google/wiki40b huggingface dataset:
STS-117

הארכת המשימה

המעבורת אמורה הייתה לנחות ב-20 ביוני, ואולם בסריקות שבוצעו במגן החום העוטף את המעבורת ביום הראשון לטיסה, התגלה שפינה בגודל כ-10 ס"מ על 15 ס"מ של שמיכת בידוד תרמית התרוממה ממקומה בחיבור עם מספר אריחי קרמיקה באזור התרמיל המאחסן את המנועים הרקטיים המשמשים לכוונון המעבורת בחלל. לפיכך בדיון שהתקיים בנאס"א ב-11 ביוני הוחלט על הוספת הליכת חלל רביעית ושני ימי משימה נוספים. בשל מזג אויר גרוע בפלורידה, נחתה המעבורת ב-22 ביוני 2007 במסלול 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
משימה זו תביא מספר חלקי הצד הימני של תחנת החלל הבינלאומית, שכולל בין היתר מערכות אנרגיה וקולטי אנרגיה סולרית. המשימה גם תביא לתחנת החלל הבינלאומית את קלייטון אנדרסון שיחליף את סוניטה ויליאמס.
זו המשימה ה-118 בתוכנית מעבורות החלל של ארצות הברית, ה-28 של מעבורת החלל אטלנטיס והמשימה ה-21 לתחנת החלל הבינלאומית.

המשימה


משימה זו תביא אל תחנת החלל הבינלאומית את קורה S3/S4, ועליה המערך הסולרי של צד ימין של התחנה. בנוסף, במהלך המשימה יקופל חציו השני של המערך הסולרי של קורה P6 הנמצאת כיום במיקום זמני. החצי הראשון קופל במשימה STS-116.
היום הראשון: חברי צוות האטלנטיס סרקו את מגן החום של המעבורת המכסה את כל גחונה, כיפת החרטום והחלק הקדמי של הכנפיים כדי לאתר סדקים, אם ניבעו בה במהלך ההמראה.
היום השני: המעבורת עגנה בתחנת החלל הבינלאומית.
היום השלישי:
היום הרביעי:
היום החמישי:
היום השישי:
היום השביעי:
היום השמיני:
היום התשיעי:
היום העשירי:
היום האחד-עשר:
היום השנים-עשר:
אדנה קיפלגט

ביוגרפיה

קיפלגט מתאמנת בהדרכתו של דיטר הוגן.

תחילת הקריירה

באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1996 זכתה קיפלגט במדליית כסף בריצת 3,000 מטר. שנתיים לאחר מכן, היא זכתה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בשנת 1998 במדליית ארד בריצת 3000 מטר.

2003

בתחרות שנערכה בריצ'מונד, וירג'יניה בשנת 2003 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 32:28 דקות, המנצח לגברים היה גילברט קוך, בעלה לעתיד.

2006

באליפות העולם לריצות שדה שנערכה באפריל 2006 סיימה קיפלגט במקום 13. בתחרות בניירובי שנערכה ביולי אותה שנה היא קבעה בריצת 5000 מטר שיא אישי של 15:57.3 דקות. בתחרות שנערכה בסן חוזה, קליפורניה באוקטובר אותה שנה היא קבעה בחצי מרתון תוצאה של 1:09:32 שעות.

2007

בתחרות שנערכה בניירובי ביוני 2007 קבעה קיפלגט בריצת 10,000 מטר תוצאה של 33:27.0 דקות.

2010

ב-18 במרץ 2010 זכתה קיפלגט בריצת מרתון לוס אנג'לס בתוצאה של 2:25:38 שעות, הייתה זו ריצת המרתון השנייה בקריירה שלה. ב-7 בנובמבר אותה שנה, היא זכתה גם בריצת מרתון ניו יורק בתוצאה של 2:28:20 שעות.

2011

ב-20 במרץ 2011 זכתה קיפלגט במדליית כסף בריצת חצי מרתון ניו יורק בשיא אישי של 1:09:00 שעות, אחרי המנצחת בת ארצה קרולין רוטיץ' (1:08:52 שעות).
ב-17 באפריל אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בריצת מרתון לונדון בשיא אישי של 2:20:46 שעות, אחרי בת ארצה מרי קייטני (2:19:19 שעות) וליליה שובוחובה מרוסיה (2:20:15 שעות).

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית באוגוסט 2011 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת מרתון בתוצאה של 2:28:43 שעות, לפני פריסקה ג'פטו (2:29:00 שעות) ושרון צ'רופ (2:29:14 שעות). היה זה ניצחון משולש של קנייה.

2012

במרתון לונדון שנערך ב-22 באפריל בשנת 2012 זכתה קיפלגט במדליית כסף בשיא אישי חדש של 2:19:50 שעות, אחרי מרי קייטני (2:18:37 שעות) ולפני פריסקה ג'פטו (2:20:14 שעות), שתיהן מקניה. באולימפיאדת לונדון (2012) היא סיימה רק במקום 20 בתוצאה של 2:27:52 שעות.

2013

באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה בשנת 2013 זכתה קיפלגט במדליית זהב בריצת מרצון בתוצאה של 2:25:44 שעות, לפני ולריה סטרנאו מאיטליה (2:25:58 שעות) וקאיוקו פוקושי מיפן (2:27:45 שעות) ובכך הגנה על תוארה.

חייה האישים

קיפלגט נשואה לאתלט גילברט קוך.
גזינה פרזה

ביוגרפיה

פרזה נולדה בעיירה רנדסבורג (Rendsburg) שבשלזוויג-הולשטיין.
בהיותה סטודנטית למנהל עסקים החלה לעסוק בדוגמנות. ב-1969 הוזמנה להשתתף בתחרות מיס גרמניה, וזכתה בה. הזכייה בתחרת כללה חתימת חוזה לשנה עם חברת אופל שאירגנה את התחרות.
היא לקחה חלק בטקס בחירת מיס תבל 1969.
לאחר שנת כהונתה היא עבדה כעורכת בתיכון והשלימה את לימודיה באוניברסיטת אולדנבורג.
ב-1970 התארחה בפרק של תוכנית הבידור "Zum Blauen Bock" של Das Erste.
היא תכננה בתחילה להיות מורה אך במקום זאת נשכרה כעורכת על ידי "די צייט". לאחר מכן עבדה בעיתון "Deutsches Allgemeines Sonntagsblatt".
ב-1980 השתתפה במשחק הטלוויזיה "Die Montagsmaler" בפרק מיוחד בו השתתפו מלכות יופי.
ב-1991 החלה את עבודתה ככתבת באמריקה הלטינית.
מ-1995 משמשת ככותבת וסופרת עצמאית וכתבה מספר ספרים.
המשתלה

מאפייני השכונה

השכונה בנויה על גבעה קטנה בצורה היקפית, שתנועת המכוניות סובבת את השכונה עם מפרצים קטנים לטובת חנייה ומרכזה הוא שדרה ארוכה עם גינות המיועדת להולכי רגל בלבד. הבינוי במרכז השכונה בגובה של כשש קומות ואילו שולי השכונה כוללת בניינים נמוכים יותר וכן גם אזור קטן ובו בתים פרטיים. הבניינים שבמרכז השכונה נבנו עבור אוכלוסייה אמידה ורובם הם למעשה קומפלקסים קטנים של מגורים יחד עם בריכות שחייה פרטיות, חדרי כושר ושירותים נוספים.
בשכונה מרכז מסחרי קטן הכולל מינימרקט, ירקן, קצב, בית קפה שכונתי, מספרה ועוד. כמו כן נמצאים בה חמישה גני ילדים עירוניים, מעון של ויצו ובית ספר חדש (נקרא: "המשתלה") שנפתח בספטמבר 2012 ולצידו מבנה שכולל שלושה גנים. השכונה סמוכה מאד לקאנטרי צהלה ולמתנ"ס צהלה המספקים שירותים לתושבי השכונה.
Eden

רקע ויציאה

האלבום בדומה לאלבומים נוספים של ברייטמן, הופק על ידי פרנק פטרסון. בארצות הברית, זכה האלבום להצלחה רבה כאשר נמכר שם בכ-500,000 עותקים. בסמוך לצאתו של האלבום, יצאה ברייטמן לסיבוב ההופעות "One Night in Eden Tour", שנתמך על גביו.
פרק זמן מסוים לאחר צאתו, יצא אלבום הווידאו One Night in Eden.
חבר החקלאים הלאומיים

חבר החקלאים הלאומיים הוקם בשנת 1926 ואיגד בתוכו חקלאים ממושבות השרון. החבר דגל בעבודה עברית מלאה.
בשנות השלושים התאחד החבר עם התאחדות האיכרים בארץ ישראל.
לורל תאצ'ר אולריך

לורל תאצ'ר אולריך (באנגלית: Laurel Thatcher Ulrich; נולדה ב-11 ביולי 1938) היא היסטוריונית אמריקאית, פרופסורית באוניברסיטת הרווארד, המתמחה בחקר אמריקה הקדומה ובהיסטוריה של נשים. גישתה החדשנית ורבת ההשפעה להיסטוריה תוארה כמחווה ל"עבודתם השקטה של אנשים רגילים" — תפישה שתוארה על ידה ככזו שנועדה "להראות את הקשרים בין אירועים ציבוריים וחוויות פרטיות".]
אולריך מתארת את עצמה כפמיניסטית אקטיביסטית וכמורמונית, נושאים בהם עסקה גם בכתיבה בהביאה חוויות אישיות מחייה.

ביוגרפיה

אולריך נולדה באידהו. אביה, ג'ון טאצ'ר היה מורה, איש תחזוקה, מחוקק וחלקאי. אימה אליס שידואיי טאצ'ר הייתה עקרת בית. אולריך סיימה תואר ראשון באוניברסיטת יוטה בהתמחות באנגלית ועיתונות והיא זו שנאמה את נאום הפרדה המסורתי בסיום התואר. שנים רבות אחר כך, היא עשתה תואר שני באנגלית במכללת סימונס (1971) ודוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת ניו המפשייר (1980).
בהיותה סטודנטית נישאה לגייל אולריך, סטודנט להנדסה וילדה חמישה ילדים.

נשים שעשו היסטוריה

במאמר מ-1976 אולריך כללה את הביטוי well-behaved women seldom make history - "נשים שמתנהגות כיאות לעיתים רחוקות עושות היסטוריה". ביטוי זה הפך במהרה לויראלי, צוטט והודפס ברחבי העולם. את הביטוי ניתן לראות מודפס על כרטיסי ברכה, חולצות, ספלים, לוחות, ומדבקות פגוש. 
בראיון באוקטובר 2007 סיפרה אולריך איך הציטוט המפורסם קיבל חיים משלו: "זה היה מוזר למצוא את עצמי בתרבות הפופולרית. קיבלתי ללא הרף מיילים בעניין, וחשבתי שזה מצחיק. ואז התחלתי לבחון מהיכן מגיעים המיילים. פעם מצאתי את עצמי כדמות ברומן, ופעם ראיתי כוכבת טניס לובשת חולצה עם הכיתוב בתחרות שנערכה בווימבלדון. אז כתבתי ספר תחת הכותרת." 
הספר אותו כתבה אולריך בכותרת זאת בוחן את הדרכים שבהן נשים עיצבו את ההיסטוריה, בהביאו דוגמאות מחייהן של רוזה פארקס, כריסטין דה Pizan, אליזבת קיידי סטנטון, הארייט טאבמן, וירג'יניה וולף.
היקש

במשפטים, היקש הוא הסקת מסקנה בנוגע לא' מכוח ב'.

היקש כמקור משפטי בדין הישראלי

לדין הישראלי ארבעה מקורות משפטיים, דהיינו יסודות הכשירים לשמש בסיס לנורמות משפטיות. ארבעה מקורות אלו זכו להכרה בפסיקה, ורוכזו באופן רשמי בחוק יסודות המשפט. חוק זה מתווה את המקומות אליהם על השופט לפנות במענה לשאלה משפטית. מקורות הדין הם החקיקה (ראשית ומשנה), הפסיקה (פסקי בית המשפט העליון כתקדימים מחייבים, הפסקים המחוזיים כמנחים), ההיקש ועקרונות החירות, הצדק, היושר והשלום של מורשת ישראל.
ההיקש כמקור המשפטי השלישי מתיר לשופט לפנות למקרים משפטיים אחרים בעלי דמיון עובדתי או לוגי ולחלץ מהם את המדיניות השיפוטית הראויה. שימוש בהיקש מאוחר לשימוש בתקדים. שימוש בתקדים אפשרי כאשר בפסק דין המהווה תקדים מחייב עולה שאלה משפטית זהה לזו המתעוררת בפסק הדין שבו דנים. בהיקש להבדיל מתעוררת שאלה משפטית שונה, אך קווי הדמיון בין פסק זה לפסק שממנו מקישים, מאפשרים להפיק תשובה משפטית ראויה, המשתלבת במדיניות המשפטית הנוהגת.

הקיאס

בדומה למקורות המשפט השראלי, בהלכה המוסלמית מצוי ההיקש (בערבית: قياس, "קיאס") כמקור לנורמות דתיות לצד הקוראן, אורחות חייו של הנביא מוחמד (הסונה) המתועדות בחדית' והסכמת הכלל (בערבית: إجماع, "אג'מאע").
בורג (סרט)

תקציר העלילה

הסרט עוקב אחרי סיפורן של אמנית ישראלית (מיכל) ופועלת פלסטינית שעובדת במפעל רהיטים (נאדין), אשר בסדרת סצנות סוריאליסטיות, מתחילות להתחלף בזהויותיהן ובחייהן, משני צידיו של מחסום.

הקרנות

על פי דו"ח שפרסם אמציה סמקאי, יו"ר עמותת "בצדק", במהלך שנת 2015 צפו בסרט זה 3,625 צופים, בבתי קולנוע ברחבי הארץ.
הסרט הוקרן במגוון פסטיבלים, כולל פסטיבל קאן, ופסטיבל הקולנוע ירושלים. הוא גם הוקרן בערב הפתיחה של AICE פסטיבל סרטי ישראל במלבורן, אוסטרליה, ובפסטיבל סרטי נשים בהודו.

ביקורות

בביקורת בהוליווד ריפורטר, המבקרת קלרנס צואי כתבה שהסרט מלא "הומור שחור" ושהוא משתמש ב"קטעים סוריאליסטיים כדי לדבר על נושאים שהם קשים במציאות". וגם, "מה שגפן מנסה להעביר הוא איך המראה של אדם הוא רק חזית", וסיימה במסקנה שהסרט מציג "מחשבה משעשעת ומהורהרת על המגבלות המוטלות על נשים, או אולי פשוט על כולם, גם."
מעבר ברנר

היסטוריה

מעבר ברנר הפך למעבר הרים מסודר עוד בימי רומא העתיקה, אף שהיה בשימוש עוד קודם לכן. הדרך הרומית הראשונה, ויה קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta), אשר קישרה בין איטליה לבין רייטיה ונחנכה בשנים 46–47 לספירה, לא חצתה את המעבר. דרך זו יצאה צפונה מן העיר ורונה, דרך עמק אדיג'ה אל עבר אאוגסבורג, דרך מעברי הרים אחרים באלפים. רק במאה ה-2 נסללה דרך במעבר ברנר. מאות בשנים עברו במעבר אנשים ובהמות הגוררות עגלות משא בלבד, עד שהדרך הורחבה בשנת 1777 ואיפשרה מעבר כרכרות. בשנת 1867 הושלמה מסילת ברזל דרך המעבר ועד היום זו מסילת הברזל היחידה החוצה את האלפים שלא במנהרה ארוכה. מאז סיום מלחמת העולם הראשונה, עם שינוי תוואי הגבולות הבינלאומיים, חלקו איטליה ואוסטריה בשליטה במעבר. עד לאותה עת היה המעבר כולו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ב-18 במרץ 1940, נפגשו במעבר אדולף היטלר ובניטו מוסוליני כדי לציין את ברית הפלדה.

דרכים

כביש מהיר אירופי E45 (המסומן בתחומי איטליה A22 ובאוסטריה A13), המקשר בין אינסברוק לוורונה ומודנה דרך בולצנו, עובר במעבר ומשמש אחד מנתיבי התחבורה היבשתית החשובים ביותר מצפון לדרום באירופה. אף לאחר הפסקת בדיקות המכס במעבר משתרכים במקום פקקי תנועה ארוכים וידועים לשמצה בפי תיירים מצפון אירופה המבקשים להגיע עם מכוניתם לנופש על חוף הים התיכון.
גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר, הוא גשר בטון הנושא כביש מהיר בעל שישה מסלולים מעל עמק סיל אל המעבר. הגשר בגובה 180 מטר מעל הקרקע ובאורך 820 מטר נחנך בשנת 1963 כיצירת מופת הנדסית אשר באה להקל על התנועה במעבר ברנר.
המשאיות הכבדות המשרכות דרכן במעלה עמק נהר אין, בדרכן אל המעבר, מזהמות את סביבתן ומהוות נושא לוויכוחים ערים בין מתווי המדיניות באירופה. בשנת 2004 חצו את גשר אירופה והמעבר כ-1.8 מיליון משאיות. כדי להקל על תנועת כלי הרכב בכביש שבמעבר מתבצעות תוכניות לשדרג את מסילת הברזל בין ורונה לאינסברוק ולהעבירה בסדרת מנהרות, כולל מנהרה בבסיס מעבר ברנר. העבודה על חציבת מנהרת הרכבת במעבר, באורך 56 קילומטר, החלה בשנת 2006. חציית מעבר ברנר בכלי רכב כרוכה בתשלום אגרה.
יוני סמאש

יוני סמאש (נולד ב-16 בספטמבר 1978) הוא עיתונאי, תסריטאי ומבקר תרבות ישראלי.

ביוגרפיה

סמאש נולד בשם יהונתן סמש בירושלים. בשל עבודתה של אמו, עברו שנות ילדותו בין היתר במונטריאול, פריז, בוקרשט והונג קונג. 
את דרכו המקצועית החל סמאש בגיל 15 כשדרן נוער בקול ישראל וברדיו ירושלים. בגיל 17 התמנה לכתב חינוך ברשת ידיעות תקשורת.
ב-1999 החל לשמש ככתב לילה ותרבות בשבועון "כל הזמן" מבית מעריב, ובהמשך מונה לסגן עורך העיתון. במשך שלוש שנים כתב שם את מדור ביקורת הטלוויזיה "מגרש ערוצים", ושימש במקביל גם כמבקר הטלוויזיה בתוכנית הרדיו "בילוי היום" בגלי צה"ל. 
מ-2006 התחיל לכתוב במוסף "סופשבוע" ובמוסף התרבות של מעריב. 
ב-2007 עזב את העיתונות הכתובה ועבר לעבוד  כתסריטאי ראשי בתוכנית הסאטירה "מהדורה מוגבלת" בערוץ ביפ. ב-2008 כתב את התסריט לסרט המוקומנטרי "זהירות, פורנו", שבו גם השתתף בתפקידי משנה.
בשנים 2010–2009 שימש כתסריטאי הראשי של תוכנית הסאטירה "לילה בכיף". סמאש גם גילם בתוכנית את דמותו של אבו סאבר, ספק הפרופס הפיקטיבי, ובעונה השנייה את דמותו של מפשר-מן, גיבור העל הפיקטיבי שמיישב מחלוקות בין דודו ארז ושחר חסון. עד לסגירת ערוץ ביפ, כתב והופיע בתוכניות כמו "חומר טוב", "יאללה נקסט", "מש'תגידי"  ו"המעבדה".
בשנת 2011 שימש כתסריטאי הראשי של התוכנית "טלוויזיה במיטבה" בערוץ 2.
בשנת 2012 כתב לתוכנית "זה מהטלוויזיה" בערוץ 2 ולתוכנית הלייט-נייט היומית "איזה יום".
בסוף שנת 2012 הצטרף לצוות הכותבים בעונה העשירית של "ארץ נהדרת". בשנת 2013 היה לתסריטאי בעונה הראשונה של "המופע של רד ודביר" בערוץ 2.
בשנת 2014 עבד כקופירייטר במחלקת הפרומו של הזכיינית "קשת", ובזרוע הבינלאומית שלה, קשת אינטרנשיונל.
משנת 2016 נמנה עם צוות הכותבים של תוכנית הטלוויזיה "החפרנים" בחינוכית 23.
באותה שנה, הצטרף לחטיבת הטלוויזיה של תאגיד השידור הישראלי כאן כמפתח תוכן.
סמאש מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב לשלושה.
אנדי לילה

קריירת מועדונים

לילה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בסה קביה. ב-14 בדצמבר 2002 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טאוטה דורס. במהרה הפך לילה לשחקן חשוב במערך של קבוצתו ומשך את תשומת לבם של מועדונים שונים. בינואר 2007 חתם באירקליס סלוניקי היוונית. עד לסיום העונה, שיחק רק ב-3 משחקים ובסיום העונה שוחרר מהמועדון וחזר לבאסה. עם חזרתו לבאסה, הוא הפך לקפטן. ב-21 ביולי 2008 חתם בטירנה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד ולנזיה שקודרה. שני משחקים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון שהיה גם שער הניצחון בדקה ה-90 נגד פרטיזן טירנה. בסיום עונת הבכורה שלו בטירנה הוא זכה עם המועדון באליפות, והגיע עמה לגמר הגביע האלבני שבו זכה עם הקבוצה שנתיים לאחר מכן.
ב-24 ביוני 2011 חזר ליוון כאשר חתם בגיאנינה ל-3 שנים תמורת 700 אלף אירו. ב-27 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד אריס סלוניקי. לאחר שסיים את חוזהו, חתם במועדון לעוד 3 שנים. ב-28 בדצמבר 2014 חתם בפארמה האיטלקית ל-3 שנים והצטרף רשמית למועדון 4 ימים לאחר מכן. ב-14 בינואר 2015 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בקופה איטליה נגד קליארי, אך הוחלף בדקה ה-13 עקב בעיה בשריר ירך. ב-15 במרץ 2015 חזר לשחק ואף הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 4-1 נגד ססואולו. בסיום אותה עונה עזב אנדי לילה את פארמה, בעקבות הליכת הקבוצה לפירוק והורדת המועדון לליגה הרביעית.
בקיץ 2019 חזר לטירנה.

קריירה בינלאומית

בשנת 2007 זומן לראשונה לסגל נבחרת אלבניה. ב-21 בנובמבר 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 6-1 נגד רומניה במסגרת מוקדמות יורו 2008. למרות ההפסד של הנבחרת, לילה הותיר רושם חיובי והפך לשחקן הרכב קבוע בנבחרת.
חיים סולובייצ'יק (היסטוריון)

הרב פרופסור חיים סולובייצ'יק (נולד ב-19 בספטמבר 1937) הוא היסטוריון של ההלכה. בנו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון.

ביוגרפיה

סולובייצ'יק למד בתיכון מיימונידס וקיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1958. לאחר שנתיים של לימודים נוספים עבר לישראל ללימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית. מנחהו היה ההיסטוריון יעקב כ"ץ ועבודת התזה שלו עסקה בהלכות יין נסך בגרמניה של ימי הביניים. בהמשך חזר לנושא זה והקדיש לו שני ספרים. את עבודת הדוקטורט שלו סיים בשנת 1972 והיא עסקה בנושא משכונות והלוואה בריבית, על בסיס עבודת הדוקטורט כתב את ספרו "הלכה, כלכלה ודימוי עצמי". לימד באוניברסיטה העברית עד שנת 1984, אז מונה לפרופסור מן המניין. לאחר מכן עבר ללמד במשרה מלאה בישיבה יוניברסיטי, שבה שימש גם כראש ישיבה, עד שנת 2006 כשהתמנה כעמית מחקר.
הנרי ספנסר, הרוזן הראשון מסנדרלנד

ביוגרפיה

הנרי נולד באלתורפ לוויליאם ספנסר, ברון ספנסר השני מוורמלייטון וליידי פנלופה וריאותסלי, בתו של הנרי וריאותסלי, הרוזן השלישי מסאות'האמפטון, והוטבל ב-23 בנובמבר 1620 בכנסיית גרייט ברינגטון. הוא למד במגדלן קולג', אוקספורד, וסיים את לימודיו לתואר שני באמנויות ב-31 באוגוסט 1636. מאוחר יותר באותה שנה הוא ירש את תואר אביו של הברון ספנסר, בעקבות מות אביו ב-19 בדצמבר 1636.
הנרי נלחם בקרב אדהיל בשנת 1642 וזכה לתגמול על שירותיו ב-8 ביוני 1643 על ידי קבלת התואר רוזן סנדרלנד (למרות שהתואר עלה לו 3000 ליש"ט). לאחר מכן הוא נלחם במצור על גלוסטר באוגוסט 1643, ובקרב הראשון על ניוברי ב-20 בספטמבר 1643, שם נהרג, בהיותו בן 23, מפגיעת כדור תותח.
אולגה טפנל

ביוגרפיה

טפנל התחנכה בבריטניה, בלגיה ואיטליה. עם סיום לימודיה באיטליה ב-1922 פנה אליה הארכאולוג פלינדרס פיטרי והציע לה לסייע לו בחפירות עונת הקיץ במצרים. לאחר תום עונת החפירות היא התמנתה לעוזרת מזכירות בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים ועסקה בעבודה פקידותית. בנוסף לתפקידה סייעה לצוות ברישום קרמיקה וברפאות. בחורף 1927 צירף אותה פיטרי לחפירות בקָאוּ אֶל כַּבִּיר שבמצרים התיכונה. לאחר חדשיים הצטרפה אל צוותו של פיטרי בחפירות תל אל-פארעה (תל שרוחן).
היא למדה ערבית ופיקחה על צוות עובדים בדואים באתר, באזור הקברים. כאשר פיטרי הגיע לביקור הוא התרשם מיכולותיה והתיר לה לפרסם ממצאים תחת שמה. בעונת החפירות של 1931 עברה לתל אל-עג'ול וגם שם גילתה קברים בהם קבר חיקסוס שנקבר עם יונק (כנראה סוס).
בשנת 1932 עזבה את פיטרי והצטרפה לג'יימס לסלי סטרקי וצוותו בתל אֶד-דֻוֵיר (תל לכיש). במהלך שש עונות חפירה במקום גילה הצוות את אחת הערים החשובות והגדולות ביותר ביהודה. כמו כן התגלתה במקום קרמיקה מתוארכת היטב (באמצעות מכתבי לכיש), שסייעה בתיארוך הסטרטיגרפי של אתרים מקראיים בארץ ישראל.
בינואר 1938 נרצח סטרקי בדרכו לפתיחת מוזיאון רוקפלר בירושלים. טפנל ועמיתיה, ג'רלד לנקסטר הרדינג וצ'ארלס אינג' (Inge), החליטו לסיים את החפירות. טפנל ואינג' חזרו ללונדון והרדינג המשיך בעבודתו בעבר הירדן.
במהלך שני העשורים שלאחר מכן עסקה טפנל בעריכת מחקרים על הממצאים בשטח ובפרסומם.
לאחר סיומו של פרויקט לכיש המשיכה טפנל לעסוק בארכאולוגיה של הלבנט ופרסמה ספר המנתח את הסגנון והכרונולוגיה של חרפושיות מצריות.
משה קפטן

ביוגרפיה

קפטן גדל בבת-ים והתחנך בישיבת בני עקיבא "אדרת". במסגרת שירותו הצבאי פיקד על מקהלת הרבנות הצבאית ואף השתתף כזמר בלהקה. בגיל 26 יצא בשאלה. בהמשך, סיים לימודי תואר ראשון ושני בהצטיינות בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 ביים לראשונה את מופע הפסטיגל, ובשנת 2000 נבחר לשמש כבמאי משנה להפקת "עלובי החיים" בהפקה מסחרית במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב. בשנת 2006 זכה בפרס הבמה לילדים ונוער, עבור בימוי ההצגה "שומבצל" בתיאטרון המדיטק. בשנת 2007 מונה לתפקיד המנהל האמנותי של תיאטרון המדיטק, במתחם המדיטק בחולון וכיהן בתפקיד זה שלוש שנים. בשנת 2008 זכה בפרס הבמאי ע"ש יוסף מילוא, המוענק מטעם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, התיאטרון הקאמרי ומפעל הפיס, עבור בימוי ההצגה "כנר על הגג". בשנת 2011 מונה למנהל האמנותי של פסטיבל ישראל, ירושלים. ב-2014 מונה לבמאי הבית של תיאטרון הבימה. ב-2016, עם פרישתו של המנהל האמנותי של הבימה אילן רונן מונה עד ידי דירקטוריון התיאטרון לתפקיד ממלא מקום המנהל האמנותי.
כתב בשיתוף עם דפנה אנגל את המחזה המוזיקלי "זהר", המבוסס על חייו ושיריו של זוהר ארגוב עבור התיאטרון הקאמרי.
ב-2014 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "היחידה" שבה מקימים קבוצת ידוענים להקה צבאית לכאורה, ובה שימש כבמאי הלהקה.
קפטן השתתף גם בעונה השנייה של התוכנית, ששודרה בשנת 2016 וכן משתתף בעונתה השלישית, המשודרת החל מספטמבר 2018.
אחיו גיל קפטן הוא שחקן וזמר, ואחיו הקטן ניר קפטן, הוא זמר-יוצר, כתב טלוויזיה, ושדרן רדיו.

חיים אישיים

קפטן גרוש מהשחקנית מאיה מעוז ולהם שני ילדים.
פחר אל-ניסא זייד

קורות חיים

פחר אל-ניסא זייד נולדה ב-1901, באיסטנבול. למשפחת אצולה עות'מאנית. אביה מוהמד שאקיר פאשה היה איש צבא ודיפלומט, צלם והיסטוריון. אמה סארה איסמט הנים הייתה ילידת כרתים.  דודה, אחי אביה, ג'בט פאשה היה וזיר גדול. 
היא התחנכה בבית הספר של מנזר נוטרדאם דה סיון, ובמוסד פרטי לנערות. הייתה מהנשים הראשונות שהתקבלו לאקדמיה לאמנויות היפות של איסטנבול. בהמשך למדה באקדמיה רנסון (Académie Ranson) בפריז.
ב-1920 נישאה לסופר איזט מלי דוורים. בנשואים אלו נולדו בנה האמן נז'ד דוורים ובתה השחקנית שירין דוורים.
ב-1933 נישאה לבעלה השני הנסיך זייד בן חוסיין, אחיו של פייסל הראשון, מלך עיראק, שהיה אז שגריר עיראק בטורקיה. בנשואים אלו נולד בנה הנסיך רעאד. בעלה השני נפטר ב-1970.
ב-1975 עברה לגור בעמאן.
נפטרה בעמאן ב-5 בספטמבר 1991, היא קבורה במאוזוליאום המלכותי בעמאן.

פעילותה האמנותית

פחר אל-ניסא זייד שילבה ביצירתה השפעות מוסלמיות וביזנטיות מהמזרח עם אמנות אבסטרקטית מערבית. עבדה בטכניקות שונות: ציורי שמן גדולי מידות, קולאז'ים וויטראז'ים.
 היא הייתה מהנשים הראשונות שהתקבלו לאקדמיה לאמנויות היפות של איסטנבול. בהמשך למדה באקדמיה רנסון (Académie Ranson) בפריז.
 תערוכת היחיד הראשונה שלה התקיימה באיסטנבול ב-1944. במהלך חייה הציגה בכ-50 תערוכות באירופה, בארצות הברית ובמזרח התיכון.
 בעמאן הקימה את האקדמיה לאמנויות יפות של ירדן, הנקראת על שמה.
שכיב שנאן

ביוגרפיה

שנאן הוא בן העדה הדרוזית, נולד וגדל בחורפיש. בשירותו בצה"ל (1979–1982) הוא שירת כלוחם בגדוד חרב ובסיירת 244. לאחר מכן הוא סיים לימודי תואר ראשון במזרחנות, לימודים כלליים ולימודי קדם במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בתום לימודיו חזר לכפרו ושימש בין השנים 1989–1995 כמורה, רכז החטיבה העליונה וממלא מקום מנהל בית הספר התיכון העל-יסודי השש-שנתי בחורפיש.
לאחר תקופת פעילות בהסתדרות שימש שנאן עוזר לסגן שר משרד הפנים סאלח טריף. לאחר הבחירות לכנסת הארבע עשרה הוא עבר לשמש יועץ בכיר לשר לענייני מיעוטים במשרד ראש הממשלה. שנאן מילא תפקיד זה בין השנים 1997–2001 ולאחריו שימש מפקח ארגון ומנהל במחוז הצפון של משרד העבודה והרווחה ומנהל משרד הרווחה במחוז. בשנת 2005 הוא מונה על ידי שר הפנים אופיר פינס לשמש יועץ בכיר לשר, תפקיד בו החזיק כשנה.
בשנת 2006 התמודד שנאן לרשימת מועמדי מפלגת העבודה לכנסת ה-17 ונבחר למקום העשרים במשבצת המשוריינת לנציג העדה הדרוזית. טרם מינויו של ראלב מג'אדלה לשר, הועלה שמו כמועמד אפשרי לתפקיד מטעמו של יו"ר המפלגה עמיר פרץ. עם פרישתו של אפרים סנה מהמפלגה והתפטרותו מן הכנסת - נכנס שנאן לכנסת במקומו, ב-28 במאי 2008 וכיהן כחבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-16 ברשימת העבודה לכנסת אך לא נכנס לכנסת לאחר הבחירות ושב לתפקיד מפקח מנהל במחוז הצפון של משרד הרווחה.
בפברואר 2012 הצטרף שנאן למפלגת העצמאות. לאחר התפטרותו של מתן וילנאי שמונה להיות שגריר ישראל בסין הושבע שנאן כחבר כנסת ב-15 בפברואר.
באוקטובר 2017 נשא דברים בכנס "נשים עושות שלום" בירושלים.
שכיב שנאן הוא תושב חורפיש שבגליל. הוא נשוי ואב לחמישה ילדים. אחד מבניו, רב-סמל מתקדם כמיל שנאן, נפל במילוי תפקידו בפיגוע בהר הבית ב-14 ביולי 2017.
מותחים בהליכה

עלילה

הסדרה משלבת בתוכה שני אלמנטים: אלמנט קומדיית המצבים, בו מראים את חייהם של ארבעת המותחים צ'אנס, הרמן, דסטי וביילי. אלמנט המציאות, בו מראים את הילדים מותחים אנשים אקראיים ברחוב.
רעידת האדמה ביהודה (130)

רקע

מספר רעידות אדמה מוכרות בתקופה הקלאסית בארץ ישראל מהספרות היהודית של אותה תקופה ומפי היסטוריונים רומיים. מבין הרעידות המוכרות ביותר הן רעידת אדמה בשנת 31 לפנה"ס. לפי יוסף בן מתתיהו רעידה זו גרמה לכ-30,000 הרוגים.
בנוסף, קיימת השערה בדבר קיום רעידת אדמה חזקה בשנות השלושים של המאה הראשונה לספירה ביהודה - רעידה קשה בעוצמה 8.2 בסולם ריכטר, שכנראה מתוארת בברית החדשה ברקע לאירועי הצליבה של ישו הנוצרי.

הרעידה

על פי הכרוניקון של הירונימוס, באולימפיאדה ה-226, בשנה ה-12 לשלטון הקיסר אדריאנוס, פרצה בארץ ישראל רעידת אדמה שהחריבה את הערים אמאוס וקיסריה.
הרעידה התרחשה בשנת 128 לספירה, אם כי יש המתארכים לשנת 129 או לשנת 130 (ויש המתארכים את הרס אמאוס לשנת 131). הרעידה גרמה נזק לערים נוספות, בהן גם העיר לוד.
על פי יהודה דוד אייזנשטיין, כאשר נהרסו הערים קיסריה (מושב נציב רומא בארץ ישראל) ואמאוס (מושב חיל מצב רומאי), ראו בכך היהודים אות למרד. בשנת 132 פרץ מרד בר כוכבא.
פרדריק הנדריק, נסיך אורנז'

ילדותו

וילם נולד בדלפט ב-29 בינואר 1584, כבנם של וילם הראשון, נסיך אורנז' ואשתו הרביעית לואיז דה קוליני, בתם של גאספאר דה קוליני השני ושארלוט דה לאוואל. חצי שנה לאחר הולדתו נרצח אביו, ואחיו למחצה מאוריץ, נסיך אורנז' ירש את תפקידו כסטאדהאודר של המחוזות השונים בהולנד. פרדריק הנדריק חונך על ידי אחיו חינוך צבאי, ומונה לגנרל בצבא ההולנדי.
בשנת 1625 כפה מאוריץ על פרדריק הנדריק להתחתן, והוא התחתן עם אמליה מזולמס-בראונפלס, בתו של יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס.

שלטונו

לאחר פטירת אחיו מאוריץ בשנת 1625 ירש פרדריק הנדריק את תפקידו כסטאדהאודר של המחוזות השונים בהולנד, ואת התואר "נסיך אורנז'", ומונה למפקד הצבא ההולנדי. פרדריק הנדריק הוכיח את עצמו כגנרל טוב כמעט כמו אחיו, וכמדינאי ופוליטיקאי הרבה יותר טוב. במשך עשרים ושתיים שנים הוא שלט ברפובליקה ההולנדית, ותקופתו נחשבת לתור הזהב של הולנד. פרדריק הנדריק זכה בכמה ניצחונות צבאיים ימיים גדולים, על ידי הפיכתו של הצי ההולנדי לאחד הציים הטובים ביותר באותה תקופה.
פרדריק הנדריק זכה בכמה ניצחונות חשובים ביותר על הכוחות הספרדים, ביניהם כיבוש חרונלו בשנת 1627, המצור על 'ס-הרטוחנבוס בשנת 1629, כיבוש מאסטריכט בשנת 1632, ברדה בשנת 1637 והולסט בשנת 1645. בנוסף כרת פרדריק הנדריק ברית עם ממלכת צרפת נגד ספרד, אך לבסוף החליט להגיע לידי הסכם שלום עם הספרדים ולסיים את מלחמת שמונים השנים.
ב-14 במרץ 1647 מת פרדריק הנדריק בהאג, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילם השני, נסיך אורנז'.
ג'קסונוויל ג'אגוארס

היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-1995 והיא אחת משתי הקבוצות שהצטרפו לליגת ה-NFL בשנה זו, יחד עם קרוליינה פנתרס. הקבוצה משתייכת לבית הדרומי של חטיבת ה-AFC, אליו עברה מהבית המרכזי ב-2002. לאורך שנות קיומה הקבוצה העפילה שבע פעמים לפלייאוף, זכתה שלוש פעמים בראשות הבית, ושלוש פעמים הפסידה בגמר חטיבת ה-AFC. 
בשנותייה הראשונות בליגה הייתה הקבוצה אחת מבעלות ההכנסה הגבוהה ביותר מקרב קבוצות ה-NFL, זאת בזכות האצטדיון החדש שלה, אולם עם השנים התפוסה ירדה, המבנה הפך למיושן ביחס לסטנדרטים בליגה, והכנסות הקבוצה התדלדלו. ב-2011 נמכרה הקבוצה לשהיד ח'אן, איש עסקים אמריקאי-פקיסטני, תמורת 760 מיליון דולר. ב-2016 שווי הקבוצה הוערך על ידי מגזין פורבס בכ-1.95 מיליארד דולר, מקום 25 מבין 32 קבוצות ה-NFL.