פיתון בורמזי

גודל ומבנה

הפיתון הבורמזי הוא אחד הנחשים הגדולים ביותר בעולם, הגדל בממוצע לאורך של 5.5 מטר ולמשקל של 71 ק"ג. הנקבה גדולה במידה ניכרת מן הזכר. אורכה של הנקבה 6–7 מטרים ומשקלה נע בין 70–100 ק"ג. הזכרים קטנים יותר: אורכם 250–450 ס"מ ומשקלם 50–67 ק"ג. קוטר גופה של נקבת פיתון בורמזי נע בין 25–31 ס"מ, ואילו קוטרו של זכר 20–23 ס"מ.

תיאור

צבעו של הפיתון הבורמזי בטבע הוא חום בהיר עד צהבהב מנוקד בנקודות חומות כהות יותר או בצבע ירוק-זית. הדוגמה על עורו מזכירה את זו של פיתון הסלעים האפריקני, דבר הגורם לעיתים לבלבול בין שני המינים למרותם אזורי מחייתם השונים ואופיים כאשר הבורמזי ידוע כרגוע יותר מהפיתון האפריקאי. בשבי, הפיתונים גם הם מנוקדים בגוונים כהים מעט יותר מצבע גופם, וישנן מוטציות שונות, כגון פיתונים לבקנים, כתמתמים, ירוקים, ועוד. הפיתון הבורמזי הוא הבהיר שבתת-מיניו של הפיתון ההודי.

תפוצה

תפוצתו של הפיתון הבורמזי נרחבת: היא משתרעת על פני הודו, נפאל, בנגלדש, סין, מיאנמר, לאוס, קמבודיה, תאילנד ווייטנאם. מספר קטן של פיתונים נמצאו גם במדינות איים שונות בדרום-מזרח אסיה: במערב אינדונזיה, ובצפון מלזיה. פיתון זה הוא שחיין מעולה וזקוק למקור מים תמידי. ניתן למצוא אותו באחו, בביצות, באזורי חורש, יערות, גבעות, ערוצי נחלים, וג'ונגלים. הם מטפסים טובים על עצים.
מין זה נמצא ברשימת CITES קטגוריה II, המטילה הגבלות על הסחר שלו, דבר הנובע מהביקוש לעורו.

התנהגות

הפיתון הבורמזי הוא טורף לילי השוכן ביערות גשם. כאשר הם קטנים הם מבלים את זמנם באופן שווה על האדמה ועל העצים, אך ככל שהם גדלים הם נוטים להיות יותר ויותר על האדמה. הם שחיינים מעולים ומסוגלים לשהות עד חצי שעה מתחת למים. הפיתון הבורמזי נוטה להיות רוב זמנו חבוי בסבך, באזורים הצפונים יותר של שטח מחייתו הוא עלול להימצא בגזעים חלולים, בורות לאורך נחלים או מתחת לסלעים.

תזונה

כמו כל הנחשים, הפיתון הבורמזי הוא טורף ובעקבות גודלו יהיה מסוגל לגבור על רוב החיות שיעמדו בפניו. תזונתו היא בעיקר עופות ויונקים בהתאם לגודלו. הנחש משתמש בשיניו החדות כדי לתפוס את טרפו ואחר כך הוא כורך את גופו סביב הטרף והורג אותו על ידי חנק. הם נמצאים לעיתים ליד אזורים מאוכלסים הודות להימצאותם של עכברושים, ומכרסמים נוספים המהווים את טרפם. פיתונים בוגרים עשויים לטרוף יונקים גדולים יותר כמו עיזים וחזירים ובמקרים נדירים אף טרף נמרים.מין זה מוגדר כמין פולש באזורי פלורידה ובעקבות התפשטותו באזור ידועים מקרים רבים בהם תנינים נמנים בין תזונתם, ידועים גם מקרים בהם פיתון הרג ובלע אדם בוגר.

רבייה

עונת הרבייה של הפיתון הבורמזי מתרחשת בדרך כלל בתחילת האביב. הנקבה מטילה בין 12-36 ביצים בממוצע בחודשי מרץ-אפריל. פיתונים בורמזיים מגיעים לבגרות מינית בגיל 18 חודשים עד 4 שנים. כאשר הצעירים בוקעים, אורכם 40-60 ס"מ, ואויביהם העיקריים הם עופות דורסים ממינים שונים. הנקבה נוטשת את צאצאיה עם בקיעתם.

כמין פולש

הפיתון הבורמזי הוא טורף כל. בתחומי התפוצה הטבעיים שלו, זהו נחש עצים אמנם גדול, המהווה מין אחד של נחשים מתוך רבים, מתחרה עם מינים אחרים, היודעים להתגונן מפניו, על מקורות המזון, ויש לו תפקיד רגיל למדי במערכת האקולוגית. 
בשנות ה-50 הוכנס הפיתון הבורמזי בטעות לאי גואם, כפי הנראה בתוך מכולה אמריקאית צבאית שהביאה ציוד צבאי מדרום מזרח אסיה. תוך מספר שנים הוא שינה את האקולוגיה של האי. בהיעדר אויבים או מתחרים, התפשט נחש הפיתון הבורמזי ללא הפרעה. הוא פגש באי מערכת אקולוגית עשירה, ובה טרף זמין שהיה חסר ניסיון בהתגוננות מפני טורפים גדולים, ומפני נחשים טורפים בפרט. (באי לא היו קודם נחשים). הפיתון הבורמזי הגיע לתפוצה חסרת פרופורציה, בהיעדר כל איום, ולכן הגביר את חיפוש המזון. כתוצאה מכך, כמעט כל החי באי נפגע.
ההשפעות הישירות, בשל טריפה כמזון, היו ירידה דרסטית בגודל אוכלוסיית רוב היונקים, הזוחלים ומיני העופות המקננים בגואם. הזוחלים הקטנים באי, כולל כמה מיני לטאות נכחדו לגמרי. חלק מהלטאות היו אנדמיות לאי ולכן נכחדו מהעולם. מתוך מיני העופות שקיננו באי, שנים עשר מינים נכחדו לגמרי מן האי. שלושה מהם היו אנדמים לאי גואם ולא קיימים במקומות אחרים בעולם. 
התוצאה העקיפה היא מחסור כללי במזון. כך למשל קרסו אוכלוסיותיהם של שלושת מיני העטלפים בגואם (עטלף פירות ושני עטלפי חרקים, אחד מהם ייחודי לגואם שנכחד מן העולם), שלא הצליחו להתחרות עם הנחש הגדול על מקורות המזון.  מאחר שמדובר באי קטן שהיווה מערכת אקולוגית סגורה, הנזק אינו הפיך. כיום, היערות של גואם ורחבי האי שוממים.
אסון אקולוגי דומה החל להתרחש בפלורידה, ארצות הברית. בתחילת שנות האלפיים שוחררו מספר נחשי פיתון בורמזי בפארק הלאומי אוורגליידס. כיום, יותר מ-99 אחוז ממיני הדביבונים והאופוסומים נעלמו מהפארק, וכן רוב אוכלוסיית חתולי הבר. בעלי חיים אחרים, כדוגמת שפנים, ארנבונים ושועלים, כבר אינם נמצאים בשמורת הטבע כלל.