פייר שארל ל'אנפן

שנים ראשונות

ל'אנפן נולד סמוך לעיר שארטר בצרפת, אביו (פייר ל'אנפן) היה צייר בחצרו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת. ל'אנפן למד באקדמיה הצבאית והוכשר כמהנדס צבאי. בשנת 1777 גויס על ידי פייר בומרשה להלחם במהפכה האמריקאית בשורת המתנדבים הצרפתים של הצבא הקונטיננטלי שאירגן המרקיז דה לה פאייט. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, בה שירת במטהו של ג'ורג' וושינגטון כקצין הנדסה, נקשרה נפשו של ל'אנפן באומה החדשה, הוא אימץ לעצמו את השם פיטר והחליט להשאר באמריקה ולא לשוב לצרפת.
לאחר המלחמה השתקע ל'אנפן בניו יורק, שהייתה אז בירת ארצות הברית, ועבד כאדריכל ומהנדס. הוא הרחיב את האולם הפדרלי (Federal Hall) בעיר, בו נערך הכינוס הראשון של הקונגרס של ארצות הברית. בשנת 1790 הזמין אותו ג'ורג' וושינגטון לתכנן את בירת ארצות הברית החדשה על גדות נהר הפוטומק, שתקרא לימים על שמו.

תכנון וושינגטון

בין מרץ ויוני 1791 הכין ל'אנפן תוכנית לעיר הבירה שהושפעה מאדריכלות נאו-קלאסית בסגנון רומאי. בתוכניתו נכללו בניין הקפיטול על גבעת הקפיטול, הבית הלבן, שדרות המול ושדרת פנסילבניה, שכולם נועדו לתת תחושת פאר, הדר, רצינות וממלכתיות. על פי התוכנית, קושר בניין הקפיטול בתעלה לנהר הפוטומק ובמקומה של תעלה זו עוברת כיום שדרת החוקה. חלק מהאנדרטאות והמונומנטים שתכנן, כמו למשל, אנדרטת צי ארצות הברית, אנדרטת וושינגטון ואנדרטת ג'פרסון הוקמו רק שנים רבות לאחר מותו. 
שרטוט הרחובות בתוכנית הוא רשת שתי וערב בכיוון צפון-דרום (ששמם מספר סידורי) ומזרח-מערב (ששמם אותיות האלפבית). לאלה הוסיף שדרות אלכסוניות החוצות את העיר מצפון-מערב לדרום-מזרח ומצפון-מזרח לדרום-מערב (הנקראות כיום על שם מדינות ארצות הברית). במפגשי הרחובות והשדרות תכנן כיכרות עגולות גרנדיוזיות המזכירות את כיכרות פריז ויוצרות צומת רחובות ושדרות בצורת כוכב או שמש בעלת קרניים בבחינת "קרני האור של עידן הנאורות הזורחות אל כל חלקי היבשת, ובו-זמנית משמשות כדרכים המקבלות בברכה את כל האנשים החפצים בהגנת האומה". הכיכרות הנרחבות תוכננו למבנים בעלי חשיבות ופעילות ציבורית פומבית. בתוכניתו משולבים בין השטחים הבנויים שטחים פתוחים ופארקים. קיים דמיון בין רשת הרחובות והשדרות של וושינגטון בתוכניתו של ל'אנפן לבין תבנית השבילים של גני לה נוטר בארמון ורסאי.
על ביצוע התוכנית הופקדו מטעם הקונגרס שלושה נציבים (Commissioners). הנציבים הכניסו שינויים והערות בתוכנית, ל'אנפן סירב לקבל את מרות הנציבים ודרש להתייחס לתוכניתו ככתבה וכלשונה. לאחר שנים של חילוקי דעות בין הצדדים וניסיונות גישור של אישים בכירים כתומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון נמסר לל'אנפן במרץ 1792 שלא יוכל להמשיך בפרויקט או לשלוט על ביצועו.
למרות שתהליכי ההקמה לפי תוכניתו של ל'אנפן החלו בקיץ 1791, תוך הסכמה למעשה לתוכנית, לא קיבל ל'אנפן תשלום על עבודתו. למרות שהיה מקורב לג'ורג' וושינגטון, תומאס ג'פרסון ואלכסנדר המילטון, שלושת האישים החשובים ביותר בבירה האמריקאית, נאלץ לתבוע שוב ושוב תשלום על עבודתו מן הקונגרס. בשנת 1812 קיבל סכום זעום שלא כיסה את חובותיו.

מותו ולאחר מותו

ל'אנפן נפטר בעוני ובלא הכרה רשמית ונקבר כמעוט-יכולת. 
בשנת 1909, הוחלט להכיר בחשיבותו של ל'אנפן. ארונו הוצב ברוטונדה של הקפיטול על מנת שהציבור יוכל לעבור על פניו (lying in state) והוא היה בכך לאישיות הראשונה שאינה עובד מדינה או נבחר ציבור שזכה בכבוד זה. לאחר מכן נקבר מחדש בטקס רשמי בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בספרו הסמל האבוד מציין הסופר דן בראון אמונה לפיה רוחו של ל'אנפן רודפת את בניין הקפיטול, ממתינה לגביית התשלום המגיע לו.
מפת העיר לפי תכנונו של ל'אנפן מאויירת בריצוף רחבת החירות (Freedom Plaza), השוכנת לא רחוק מן הבית הלבן.