google/wiki40b huggingface dataset:
Unreal 2: The Awakening

פיתוח

המשחק פותח על ידי Legend Entertainment עם מעט עזרה מEpic Games (שהייתה עסוקה בפיתוח המשחק הבא בסדרת Unreal Tournament) והופץ על ידי אטארי. המשחק השתמש בגרסה מעט מתקדמת של המנוע Unreal Engine 2 ששירת את Unreal Tournament 2003, אך העדכונים ששוחררו עם הזמן לא תאמו את העדכונים של UT2003. הדמו למשחק שוחרר ב-31 במאי 2003 וכלל מפה אחת מהמערכה לשחקן יחיד.

עלילה

המשחק בעל עלילה הדומה לאופי של קודמו - משחק בעל עלילת מדע בדיוני הסובבת סביב חקר עולמות חוצניים. במשחק השחקן מגלם את דמותו של דאלטון, נחת לשעבר בצבא בני האדם Terran Colonial Authority שתפקידו היה לחקור עולמות חיזריים הרחק מכדור הארץ. הנחת נקרא לשירות בפעם נוספת כדי לבצע משימה חדשה, והיא החזרת 7 חלקים של שריד עתיק שבהרכבתו יתקבל כלי נשק עוצמתי.
מהלך המשחק כולל חקר שבעה ירחים חוצניים שבכל אחד מהם פזור חלק עתיק של אותו הנשק. העולמות הם ליניאריים אך כוללים גם חיפוש אחרי מפתחות או קודים כדי לפתוח דלתות ומקומות וכן פתרון חידות שונות. כל ירח מצג סביבה שונה - יער טרופי, מדבר, מפעלים תעשייתיים, ערים חייזריות, ואף מספר חלקים שבהם השחקן נמצא בתוך גופו של חייזר. השחקן גם נדרש להתמודד עם חוצנים עוינים שניתן לחסלם עם מגוון כלי נשק (חלק מהאויבים הופיעו בUnreal הראשון), ולהיעזר בדמויות סטטיות הפזורות במשחק, ובכך מקבל המשחק אופי של משחק תפקידים.

מצב מרובה משתתפים

עקב בקשות רבות מהשחקנים, אטארי שיחררה הרחבה חינמית בשם XMP‏ (eXpanded MultiPlayer) שאפשרה משחק מרובה משתתפים ברשת, והופצה להורדה בחינם (למי שכבר היה בבעלותם את המשחק המקורי). הגרסה הראשונה שוחררה להורדה ב-9 בדצמבר 2003 אך לקראת סיום הפיתוח, בינואר 2004, פיתוח המשחק נאלץ להיעצר לחלוטין עקב סגירת החברה המפתחת. במשחק השחקנים נחלקים ל2 קבוצות: אדום וכחול, כל אחת מחזיקה במקור אנרגיה שעל הקבוצה האחת לגנוב אותו תוך כדי הריסת מתקנים בבסיס של הקבוצה היריבה, ולהשתיל את מקור האנרגיה בבסיס האם. כלי הנשק, הרכבים (המשחק מציג 3 כלי רכב, והוא הראשון מהסדרה שהציג רכיבה נסיונית על כלי רכב - הבא היה Unreal Tournament 2004) ואף התנועות המיוחדות של השחקן תלויים באותה אנרגיה שניתנת לטעינה מאותו מקור.
לUnreal Tournament 2004 יצא מוד ששחזר את מצב מרובה המשתתפים של המשחק.

ביקורות

המשחק זכה לביקורות סבירות כאשר הממוצע באתר Metacritic עומד על 75%. הביקורות אומנם שיבחו את הגרפיקה המתקדמת של המשחק אך התאכזבו מהמשחקיות הליניארית והדי משעממת שלו, ומהעובדה שאין לו שום קשר עם סדרת Unreal פרט לחלק מהאויבים. מספר גיימרים שכן התלהבו מהמשחק, חשבו שאפיק וLegend עשו צעד מוטעה בכך שהחליטו למתג אותו תחת סדרת Unreal. מבחינתם זה היה יכול להיות משחק מצוין כמשחק עצמאי, אך לא כהמשך לסדרת אנריל.
האריה שאהב תות

תקציר הסיפור

הסיפור מתמקד באריה המבקש לאכול תותים, ותותים בלבד, אך ביער שבו הוא גר אין תותים. בעוד שאמו הלביאה מנסה לשכנע אותו לאכול מאכלים אחרים, האריה מתעקש לאכול רק תות. כאשר ילדים מטיילים ביער ובאמתחתם תות, מבקש האריה לטעום מהמאכל, אולם הילדים נבהלים ובורחים מהמקום. האריה טועם מהתות שמצא בתיקיהם שנותרו מאחור ואוכל את כל התותים שהם השאירו, כתוצאה מכך הוא החליט שהוא לא אוהב תותים. החוויה משנה את גישתו של האריה ומאותו יום ואילך הוא אוכל בתיאבון את האוכל שנותנת לו אמו.

העקשנות

הסיפור מצביע על חשיבותה של העקשנות, שהיא תכונה המסייעת בהתמודדות של ילדים עם מצבים שנדרש בהם מאמץ, ומביאה אותם שלא לוותר ולסגת מהפעולה. כן היא מצביעה על התפתחות עצמאית, ופיתוח אישיות אינדיבידואלית, בה הילד מפעיל שיקול דעת אישי ומביע את רצונותיו בנפרד מרצונותיהם של הוריו.

מוסר השכל

כאשר ילד מתעקש על דבר מה, על אף שההתעקשות יכולה להיות מתסכלת עבור ההורה, יש לאפשר לו להתנסות וללמוד בעצמו ואף בדרך "הקשה", מה הדבר הנכון עבורו. עם זאת, קיימת ביקורת כלפי הספר על כך שהוא מחנך לקונפורמיות, בכך שבסופו של הסיפור האריה "...אוכל רק מה שאמא שלו מכינה ולא רוצה דברים שאין ... והוא כבר לא בוכה ולא מתנהג כמו טיפש".
ב-28 ביולי 2013 נחנך בחולון גן סיפור "האריה שאהב תות". ובו פסליו של אסף ליפשיץ.
איוואן קוז'דוב

קורות חיים

קוז'דוב נולד בכפר אוברז'ייבקה שבאוקראינה, כבן הצעיר מבין חמישה אחים. ב-1940 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הטכני לכימיה "שוסטקה". לאחר שהתגייס לצבא האדום, אובחן כבעל כישורי טיסה מצוינים והושאר כמדריך בבית הספר הצבאי לטיסה "צ'וגוייב", שם אימן טייסים סובייטים צעירים רבים.
הוא חש כי כשרונו יבוא ליתר ביטוי בחזית, והגיש בקשה להעברה לטייסת קרב. בחודש מרץ 1943 הוצב לטייסת מטוסי לאבוצ'קין La-5 והחל משרת כטייס קרב בדיוויזיית מטוסי הקרב מס' 302.
הוא שירת בכוחות אוויר, אשר סיפקו סיוע למספר חזיתות סובייטיות - וורונז', הערבה, החזית האוקראינית השנייה והחזית הבלארוסית הראשונה - במהלך השלבים המאוחרים של המלחמה, ביצע מגוון של תפקידים, והגיע לדרגת סגן מפקד רגימנט מטוסי קרב.
ב-2 במאי 1944 קיבל קוז'דוב מטוס לאבוצ'קין La-5F (מס' גוף 14), שהכסף לבנייתו נתרם על ידי דבוראי בשם ב.ב. קונייב ממחוז סטלינגרד. המטוס נקרא על שם אחיינו של הדבוראי, גיבור ברית המועצות סגן-אלוף קונייב, שנהרג בתחילת המלחמה. קוז'דוב החשיב מטוס זה כבר מזל במיוחד ומתוך 8 ההפלות שלו במטוס זה, חמש היו של מטוסי פוקה-וולף Fw 190 שנחשבו ליריב קשה.
קוז'דוב נחשב לאלוף ההפלות הסובייטי הטוב ביותר במלחמה, והוא מזוהה בעיקר עם מטוס ה-La-7 שנהג להטיס. מטוס זה, מס' 27, שרד את המלחמה ומוצג במוזיאון מונינו. הוא מחזיק גם בשיא ההפלות המוכחות מבין כל טייסי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה.
באפריל 1951 מונה למפקד הדיוויזיה האווירית מס' 324 שנשלחה לסין להשתתף במלחמת קוריאה, בצד הצפון קוריאני. במלחמה זו הוא לא הורשה לטוס טיסות מבצעיות. לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד הכוחות האוויריים במחוז הצבאי של מוסקבה. בשנת 1971 הועבר לשרת במטה הכללי של חיל האוויר הסובייטי ובשנת 1978 פרש למעשה מהשירות הצבאי, למרות שבאופן רשמי נשאר רשום כחבר בצוות המפקחים הכללים של משרד ההגנה, וכהוקרה על פועלו במלחמה הועלה לדרגת מרשל של חיל האוויר בשנת 1985.
איוון קוז'דוב נפטר ב-8 באוגוסט 1991 במוסקבה ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'י.
.al

‎.al היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית  של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באלבניה, נרשמה בשנת 1992. הסיומות מנוהלות על ידי רשות התקשורת והאלקטרוניקה של אלבניה (AKEP). נכון ליולי 2013, כל אחד להירשם בשם מתחם זה.

סיומת אינטרנט משנית

בעבר, הרשמות ישירות של אתרי אינטרנט בסיומת האינטרנט המשנית של ‎.al לא היו מותרות.
פאנצרפאוסט

כללי

הפאנצרפאוסט פותח ב-1942 כתחליף לנשקי נ"ט קודמים שהיו בשירות החי"ר הגרמני. הנשק כלל צינור שיגור חד פעמי, שהוטען מראש ברקטה נגד טנקים. אורך צינור השיגור היה כמטר, וקוטרו כארבעה עד שישה סנטימטר (תלוי בדגם). על החלק העליון של הנשק הותקנה כוונת אחורית פשוטה, והדק. לא הייתה כוונת קדמית, אלא נעשה שימוש בקצה העליון של ראש הנפץ. מקצהו הקידמי של הצינור בלט ראש הנפץ, שקוטרו היה 15 סנטימטר. ראש הנפץ היה מטען חלול, מה שאיפשר לו לחדור עד 170 מילימטר של שריון.
הפנצרפאוסט היה פשוט וזול, קל יותר מהבזוקה האמריקאית, ויותר יעיל מהתול"ר הרוסי. המגבלה העיקרית של הפאנצרפאוסט הייתה טווחו הקצר. מיליוני פאנצרפאוסטים יוצרו ונופקו לצבא גרמניה. במהלך הקרב על ברלין מריצות מלאות בפאנצרפאוסטים סופקו למגינים. יתרונו העיקרי של הפאנצרפאוסט היה חוסר רתע בעת הירייה, מה שאפשר לילדים, נשים וזקנים להשתמש בו בבטחה.

דגמים

במהלך המלחמה נבנו מספר דגמים:

פאנצרפאוסט 30

זוהי הגרסה המקורית, שנכנסה לשירות באוגוסט 1943. המספר 30 שבשם מעיד על הטווח המקסימלי של 30 מטר.
ראש הנפץ שקל 2.9 ק"ג, מתוכם 800 גרם חומר נפץ. מהירות המעוף הייתה 30 מטר לשנייה והנשק כולו שקל 5.1 ק"ג.

פאנצרפאוסט 60

זוהי הגרסה הנפוצה ביותר. ייצור החל באוגוסט 1944. הטווח עלה לשישים מטר, והפך את הנשק למעשי יותר. מהירות המעוף עלתה ל-45 מטרים לשנייה, הודות לצינור שיגור רחב יותר וחומר בעירה רב יותר ברקטה. גם הכוונת וההדק שופרו. הנשק המשופר שקל 6.1 ק"ג.

פאנצרפאוסט 100

הגרסה האחרונה שיוצרה בכמות גדולה, מנובמבר 1944 ועד סוף המלחמה. הטווח עלה למאה מטרים, ומהירות המעוף ל-60 מטרים לשנייה. גם הפעם השיפורים בביצועים הושגו על ידי הגדלת הנשק. הכוונת שופרה והיו בה חורים ל-30, 60, 80 ו-150 מטרים. הערכים נכתבו על הכוונת בצבע זרחני על מנת לאפשר ירי בלילה. הפאנצרפאוסט 100 שקל 6.8 ק"ג.

פאנצרפאוסט 150 ופאנצרפאוסט 250

הפאנצרפאוסט 150 נכנס לשירות בכמויות קטנות לקראת סוף המלחמה. הוא היווה שיפור משמעותי על קודמיו, בכך שאומנם כמות חומר הבערה ברקטה זהה לפאנצרפאוסט 100, אך מבנה הרקטה היה שונה. הרקטה הייתה דו-שלבית, ואפשרה מהירות מעוף של 85 מטרים בשנייה, כמו גם כושר חדירה עדיף. הנשק תוכנן לשימוש של עד 10 פעמים. 
פאנצרפאוסט 250 תוכנן להיכנס לייצור בספטמבר 1945, והמלחמה נגמרה לפני שתכנונו נסתיים.
בזמן המלחמה הקרה סופק לצבא גרמניה נשק נ"ט חדש, שנקרא פאנצרפאוסט 3.
סיכון (משחק)

רקע כללי

המשחק הומצא בשנת 1957 על ידי הבמאי הצרפתי אלבר למוריס. הוא החל להיות מיוצר החל מאותה תקופה, בערך, על ידי האחים פרקר, חברת בת של חברת הסברו. בניגוד למשחקים כמו שחמט, ל'סיכון' אין מערכת כללים אחידה ומוסכמת על כולם. החברה המייצרת הכניסה שינויים מזעריים בכללים מדי פעם. יתר על כן, קיימים מאות מועדוני 'סיכון' ברחבי העולם, ולכל אחד מהם מערכת כללים שונה מעט. 
כך למשל, ישנו כלל הקובע כי שחקן המגיש סדרת קלפי נחלה (ראו בהמשך, אביזרי המשחק) מקבל תגבורת. 
על פי אחת הגרסאות, התגבורת תלויה בסוג הסדרה (סדרת חיילים שווה תגבורת בגודל ארבע יחידות, סדרת פרשים 6, תותחים - שמונה, וסדרה מעורבת מזכה את מגישהּ בעשר יחידות). על פי שיטה אחרת, אין משמעות לסוג הקלפים, וגודל התגבורת נקבע על ידי סדר ההגשה של הסדרה (הסדרה הראשונה שמגיש שחקן מזכה אותו בארבע יחידות. השנייה בשש, השלישית בשמונה, הרביעית בעשר. החמישית בשתים עשרה, השישית בחמש עשרה ומכאן ואילך בקפיצות של חמש יחידות בכל פעם).
ישנם משחקי מחשב מבוססי 'סיכון' רבים, בחלקם ניתן לשחק באינטרנט. גם ביניהם קיימים הבדלי חוקים.

סיום המשחק

מנצח במשחק הוא מי שמילא את משימותיו ראשון והכריז על כך. 
אם לא הכריז על כך, המשחק נמשך כרגיל, וישנה אף אפשרות שיפסיד, במידה שמתמודד אחר מכריז כי מילא את משימותיו.

טקטיקות נפוצות

ישנן מספר טקטיקות יעילות בהן משתמשים פעמים רבות.
על פי החוקים, צבא המשתלט על יבשת שלמה מקבל תגבורת (ראו טבלה לעיל) מדי תור. השתלטות על יבשות הקלות להגנה (כאוסטרליה או דרום אמריקה) בתחילת המשחק והתבצרות בהן היא טקטיקה נפוצה. מאידך, עובדה זו מובילה, לעיתים, למרחץ דמים, כאשר שני שחקנים מנסים לכבוש את אותה יבשת בכל מחיר. 
לעומת זאת, השתלטות על אסיה בתחילת המשחק מובילה לרוב לתבוסה, מאחר שקשה להגן עליה בכוחות בסדר הגודל שיש לשחקן בתחילת המשחק.
במשחק בו משתתפים יותר משני שחקנים, קיימת האפשרות לברית בין שחקנים.
לאינטראקציה החברתית חשיבות רבה, שכן שחקן בעל כריזמה וכושר שכנוע מסוגל לגייס למען צבאו ומטרותיו חיילים רבים נוספים.
שחקנים רבים משיגים יתרון על ידי דיפלומטיה, וגורמים לשחקנים היריבים להאבק אחד בשני בעוד צבאם גדל ומתבסס.

"סיכון" כמשחק מחשב

מגוון משחקי מחשב מבוססים על המשחק "סיכון". המשחקים מאפשרים למספר שחקנים לשחק ביניהם על אותו מחשב, לשחקן לשחק מול המחשב, או לשחקן לשחק ברשת מול שחקנים אנושיים אחרים.

במחשב ניתן לשחק גם במצב Same Time, בו כל פעולות השחקנים מתבצעות בו זמנית. חוקי המשחק שונים במעט מהחוקים הקלאסים וניתן להוסיף עוד כ-6 טריטוריות למשחק (לדוגמה הוואי).
ב 2017 החברה הוציאה אפליקציה רשמית של המשחק בשם RISK: Global Domination.  באפיקציה זו ניתן לשחק מול המחשב, ואל מול שחקנים אחרים. כמו כן יש מגוון של מפות שונות איתן ניתן לשחק.
משחקים אחרים נוצרו בהשראת "סיכון" דוגמת atwar ועוד.
אברהם אורלי

ביוגרפיה

אורלי נולד בצ'כוסלובקיה בשם אברהם ארליך, עלה ארצה ב-1942 והצטרף לארגון האצ"ל. ב-1948 התגייס לצה"ל. היה מראשוני הצנחנים, השתתף בהקמת בית ספר לאימון צנחנים באחוזת שמואל שבחיפה ושימש כמדריך צניחה. שירת בגדוד 890 והשתתף ברוב פעולות התגמול בשנות ה-50. במבצע קדש שימש כמפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח 88. לאחר המלחמה שימש כמפקד קורס צניחה בבית הספר לצניחה ולוחמה זעירה ובשנים 1957–1960 שירת כמפקד בית הספר. 
אורלי שימש כמדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובשנים 1968 עד 1971 כנספח צבאי באתיופיה. ב-1973 התמנה למפקד רצועת עזה וצפון סיני וקודם לדרגת תת-אלוף. בעקבות מלחמת יום הכיפורים מונה, בנוסף לתפקידו, לטפל בניהול האוכלוסייה האזרחית המצרית שנותרה בשטח שכבש צה"ל. ב-1975 התמנה לראש מינהל הסגל באגף כוח האדם. ב-1976 התמנה כאלוף למתאם הפעולות בשטחים וכיהן בתפקיד עד 1979. ב-1977 עמד בראש ועדת חקירה לבחינת אסון הנ"ד. השתחרר מצה"ל בפברואר 1979, והצטרף לחברה שעסקה בקשרי סחר בין ישראל למצרים.
אורלי נפטר במרכז הרפואי "שיבא" לאחר מחלה קשה, בגיל 51. הניח אשה, 3 בנות ובן.

פעילותו כמתאם הפעולות בשטחים

לאחר ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל, בנובמבר 1977, החל סבב שיחות בין ישראל למצרים. האלוף אורלי הגיש לשר הביטחון עזר ויצמן מספר הצעות שמטרתן הייתה שילוב הפלסטינים במשא ומתן בין ישראל למצרים, בהן ארגון קבוצות של פלסטינים שיצורפו לשיחות בין ישראל למצרים ודיכוי קבוצות התומכות באש"ף. ויצמן שקל את קבלת ההצעות, אולם תהליך השלום בין ישראל למצרים עלה על שרטון והציבור הפלסטיני הפסיק לתמוך בו.

תצהיר אורלי בבג"ץ בית אל

תצהיר של אברהם אורלי מנובמבר 1978 שימש כצידוק משפטי לתפיסה הביטחונית לפיה ההתנחלויות מהוות חלק ממערכת ההגנה המרחבית של צה"ל.
בשנת 1975 הפקיע מפקד אזור שכם הפקיע קרקע חקלאית מעובדת של פלסטינים לצורך הקמת ההתנחלויות בית אל ובקעות. ב-23 בנובמבר 1978 עתרו 25 פלסטינים מבעלי הקרקע לבג"ץ, נגד ההפקעה. למענה המדינה לבג"ץ צורף תצהיר של אורלי, שבו נאמר כי המהלך הוא "חלק מהתפיסה הביטחונית של הממשלה, המבססת את מערכת הביטחון, בין היתר, על יישובים יהודיים." בתצהיר התייחס אורלי לחשיבותו הביטחונית של המושב רועי, שנקרא אז "בקעות ב'", כחלק מהאמצעים למניעת פיגועים: "מדובר בגיא המתחבר לנהר הירדן, בלב האזור שבו עוברות דרכי הגישה מהירדן והבקעה אל האזורים המאוכלסים ביהודה ושומרון... זהו ציר החדירה הנוח ביותר מירדן לישראל, ובאזור בוצעו מאות חדירות של חוליות מחבלים". בג"ץ קיבל את הדברים ודחה פה אחד את העתירה. התצהיר של אורלי צורף גם למענה לבג"ץ אלון מורה, מספר חודשים מאוחר יותר. השופט משה לנדוי דחה את הטענות כאילו הטיעונים הביטחוניים שהעלה אורלי באים לכסות על מניעים פוליטיים.
שירקאווה-גו וגוקאיאמה

היסטוריה

החל במאה ה-8 היה האזור למקום משכנם של מסדרים בודהיסטים. שירקאווה-גו נזכר לראשונה בכתובים במאה ה-12, בעוד שגוקאיאמה הוזכר לראשונה במאה ה-16. בתקופת אדו נשלט שירקאווה-קו על ידי הממשלה המרכזית החל בסוף המאה ה-17 ועד לתקופת מייג'י, בעוד שגוקאימה נותר בחסות שליטים מקומיים עד לאמצע המאה ה-19. 
האזור נותר מבודד למדי עד לשנות העשרים של המאה ה-20 ואל חלק מהכפרים אף לא הובילה דרך סלולה. בשנות השישים של המאה ה-20 ועם הקמתו של סכר מיבורו, הועברו בתי גאשו-זוקורי רבים למקום על מנת לשמר אותם, וקורה שבתים הניצבים כיום בסמיכות זה לזה, הובאו ממרחק של עשרות קילומטרים. 
האזור לא נסמך על חקלאות בלבד, ותושביו עסקו במשך מאות שנים בייצור אשלגן חנקתי לאבק שריפה, נייר יפני מסיבי תות עץ ובגידול טוואי המשי, אולם כל משלחי היד האלה נעלמו עם השנים. כיום נסמך חלק גדול מתושבי הסביבה על התיירות וקיימים בתים מסורתיים המשמשים כאכסניות למבקרים.

גאשו-זוקורי

בתי הגאשו-זוקורי מתאפיינים בגג קש מחודד ומשופע, שנחשב לעמיד ובה בעת מונע מהשלג הכבד שיורד באזור במהלך חודשי החורף מלהיערם עליו. הגגות נתמכו לעיתים בעמודים עשויים עץ אשוח. בתי המשפחות האמידות גדולים למדי ויש בהם שלוש או ארבע קומות כך שיכלו לשכן משפחות מורחבות ולעיתים עד שלושים איש. עליית הגג שימשה לעיתים מזומנות לגידול טוואי המשי בעוד שקומת הכניסה שימשה לייצור האשלגן החנקתי.
ג'יימס באדג' דייל

ביוגרפיה

דייל נולד בניו יורק לשחקן גרובר דייל ולשחקנית אניטה מוריס.
בגיל 10 נבחן לתפקיד הילד סיימון בדרמת ההתבגרות המבוססת על הרומן "בעל זבוב", לצורך הצילומים נאלץ דייל לנטוש את לימודיו ואת אזור מגוריו ולנסוע לג'מייקה למשך חמישה חודשים.
לבסוף דייל קיבל את התפקיד והסרט יצא לאקרנים יצא ב-1990.
למד ב"מכללת מנהטנוויל" ושיחק בתור שוער בקבוצת ההוקי המקומית עד שקרע שריר ברגלו.
במהלך תקופת ההחלמה מהפציעה חזרה לדייל התשוקה לתחום המשחק, לאחר שלמד במגמת הדרמה במכללה המשיך לפתח את יכולותיו במוסדות משחק מקצועיים בניו יורק.
התפרסם לראשונה מאז תפקידו הראשון בעונה השלישית של סדרת המתח הפופולרית " 24" בתור סוכן היחידה ללוחמה בטרור צ'ייס אדמונדס, שותפו של ג'ק באואר (קיפר סאתרלנד) והחבר הסודי של בתו קים (אלישה קאת'ברט).
ב-2006 שיחק במותחן הפשע של מרטין סקורסזה "השתולים" בתור באריגן חברו של קולין סאליבן (מאט דיימון) להכשרה במשטרת בוסטון, בסצנה המפורסמת ביותר מתוך הסרט "סצנת המעלית" יורה באריגן למוות בבלש הסמוי בילי קוסטיגן (לאונרדו דיקפריו) ובשוטר בראון (אנטוני אנדרסון) ולאחר מכן נורה למוות בעצמו על ידי סאליבן.
ב-2010 התפרסם בדמותו הראשית של הטוראי רוברט לאקי בסדרת המלחמה של סטיבן ספילברג וטום הנקס "הפסיפיק".
באותה השנה קיבל דייל את התפקיד הראשי של איש המודיעין המבריק ויל טראברס בסדרת המתח הפסיכולוגית "רוביקון".
בשנת 2017 שיחק בדרמה הביוגרפית של ג'וזף קוסינסקי "רק האמיצים" לצד מיילס טלר. בשנת 2018 שיחק במותחן הפשע "עצים קטנים", לצד טסה תומפסון. ב-2019 שיחק לצד פרנק גרילו בסרט "לתוך האפר".
טירוזין

חשיבות

הטירוזין חיונית לתהליכים שונים בגוף. היא ידועה כבסיס להורמון תירוקסין המופרש מבלוטת התריס ואחראי על חילוף החומרים בגוף.
כמו כן, היא משמשת כמולקולת הקדם ממנה מסונתזים המוליכים העצבים המונואמינים מסוג קטכולאמין, דופמין ונוראדרנלין.
למרות חשיבותה, אין זו חומצה חיונית לאדם, משום שגוף האדם מסוגל לייצרה מחומצת אמינו פנילאלנין בעזרת האנזים פנילאלנין הידרוקסילאז.

מאפיינים

השייר של טירוזין מורכב מקבוצת מתילן (CH₂) וקבוצת פנול (המורכבת מטבעת בנזן אליה קשורה קבוצת הידרוקסיל: C₆H₅OH) הנמצאת בקצה. קבוצת ההידרוקסיל היא בסיסית ומסוגלת ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים. לעומת זאת, טבעת הבנזן הידרופובית ונוטה לדחות מולקולות מים; לפיכך להידרופוביות ולכושר המסיסות במים של טירוזין, יש ערכים אמצעיים בהשוואה לשאר חומצות האמינו.

מקורות תזונתיים

ניתן לצרוך טירוזין מהמזון.
מקורות תזונתיים שמכילים טירוזין הם המזונות עתירי החלבונים: מוצרי סויה, עוף ותרנגול הודו, דגים, בוטנים, שקדים, אבוקדו, בננות, חלב ומוצריו (בעיקר גבינה צהובה, יוגורט וגבינת קוטג'), שעועית, פול, גרעיני דלעת, גרגירי שומשום וכן תוספי תזונה שונים.

היבטים רפואיים

טירוזינמיה היא מחלה תורשתית בה הגוף לא מסוגל לייצר כמה אנזימים המשתתפים בפירוק טירוזין. חומצת האמינו מצטברת וגורמת לתופעות חמורות רבות.
יוסף שפרינצק

ביוגרפיה

נולד במוסקבה שבאימפריה הרוסית, לדב בר ובלהה שפרינצק. לאחר גירוש יהודי מוסקבה ב-1891 עקרה משפחתו לקישינב, וממנה לוורשה.
השתתף, יחד עם יצחק גרינבוים, בארגון אגודת "התחייה" (1903), ולאחר מכן היה חבר הוועד המרכזי של ציוני ציון ברוסיה. בתקופה זו עבד בהוצאת הספרים "אחיאסף" וכתב בעיתונים עבריים ויידיים בוורשה.
ב-1904 נבחר למזכיר האזורי של ההסתדרות הציונית בגרודנו. ב-1905 שב לקישינב, והיה ממקימי "צעירי ציון".
החל ב-1908 שימש ציר בקונגרסים הציוניים. החל ללמוד רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, אך הפסיק את לימודיו ועלה לארץ ישראל (בשנת 1910), כדי לכהן כמזכיר הפועל הצעיר.
במלחמת העולם הראשונה היה בין מארגני פעולות העזרה ליישוב היהודי. לאחר המלחמה נישא לחנה ועמד בראש מפלגת "הפועל הצעיר" והשתתף בעריכת ביטאונה. נמנה עם מייסדי הסתדרות העובדים, והיה אחד מראשיה. בשנת 1930 היה ממייסדי מפא"י (שנוצרה על ידי איחוד מפלגת אחדות העבודה עם מפלגת הפועל הצעיר) ומאז שימש כאחד ממנהיגיה. כיהן מטעם מפלגת הפועל הצעיר ואחר כך מטעם מפא"י כחבר ההנהלה הציונית בירושלים, כראש מחלקת העבודה שלה ואחר-כך ראש מחלקת העלייה.
היה חבר באספת הנבחרים ובוועד הלאומי. בשנים 1949–1945 כיהן כמזכיר הכללי של ההסתדרות. בשנים 1949–1959 היה יושב-ראש הוועד הפועל הציוני. שבועות אחדים לאחר קום המדינה נבחר ליו"ר מועצת המדינה הזמנית.
עם ייסוד הכנסת נבחר פה אחד ליושב ראש הכנסת, וכיהן בתפקיד זה בשלוש הכנסות הראשונות, עד מותו בינואר 1959. פעל לעיצוב אופיה של הכנסת, וקבע במידה רבה את דרכי פעולתה. שפרינצק כיהן בשלוש הכנסות הללו מטעם מפא"י. הוא זכה לפופולריות רבה בעם, בעיקר עקב העממיות וחוש ההומור שלו.
בעקבות מחלתו הקשה של הנשיא חיים ויצמן, כיהן יוסף שפרינצק כממלא מקום נשיא המדינה, החל מ-11 בדצמבר 1951. בעקבות מותו של חיים ויצמן ב-9 בנובמבר 1952, כיהן שפרינצק כנשיא המדינה בפועל, וזאת עד לכניסתו של יצחק בן-צבי לתפקיד הנשיא בדצמבר 1952.
על שמו שכונות, רחובות ובתי ספר ברחבי ישראל וכן בית הבראה שהוקם בסמוך לנצרת.
עיריית תל אביב הציבה שלט הנצחה לזכרו בכניסה לביתו ברחוב מאפו 28.
נקבר בחלקת גדולי האומה בהר הרצל בירושלים.

משפחתו

היה נשוי לחנה שפרינצק, בתו של יצחק ונטיק מתל אביב. בנו אהרן דויד שפרינצק, טייס בחיל האוויר, נהרג במלחמת העצמאות, כאשר יצא, יחד עם מתתיהו סוקניק (בנו של פרופ' אלעזר ליפא סוקניק) לבלום ספינה מצרית שהפגיזה את תל אביב, ומטוסם הופל בידי המצרים. בנו יאיר שפרינצק היה חבר כנסת מטעם מולדת בכנסת ה־12. בנו עמירם שפרינצק היה איש הבריגדה היהודית ולאחר מכן קצין בצה"ל. בתו נעמי רענן הייתה חברת קיבוץ הזורע. פרופ' אהוד שפרינצק היה נכדו.
מזט סקופיה

היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1966 והשתתפה בליגה היוגוסלבית עד שנת 1991. והחלה לשחק בליגה המקדונית הבכירה בעונת 1991/92. מאז הקמת הליגה, נחשבת "מזט סקופיה" לקבוצת צמרת מובילה. בעונת 1995/96 זכתה הקבוצה לראשונה בגביע המקדוני.
בעונת 2011/12 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה כשניצחה את קבוצת פני אינדוסטריס בסדרת הגמר 1-4. ובנוסף זכתה בגביע החמישי והשלימה דאבל היסטורי. בעונת 2012/13 ניצחה הקבוצה בגמר הפלייאוף 0-4 את קבוצת קוז'וב גבגליה ובגמר הגביע את קבוצת קומנובו 2009, בכך השלימה זכייה נוספת בדאבל. בעונת 2013/14 זכתה בדאבל השלישי ברציפות כאשר ניצחה בגמר הפלייאוף 3-1 את רבוטניצ'קי סקופיה, ובגמר הגביע את ליריה סקופיה.

במסגרת אירופאית

הקבוצה השתתפה בגביע קוראץ' בעונות 1993/94, 1994/95, 1995/96, 2000/01. בעונות 1996/97 (שובצה בשלב הבתים עם הפועל גליל עליון, ריאל מדריד ורטיופארם אולם, והגיעה לשמינית הגמר ללא הפסד ביתי), 1997/98, 1998/99 השתתפה בגביע ספורטה. בעונת 2012/13 החלה הקבוצה להשתתף במסגרת הליגה האדריאטית. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה גם במסגרת היורוקאפ.

אוהדים והיכל ביתי

הקבוצה ידועה כבעלת קהל אוהדים חם ורועש הממלא את ההיכל בכל משחק. ארגון האוהדים של הקבוצה נקרא "פאמילי ארודרום". בחודש נובמבר 2012, הוכרז כי ההיכל הביתי הישן יאן סנדנסקי, שהכיל 2,000 מקומות ישיבה ייהרס לחלוטין, ובמקומו יוקם היכל כדורסל חדש שיכיל 6,500 מקומות. בתאריך 14 בפברואר 2013, הקבוצה קיימה אימון אחרון ב"אולם סנדנסקי" בנוכחות יותר מאלף אוהדים. למחרת האולם נסגר באופן רשמי. בחודש אוגוסט 2014 חנכה הקבוצה באופן רשמי את מרכז הספורט סנדנסקי המכיל 6,500 מקומות ישיבה.
ולטר פון ליטוויץ

ביוגרפיה

נולד בבודלנד ( Bodland) שבשלזיה העילית. בשנת 1878 התגייס לצבא הפרוסי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה ראש מטה הארמייה הרביעית בחזית המערבית. ב-26 בספטמבר 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-33, ב-28 ביוני 1915 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, וב-22 בדצמבר 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-10. לאחר מכן ב-21 באוגוסט 1916 מונה לראש מטה הארמייה החמישית, וב-27 באוקטובר 1916 מונה לראש מטה קבוצת הארמיות "הנסיך וילהלם" (Heeresgruppe "Kronprinz Wilhelm"). ב- 25 בנובמבר 1916 מונה למפקד הקורפוס ה-3 ופיקד עליו עד לסיום המלחמה. על שירותו זכה בעיטור פור לה מריט.
מיד עם תום המלחמה ויצירת ממשלת הסוציאל-דמוקרטים בראשות פרידריך אברט וגוסטב נוסקה מונה פון-ליטוויץ למפקד כוחות הריכסווהר והפרייקור במרחב ברלין. במסגרת זו פיקד על דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי. 
במסגרת חתימת חוזה ורסאי ב-28 ביוני 1919, לו התנגד פון ליטוויץ נמרצות כיוון שראה בו השפלה, נאלצה גרמניה לצמצם את מסגרותיה הלוחמות. במרץ 1920 התקבלה פקודת נשיא הרפובליקה, פרידריך אברט ושר ההגנה שלה גוסטב נוסקה לפירוק בריגדת ארהארדט. אנשי היחידה פנו לפון ליטוויץ, בו ראו את בן-בריתם. הוא פנה לשר ההגנה ולנשיא הרפובליקה על מנת שיעצרו את הפירוק אך נענה בשלילה. לנוכח הפירוק של המיליציות ניתן האות לניסיון ההפיכה. בריגדת ארהארדט העמידה בראש ניסיון ההפיכה את ד"ר וולפגנג קאפ, מנהיג לאומני בולט ממזרח פרוסיה אשר תכנן להשתלט על השלטון בחודשים שקדמו לפוטש, והחלה לצעוד לעבר ברלין. בבוקר ה-13 במרץ השתלטו כוחות אלה בשילוב עם כוחות רייכסווהר בפיקודו של ליטוויץ על הבירה ללא התנגדות ממשית. 
שר ההגנה נוסקה פנה למפקדי הצבא כדי שידכאו את המרד, אך אלה סירבו לעשות כן, באמרם ש"רייכסווהר לא יורה על רייכסווהר". בעקבות זאת, הממשלה נמלטה לדרזדן ולאחר מכן לשטוטגרט. ב-10 בבוקר הכריז קאפ שממשלתם של הקאנצלר גוסטב באואר והנשיא אברט חדלה להתקיים, שהוא מכהן כקאנצלר בפועל ושפון ליטוויץ הוא שר ההגנה החדש בממשלו. כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה אברט, באואר ונוסקה לכוחות השמאל לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. כמעט כל חלקי המדינה התייצבו מאחורי אברט. גם ברלין שותקה על ידי השובתים ומהר מאוד התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה הפופולרית הזו. ב-17 במרץ התפטר קאפ מתפקידו בתואנה שהשיג את מטרותיו כאשר הכריזה הממשלה הגולה על עריכת בחירות כלליות. אולם ברור היה לכל כי השביתה היא שהביאה להתפטרותו ולכישלון הפוטש. למחרת שבה הממשלה לברלין, פון ליטוויץ נמלט להונגריה וקאפ נמלט לשוודיה. 
בשנת 1925 שב פון ליטוויץ לגרמניה, בה הובטחה חנינה כללית. ב-1942 מת בברסלאו.
בנו, שמילו פרייר (Smilo Freiherr von Lüttwitz) היה גנרל מצטיין בחיל הפאנצר של הורמאכט במלחמת העולם השנייה ושירת בבונדסוור עד 1960.