google/wiki40b huggingface dataset:
סיקסו

יהודי סיקסו

יהודים התיישבו במקום החל מהמחצית הראשונה של המאה ה-17. הקהילה התארגנה בשנת 1791 ובין מוסדותיה היו חברה קדישא, בית תפילה ומוסדות חינוך כ"תלמוד תורה", בית ספר וישיבה גדולה. בשנת 1914 נבנה בית כנסת גדול ומפואר.
במלחמת העולם הראשונה שרתו בצבא האוסטרו-הונגרי 48 מיהודי סיקסו, 10 מהם נפלו בקרבות.
בשנות השלושים גברה הפעילות הציונית בכפר. מבודפשט הגיעו שליחי התנועות: בית"ר, "המזרחי" ו"השומר הצעיר", ובהשפעתם עלו כמה צעירים מסיקסו לארץ ישראל. בשנת 1930 חיו במקום 785 יהודים ובשנת 1944 640 יהודים.
בשנת 1942 גויסו גברים יהודים מסיקסו לעבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי. רק אחדים מהם חזרו לעיר בינואר 1944.
בשנת 1943 נכלאו ארבעה מיהודי המקום שלא היו בידיהם תעודות אזרחות תקינות במחנה הריכוז בהידשנמטי. באפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי סיקסו בעגלות לגטו שהוקם בקושיצה, שם נכלאו בבית חרושת ללבנים וסבלו מחוסר מזון ומים. במאי הועלו יהודי סיקסו לקרונות והוסעו למחנה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו 92 ניצולים לעיר ובשנת 1946 התארגנה הקהילה מחדש. בשנת 1960 עלו רובם לישראל.
בשנת 2009 הוצב לוח זיכרון על קיר בית הכנסת בעיר ולידו בית עלמין יהודי המתוחזק באופן סדיר, מוקף חומה ושערו נעול. בשנת 2014 חולל בית העלמין וכתוצאה מכך נהרסו כ-50 מצבות.
סגור (שפות תכנות)

אופטימיזציה במדעי המחשב, סְגוֹר (באנגלית: Closure) היא פונקציה יחד עם סביבת ייחוס עבור המשתנים שאינם מקומיים בפונקציה. המינוח סְגוֹר משמש גם להגדיר תכונה של שפה, המאפשרת קיום של פונקציות סְגוֹר (או מחלקות).
סְגוֹר מאפשר לפונקציה לגשת למשתנים שהם מחוץ לטווח-ההכרה הלקסיקלי המידי שלה. כלומר, משתנים שאינם מוגדרים בפונקציה הנוכחית, וגם אינם משתנים גלובליים. משתנים כאלה שנכרכו על ידי הסגור נקראים "upvalues". סביבת הייחוס כורכת שמות שאינם לוקליים אל המשתנים המתאימים בטווח ההכרה בזמן שבו נוצרה הפונקציה, ובכך מאריכה את משך החיים שלהם להיות לפחות כמשך החיים של פונקציית-הסְגוֹר עצמה. כאשר בקרת הזרימה נכנסת לפונקציה בשלב מאוחר יותר – כלומר, כאשר הפונקציה נקראת בפועל – ההתייחסות לשמות הללו היא התייחסות למשתנים הלא-מקומיים המקוריים שנלכדו על ידי הסְגוֹר.

היסטוריה

רעיון הסגור פותח בשנות ה-60, ומומש במלואו לראשונה כתכונה של שפת תכנות בשפה Scheme במטרה לתמוך בפונקציות ממדרגה ראשונה בעלות טווח הכרה לקסיקלי, בשנת 1975. מאז עוצבו שפות רבות כך שיתמכו בסְגוֹר. שימוש מפורש בפונקציות-סְגוֹר נקשר לרוב עם תכנות פונקציונלי ושפות תכנות כדוגמת ML או LISP. שפות תכנות אימפרטיביות מסורתיות (כגון ALGOL, פסקל או C) אינן תומכות במימוש סְגוֹר כיוון שאין בהן תמיכה בשמות שאינם מקומיים (שקיימים רק בפונקציות מקוננות או אנונימיות – מבנים שלרוב אף אינם קיימים בשפות אלה) או בפונקציות מסדר גבוה – העברת פונקציה כפרמטר לפונקציה אחרת, או החזרת פונקציה כפרמטר מפונקציה אחרת (בניגוד להעברת מצביעים לפונקציה). שפות תכנות אימפרטיביות מודרניות, הכוללות מנגנון איסוף זבל (כגון Smalltalk, שפת התכנות מונחת העצמים הראשונה, #C, ובאופן מוגבל גם Java) ושפות מפורשות או שפות סקריפטים רבות כן כוללות תמיכה בפונקציות מסדר גבוה, ולכן גם בסְגוֹר. 
עצמים (אובייקטים) בתכנות מונחה-עצמים הם מבחינה מסוימת סְגוֹר, כאשר ההתייחסות אל האובייקט עצמו (לרוב, באמצעות המילים השמורות: "this", "self" או "current") הכולל את אוסף הפונקציות השייכות לאובייקט, היא הכריכה הלא-לוקלית של הסְגוֹר.

דוגמה

קטע הקוד הבא בשפת פייתון 3 מגדיר פונקציה counter עם משתנה מקומי x ופונקציה מקוננת increment, בעלת גישה ל-x, כאשר מבחינתה הוא משתנה גלובלי. הפונקציה counter מחזירה את הפונקציה increment עם התייחסות למשתנה הלא-לוקלי x.
 def counter():
     x = 0
     def increment(y):
         nonlocal x
         x += y
         print(x)
     return increment
 
 counter1_increment = counter()
 counter2_increment = counter()
 
 counter1_increment(1)              # prints 1
 counter1_increment(7)              # prints 8
 counter2_increment(1)              # prints 1
 counter1_increment(1)              # prints 9
יי אולד צ'שייר צ'יז

יי אולד צ'שייר צ'יז (באנגלית: Ye Olde Cheshire Cheese) הוא פאב הפועל בסיטי של לונדון באנגליה, ברחוב פליט.
הפאב החל לפעול בשנת 1538, במבנה שעמד במקום מהמאה ה-13. מרתף הפאב הוא מרתף של מנזר כרמליטי שעמד במקום. מבנה הפאב נפגע במהלך השריפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, ולאחר השריפה שוקם ושב לפעול.
הפאב נותר כמעט בלא שינוי מאז ששופץ לאחרונה במאה ה-19. חלק מלוחות העץ המצפות את מרבית קירות הפאב מקורן במבנה משנת 1666.

אזכורים ספרותיים

בפאב נהגו לשתות באופן קבוע צ'ארלס דיקנס, וולטר, אלפרד טניסון, סר ארתור קונן דויל וד"ר סמיואל ג'ונסון.
דיקנס מזכיר את הפאב בספרו "בין שתי ערים" (הפאב אינו מוזכר בשמו אולם מסופר כי סידני קארטון הזמין את צ'ארלס דארני לסעוד בפאב המצוי בסימטה מחופה היוצאת מרחוב פליט - תיאור המתאר את הכניסה אל הפאב).
בספר הבישול של בטי קרוקר מסופר כי דיקנס ובן ג'ונסון נהגו לאכול ארנב ולשי בפאב זה.
בלדה משנת 1680 בשם "A New Ballad of the Midwives Ghost" מזכירה את הפאב.
הסופר הרוסי בוריס פילניאק אשר ביקר בפאב בשנת 1923 כתב יצירה בשם "סטאריי סיר" - "הגבינה הישנה" המתרחשת בפאב.
מקסיקנה

תולדות החברה

החברה נוסדה ב-12 ביולי 1921, ובסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.
בית מולכו

היסטוריה

בית מולכו נבנה במגרש שנחשב לאחד הטובים במגרשי השכונה, וזאת בשל מיקומו ברחוב ראשי ובסמוך למגרש הטניס השכונתי (כיום גן ציבורי), וסומן כ"מגרש מס' 1" במפות חברת הכשרת היישוב אשר הקימה את השכונה. השכונה כולה נרכשה בשלושה-ארבעה שלבים שונים, החל מראשית שנות ה-20, על ידי הסוחר ואיש העסקים יצחק יהודה כהן עבור המוסדות הלאומיים, ביחד עם שלושה מחבריו האמידים: חכמישווילי, שלוש וקארסו כאנשי-קש. לאחר פרסלציה הוגרלו החלקות בין הנרשמים לשכונה.
אבן הפינה של בית מולכו הונחה בשנת 29, במקום צריף עץ מבודד שהקים יצחק רפאל מולכו בתחילת העשור לאחסון סרטי ראינוע וקולנוע דליקים, בהם סחר כולל סרטי MGM, GAUMONT. עם הקמת המבנה בן הקומה האחת, התגוררו בו שמחה ויצחק רפאל מולכו ומשפחתם, בקומה הכוללת גם את משרדי החברה להפצת סרטים וגם את הנהלת שכונת רחביה - בהיות יצחק רפאל מולכו מוכתר השכונה לאורך תקופת המנדט הבריטי. כן שכנה בקומה זו ספרייתו הענפה, המצויה כיום בסמוך לבית, ביד בן-צבי. ב-1935 נבנתה קומה שנייה ששימשה מאז כמגורי משפחת מולכו, ספרייתה ומשרדיה. במשך השנים היה תלוי שלט מסחרי גדול, במרפסת הקומה השנייה מעל הכניסה לבית.
בחדרי הכביסה הקטנים מעל לקומה ב', התגורר הקונדיטור של "קפה רחביה", "העובד הזר" ההונגרי, פטר, שלימים היה בעליו של "קפה פטר" במושבה הגרמנית, ליד קולנוע סמדר.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 פעל בקומה הראשונה של המבנה "קפה רחביה" שהיה אחד מראשוני בתי הקפה המודרניים של ירושלים - ואתר מפגש חברתי עבור תושבי שכונות ירושלים שמחוץ לחומות - ותיקים ועולים. בבית הקפה, שנודע באיכות עוגותיו הוינאיות, נהגו להיפגש אנשי רוח ירושלמיים, אנשי תרבות וכן קציני צבא בריטיים ופקידי המנדט הבריטי, כמו גם פקידי הסוכנות היהודית. המקום נודע באירועי המוזיקה, נשפי הריקודים ובתזמורתו של יעקב (ג'ק) שמיר שנגנה בו. אלה עוררו לעיתים את חמתם של שכנים אדוקים מתנועת עזרא הסמוכה, משנערכו גם ביום השבת. מול הקפה נערכו הפגנות נגד חילול השבת. בית הקפה נסגר בשנות ה-50, וכן נבנתה קומה נוספת, במקום חדרי הכביסה, למגורי משפחת מולכו המתרחבת.
כיום הבניין מאכלס סופרמרקט בקומת הקרקע, ושתי דירות, אחת בכל קומה.
רחיצה בשבת

רחיצה בשבת נאסרה מטעמים שונים הנוגעים למלאכת מבעיר, סוחט, ממרח ועוד. חומרת האיסור שונה בין רחיצה במים חמים למים קרים, ומותרת באופן מצומצם במקרים מסוימים. מקצת הגוף, כגון פנים, ידיים ורגליים, מותר לרחוץ בשבת. ביום טוב התירו לרחוץ במים חמים שהוכנו מערב החג, אפילו את הגוף כולו.

רחיצה במים חמים

שולחן ערוך אינו מפרט את מידת חום המים המביאים לאיסור רחיצה, אולם יש הסבורים כי מדובר במים שהיד סולדת בהם. רחיצה בשבת במים חמים נאסרה על ידי חכמים בשל מלאכת מבעיר, בין אם המים הוחמו מערב שבת, בין אם המים בכלי ובין אם הם בקרקע. טעם הגזירה הוא, מכיוון שהיו בלנים שלא היו יראי שמים, והחמו את המים בשבת, ואמרו כי החמו את המים מערב שבת, ולכן תיקנו חכמים שלא ירחצו כלל במים חמים בשבת.
רבים מקרב הציבור החסידי נהגו לטבול בשבת במקווה חמה, במים שאין היד סולדת בהם.

חשש סוחט, תולש וממרח

רחיצת כל הגוף בשבת במים קרים מותרת על פי השולחן ערוך, ובלבד שייזהר שלא יבוא לידי סחיטת השיער והמגבת, משום שיש בכך חשש לעבירה על איסורי סוחט, תולש ועוד. למרות זאת, חלק מהאשכנזים נוהגים להחמיר שלא לרחוץ אפילו במים צוננים בשבת, מפני החשש שמא יבוא לידי סחיטת שיער. היו שאמרו כי הרוחץ בשבת בסבון רך או קשה, עובר על איסור ממרח, אלא אם כן הסבון נוזלי כמים. אם משרה את הסבון במים בשבת ולא הוכן נערב שבת, עובר על איסור מוליד ריח וכאשר שופך את הסבון על גופו, יש אומרים שעובר על איסור מוליד ריח בגופו.

טבילה במקווה בשבת

האחרונים דנו בשאלה מה דינה של אישה המיטהרת מנידתה וצריכה לטבול במקווה בערב שבת, כאשר המקוואות מחוממים, ולכאורה יש איסור רחיצה. היו פוסקים שאסרו את הטבילה וקבעו שיש לדחותה למוצאי שבת, והיו שהתירו מטעמים שונים, כגון שלא על כך גזרו חז"ל. היו שפסקו שתטבול בזמן בין השמשות, שאז מותרים איסורי שבות (תקנות חכמים) שונים. בפועל הפסיקה המקובלת מתירה ואף מחייבת אישה לטבול במקווה, גם במים חמים בליל שבת, אם זהו זמן טבילתה - תוך זהירות מאיסורי סחיטה ושאר איסורי שבת.
גם לגבי טבילת גברים, שאין בה מצווה בימינו, נהגו ברוב קהילות החסידים לטבול בשבת, על פי דברי האר"י שיש לרחוץ בשבת במקווה כדי להבדיל בין קדושת ליל שבת לקדושת יום השבת, ובשולחן הטהור מובא כי העובר על כך הוא פושע. ויש שנהגו כך אף במקום שהמקווה הוא חם.
Radioactive (שיר של ריטה אורה)

רקע וכתיבה

השיר נכתב והופק על ידי סיה וגרג קורסטין. השיר הוא שיר בסגנון האלקטרופופ והדאנס-פופ. באוסטרליה זכה השיר להצלחה נאה כאשר הגיע אל המקום ה-23 במצעד המוזיקה האוסטרלי, ואף קיבל שם את תואר הזהב.
לשיר יצאו חמישה רמיקסים רשמיים.

וידאו קליפ

הוידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ריטה אורה ב-10 בדצמבר 2012. הקליפ בוים על ידי סינדרום. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות את אורה רוקדת לצלילי השיר כשהיא לובשת בגדים שונים.
נכון לאוקטובר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-14 מיליון צפיות.
יעקב שהרבני

שירות צבאי

שהרבני התגייס לקורס טיס ב-1981 וסיים אותו בהצטיינות במגמת מסוקי קרב ב-1984. הוא שובץ כטייס AH-1 קוברה בטייסת 160, והשתתף במעל 100 גיחות מבצעיות במהלך מלחמת לבנון. בשנים 1986 עד 1988 הדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר. לאחר לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן, אותם סיים בהצטיינות יתרה, מונה ב-1991 לסגן מפקד טייסת מסוקי קוברה. ב-1994 מונה למפקד מחלקת מסוקי קרב במטה החיל וב-1997 קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד טייסת תעופה בבסיס רמון. ב-1998 מונה למפקד טייסת מסוקי AH-64 אפאצ'י בבסיס. בשנים 2000 עד 2002 שירת כמפקד מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה בחצרים.
באוקטובר 2002 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בסיס עובדה תפקיד בו כיהן עד שנת 2005. לאחר השלמת תואר שני בהצטיינות בניהול משאבים לאומיים באוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון (NDU), מונה ב-2006 למפקד היחידה לשיתוף פעולה, האחראית לקידום שיתוף פעולה בין חיל האוויר לבין כוחות היבשה. באוקטובר 2007 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק אוויר למסוקים. עם מינויו של נמרוד שפר בינואר 2010 לראש מטה חיל האוויר מונה שהרבני גם לראש להק האוויר, עד לכניסתו של חגי טופולנסקי לתפקיד במאי 2010.
ביולי 2010 עמד בראש משלחת החילוץ שנשלחה לרומניה בעקבות התרסקות מסוק היסעור בתאונה אווירית. בספטמבר 2010 סיים את תפקידו כראש להק האוויר למסוקים ומונה לראש להק המודיעין תפקיד בו כיהן עד מאי 2012. בתפקידו הבא מונה לנספח חיל האוויר בארצות הברית.
אדריאן דאנטלי

קריירת המכללות

דאנטלי שיחק בתיכון הנוצרי דה מאת'ה בהייסטביל, מרילנד, שם שיחק תחת המאמן מורגן ווטן.
דאנטלי שיחק כפורוורד באוניברסיטת נוטרה דאם, בין השנים 1973–1976. הוא מדורג שני בטבלת קלעי כל הזמנים של האוניברסיטה עם 2223 נקודות ומחזיק את שיא האוניברסיטה בקליעות עונשין שנקלעו (615) ובזריקות עונשין שנזרקו (769).
כשחקן שנה ראשונה מילא תפקיד חשוב באחד ממשחקי המכללות הגדולים ביותר בהיסטוריה ב-1974, כאשר רצף הניצחונות של קבוצתו נגד UCLA ברואינס שבה כיכב ביל וולטון, שעמד על 88 ניצחונות, נקטע.
דאנטלי הוביל את קבוצתו בנקודות ובריבאונדים בשנת 1974-75 (30.4 נקודות למשחק, 10.2 ריבאונדים למשחק) ובעונת 1975-76 (28.6 נקודות, 10.1 ריבאונדים). הוא גם הוביל בנקודות את נבחרת ארצות הברית בכדורסל שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת מונטריאול שהתקיימה בשנת 1976.

קריירת ה-NBA

דאנטלי נבחר בדראפט ה-NBA בשנת 1976 על ידי הבופאלו ברייבס, ולאחר עונת הרוקי שלו הפך לשחקן השלישי בחמש שנים שזוכה ברוקי השנה ב-NBA עבור הברייבס, ביחד עם בוב מקאדו וארני דיג'רג'ריו. לפני תחילת העונה הבאה ברייבס העבירו את דאנטלי לאינדיאנה פייסרס. לאחר 23 משחקים בפייסרס, דאנטלי הועבר ללוס אנג'לס לייקרס, הוא שיחק בלייקרס עד תום העונה וגם בעונה הבאה ואז הוא הועבר ליוטה ג'אז. דאנטלי הסתדר טוב ביוטה, פעמיים היה מלך הסלים של ה-NBA, ב-1981 ו-1984. מ-1981 עד 1984 ממוצעיו היו 30 נקודות כל עונה, אף על פי שב-1983 הוא הפסיד 60 משחקים. בשבע שנים עם הג'אז, דאנטלי נבחר 6 פעמים למשחק האולסטאר ופעמיים לחמישיית העונה השנייה.
לאחר עונת 1986 הועבר דאנטלי לדטרויט פיסטונס. גם לאחר המעבר נשאר דאנטלי סקורר טוב, אך הוא קלע פחות נקודות מכיוון שהוא היה צריך לחלוק את זריקותיו עם אייזיאה תומאס, ג'ו דיומרס, ביל למביר וויני ג'ונסון, שכל אלה עם ממוצעים של מעל 10 נקודות למשחק. באמצע עונת 1989 הועבר דאנטלי לדאלאס מאבריקס בתמורה למארק אגוויר. דאנטלי שיחק עונה שלמה בדאלאס ואת העונה הבאה הוא חילק בן המאבריקס והמילווקי באקס.
דאנטלי סיים את הקריירה שלו עם ממוצע של 24.3 נקודות למשחק ב-54% מהשדה. הוא מקום 16 בהיסטוריה של ה-NBA באחוזים מהשדה.
בנוסף, הוביל דאנטלי את ה-NBA במספר זריקות העונשין שנקלעו במשך 6 עונות, והוא מדורג 6 בכל הזמנים בזה. הוא חולק את השיא של הכי הרבה קליעות עונשין במשחק אחד עם וילט צ'מברליין, השיא עומד על 28.
יוטה הוציאו לגמלאות את מספרו של דאנטלי (חולצה מספר 4) ב-11 באפריל 2007. ב-7 באפריל 2008 נכנס דאנטלי להיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית', 16 שנים לאחר שפרש.

קריירת אימון

מאוחר יותר, עבד דאנטלי כעוזר מאמן בדנוור נאגטס במשך 8 עונות, במהלך עונת 2009-10 הוא שימש כמאמן ראשי לאחר שג'ורג' קארל, מאמן הנאגטס נלחם בסרטן.
ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית

ייסוד

המועצה הוקמה בשנת 1988 מכוח חוק שימור הסרטים הלאומיים (National Film Preservation Act). באשרורו של החוק בשנת 1996 נוסף לו סעיף שאיפשר את הקמתה של הקרן הלאומית לשימור סרטים, עמותה ללא מטרות רווח, שבניגוד למועצה יכלה לגייס לצורך מטרות השימור כספים מהסקטור הפרטי.

הסרטים בארכיון

בכל שנה נבחרים עד 25 סרטים, שיצאו לאקרנים לפני עשור או יותר, אשר נחשבים כבעלי תרומה תרבותית, היסטורית או סרטים משמעותיים מבחינה אסתטית, ואשר מציגים את הטווח והמגוון של מורשת הקולנוע האמריקאי. אוסף הסרטים מייצג מגוון רחב של הקולנוע האמריקאי, הכולל סרטים הוליוודיים באורך מלא, סרטי תעודה, סרטי אינדי, יומני קולנוע, סרטים אילמים הפקות חובבים, סרטים ניסיוניים, סרטים בעלי עניין אזורי, סרטים אתניים, סרטי אנימציה, סרטים קצרים וכן סרטים המיועדים לשימור לטובת הדורות הבאים.
נכון לשנת 2019 הסרט המוקדם ביותר בארכיון הוא "Newark Athlete" משנת 1891, והסרט המאוחר ביותר בו הוא הר ברוקבק שיצא בשנת 2005. השנה אשר לה המספר הרב ביותר של סרטים בארכיון היא 1939 עם 18 סרטים שיצאו בה ושנבחרו לשימור.
פיטר יעקב מלץ

ביוגרפיה

פיטר יעקב מלץ נולד בשנת 1973 בלונדון, כבנם השני של סטיבן וסוזן מלץ. כילד, בשנת 1977 עלה ארצה. גדל ברמת השרון במשפחה דוברת אנגלית ושומרת מסורת. מילדותו החל לשאול שאלות הנוגעות בזהות, דת ואמונה. שאלות שמצאו את דרכן גם לעשייתו האמנותית.
בזמן התיכון למד אמנות במגמת אמנות בתיכון "אלון" ברמת השרון. בצבא שרת מלץ כקצין בחיל ההנדסה, חוויותיו משירותו בעזה וכן מות אחיו הצעיר באותן שנים השפיעו על דרכו האמנותית. לפני תחילת לימודיו למד גילוף אבן בדרום הודו, שם התקרב לבודהיזם. בשנת 1997 החל לימודי תואר ראשון באמנות בבצלאל, במהלכן הושפע ממורים כגון נחום טבת, לארי אברמסון ופסח סלבוסקי. במהלך לימודיו במקביל לחיפושי שפה חזותית העמיק בלימודי חינוך לאמנות, דן בהשלכות העידן הפוסטמודרני על קיום האדם, חקר את נושא התיעוד והזיכרון הקולקטיבי וכן עבד כמפיק תערוכות במוזיאון ישראל.
בשנת 2002 הציג מלץ לראשונה מעבודותיו בתערוכת יחיד בסדנאות האמנים בתל אביב. את שורשי אופיו האמנותי של מלץ ניתן לזהות בתערוכה זו. שימוש קולאז'יסטי בסגנונות אמנותיים שונים, יצירת גשר בין האישי לציבורי, יצירת אמנות ככלי לתיעוד, עיסוק בדתיות שימוש בספרות ובאיור ושימוש באירוניה והומור ככלי להעברת מסרים כואבים.
בשנת 2005 סיים לימודי תואר שני בפיסול ב College of Art Royal, לונדון. בתערוכת הסיום הציג תבליט גדול ממדים וסדרת רישומים. תערוכה זו היוותה בסיס לעיסוק מתמשך בתבליטים השואפים ליצור גשר בין מקום פיזי לתחושות מטאפיזיות וביצירת סדרות רישום המספרות סיפור עם בסיס אלגורי. החל משנה זו מלץ רואה בפעילותו היצירתית פרויקט אמנותי – תיעודי אחד. רצף של רגעים היוצרים כרוניקה אחת.
בשנת 2006 החל את פעילותו האמנותית חברתית עם בסיס חינוכי-אמנותי. יצר עם ילדים ביפו ובאופקים פרויקטים אמנותיים.
בשנת 2011 הוציא לאור את הספר "שורש", בו הופיעו לצד הטקסט גם רישומי דיו. עלילת הספר עוסקת בדמותו של דוד היורדת מירושלים לכיוון תל אביב אחרי יום עבודתו כמרצה בבצלאל, מכוניתו מתקלקלת ליד היישוב שורש. בזמן שהוא מחכה לגרר הוא מחליט לטפס על הר שורש, שם הוא פוגש בדמותו של יעקב, מסתגף שגדל בבית של איסיים חדשים. יעקב מטיף את דעותיו לגביי אמונה וקיום. דוד עובר שינוי בעקבות המפגש ושב לחייו. סגנון הרישומים הושפע מיצירותיו של אפרים משה ליליאן ושילב דימויים אותם צילם מלץ בירושלים ובאזור שער הגיא. ספר זה היווה מעין סיכום ביניים ושיא של עיסוקו בנושא המסע האלגורי, ובו שזר יחדיו רעיונות המתייחסים לחייו האישיים, פונדמנטליזם דתי, אמונה ואמנות, ניו אייג', ירושלים וניאו ציונות.
בינואר 2012 יצר את הפרויקט "מתחת לפני השטח", במסגרתו יצר מלץ רישום יומי ומועלה אותו לדף פייסבוק. הרישומים מגיבים לחייו האישיים, לשדה האמנות הישראלי ולמציאות הישראלית. את הרישומים הציג בגלריה הקיבוץ בשנת 2013.
בשנת 2015 יצר מלץ את התבליט גדול הממדים, "יום הולך ויום בא" אשר מוצג במוזיאון ישראל. עבור הכנת התבליט יצא מלץ למסע בן עשרה ימים מביתו ביישוב קדימה עד לקיר התצוגה המתוכנן במוזיאון ישראל. בדרכו, יצר הטבעות מרובות של טקסטורות ואובייקטים באמצעות חימר מהם הכין יציקות. לאחר המסע חיבר את כל היציקות לשש עשרה מסגרות אשר לבסוף נתלו על קיר ליצירת עבודה אחת, מעין מפת דרך וסיפור הדרך. ריכוז המסע שהתפרס על מרחב וזמן למקום וזמן אחד – הקיר במוזיאון.
פאבלו תיאם

קריירת מועדונים

תיאם הוא בנו של דיפלומט מגינאה שעבד בבון, בירתה של גרמניה המערבית. כאשר היה בן 15 החל לשחק בנוער של פ.צ. קלן, ובעונת 1994/95, כאשר היה בן 20, החל לשחק בקבוצה הבכירה של קלן. תיאם נשאר בקבוצה הבוגרת של קלן במשך ארבע עונות רצופות, בהן הפך לשחקן משמעותי, והבקיע ארבעה שערים ב-89 משחקי ליגה. בעונת 1997/98 נשרו קלן ותיאם אל הבונדסליגה השנייה, ותיאם עבר לשטוטגרט. תיאם שיחק בשטוטגרט שלוש עונות. בשתי העונות הראשונות סיים עם הקבוצה במרכז הטבלה, אך בעונה השלישית, 2000/01, השתתף עם שטוטגרט במאבקי הירידה, כאשר הקבוצה הייתה שרויה במשבר כלכלי עמוק. בתום עונה זו, לאחר שנשאר בליגה עם שטוטגרט, עזב את הקבוצה עם תשע הבקעות ב-89 הופעות, וחתם בשורותיה של אלופת אירופה הטרייה, באיירן מינכן. תיאם פתח את העונה עם הפסד 3-2 לליברפול בגמר הסופר קאפ האירופי, בו שיחק 90 דקות. תיאם שיחק 12 משחקי ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ולא מצא את מקומו בקבוצה, אך נכנס כמחליף בגמר הגביע הביניבשתי בנובמבר 2001 בדקה ה-118, במקומו של קלאודיו פיסארו. בגמר זה, ניצחה באיירן מינכן בהארכה את בוקה ג'וניורס. את עונת 2002/03 החל תיאם בבאיירן מינכן, אך הסתכסך עם המאמן אוטמאר היצפלד, ובפגרת החורף עבר לוולפסבורג, קבוצה ששמה לעצמה מטרה באותם ימים, להגיע תוך מספר שנים לצמרת הכדורגל הגרמני. תיאם שיחק בקבוצה במשך חמש עונות וחצי, בהן הקבוצה תקעה יתד בבונדסליגה, ותיאם היה במרבית התקופה הזו שחקן מפתח. בשנת 2008 פרש תיאם ממשחק פעיל, לאחר שצבר 117 הופעות ליגה והבקיע 10 שערים במדי וולפסבורג, והשתלב בצוות הניהולי של וולפסבורג, תחילה כעוזר מאמן, ולאחר מכן כמנהל ספורטיבי בקבוצת המילואים.

קריירה בינלאומית

לתיאם 31 הופעות במדי נבחרת גינאה, בהן הבקיע שער אחד, בין השנים 1996 ו-2007. תיאם ייצג את גינאה בגביע אפריקה לאומות 1994 ובגביע אפריקה לאומות 1998, בהן הודחה גינאה בשלב הבתים, ובגביע אפריקה לאומות 2006, בו הודחה גינאה ברבע הגמר לאחר הפסד 3-2 לנבחרת סנגל.
ספר המושיעים

בביקורת המקרא, ספר המושיעים הוא כינוי לחיבור קדום משוער, שלדעת חלק מחוקרי המקרא היווה את המסד לספר שופטים ולמיעוטו של ספר שמואל כפי שהם מוכרים בימינו.
לדעת חלק מהחוקרים, התהווה ספר שופטים בכמה שלבי עריכה. השלב הראשון, לדידם, יצא לפועל בימי הממלכה המאוחדת, וגולל את קורותיהם של השופטים משבטי יוסף (ובהם נכללים גם השופטים משבט בנימין).

היקף הספר

לדעת החוקרים, ספר המושיעים כלל את הרובד העיקרי של פרקים ג'-ט"ז בספר שופטים וכן מתוך ספר שמואל א' את הפרקים א-ב, ז-ח, י וי"ב.

כלומר הספר הקיף את סיפוריהם של השופטים אהוד, דבורה (וברק בן אבינעם), גדעון, אבימלך, יפתח הגלעדי, שמשון (היכללותו בספר המושיעים נתונה במחלקת בין החוקרים), שמואל ושאול.

השפעה מאוחרת

לספר המושיעים נודעה השפעה גם מאות שנים לאחר שחובר, כך למשל הפסוק החותם את ספר עובדיה מצטט את הרעיון המרכזי בספר המושיעים: וְעָלוּ מוֹשִׁעִים בְּהַר צִיּוֹן לִשְׁפֹּט אֶת הַר עֵשָׂו וְהָיְתָה לַה' הַמְּלוּכָה. ספר עובדיה יוחס לימי בית שני, כלומר חיבורו היה כשש מאות שנים לאחר ספר המושיעים ועדיין מהדהדים בו אותם הרעיונות.
אצטדיון המכביה

היסטוריה

האצטדיון נבנה לקראת משחקי המכביה הראשונה שנערכו במרץ 1932 עלות ההקמה הייתה 3,000 לירות (15,000 דולר) סכום עתק באותם הימים. האצטדיון תוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך, על שטח חולי שמסרה ממשלת המנדט (ויועד כבר בתוכנית גדס לשמש למתקני ספורט). בניית האצטדיון החלה באיחור רב, ולכן הוא נבנה בחופזה, בתוך עשרה ימים. בנייתו הסתיימה ביום פתיחת התחרויות, 28 במרץ 1932.
האצטדיון הכיל כ-5,000 מקומות ישיבה (בטריבונות עץ) וכ-15,000 מקומות עמידה. לקראת פתיחת משחקי המכביה נסלל המשך רחוב בן יהודה שקישר בין השטח הבנוי של תל אביב לאצטדיון. סמוך לאצטדיון נבנו מתקני ספורט נוספים.
לקראת המכביה השנייה, שנערכה בשנת 1935 הורחב האצטדיון, נבנו מתקני שירות, והוגדל מספר מקומות הישיבה. לקראת פתיחת משחקי המכביה השלישית ב-1950, הוחלט שלא להמשיך ולשחק באצטדיון הקטן אלא לבנות אצטדיון חדיש (לתקופתו) וגדול ברמת גן, שיוכל להכיל עשרות אלפי צופים. משחקי המכביה השלישית התקיימו באצטדיון רמת גן. באוגוסט 1958 העבירה תנועת מכבי העולמית את האצטדיון לרשות קבוצת מכבי תל אביב והוא שימש האצטדיון כמגרשה הביתי עד שעברה לאצטדיון בלומפילד באופן רשמי בשנת 1969.
אצטדיון המכביה המשיך לשמש כמגרש למחלקת הנוער של מכבי תל אביב עד שנבנה למחלקת הנוער מגרש האימונים בקריית שלום. 
האצטדיון נהרס באפריל 2012, כחלק מתוכניות הפיתוח של עיריית תל אביב-יפו לקו החוף, נמל תל אביב, מתחם הירידים הישן וגדות הירקון. על שטחו הוקם גן שעשועים לילדים.
יעקב קאופמן

יעקב קאופמן (נולד ב-1945) הוא מעצב ישראלי יליד רוסיה, ופרופסור לעיצוב. נחשב אחד המעצבים הבולטים בישראל.
למד במכון לאמנות בבת ים פיסול (1970) ובעל דיפלומה בעיצוב תעשייתי מהטכניון (1969).

ביוגרפיה מקצועית

יעקב קאופמן החל את דרכו במכון לייעול פריון העבודה בתל אביב כראש יחידת העיצוב בשיתוף עם יועצים מהאו"ם שסייעו בתחום זה לתעשייה הישראלית בראשית דרכה. בשנת 1970 נסע לניו יורק ועבד בסטודיו מיכאל לקס לעיצוב תעשייתי עד לשנת 1972.
מ-1972 עבד במכון לייעוץ לעסקים קטנים בתל אביב.  בין 1976 עד 1978 שיתף פעולה בסטודיו משותף עם פרופ' שמואל קפלן. בתקופה זו יצרו השניים פרויקטים עבור התעשייה המסורתית בישראל בדגש ריהוט. מאז ועד היום עובד יעקב קאופמן בסטודיו האישי שלו, ומחלק את זמנו בין הצעת פרויקטי עיצוב בתחום התאורה והריהוט לחברות מאיטליה ומגרמניה לבין יצירה של מחקר צורני עיצובי. בין החברות המובילות לעיצוב בעולם איתן עובד יעקב קאופמן נמנים חברות כמו, Serian, Luxit, Techno, Lumina, Harbert, Arflex ואחרים. עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל, כולל מוזיאון ישראל בירושלים (1991), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006). בנובמבר 2011 עתיד קאופמן לחנוך בתערוכה, את גלריית העיצוב בבניין מוזיאון תל אביב החדש.

הוראת העיצוב

החל ללמד בבצלאל בשנת 1975, וב-1979 התמנה להיות ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, למשך שנה אחת. כמו כן, שימש כמרצה אורח במחלקות לקרמיקה, אמנות ועיצוב פנים בתחומים של צורה, תפקוד ומבנה. שימש כראש התוכנית לתואר שני בעיצוב תעשייתי בבצלאל מ-2002-2004.
קטרינה קאס

ביוגרפיה

קאס נולדה בעיירה בצפון סלובניה, אז חלק מיוגוסלביה ולמדה באוניברסיטת ליובליאנה. 
ב-1988 היא הופיעה לראשונה בפרסומת לקוקטה (Cockta), חברת משקאות מוגזים סלובנית, ב-1989 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט נעורים בשם "Peklenski načrt", מאז 2005 היא מנחה תוכנית מוזיקה ב-RTV Slovenija, ערוץ הטלוויזיה הציבורי הסלובני ובנוסף הנחתה גם תוכנית טלוויזיה לכשרונות צעירים.
ב-2011 שיחקה בסרט "שומר חוק" לצד ליאם קנינגהם, ב-2013 שיחקה לצד לאונרדו דיקפריו בסרט של מרטין סקורסזה "הזאב מוול סטריט". ב-2015 שיחקה בסרט הספורט הסרבי "Bićemo prvaci sveta" (אנחנו נהיה אלופי העולם) העוסק בסיפורה של נבחרת יוגוסלביה בכדורסל במהלך אליפות העולם בכדורסל 1970, באותה שנה שיחקה לצד אנט בנינג ואל פצ'ינו בסרט "דני קולינס" בתפקיד סופי, היא הופיעה במספר סדרות טלוויזיה ובין היתר בפרק של דרמת הפשע של ה-BBC "עדות אילמת".
באירוויזיון 2005 ואירוויזיון 2017 הציגה את תוצאות הניקוד הסלובני.
בשנת 2018 הצטרפה לעונתה השלישית של סדרת הדרמה "תחנת ברלין" בתפקיד סופיה וסיק, מנכ"לית טכנולוגיה שנויה במחלוקת ממוצא אסטוני.
ארנולד לחובסקי

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לחובסקי נולד בשם אהרן ברקוביץ' בשנת 1880 בעיר צ'רנוביל שבפלך קייב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). הוא למד אמנות באודסה ואחר כך במינכן.
בשנת 1903 יצר לחובסקי פורטרט של חיים נחמן ביאליק, שהיה אחד התיאורים הראשונים של המשורר. בשנת 1909 עלה לחובסקי לארץ ישראל, בעקבות הזמנתו של בוריס שץ, ושימש כמחליפו של מורה בצלאל שמואל הירשנברג.
עם בואו לארץ ישראל השתכן לחובסקי בביתו של הסופר ש. בן-ציון. נחום גוטמן, בנו של בן-ציון, תיאר בדיעבד את ביקורו של לחובסקי בביתם. על פי גוטמן יצר לחובסקי בביקור זה כמה עבודות ובהם "תמונת כושי יושב על שרפרף מעשן נרגילה, נופים של חול וים, ופורטרט שעשה מפרופסור שץ". לאחר כשנה חזר לחובסקי לסנקט פטרבורג. ב-1912 מונה שם כפרופסור לאמנות.
בשנת 1925 היגר לחובסקי לפריז, שם הציג בכמה מוזיאונים וגלריות לאמנות. בשנת 1933 היגר לארצות הברית, שם לימד בבית הספר לאמנות של מוזיאון בוסטון לאמנות.
לחובסקי נפטר בניו יורק בשנת 1937.