון הכדורגל של באיירן מינכן. בשנת 1951 נבחר מחליפו והוא פרש מהתפקיד. באוקטובר 2013, 52 שנים לאחר מותו מינתה באיירן את לנדאואר לנשיא הכבוד שלה, האדם השני בלבד בתולדותיה, שזכה לתואר זה.
סלובקיה באירוויזיון

1993

סלובקיה ניסתה להצטרף לתחרות כבר בשנת 1993, אך היא לא עברה את הסינון הראשוני שהיה באותה שנה למדינות חדשות שביקשו להצטרף לתחרות. 7 מדינות התחרו אחת בשנייה בתחרות שנקראה "העפלה למילסטריט", בתקווה להיות אחת משלוש המדינות שיקבלו את הניקוד הגבוה ביותר, דבר שיזכה אותן בכרטיס כניסה לאירוויזיון 1993.
בתחרות שנערכה ב-3 באפריל 1993 בבירת סלובניה, ליובליאנה, הגיעה סלובקיה למקום הרביעי עם השיר "Amnestia na neveru" ("חנינה לבגידה") שבוצע בשפה הסלובקית על ידי הלהקה אלן, ובכך היא נותרה אחת מ-4 המדינות שלא השתתפו לבסוף באירוויזיון 1993.
אל המקום הראשון הגיעה סלובניה עם 54 נקודות, אל המקום השני הגיעה בוסניה והרצגובינה עם 52 נקודות. אל המקום השלישי הגיעה קרואטיה עם 51 נקודות, ואל המקום הרביעי הגיעה סלובקיה עם 50 נקודות. את הרשימה סוגרות אסטוניה (עם 47 נקודות), הונגריה (עם 44 נקודות) ורומניה (עם 38 נקודות).

1994 - 1998

בין השנים 1994 - 1998, השתתפה סלובקיה 3 פעמים בתחרות האירוויזיון. ההישג הטוב ביותר אותו השיגה הוא מקום 18 באירוויזיון 1996. באירוויזיון 1994, התחרות הראשונה בה השתתפה, היא סיימה במקום ה-19, ובאירוויזיון 1998 היא הגיעה למקום ה-21. עקב התוצאות הנמוכות בשנותיה הראשונות בתחרות, נאלצה סלובקיה לפרוש מכל תחרות בשנה שלאחריה, ולכן היא החמיצה את התחרויות של 1995, 1997 ו-1999. סלובקיה חזרה לתחרות שוב רק בשנת 2009.

2009 - 2011

במאי התוכניות של רשת השידור הסלובקית STV, פטר ליפטק, הודיע ב-11 במאי 2006 שרשת השידור הסלובקית תרצה להשתתף באירוויזיון 2008, אך עקב בעיות כלכליות היא לא השתתפה לבסוף בתחרות. בשנת 2009 החליטה רשת השידור הסלובקית שהיא תשתתף באירוויזיון 2009, אחרי יותר מ-10 שנות היעדרות.
בין השנים 1994 - 1998, השתמשה רשת השידור הסלובקית בבחירה פנימית על-מנת לבחור את השיר שייצג אותה בתחרות. בשנת 2009 נערך לראשונה בסלובקיה קדם אירוויזיון, אליו נשלחו מספר להיטים, שבו זכו הצמד קאמיל מיקולושיק ונלה פוסיסקובה, עם השיר "Leť tmou" ("לעוף באפילה"). באירוויזיון הם כשלו להעפיל לשלב הגמר, והם מוקמו במקום ה-18 מתוך 19 מדינות בחצי הגמר.
בשנת 2010 שלחה סלובקיה את השיר "Horehronie" ("הוררוני" – עמק בסלובקיה) שבוצע על ידי כריסטינה, אך השיר הגיע לתוצאה דומה כמו ב-2009 (מקום 16 מתוך 17 בחצי הגמר), וזה על אף היותו אחד מהשירים המועדפים על המעריצים עד היום.
ב-1 בדצמבר 2010 הודיעה סלובקיה כי לא תיקח חלק באירוויזיון 2011 עקב הישגיה הנמוכים, אך גם עקב קשיים כלכליים. כחודש לאחר הודעת הפרישה שלה, פורסמה ב-31 בדצמבר הרשימה הסופית של המדינות שישתתפו באירוויזיון 2011, בהן סלובקיה.
אמילי בט ריקרדס

ביוגרפיה

ריקרדס נולדה וגדלה בונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה למשפחה נוצרית. כנערה השתתפה בהופעות מוזיקה וריקוד. לאחר שסיימה את לימודי התיכון עברה ללמוד בבית הספר לקולנוע של ונקובר, וסיימה את תוכנית יסודות המשחק. היא למדה ב-Alida Vocal Studio שבוונקובר.
ריקרדס הופיעה בקליפ של הסינגל "Never Gonna Be Alone" של ניקלבק ב-2008 ובכמה תפקידים קטנים.
לאחר מכן, ב-2012 היא לוהקה לתפקיד פליסיטי סמוק בסדרה "החץ" (המבוססת על החץ הירוק של DC קומיקס). היא חתמה בתחילה הופעה בפרק אחד, אבל הכימיה שלה עם סטיבן אמל יחד עם תגובות חיוביות של המעריצים הובילו אותה להופעה קבועה בעונה השנייה. דמותה הופיעה גם בסדרות-הבת "הפלאש" ו"אגדות המחר".
בשנה לאחר מכן היא קיבלה את התפקיד של לורן פיליפס בסרט הטלוויזיה "Romeo Killer: The Chris Porco Story".
בשנת 2015 הופיעה ריקרדס בתפקיד משני בסרט "ברוקלין".
טיבריוס קלאודיוס מקסימוס

טיבריוס קלאודיוס מקסימוס (לטינית: Tiberius Claudius Maximus;‏ 65 לערך - ?) היה איש צבא רומאי.

תולדות חייו

מקסימוס נולד בסביבות שנת 65, ככל הנראה היה בן למשפחה רומאית בעלת מסורת צבאית מפיליפי שבפרובינקיה מוקדון, שמו מרמז על כך שמשפחתו קיבלה את האזרחות הרומאית לא מכבר, ככל הנראה על ידי אביו או סבו בזמן שלטון הקיסר קלאודיוס או נירון כגמול על שירותם בחיל העזר.
מקסימוס התגייס לצבא הרומאי בסביבות שנת 85 כפרש ושירת בלגיון השביעי קלאודיה שהוצב בוימינאקיום שבפרובינקיה מואסיה, מקסימוס שימש כאחראי על התקציב שהוקצה לחיל הפרשים בלגיון וכחלק משומרי הראש של לגאטוס הלגיון.
הלגיון השביעי, תחת פיקודו של הקיסר דומיטיאנוס, לקח חלק במלחמה הדאקית שהתרחשה בין השנים 85–89 כנגד מלך הדאקים דקבלוס, מקסימוס השתתף במלחמה כמפקד בחיל הפרשים של הלגיון ועוטר כתוצאה מגבורתו. לאחר מכן הוא הועבר לקוהורטת פרשים מחיל העזר, האלה השנייה פאנוניה, שהייתה מוצבת בשכנות ללגיון השביעי ושם הוא כיהן כקצין.
בערך בזמן שמקסימוס הועבר לחיל העזר חידש הקיסר טראיאנוס את המלחמה כנגד הדאקים, ומקסימוס שירת במערכה החדשה שהתרחשה בין השנים 101–106. במהלך המלחמה שוב הצטיין בגבורתו וזכה על כך במספר עיטורים. שימש גם כמפקד יחידת הפרשים שתפקידה היה לסייר כדי לאסוף מידע על האויב. לקראת סיום המלחמה אחד מתפקידיו היה ללכוד את המלך הדאקי דקבלוס (Decebalum). מקסימוס הצליח לאתרו אבל המלך הדאקי התאבד לפני שהוא הספיק ללכדו, ומקסימוס הסתפק בכריתת ראשו של דקבלוס והגיש אותו לקיסר.
לאחר הניצחון כנגד הדאקים מקסימוס השתתף עם יחידתו במלחמות הפרתיות של הקיסר כנגד האימפריה הפרתית וגם במלחמה זאת זכה לעיטורים על גבורתו. לאחר שהקיסר החדש אדריאנוס נאלץ לסגת מהשטחים שרומא כבשה במזרח במהלך המלחמה הפרתית מקסימוס ויחידתו הועברו חזרה למערב והוצבו חזרה בדאקיה כדי לחזק את הגנת הפרובינקיה.
מקסימוס השתחרר מהצבא לאחר שנת 115, אחרי שירות של יותר משלושים שנה. הוא חזר להתגורר בפיליפי שככל הנראה הייתה עיר מולדתו ושם נפטר.
גולן ואך

ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כסמג"ד בחטיבת גבעתי וכסמח"ט בחטיבת שגיא. בשנים 2009–2011 שימש ואך כמפקד גדוד קדם.במהלך שנים אלו יצא ואך למשלחות החילוץ בהאיטי ובפיליפינים. לאחר מכן שימש כראש מחלקת מיגון בפיקוד העורף. בתפקיד זה לקח חלק בחילוץ הניצולים בקריסת חניון הברזל ובמשלחות חילוץ למקסיקו ולברזיל. לאחר שחרורו מצה"ל מונה למפקד יחידת החילוץ הארצית. בנוסף ואך חבר בלהקת משפחת ואך.
ואך נשוי ואב לשבעה, מתגורר בבית רימון.  ב-31 במרץ 2019 מונה למנכ"ל ארגון 'לב בגליל' והחליף בתפקידו את אופיר שיק שמונה לסגן ראש מועצת גליל תחתון. אחיו, יהודה, משמש כמפקד חטיבת שועלי מרום.
יולי חריטון

ביוגרפיה

חריטון נולד בסנקט פטרבורג למשפחה יהודית. אמו הייתה השחקנית מירה יעקובלבנה לבית בורובסקי לימים אשתו של מקס אייטינגון, ואביו העיתונאי בוריס אוסיפוביץ חריטון. בשנת 1925 השלים לימודיו במכון הפוליטכני. החל משנת 1921 עבד במכון לפיזיקה של ניקולאי סמיונוב. בשנים 1926–1928 עבד במעבדת קבנדיש, וסיים דוקטורט בהדרכת ארנסט רתרפורד.
בשנת 1939 ערך חישובים בתחום הביקוע הגרעיני יחד עם יעקב זלדוביץ'. משנת 1946 כיהן כמנהל מכון גרעיני-צבאי של ברית המועצות. במכון זה פותחו פצצת הביקוע הגרעיני ופצצת המימן הסובייטיות. במסגרת זו הוא היה אחראי על ביצוע ניסוי של RDS-1, פצצת אטום סובייטית הראשונה. בשנת 1953 התקבל כחבר האקדמיה למדעים של ברית המועצות. חריטון עמד בראש הצוות שפיתח את פצצת הצאר - הפצצה הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם.
חריטון, חרף היותו יהודי, היה מעורב עשרות שנים בפיסגת תוכנית הגרעין הסובייטית. נטען שאת שרידותו זו הוא חב למשפחת אייטינגון, שאמו בנישואיה השלישיים הייתה נשואה לאחד מבניה, הפסיכואנליטיקאי, מקס אייטינגון. בן דודו של מקס, נחום אייטינגון היה קצין בכיר באגף הביון של נ.ק.ו.ד. ואחראי, בין שאר פעיליותיו החשאיות שכללו את תכנון רצח טרוצקי, על הפעלת רשת מרגלים סובייטים שחדרו לתוכנית מנהטן. משפחת אייטינגון, בעלת זיכיון בלעדי לייצוא פרוות מברית המועצות, על שלוחותיה בגרמניה, ארצות הברית, פלשתינה א"י, וישראל, הייתה, בסבירות גבוהה, אחת מזרועותיו של המודיעין הסובייטי במערב.
פורטו צ'רבו

גאוגרפיה

העיירה נחשבת לאתר נופש יוקרתי, ובנויה מסביב למפרץ עמוק, המשמש נמל ליאכטות. שמו של המקום צ'רבו שפירושו הוא צבי אדום. מקור השם נעוץ בעובדה, שהעיירה בנויה משני הצדדים של המפרץ, צדדים הנראים כצלעות של צבי. הגבעות עליהן בנויה העיירה נראים כמו רגליים אחוריות של צבי, המונחות בבסיסן על פני הים.
מרכז העיירה נבנה על פני מישור המשקיף על הים וכולל ככר קטנה, בוטיקים, חנויות ומקומות בידור ליליים.
במקום שני נמלים: הנמל הישן והנמל החדש. בנמל החדש קיימת מספנה לתיקון ספינות קלות.
הקורפוס ה-28 (ורמאכט)

היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-20 במאי 1940, ולמפקדו מונה ולטר פון ברוקדורף-אהלפלדט. במהלך מבצע אדום לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-16, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובאוקטובר 1944 הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עמה בליטא ובפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
אריאל פורמן

ביוגרפיה

פורמן נולד וגדל בתל אביב, סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה "שלוה". בנעוריו השתתף בפעולות חוג הבימה לנוער.
את שירותו בצה"ל עשה בלהקת פיקוד מרכז. חבריו ללהקה היו יגאל חרד, אושיק לוי, שלמה וישינסקי, חדווה עמרני, דוד טל ומיקי כהן. בשנת 1962 הפיקה הלהקה את התוכנית "חיילים יצאו לדרך", בה הופיע לראשונה השיר שנשא את שמה. שאר השירים בתוכנית לא הפכו ללהיטים, ולכן התוכנית לא הוקלטה. השיר בוצע שוב גם בתוכנית "למה כובע?" שנה אחר כך, ולצידו הופיעו השירים "טוויסט מולדת" ו"שניים עם גיטרה". תוכנית זו הוקלטה על גבי שני תקליטונים בשם "חיילים יצאו לדרך" ו"טוויסט מולדת". באוקטובר 1963 הקליטו מספר חיילים מן הלהקה את "שיר השכונה" ו"הורה אהבה", כביכול על ידי "להקת השכונה" ששמות חבריה לא צויינו; הייתה זו יוזמה פרטית בעקבותיה נשפטו החיילים. לאחר שחרורו מהצבא, למד בסטודיו לדרמה של אוטה הגן וסטלה אדלר בניו יורק.
השתתף בהצגות בתיאטראות רבים וביניהם, החמאם, האהל, גיורא גודיק, הבימה, התיאטרון העממי - אברהם דשא (פשנל), תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון באר שבע. הוא השתתף גם בהצגות ביידיש, בסרטים ובתוכניות טלוויזיה.
ב-19 בפברואר 2016 נפטר פורמן, בבית החולים בנהריה, בגיל 72, לאחר מאבק במחלת סרטן הריאה. הותיר אחריו שני בנים ונכדים. הובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ יסעור.
סביבון סוב סוב סוב

סביבון סוב סוב הוא שיר לכבוד חג החנוכה, העוסק במנהג המשחק בסביבון. את השיר כתב לוין קיפניס. הלחן לשיר זה הוא עממי.

מנגינתו של השיר

את המנגינה קיבל קיפניס מאברהם צבי אידלסון. בתחילה השתמש קיפניס במנגינה לשיר מפאת ירדן מהר גלעד.

כאשר כתב קיפניס את השיר סביבון סוב סוב סוב, הוא ביקש מנחום נרדי שיכתוב בשבילו מנגינה לשיר. אך, מנגינתו של נרדי לא מצאה חן בעיני לוין קיפניס. לכן, השתמש קיפניס באותה מנגינה שקיבל מאידלסון.

מילות השיר

סביבון - סוב סוב סוב,

חנוכה הוא חג טוב.

חנוכה הוא חג טוב,

סביבון - סוב סוב סוב.
סוב נא סוב, כה וכה,

נס גדול היה פה.

נס גדול היה פה,

סוב נא סוב, כה וכה.
חידונאי

חידונאי הוא אדם העוסק בחיבור חידות ובהצגתן הפומבית.
כבר בתנ"ך רווח הנוהג לחוד חידות. שמשון חד לפלשתים חידה לא פתירה ("חידת חמיצר" בלשון ימינו) כדי למצוא תואנה להכות בהם. מלכת שבא באה לביקור אצל שלמה המלך ומנסה אותו בחידות כדי לעמוד מקרוב על גודל חכמתו.
במאה ה-12 עסק אברהם אבן עזרא בחיבור חידות ובפתרון חידות. על-פי המסופר, ניצלו חייו וחיי תלמידיו בזכות פתרון שמצא לבעיית יוספוס הכללית.
בשנות השישים של המאה ה-20 זכה להצלחה רבה בישראל החידונאי שמוליק רוזן, שהציג את חידותיו (בעיקר חידות לשוניות וחידות דעת) בתוכנית הרדיו השבועית "קפד ראשו", וכן ערך חידונים פומביים. חידונאי נוסף שפעל באותה עת הוא שבח וייס, לימים יו"ר הכנסת, שעסק בתחום זה בעת שהיה סטודנט.
מנחם טוקר

ביוגרפיה

נולד בהולנד לאב יליד ארצות הברית ולאם ילידת הולנד. גדל בשכונת בית וגן בירושלים ולמד בישיבות מעלות חיים (מעוז חיל), כנסת בית אהרן ומיר.
טוקר החל את הקריירה שלו בערוץ 7, שם שידר בכל מוצאי שבת תוכנית בשם "מוצ"ש חסידי חי". לאחר שנתיים עבר לשדר ברדיו קול חי את "מוצ"ש חסידי חי" ואת "סמול טוקר", תוכנית יומית שכללה שעשועונים וחידות. טוקר נתן במה ראשונה לאמנים חסידיים בלתי מוכרים. אחרי שמונה שנים פוטר מהתחנה בשנת 2005. לאחר 8 חודשים חזר לשדר את התוכנית מוצ"ש חסידי חי, ברדיו ירושלים, שם שידר 3 שנים. ברדיו תל אביב שידר תוכנית זוגית עם קובי סלע. במקביל הוציא במשך עשור תקליטור לצפייה במחשב הביתי שנקרא בתחילה "חסידישקייט" ובהמשך "סידיש", בשיתוף קובי סלע.
ב-2011 החל לשדר תוכנית יומית "טוקר fm" ברדיו גלי ישראל. בשנת 2011 קיים טוקר שיחה בשידור חי באמצעות הטלפון עם בתו בת ה-12 של המשנה לפרקליט המדינה שי ניצן. בעקבות המקרה הוגשו מספר תלונות לרשות השנייה, בין השאר מטעם המועצה לשלום הילד. ב-2012 שב לשדר ברדיו קול חי בתוכנית "מוצש חי" שבה הוא מארח זמרים חסידיים. בשאר ימות השבוע הוא מגיש את התוכנית "זמן אויר" שבה הוא מראיין ומשמיע שירים.
בין השנים 2012 - 2014 הנחה את התוכנית "באים לשבת" בערוץ 2. בהמשך הגיש את התוכניות "טוקר בצהריים" ו"טוקר בשישי" באותו ערוץ. משנת 2015 מנחה טוקר תוכנית אירוח שבועית בערוץ 2.
במקביל מנהל טוקר תחנת רדיו אינטרנטית המשדרת מוזיקה חסידית ברצף. לדבריו "החלום הרדיופוני שלי היה ונשאר מאז ומעולם רדיו 24 שעות של מוזיקה חסידית". כמו כן הוא מנחה אירועים והופעות מוזיקליות. הוא הוביל תחרויות ריאליטי: "הקול הבא", "בדרך לרכב", "קול הנערים", "רצים לדירה" ועוד.
בשנת 2017 עם פיצול ערוץ 2 החל טוקר לשדר מספר תוכניות בערוץ 13: "טוקר מקרב לבבות"; "טוקר מסע עולמי יהודי" ו"טוקר בשישי".
נשוי ליעל לבית שניידר, ואב לשישה. מתגורר בהר שמואל שבגבעת זאב.
טוקר מחשיב את עצמו כחסיד של האדמו"ר מאמשינוב, הרב יעקב אריה מיליקובסקי.
עשרה כושים קטנים

בקולנוע ובטלוויזיה

עלילת הספר עובדה לקולנוע פעמים רבות. הגרסה הראשונה, הנחשבת לטובה מכולן, היא הסרט ההוליוודי "And then there were none" משנת 1945 בבימויו של הבמאי הצרפתי הנודע רנה קלייר, שגלה בימי מלחמת העולם השנייה לארצות הברית.
ב-2015 שודרה מיני-סדרה המבוססת על הרומן בשם "ולא נותר אף אחד" בהפקת ה-BBC.
המוזיאון היווני-רומי באלכסנדריה

היסטוריה

המוזיאון נוסד ביוזמתו של הארכאולוג האיטלקי ג'וזפה בוטי (Giuseppe Botti). הוא נחנך ב-17 באוקטובר 1892 על ידי הח'דיו עבאס חלמי השני שהיה הח'דיו האחרון של מצרים. מקומו הראשון היה בדירת 5 חדרים בבניין קטן ברחוב "רוזטה" (שלאחר מכן שונה שמו לחוריה). בשנת 1895 הועבר המבנה לבניין גדול ליד רחוב שנודע לאחר מכן בשם רחוב גמאל עבד אל נאצר. בתחילה הכיל המוזיאון 11 חדרים המהווים את אגפו המערבי. מאוחר יותר נבנו תוספות לבניין שעצבו את מראהו הנוכחי. מבנה המוזיאון הוא מבנה היסטורי שבחזיתו ששה עמודים וגמלון עליו נמצאת כתובת גדולה ביוונית MOYΣEION. בתוך המבנה 27 אולמות וגינה פנימית שבה מוצגים פסלים מאוסף מהמוזיאון.
המוזיאון נסגר לשיפוצים בשנת 2008 כשמטרתם היא לארגן את אוסף המוזיאון בסדר כרונולוגי, נכון לינואר 2013 המוזיאון עדיין סגור.

אוסף המוזיאון

אוסף המוזיאון כולל אלפי פריטים שמקורם בתרומות של אזרחים עשירים של העיר אלכסנדריה וכן חפירות ארכאולוגיות שאורגנו ונוהלו על ידי מנהלי המוזיאון. פריטים אחרים התקבלו מארגונים בקהיר העוסקים בעתיקות במיוחד אלה מהתקופה הפרעונית. וכן מחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתחילת המאה ה-20 באזור פאיום.
בין המוצגים במוזיאון מספר פריטים חשובים מהמאה ה-3 לפנה"ס כגון פסל גדול של האל אפיס השור שהיה מקודש על המצרים בעת העתיקה, מאבן גרניט שחורה שנמצא באלכסנדריה ומתוארך לשנים 117–138 לספירה. פסל גדול של האל הורוס כבז, פסל של תלמי השנים עשר שנמצא בפאיום, מומיות, סרקופגים ושטיחים וממצאים נוספים המאירים את התרבות היוונית-רומית בהקשר של מצרים העתיקה.
אחיקם פולונסקי

ביוגרפיה

פולונסקי נולד וגדל בכפר חיים למשה ולשרה פולונסקי, עולים מפלונסק שבפולין. בגיל 8 התייתם מאביו. שני אחיו הבוגרים היו אתלטים מצטיינים. פנחס פולונסקי אלוף ישראל, שיאן ישראל, אלוף המכביה השלישית ושיאן המכביה ביידוי פטיש ועטרה פולונסקי, הייתה אלופת ישראל ואלופת המכביה הרביעית בזריקת דיסקוס. הוא פיתח קריירה באתלטיקה והתאמן בקבוצת הפועל כפר חיים ובהמשך בקבוצת הפועל חדרה.
בתחרות שנערכה בינואר 1966 זכה פולונסקי במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 45.95 מטר, התוצאה הרביעית בטיבה בישראל באותה העת וכיום (2018) מקום 19 בכל הזמנים.
באליפות ישראל שנערכה ברמת גן בסוף יוני 1968 זכה פולונסקי במדליית ארד ביידוי פטיש בשיא אישי חדש של 35.68 מטר, אחרי מאיר יעקבי (56.78 מטר) ועמיהוד רבינוביץ' (43.60 מטר).
באליפות ישראל בהיאבקות שנערכה באשקלון בפברואר 1969 זכה פולונסקי במדליית זהב בסגנון חופשי במשקל כבד מעל 100 ק"ג.
באליפות ישראל שנערכה בוינגייט ביולי 1970 זכה פולונסקי במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.25 מטר, לפני עקיבא קורל מהפועל רמת גן (42.05 מטר), ועופר בורובסקי מהפועל עמק חפר (39.38 מטר).
באליפות הפועל בהיאבקות שנערכה במכון וינגייט בסוף דצמבר 1971 זכה פולונסקי במדליית זהב במשל עד 100 ק"ג.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשיעית שנערכו בשנת 1973 זכה פולונסקי במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.52 מטר, אחרי ג'רי וולף שקבע שיא מכביה חדש של 51.92 מטר וג'ו גולד (45.28 מטר), שניהם מארצות הברית.

חייו האישיים

פולונסקי אב ל-5 ילדים. נפטר בכפר חיים בגיל 76.

הנצחה

בשנת 2012 יצא לאור סרטו של יגאל תיבון "הולך על הידיים" סרט תעודה, על חייו של אחיקם פולונסקי.
מבחן רב-ברירתי

מבחן רב-ברירתי (המכונה לרוב גם "מבחן אמריקאי") הוא שיטת הערכה שבה נדרש העונה לבחור תשובה אחת או יותר מתוך רשימה של אפשרויות. סוג כזה של שאלות מצוי במבחנים בחינוך, בסקרי שוק, בסקר דעת קהל ובתחומים רבים נוספים.
שיטת השאלות הרב-ברירתיות נזקפת לזכותו של פרדריק ג'. קלי (Frederick J. Kelly) מאוניברסיטת קנזס בשנת 1914. עם השימושים הראשונים בשיטה זו נמנית הערכת כישוריהם של מגויסים לצבא האמריקני בתקופת מלחמת העולם הראשונה. כותבי שאלונים בשיטה זו עוברים בדרך כלל הכשרה בטקסנומיה של בלום.

מבנה

מבחן ידע רב-ברירתי בנוי משני חלקים: השאלה והתשובות האפשריות. בניגוד לכך, מבחן ידע יישומי בנוי משלושה חלקים: "הגזע", השאלה המובילה והתשובות האפשריות. "הגזע" יכול להיות תיאור קצר או מפורט שבו כמה מרכיבים. חלק זה יהיה ארוך בהתאם לצורך להבטיח כי תיאור הבעיה יהיה אמין ותקף בצורה המרבית. השאלה המובילה מתארת מה על הנבחן לעשות במקרה המתואר. במבחן רב-ברירתי ברפואה יכולה השאלה המובילה להיות "מהי הדיאגנוזה הסבירה ביותר?" או "מהו הפתוגן הסביר ביותר שגרם לתופעה?".

דוגמאות

במשוואה , הפתרון עבור X הוא: 

1) 4

2) 10

3) 0.5

4) 1.5

5) 8
איזו עיר בהודו מפורסמת בתעשיית התוכנה שלה?

א) בנגלור

ב) מומבאי

ג) מייסור

ד) צ'נאי

מבחן סיבירי

מבחן סיבירי הוא מבחן רב-ברירתי בו תשובה שגויה לאחת או יותר מהשאלות מורידה נקודות בציון. מבחן סיבירי מצמצם את כדאיות ניחוש התשובות.