google/wiki40b huggingface dataset:
גיליאן פלין

קורות חיים

פלין נולדה בקנזס סיטי, במדינת מיזורי שבארצות הברית. הוריה היו מרצים במכללה – אמה, ג'ודית-אן (לבית שיבר), מרצה להבנת הנקרא; אביה, אדווין מתיו פלין, מרצה לקולנוע. לפלין אח מבוגר (טראוויס, מכונאי רכבות) ודודה (רוברט שיבר) שופט בית המשפט לערעורים במחוז ג'קסון. בצעירותה הייתה פלין "ביישנית עד כאב" ומצאה מפלט בקריאה ובכתיבה. כשגדלה לקח אותה אביה לצפות בסרטי אימה.
פלין בגרה מבית הספר התיכון בשנת 1989 ולמדה לתואר ראשון באנגלית ובעתונות באוניברסיטת קנזס. בשנת 1997 סיימה לימודי תואר שני בעיתונאות באוניברסיטת נורת'ווסטרן. לאכן מכן עבדה פרק זמן קצר כעתונאית ובין השנים 1998 ו-2008 כתבה לאנטרטיינמנט ויקלי.

ספרים

"חפצים חדים" (2006) עוסק ברצח סדרתי בעיר במיזורי ובעתונאית משיקגו החוזרת לעיר ילדותה כדי לסקר את הפרשה. הספר עוסק במשפחות לא מתפקדות, באלימות ובפגיעה עצמית. הספר מושפע מספרו של דניס ליהיין, "מיסטיק ריבר", והיה מועמד בשנת 2007 לפרס אדגר כרומן הביכורים הטוב ביותר של סופר אמריקאי מטעם אגודת סופרי המתח האמריקאים וזכה בפרסים נוספים. הספר הופק לטלוויזיה על ידי רשת HBO, בכיכובה של איימי אדמס.
"מקומות אפלים" (2009) עוסק באישה החוקרת אם אחיה הכלוא אכן אחראי לרצח משפחתם בשנות השמונים. הספר עובד לסרט בשנת 2015.
"נעלמת" (2012) עוסק בבעל המחפש את אשתו, שנעלמה ביום הנישואים החמישי שלהם, והופך לחשוד העיקרי בהיעלמה. פלין כתבה את התסריט לעיבוד הקולנועי של הספר (עיבוד עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפטא). הסרט בוים בידי דייוויד פינצ'ר וזכה לשבחים עם יציאתו לאקרנים בשנת 2014. הספר הוגדר כתופעה הספרותית הגדולה ביותר של 2012 ונמכרו ממנו למעלה משני מיליון עותקים.
"המבוגר" (2015) פורסם תחילה כסיפור קצר, בשם "מה אתה עושה?", כחלק מאנתולוגיה שפורסמה בשנת 2014. הסיפור זכה בפרס אדגר לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 2015.
בשנת 2015 פירסמה גם סיפור קומיקס בשם "מסכות", בשיתוף פעולה עם המאייר דייב גיבונס.
סרט הקולנוע "אלמנות" נוצר על בסיס תסריט שכתבה פלין יחד עם הבמאי סטיב מקווין. הסרט מיועד לצאת לאקרנים בנובמבר 2018.

חיים אישיים

פלין נישאה לעורך הדין ברט נולאן בשנת 2007 ויש להם שני ילדים - בנם פלין נולד בשנת 2010 ובתם ורוניקה נולדה ב-2014.
פלין מזדהה כפמיניסטית, אף שחלק ממבקריה האשימו את כתיבתה בשנאת נשים עקב תיאורים לא מחמיאים של דמויות נשיות בספריה. פלין הסבירה כי החליטה לכתוב על דמויות נשיות אכזריות משום שנמאס לה מהגיבורות הנמרצות, קורבנות אונס האמיצות, כאלה שעורכות חיפושי נפש הממלאות את כל הספרים, וכי היו חסרות לה דמויות נבלים נשיות.
פילוסופיה ניסויית

פילוסופיה ניסויית היא תחום חדש בפילוסופיה המשלב חקירה פילוסופית מסורתית עם מחקר אמפירי שיטתי. תוך שימוש במתודה מתחום המדעים הקוגניטיביים, פילוסופים אקספרימנטליים מבצעים מחקרים ניסויים במטרה להבין תהליכי חשיבה אנושיים בסיסיים הקשורים ליסודות הפילוסופיה.
פילוסופים אקספרימנטליים טוענים שנתונים אמפיריים יכולים להיות בעלי השפעה עקיפה על שאלות פילוסופיות בכך שמאפשרים הבנה טובה יותר של תהליכים פסיכולוגיים, שהם בעלי השפעה מרכזית על האינטואיציה הפילוסופית. שימוש זה בנתונים אמפיריים נתפס כמנוגד למתודולוגיה הפילוסופית המבוססת בעיקר על הצדקה אפריורית. לפיכך השאלה מה יהיו הישגי הפילוסופיה הניסויית שנויה במחלוקת.
תחילה התמקדו פילוסופים אקספרימנטליים בשאלות הקשורות להבדלים בינתרבותיים, רצון חופשי והפילוסופיה של הפעולה. מאוחר יותר התרחב המחקר הפילוסופי הניסויי לתחומי מחקר חדשים.
אחת הדחיפות הגדולות לתחום הגיע בזכות פיתוח טכנולוגיות חדשות ובראשן ה-fMRI. בטכנולוגיה זו של הדמיה מגנטית ניתן לבחון את המוח בזמן פעולה, מה שמאפשר, לפחות בחלקו, לבודד אזורים מסוימים שבהם עוברות כביכול המחשבות, או ליתר דיוק מתבצעים עיבודים במוח. כיום ניתן לראות יותר פילוסופים שתוהים על תפקידה של האמיגדלה, האחראית בין השאר גם על הרגש, בקבלת החלטות. הדבר מוביל לסוגים חדשים של מחקר שעד לא מזמן חוקרים לא חשבו שהוא אפשרי. אם עד עתה פילוסופים התלבטו בינם לבין עצמם על האתיקה של שימוש בהדמיות מגנטיות שסוגלות, לפחות בצורה מוגבלת, לחשוף את המחשבות הכמוסות ביותר שלנו, כיום אנחנו יכולים דרך אותן הדמיות מגנטיות לנסות ולהבין את שורשי האתיקה עצמה, באלו חלקים של המוח הדילמות המוסריות הכרוכות בה מעובדות.
אחיעבר

אֲחִיעֶבֶר הייתה תנועת נוער ציונית וחוג רעיוני ותרבותי שהתקיימו בבגדד, עיראק בין השנים 1930–1947. מאחר שפעילות ציונית הייתה אסורה אז, פעלה תנועת אחיעבר באופן מחתרתי.
את התנועה הקימו נערים תלמידי תיכון "שָמָש" ותיכון "אליאנס", בהם יעקב לוי, ג'ורג' אליאס, אברהם עזרה, עובדיה סחייק, רחמים גלבוע, אברהם שרוני, עזרא מני ואליהו הלל (אחיו של יו"ר הכנסת לשעבר, שלמה הלל). התנועה קמה בעידודו של שליח הסוכנות, אברהם רוזן שהגיע מא"י ושימש כמורה בבית הספר "שמש". אברהם כמו השליחים האחרים הלהיבו את הצעירים היהודים בסיפורים על ארץ ישראל והציתו את דמיונם. כמו כן נשאו השליחים דרשות בבתי הכנסת הגדולים בבגדד בהם סיפרו על הארץ והקריאו קטעים מן העיתונים שיצאו בארץ בעברית בעת ההיא. קבוצת הצעירים הזמינה ספרים בעברית מהארץ והקימה ספרייה. בתחילת הדרך שכנה הספרייה בבית משפחת עזרה ואולם בהמשך כשהתרחבה וגדלה עברה לשכון במדרש תלמוד תורה של הקהילה היהודית בבגדד. התנועה קיימה קשרים עם תנועת החלוץ בארץ ישראל, השיגה חומרי קריאה ציוניים למען הבוגרים והנוער היהודי בקהילה וארגנה פעולות להגברת המודעות הציונית וללימוד עברית לנוער. התנועה דאגה להפצת ספרים ועיתונים עבריים, גיוס תרומות לקק"ל ולקרן היסוד. הקבוצה גבתה דמי הקריאה ששימשו לצורך רכישה של ספרים נוספים. בהמשך, ארגנה קבוצות נוער חלוציות למטרת עלייה ועבודה בחקלאות בארץ ישראל. ראשון העולים ארצה מחברי הקבוצה, היה יעקב לוי שעלה באוגוסט 1932 והוא בן 18. בעקבותיו עלו חבריו. בשנת 1933 ביקר בבגדד בן ציון ישראלי מקבוצת כנרת והתרשם מהפעילות ומהלהט הציוני של חבריה וחיזק את קשרי המוסדות הלאומיים עמה. כמו כן ביקש להעלותם לארץ ישראל ובשנת 1934 עלתה קבוצת מייסדי התנועה לארץ ישראל. רבים מחברי הגרעין המייסד נקלטו במקווה ישראל. בהמשך עלו גרעינים מבוגרי התנועה באופן לגלי ובלתי לגלי.
עד שנת 1933 פעלה התנועה בגלוי. אולם לאחר שנה זו, עקב עלייתו לשלטון של המלך ראזי, מלך עיראק, התגברות הלאומנות וחדירת סממנים נאציים ואנטישמיים לציבוריות העיראקית, ירדה חלק מפעילות התנועה למחתרת. בשנת 1941 הפכו חברי אחיעבר לזרוע החינוכית של המחתרת הציונית בעיראק. עם עליית חבריה לארץ ישראל במסגרת מבצע מייקלברג ב-1947 התחסלה התנועה למעשה.
יצחק ליבנה

ביוגרפיה

יצחק (איציק) ליבנה נולד באשקלון ב-1952, בנם של חיה ויעקב וייס – ניצולי שואה ילידי פולין, ממייסדי העיר אשקלון.
ליבנה, בוגר תיכון תג"ר באשקלון. שירת בצה"ל כחובש קרבי בסיירת אגוז. ב-1973 החל ללמוד (באיחור של סמסטר אחד בפתיחת שנת הלמודים בעקבות מלחמת יום הכיפורים) במחלקה לאמנות בבצלאל אצל האמנים צבי טולקובסקי ומיכה אולמן. בין בני כיתתו נמנים האמנים לידיה דונה, ארנון בן דוד, דורון ליבנה ויהושע בורקובסקי. יצחק ליבנה מתגורר בתל אביב עם בת זוגו, אדריכלית הנוף, אפרת הילדסהיים. הוא אח לסופרת רונית רפ ואביה של המאיירת אור ליבנה.
לאחר תום לימודיו בבצלאל, בשנת 1979, נסע לניו יורק והשתלם בסטודיו גוסטב ברגר שהתמחה בציור אירופי מהמאה ה-17 ואילך. בין היתר עבד על שיקום הפנורמה הגדולה של וורסאי אשר מוצגת באגף האמריקאי במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
בשנים 1980–1982 למד לתואר שני בהנטר קולג' בניו יורק. ב-1983 חזר לישראל והחל ללמד במדרשה לאמנות ברמת השרון (כיום המדרשה לאמנות בית ברל) ובמחלקה לאמנות בבצלאל. בשנת 1998 הקים יחד עם האמן פרופ' לארי אברמסון את תוכנית לימודי ההמשך לאמנים צעירים בבצלאל ועמד בראשה בשנים 2000–2002. בין השנים 1999–2002 שימש כראש המחלקה לאמנות בבצלאל. משנת 2015 ליבנה מכהן כפרופסור חבר בבצלאל.
ליבנה החל להציג כאמן בשנות השמונים בניו יורק ובישראל. היה ממקימי קבוצת "רגע" בשנים 1985–1988 יחד עם האמנים דוד ריב, דוד ווקשטיין ואחרים. כמו כן, הציג בגלריות ממד, שרה גילת בירושלים ובמוזאון תל אביב.
משנת 2006 מציג בקביעות בגלריה זומר בתל אביב.
ציוריו 'נופים ליליים' של מרחבים חשוכים חוץ עירוניים היו לחלק מקנון הציור הישראלי של שנות ה-80'.
מושג הוואניטס vanitas הוא תמה מרכזית החוזרת בעבודותיו של ליבנה ובאה לידי ביטוי בסדרות ציוריו כגון ציורי המראות (שנת 1990), בציורי 'וורוניקה' (שנת 1992), בסדרת החיילים המתים שהוצגה בתערוכתו הרטרוספקטיבית 'תדהמה' במוזיאון תל אביב בשנת 2007 ובסדרות רבות נוספות.
"אני רוצה ציור שעוצר את עצמו, שלא נסחף למחוזות מפנקים מדי, מענגים מדי, בלי נרקיסיזם ציורי. ציור עם ריסון, ציור של ערנות, דריכות, תבונה. לא יכול להיות ציור טוב בלי תבונה".
פאץ' אדמס (סרט)

רקע

בשנת 1969 האנטר אדמס מתאשפז מרצונו בבית חולים פסיכיאטרי, בגלל דיכאון. באוטובוס הנוסע לבית החולים נשמעים ברקע דברי המשורר דנטה אליגיירי: "באמצע המסע של חיי מצאתי עצמי ביער אפל ... כי איבדתי את הדרך הנכונה". אדמס מגיע לבית החולים פיירפאקס (FairFax), מרואיין על ידי רופא מומחה לפסיכיאטריה, שלא מקשיב כמעט לדברי האנטר למרות שזה תפקידו.
שותפו של אדמס לחדר סובל מפחדים. הוא חושש כי בעקבות פתיחת דלת הכניסה לחדרם נכנסים סנאים לחדר ועומדים להתנפל עליו. השותף אחוז החרדה נמלט לפינות החדר ומנסה לטפס על הקירות. הצוות הרפואי נזעק ונותן לו זריקת הרגעה בכפייה. אדמס מגלה כי גם שאר החולים מטופלים בשיטות דומות. הוא מנסה להרגיע את שכנו לחדר בעזרת משחק תפקידים, עוזר לו להתגבר על הפחד ומעורר בו שמחת חיים. הוא מנסה זאת שנית אצל חבריו לטיפול הקבוצתי. עד מהרה הוא זוכה להכרת תודה ואמון של החולים האחרים וגם לכינוי פאץ' (טלאי). החוויות במוסד מביאות אותו להכרה כי עזרה לחולים נותנת משמעות לחייו ו"משכיחה" את הבעיות שלו. הוא עוזב את בית החולים ונרשם ללימודי רפואה.

לימודי הרפואה

כאשר אדמס מתחיל ללמוד מסתבר לו כי הוא המבוגר בתלמידים. שותפו לחדר, מיטץ' (פיליפ סימור הופמן), הוא בן למשפחת רופאים ותיקה המציג בפניו את יוקרת המקצוע האליטיסטי, עמדה שספג מאביו שבעקבותיו הוא מתכוון ללכת. אדמס מצליח מאוד בלימודיו ובבחינות אף על פי שהוא מקדיש זמן רב לחולים, מבצע מטלות קומיות ומעודד את רוחם. מיטץ' מקנא בהצלחותיו של שותפו לחדר ומפיץ שמועה כי אדמס מצליח שלא ביושר, במהרה נוצר קונפליקט עם דיקאן בית הספר המאיים לסלקו מהלימודים. אדמס מוצא שותף לרעיונות שלו, חברו טרומן (דניאל לונדון) מסייע לו ומגלה עד כמה אפקטיבית שיטתו. הוא מגייס גם את הסטודנטית קארין (מוניקה פוטר). תחילה היא אינה שותפה לגישתו הרפואית. מטרתה היא "החלוק הלבן של הרופא" והכבוד שבמקצוע. בהמשך היא מצטרפת ואף נענית בהדרגה לחיזוריו של פאץ'.
בבית החולים הוא מפגין את יכולתו, תחילה במחלקת ילדים חולי סרטן. במחלקה שוררת דממת מוות, הילדים שוכבים במיטתם משותקים מכל פעילות. הוא נכנס לחדרם, מתיישב ליד אחד הילדים, מתחיל בשיחה ומשחק אתו ואט אט מעלה חיוך רחב על פניו. אחד מרגעי השיא הוא כאשר אדמס נוטל בקבוק חוקן אדום, חותך אותו כך שיידמה לאף האדום של ליצני קרקס וחובש אותו. הילד החולה פורץ בצחוק ושאר הילדים מצטרפים לחוויה. אדמס ממשיך לבוא לבקר את הילדים חולי הסרטן וחדר החולים הופך להיות אולפן להצגות וחדר משחקים.
הסרט מדגיש את גישתן האנושית של האחיות לעומת יחסם המרוחק של הרופאים לחולים. בכירי הרופאים, שהם גם המורים הבכירים מקפידים כי המורשת הקרה והמתנשאת תועבר לרופאים החדשים. כך, באחת הסצנות מראות האחיות לאדמס כי בחדר סמוך יש חולים מבוגרים שהתייאשו מגורלם. שלושת הסטודנטים, אדמס ושני ידידיו, מגיעים אל אחד החולים הקשים כדי להגשים חלום נעורים שלו, מביאים בלונים בצורת בעלי חיים בספארי והחולה נהנה להגשים את חלום חייו ויורה לכל עבר באקדח צעצוע. התרגיל מרומם את רוחו ובהמשך הוא מוצג כאשר הוא לבוש בחיק בני משפחתו - אמנם עדיין בבית החולים - אך נראה כאדם רגיל.
מנהל בית החולים, דין וולקוט, קורא לו "ליצן הרפואי", ומודיע לו כי הוא אוסר עליו להיכנס לחדרי החולים כשאין זה חלק מתוכנית הלימודים. הוא קובע בהחלטיות כי: "החולים לא צריכים בידור וחבר, הם זקוקים לרופא. ואם אתה רוצה להיות ליצן - לך לקרקס". אדמס מפר את הוראתו של מנהל בית החולים כדי לבקר חולה סופני שאיתו התיידד לפני מותו.

פרסים

הסרט זכה בשנת 2000 בפרס ASCAP. בשנת 1999 היה מועמד לפרס אוסקר, לפרס גלובוס הזהב ולפרסים נוספים.
יריחו (נפה)

חלוקת משנה

רשימת יישובים בנפת יריחו:
יארוסלאב הראשון, נסיך קייב

ביוגרפיה

בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה יארוסלאב נפטר שנת 1054 בגיל 76. בהתאם לכך הוא נולד בשנת 978–979. אומנם, באותה כרוניקה צוין שהוא התחיל להיות נסיך קייב בשנת 1016 בגיל 28, כלומר הוא נולד בשנת 988–989. בנוסף לכך, בהתחשב שהוא היה הבן ה-3 של רוגנדה שהתחתנה בשנת 978 לא סביר שהוא נולד כבר בשנת 979. הדעה הרווחת בין ההיסטוריונים שכותבי הכרוניקות רצו להציג את יארוסלאב כבן בכור לעומת סוויאטופולק וזה הסיבה לאי-התאמות בין הכרוניקות השונות. בהתאם לבדיקת עצמות שבוצע בשנים 1939–1940 שנת הלידה שלו בין 983 לבין 986. חלק מההיסטוריונים אף חולקים על כך שהוא היה בן של רוגנדה ולדעתם הוא היה בן של הנסיכה הביזנטית אנה.
בתחילת המאה ה-11 הוא היה נסיך רוסטוב. בהתאם למסורת, בתקופה זו הוא יסד את העיר יארוסלבל.
עם פטירת האח הגדול וישסלאב, בשנת 1011 הוא מונה להיות נסיך נובגורוד. בשנת 1014 הוא התחיל במאבק עם נסיך קייב ולדימיר הראשון שהיה אביו והפסיק את תשלום המיסים לקייב. משערים שהסיבה לכך היה רצון אביו למנות את אחיו  בוריס לתפקיד נסיך קייב. עם מות ולדימיר, סוויאטופולק הוכתר כנסיך קייב. המאבק בין האחים על השליטה נמשך 4 שנים. יארוסלאב התבסס על הכוחות של נובגורוד והורנגים. סוויאטופולק נתמך על ידי הפולנים. המאבק הסתיים בשנת 1019 עם מות סוויאטופולק במהלך קרב. גם 3 אחים נוספים (בוריס, גלב וסוויאטוסלאב) נהרגו במהלך המאבק. החל משנה זו יארוסלאב נשא בתואר נסיך קייב, אך הוא לא עזב את נובגורוד עד לשנת 1036.
בשנת 1019 הוא התחתן עם אינגריד אולופסדוטר משוודיה, בתו של אולוף סקטקונונג, מלך שוודיה.
בשנת 1020 בריאצ'יסלאב, נכד של ולדימיר הראשון, נסיך פולוצק החל במערכה נגד נובגורוד. יארוסלאב ניצח אותו בקרב ובמסגרת חתימת חוזה שלום הרחיב את השטחים שבשליטתו.
בשנת 1023 מסטיסלאב, אח של יארוסלאב, נסיך תמוטרקן החל במתקפה על השטחים בשליטת יארוסלאב וכבש את העיר צ'רניגוב ושטחים נרחבים בגדה השמאלית של נהר דנייפר. בקרב מכריע כוחות יארוסלאב הובסו והוא נמלט לנובגורוד. בשנת 1026 נחתם חוזה שלום, לפיו רוב השטחים שנכבשו על ידי מסטיסלאב נשארו בשליטתו.
בשנת 1030 התחיל מערכה בצפון והקים את העיר טרטו.
בשנת 1031, שני אחים יארוסלאב ומסטיסלאב החלו במערכה נגד פולין. במערכה זו הם כבשו מספר ערים והרחיבו את השטחים שבשליטתם.
בשנת 1034 הוא מינה את הבן שלו ולדימיר להיות נסיך נובגורוד. בשנת 1036 באופן פתאומי, במהלך הצייד, נהרג מסטיסלאב. בשלב זה יארוסלאב עבר לקייב. החל משנה זו הוא הפך לשליט של רוב המוחלט של השטחים המאוכלסים על ידי הרוסים, למעט נסיכות פולוצק.
בשנת 1036 הוא ניצח את הפצ'נגים בקרב מכריע ולציון ניצחון זה יסד את קתדרלת סופיה הקדושה בקייב בשנת 1037.
בשנת 1043 יארוסלאב שלח כוחות צבא בראשות בנו ולדימיר לקונסטנטינופול. אף על פי שהצי הרוסי הובס, חוזה השלום היה מוצלח והביא לחתונת בנו, וסבולוד, עם בתו של קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית. משערים שבמקביל לתקיפת הצי הייתה מערכה יבשתית בחצי האי קרים והיא גרמה לביזנטים להסכים לחוזה שלום.
הוא נפטר בשנת 1054, 4 שנים לאחר אשתו ושנתיים לאחר מות ולדימיר, הבן הבכור. הוא הוטמן בקתדרלת סופיה הקדושה בקייב.
ברכת רפואה

ברכת רפואה (או רפאנו) היא הברכה השמינית בתפילת שמונה עשרה, לאחר ברכת גאולה ולפני ברכת השנים. הברכה משתייכת לקבוצת שלוש עשרה ברכות הבקשה שבתפילה בימי חול. עניינה הוא בקשה מבורא עולם שירפא את מכאובינו ומחלותינו. בחזרת הש"ץ של תענית ציבור הברכה נאמרת לאחר תפילת עננו

נוסח תימן בלדי

רְפָאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה.

וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ.

כִּי אֵל רוֹפֵא רַחֲמָן אָתָּה.

בָּרוּך אַתָּה ה' רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.

נוסח ספרד

רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה, 

וְהַעֲלֵה אֲרוּכָה וּמַרְפֵּא לְכָל-תַּחֲלוּאֵינוּ וּלְכָל-מַכְאוֹבֵינוּ וּלְכָל-מַכּוֹתֵינוּ. 

כִּי אֵל רוֹפֵא נֶאֱמָן וְרַחֲמָן אָתָּה. 

בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.

נוסח אשכנז

רְפָאֵנוּ ה' וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
 
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכֹל מַכּוֹתֵינוּ. 

כִּי אֵל מֶלֶך רוֹפֵא נֶאֱמָן וְרַחֲמָן אָתָּה. 

בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.

נוסח איטליה

רְפָאֵנוּ ה' אֱלֹהֵינוּ וְנֵרָפֵא, הוֹשִׁיעֵנוּ וְנִוָּשֵׁעָה, כִּי תְהִלָּתֵנוּ אָתָּה,
 
וְהַעֲלֵה רְפוּאָה שְׁלֵמָה לְכֹל מַכּוֹתֵינוּ (וּלְכָל תַּחֲלוּאֵינוּ). 

כִּי אֵל רוֹפֵא רַחֲמָן וְנֶאֱמָן אָתָּה. 

בָּרוּךְ אַתָּה ה', רוֹפֵא חוֹלֵי עַמּוֹ יִשְׂרָאֵל.

מבנה הברכה ומיקומה

תחילת ברכת רפאנו מבוסס על הפסוק מספר ירמיהו: "רְפָאֵנִי ה' וְאֵרָפֵא הוֹשִׁיעֵנִי וְאִוָּשֵׁעָה כִּי תְהִלָּתִי אָתָּה" (ירמיהו, פרק י"ז, פסוק י"ד). חז"ל העבירו פסוק זה ללשון רבים. 
על פי נוסח הספרדים ונוסח ספרד, אומרים "וְהַעֲלֵה אֲרוּכָה וּמַרְפֵּא" (ולא "והעלה רפואה שלמה"), על פי הפסוק בירמיהו: "כִּי אַעֲלֶה אֲרֻכָה לָךְ וּמִמַּכּוֹתַיִךְ אֶרְפָּאֵךְ" (ירמיהו, פרק ל, פסוק י"ז). 
על פי הגמרא, ברכה זו היא השמינית במספר בתפילת שמונה עשרה, מאחר שגם ברית מילה המצריכה עזרה רפואית, נקבעה ליום השמיני להולדת הבן.

מנהגים והלכות

על פי השולחן ערוך, ניתן להזכיר בברכה זו שמו של חולה אשר המתפלל מעוניין שיבריא, ולבקש עליו אישית רפואה והחלמה.

נוסח הברכה:

יהי רצון מלפניך ה' אלהי ואלהי אבותי, שתשלח מהרה רפואה שלמה מן השמים, רפואת הנפש ורפואת הגוף לחולה (פלוני בן פלונית) בתוך שאר חולי ישראל.
פיליפ בוהלר

פיליפ בוהלר (בגרמנית: Phillip Bouhler;‏ 11 בספטמבר 1899 - 19 במאי 1945) היה בכיר במפלגה הנאצית ששימש כ"רייכסלייטר" (בגרמנית: מנהיג לאומי) וראש לשכתו של הפיהרר. הוא אף החזיק בדרגת אס-אס אובר-גרופנפיהרר באס אס ועמד בראש תוכנית T4 - אותנסיה.

ביוגרפיה

בוהלר נולד במינכן לאב שהיה קולונל במילואים, והעביר חמש שנים מחייו בכוח המלכותי של צוערי בוואריה. הוא לקח חלק בלחימה במלחמת העולם הראשונה ונפצע אנושות. מהשנים 1919 עד 1920 למד פילוסופיה במשך ארבעה סמסטרים, ובשנת 1921 סייע להוצאה לאור שהדפיסה את העיתון "פלקישר באובכטר".
הוא הצטרף למפלגה הנאצית ביולי 1922 כחבר מספר 12. עד סתיו 1922 הפך לסגן מנהל המפלגה. לאחר הפוטש במרתף הבירה במינכן והקמתה מחדש של המפלגה בשנת 1925, הפך למזכיר הרייך של המפלגה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, קיבל דרגת רייכסלייטר וחברות ברייכסטאג של וסטפאליה. הצטרף לשורות האס אס ב-20 באפריל 1933 כחבר מספר 54,932.
בשנת 1934 היה בוהלר למפכ"ל משטרת מינכן, וחודש אחד בלבד לאחר מכן מונה לראש לשכת הפיהרר של המפלגה הנאצית, משרה מיוחדת שנוצרה ב-17 בנובמבר 1934 והוקצתה בראש ובראשונה לעסקי המפלגה. הוא החזיק בתפקיד זה עד 23 באפריל 1945. בתפקיד זה, למשל, היה ניתן ליצור פסקי דין חשאיים או לנהל עסקים פנימיים, לפני שהובאו לאישורו של היטלר. יתרה מזאת, בוהלר עמד בראש ועדה שתפקידה היה לקבוע אילו ספרים ראויים או אינם ראויים לחברה הנאצית (בגרמנית Der Chef der Kanzlei des Führers und Vorsitzender der Parteiamtlichen Prüfungskommission zum Schutze des NS-Schrifttums). משרדו של בוהלר היה אחראי לכל ההתכתבויות שנשלחו להיטלר, בהן מכתבים ומסרים חשאיים ואף בקשות אישיות של קצינים ובכירי המפלגה.
בוהלר היה אחראי גם על פעולות שבהן נרצחו אזרחים גרמנים מוגבלים. יחד עם קרל ברנדט, הוא קידם את תוכנית T4 - אותנסיה,  שבמסגרתה נרצחו בגרמניה הנאצית מעל 70,000 אזרחים גרמנים בעלי נכויות פיזיות או מוגבלויות נפשיות. 
הפיקוח על מימושה בפועל של התוכנית היה בידי בוהלר. בתוכנית נוסו שיטות שונות להמתת אנשים. מתקן ההמתה הראשון הוקם בטירת הרטהיים שבאוסטריה עילית. הידע שנצבר מתוכנית האותנסיה שימש את הנאצים במחנות הריכוז וההשמדה במהלך השואה. 
בשנת 1942 הוציא לאור ספר שהפך לאחד מהספרים האהובים ביותר על היטלר. הוציא לאור גם מאמר נאצי בשם "מלחמה על גרמניה", בשנת 1938.

אחרי מלחמת העולם השנייה

בוהלר ואשתו הלן נעצרו על ידי כוחות צבא ארצות הברית באוסטריה ב-10 במאי 1945. אשתו התאבדה בקפיצה מבניין גבוה לאחר מעצרם. הוא התאבד על ידי בליעת קפסולת ציאניד ב-19 במאי 1945, בעודו במאסר על ידי האמריקאים באוסטריה.
פרדי כהנא

ביוגרפיה

כהנא נולד בשנת 1927 בצ'כוסלובקיה (צ'כיה). הודות לקינדר-טרנספורט, שבמסגרתו היגר לאנגליה בשנת 1939, ניצל מהמלחמה יחד עם ילדים נוספים. את הכשרתו כאדריכל רכש בפוליטכניק של לונדון , כשבעבודת הגמר שלו התמקד בהתפתחותן התכנונית של קומונות אוטופיות ושיתופיות. במסגרת לימודיו אף תכנן קיבוץ באנגליה בהשראת כתביו של האדריכל לה קורבוזיה.
בשנת 1954 עלה לישראל והצטרף יחד עם אשתו חנה לקיבוץ בית העמק. שנה לאחר מכן החל לעבוד במחלקה הטכנית של איחוד הקבוצות והקיבוצים. עבודתו הראשונה הייתה עדכון תוכנית המתאר לקיבוץ בית העמק (שהוכנה במקור על ידי האדריכל לאופולד קרקואר). כהנא עבד במחלקה הטכנית ואף עמד בראשה.  לאחר איחוד מחלקות התכנון של האיחוד והמאוחד, פעל שנים רבות לצד האדריכלים חנן הברון וויטוריו קורינלדי. בשנת 1990 פרש מהמחלקה שהתפרקה ופתח משרד עצמאי בקיבוצו. במסגרת זו תכנן מספר פרויקטים מגוונים, כמו מבני חינוך, שימור וחידוש תחנת משטרת נהלל המנדטורית, חצר מרחביה ועוד.
החל משנות ה-90 עוסק כהנא בחקר התכנון הקיבוצי שבמסגרתו הקים ארכיון לנושא. בשנת 2011 הוציא לאור את ספרו "לא עיר לא כפר" המסכם את התכנון הקיבוצי בין השנים 1990-1910. ב-2015 פרסם גרסה דיגיטלית באנגלית לספרו Neither Village nor City בהוצאת eBookIt. "ארכיון התכנון והאדריכלות של הקיבוץ" המתבסס על אוספו של כהנא נחנך ביד טבנקין ב-2017 ומכיל כ-20,000 תצלומים, מסמכים, איורים ותוכניות.
ב-2018 אצרה שולמית ניר את התערוכה "לחלון מקום, פרדי כהנא - אדריכל" שהוקדשה ליצירתו והוצגה בחדר האוכל והמועדון בקיבוץ בית העמק.
ג'ויסטיק

ג'ויסטיק אנלוגי

הג'ויסטיק האנלוגי נפוץ במחשבים אישיים. בג'ויסטיק האנלוגי המוט מחובר לזוג נגדים משתנים (פוטנציומטר), אחד בכל ציר, המחשב שולח זרם חשמלי אל קבל, והנגד קובע את זמן הפריקה של הקבל. כלומר, תנועת המוט משנה את התנגדות הנגד ושינוי ההתנגדות משפיע על עוצמת הזרם. הדרייבר מתזמן את התגובה על פי הזרם שקיבל ומתרגמהּ למיקום של המוט, בכל ציר. באופן זה, תנועת המוט מתורגמת לזרם חשמלי המתקבל במחשב. ג'ויסטיקים דורשים לעיתים כיול מוקדם.

ג'ויסטיק ספרתי

ברוב המחשבים האישיים של שנות השמונים הותקן ג'ויסטיק ספרתי. הסטנדרט הפופולרי היה של מחשבי אטארי, אשר נתמך גם במכונות מתחרות. לעומת ג'ויסטיק אנלוגי, אשר נותן מידע לגבי מיקום המוט, בג'ויסטיק ספרתי המוט רק לוחץ על כפתורים המייצגים את הכיוונים.
הפלה טבעית

שכיחות

בערך אחת מכל ארבע נשים עוברת הפלה אחת לפחות במשך חייה. במקרים רבים, הריון נכשל עוד לפני שהאישה מודעת שהיא בהריון. מעריכים שכ-30% מהביציות המופרות מופלות בדימום אשר נראה לאישה כווסת רגיל, לעיתים עם דימום קצת יותר מוגבר מהרגיל. כ-15% מההריונות בהן האישה מודעת שהיא בהריון מסתיימים בהפלה טבעית ובנוסף, יש הריונות המסתיימים בהפלה מלאכותית או לידה מוקדמת של עובר מת. כלומר, למעלה מ-50% מההריונות לא מסתיימים בלידת תינוק חי. הסיכון להפלה עולה עם גיל האישה. מעל גיל 35 הסיכון להפלה הוא 1 מ-5 או 1 מ-6, מעל גיל 40 הסיכון הוא כבר 1 מ-3 ומעל גיל 45 כל הריון שני מסתיים בהפלה.

גורמים

הגורמים הראשיים להפלות הם בעיות כרומוזומליות של העובר. בעקבות ליקוי בביצית, בזרע או בצירוף שלהם העובר אינו מתפתח ועל כן מופל. בבדיקות שנעשו נמצא שמעל מחצית העוברים שיצאו בהפלה טבעית בשליש הראשון של ההריון היו בעלי ליקוי כרומוזומלי ולא יכלו לחיות גם אם היו מסיימים את ההריון. לרוב, הבעיות הכרומוזומליות אינן כתוצאה מבעיות גנטיות של ההורים ועל כן הפלה אחת אצל אישה אינה סימן לסיכוי גבוה יותר להפלות נוספות אצל אותה אישה. ישנן בעיות כרומוזומליות של ההורים שעשויות למנוע לידה תקינה אצל מטופלים מסוימים, כגון אינוורסיה כרומוזומלית.
גורמים נוספים להפלות הם פגיעה פיזית, חשיפה לחומרים מסוכנים, זיהום וקרישיות מוגברת אשר מצמצמת את אספקת הדם לעובר.
בשלבים מתקדמים יותר, הפלה עלולה לקרות עקב פתיחה של צוואר הרחם אשר אינו מצליח לשאת את העובר. 
מחקרים מצאו שעודף משקל, צריכה גבוהה של קפאין, צריכת אלכוהול ושימוש בתרופות מסוימות מגבירים את הסיכוי להפלה. גם הריונות כתוצאה מטיפולי פוריות הם בעלי שכיחות גבוהה יותר של הפלות.

תסמינים

התסמין העיקרי המעיד על סכנת הפלה הוא דימום נרתיקי בהריון, אולם רק מחצית מהנשים עם דימום נרתיקי בהריון אכן יעברו הפלה. נשים רבות עם דימום בהריון מסיימות את ההריון בהצלחה ובין חמישית לרבע מההריונות המסתיימים בלידה היו דימומים נרתיקיים.

טיפול

במקרי דימום נרתיקי במהלך הריון נהוג להמליץ על מנוחה בשכיבה במיטה, למרות שאין מחקרים מדעיים המוכיחים שהמנוחה אכן עוזרת. טיפולים אחרים, תרופתיים או הורמונליים, לא נמצאו כבעלי השפעה על המשך ההריון. 
בנוסף למנוחה נהוג במקרי דימום נרתיקי בהריון לבצע בדיקה תכופה של ההריון כדי לוודא שההריון תקין. בדיקות לתקינות הריון נעשות על ידי בדיקת אולטרה סאונד להריון לוידוא שהעובר חי או בדיקה הורמונלית לאישה. 
במקרה של הפלה, המתבטאת בדימום רב והתכווצויות, יש צורך לוודא שאכן כל העובר יצא ועל כן מבצעים לעיתים גרידה או הפלה תרופתית. מומלץ לנשים במקרים אלו להגיע מיידית לטיפול רפואי.

השפעה פסיכולוגית

אף על פי שההתאוששות הפיזית מהפלה היא לרוב מהירה, אצל נשים רבות ההתגברות הנפשית לוקחת שבועות, חודשים ולעיתים אף יותר משנה. במקרים בהם אובדן ההריון הוא בשלבים מאוחרים מאוד, לעיתים מתפתחת פוסט טראומה.
אחד באפריל

אחד באפריל הוא תאריך המוכר בארצות רבות כ"יום הכזבים הבינלאומי" או "יום השוטים" (באנגלית: "April Fools' Day"), ובו נוהגים אנשים לספר בדותות כדי לנסות להתל באחרים.
קורבנה של מתיחת אחד באפריל קרוי באנגלית "April Fool" (שוטה של אפריל), באיטלקית "Pesce d'aprile" ובצרפתית "Poisson d'avril" (דג של אפריל).
חלק מכלי התקשורת נוהגים לפרסם גם הם בדותות ביום זה, ולכן גם הודעות אמיתיות המתפרסמות בו מעוררות לעיתים חוסר אמון. שירות Gmail למשל, נחשב בעיני רבים לכזב למשך ימים ספורים, כיוון שההודעה של חברת גוגל על הפעלתו פורסמה באחד באפריל.

מקור המנהג

מקורם של מנהגי אחד באפריל אינו ידוע באופן ודאי, אם כי ישנן כמה סברות מקובלות בנושא זה.
יש המייחסים את מקור המנהג לצרפתים. ב-1564, בזמן תקופת שלטונו של שארל התשיעי, החליט המלך הצרפתי לעבור לציין את תחילת השנה האזרחית באחד בינואר, במקום המנהג שהיה עד לאותה שנה, לחגוג את תחילת השנה האזרחית באחד באפריל. הייתה זו תחילתה של הרפורמה למעבר משיטת לוח השנה היוליאני ללוח השנה הגרגוריאני, המקובל היום (אם כי המעבר הרשמי ללוח הגרגוריאני התרחש רשמית החל מ-1582, ועברו עוד כמה מאות שנים עד שאומץ באופן אחיד על ידי כלל מדינות אירופה). שארל הוציא צו מלכותי בשם "האדיקט של רוסילון" ב-1564 בו הוכרז על שינוי זה במועדי השנה. מעבר זה יצר בלבול רב. הצרפתים שהיו רגילים לחגוג את ראש השנה בשבוע שבין ה-25 במרץ וה-1 באפריל, קיבלו הזמנות למסיבות ראש השנה ואף קיבלו מתנות לכבוד ראש השנה, שכלל לא נחגג בתאריך זה. ומבלבול זה החל המנהג של האחד באפריל כיום של "מתיחות".
בממלכה המאוחדת החלו לציין מועד זה בהקף נרחב בתחילת המאה ה-18, אם כי אזכור ראשון שלו בכתב מופיע ברשימותיו של ג'ון אוברי משנת 1686, וככל הנראה המנהג הגיע לממלכה המאוחדת מגרמניה באמצע המאה ה-17.