google/wiki40b huggingface dataset:
זברודסקי את בלקס

זברודסקי את בלקס היה משרד אדריכלים שפעל בתל אביב בין השנים (1933–1939).

היסטוריה

את המשרד הקימו מרדכי זברודסקי ויצחק בלקס (יצחק בונה) בוגרי הטכניון בחיפה. השניים למדו יחדיו וסיימו את חוק לימודיהם בשנת 1930. במסגרת עבודתם המשותפת תכננו השנים עשרות מבנים ברחבי ישראל עבור המגזר הפרטי והציבורי. אחדים מהבניינים שהוקמו בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור והם חלק מהעיר הלבנה של תל אביב.
הבניינים שתכננו זברודסקי ובלקס יוצרים סדרה המדגימה את הסגנון הבינלאומי בתל אביב ומשקפת נאמנה את מגוון התמורות שחלו בעולם האדריכלות המקומי בשנות ה-30.
דרכם המקצועית התאפיינה באמירה אדריכלית בהירה ובוטחת, במצוינות טכנולוגית ובשימוש אמיץ בחומרי גמר מגוונים - אריחי חרס מגוונים, לבני זכוכית בצורות שונות, עיבודי טיח, אלמנטים מתועשים וכדומה.
פתיחת משרדם וסגירתו מקבילה לתנודות הכלכליות והפוליטיות של שנות ה-30 בארץ: תחילת השותפות בראשית ימי העלייה החמישית שלוותה בביקוש מוגבר למבני מגורים בתל אביב, סופה כתוצאה ישירה של המצב הפוליטי והאבטלה הקשה ששררו בארץ בעקבות המרד הערבי. לקראת סוף תקופת המנדט הבריטי פתח האדריכל יצחק בונה לבד משרד בתל אביב.

רחוב מרכז בעלי מלאכה 22 תל אביב

בית יעקב הומר ולוי גרובר, רחוב מרכז בעלי מלאכה 20 תל אביב, 1934 - מבנה מגורים.
המבנה אינו מוכרז לשימור.
בשנת 2012 הסתיים שיפוץ של הבניין שכלל תוספת קומות ומרתף. השיפוץ תוכנן על ידי האדריכל בני מולכו.

שדרות בן ציון 30 תל אביב

בית יצחק ויצמן, שד' בן ציון 30 פינת רחוב ורבורג תל אביב, 1934 - מבנה מגורים.
המבנה שופץ בשנות ה-90. במסגרת השיפוץ נוספה לבניין קומה וכן פיר מעלית חיצוני.
המבנה אינו מוכרז לשימור.

רחוב יהודה הלוי 73 תל אביב

בית מרלנדר, רחוב יהודה הלוי 73 תל אביב, 1934 - מבנה מגורים.
המבנה מוכרז לשימור.

שדרות רוטשילד 131 תל אביב

בית נירנשטיין, שד' רוטשילד 131 תל אביב, 1936 - מבנה מגורים.
בשנת 1946 נוספה למבנה קומה בתכנונו של יצחק בונה (בלקס). המבנה מוכרז לשימור.

שדרות ח"ן 7 תל אביב

בית וקסמן ויעקב וינשטוק, שד' ח"ן 7 תל אביב, 1936 - מבנה מגורים.
המבנה הראשון על עמודים שתכננו זברודסקי ובלקס בסמוך לעיגונה התקנוני של הבנייה על עמודים בתוכניות בניין העיר בתל אביב. המבנה מוכרז לשימור.

רחוב מנדלסון 4 תל אביב

בית קרסיק, רחוב מנדלסון 4 תל אביב, 1937 - מבנה מגורים.
המבנה מוכרז לשימור מחמיר.

רחוב יהודה הלוי 86 תל אביב

בניין ברחוב יהודה הלוי 86 תל אביב, 1937 - מבנה מגורים.
הבניין הידוע האחרון שנבנה על ידי זברודסקי את בלקס טרם סגירת משרדם המשותף. המבנה מוכרז לשימור.
רובה סלילי

רובה סלילי ("רובה גאוס") הוא סוג של רובה שמשתמש בסלילים אלקטרומגנטיים כדי להאיץ קליעים מגנטיים למהירות גבוהה.
השם רובה גאוס מתייחס למתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס, אשר ניסח את התיאורים המתמטיים של האפקט האלקטרומגנטי הנגרם על ידי האצה מגנטית. רובים סליליים פועלים לפי אותו עקרון לפיו פועל רובה גאוס, אבל השיטות שלהם שונות: שני סוגי הרובים משתמשים בכוח משיכה מגנטי כדי להאיץ את הקליע, אבל רובה גאוס משתמש באלקטרומגנט ולעומת זאת רובה סלילי משתמש בסולנואיד (סוג של סליל).
כך עושות כולן

תקציר העלילה

מערכה ראשונה
דון אלפונסו וחבריו הצעירים, הקצינים פרנדו וגוליילמו, דנים בשאלה עד כמה הנשים נאמנות. אלפונסו משוכנע כי כל הנשים הן בוגדניות, אולם פרנדו וגוליילמו דוחים דעה זו כיוון שהם מאוהבים באחיות פיורדיליג'י ודורבלה. אלפונסו מציע להם להתערב אתו ומבטיח כי עד לסופו של היום הוא יוכיח להם כי הצדק עמו. הוא מבקש מפרנדו וגוליילמו לומר לאהובותיהם כי קיבלו צו המחייב אותם לעזוב את נאפולי ואחר-כך, על-פי התוכנית שזממו, הם ישובו במהרה מחופשים, כשכל אחד מחזר אחר האהובה של חברו.
פיורדיליג'י ודורבלה מעלות על נס ומשבחות את אהוביהן כאשר דון אלפונסו מגיע לספר להן על הצו שהגיע. הגברים הצעירים מגיעים אף הם ושני זוגות האוהבים נפרדים בעצב רב.
דספינה המשרתת מכינה ארוחת בוקר כאשר האחיות נכנסות לספר לה על גורלן האכזר. היא מייעצת להן להתפרפר מעט בעת שאהוביהן במרחקים, אך עצה זו מתקבלת בבוז רב וזעזוע עמוק. דון אלפונסו, אשר שמע את דברי דספינה, מבין כי היא תהיה לו בת ברית מושלמת בעלילה שרקם ומשכנע אותה להצטרף אליו.
הוא מכניס אל הבית את גוליילמו ופרנדו המחופשים לאלבנים, אך שתי האחיות מזועזעות למראה שני הגברים הזרים הנמצאים בביתן ונדהמות כפליים כאשר הזרים מתחילים לחזר אחריהן. אלפונסו מעמיד פנים כי מדובר בחברים ותיקים שלו, אבל פיורדיליג'י מדגישה ללא הרף את נאמנותה לאהובה הנעדר. פיורדיליג'י ודורבלה ממשיכות לבכות את מר גורלן, כאשר לפתע מגיעים במרוצה שני האלבנים. 
במלודרמטיות מופגנת ואף מופרזת הם בולעים רעל ומתמוטטים. דספינה ודון אלפונסו ממהרים למצוא רופא ומשאירים את האחיות לטפל בגברים הסובלים. הרופא, שאינו אלא דספינה בתחפושת, מכריז כי הוא מתלמידיו של ד"ר מסמר ומנסה להוציא את הרעל משני המתאבדים בעזרת מגנט. כאשר השניים מתעשתים, הם ממשיכים בחיזוריהם הנמרצים ומלאי התשוקה.
מערכה שנייה
לאחר הטפת מוסר נוספת של דספינה, מחליטות האחיות שכל רע לא יאונה להן מפלירט תמים וקצר. דורבלה, אהובתו של פרנדו, בוחרת בגוליילמו המחופש, בעוד פיורדיליג'י, אהובתו של גוליילמו, בוחרת בפרנדו. האלבנים האורחים שרים סרנדה לשתי האחיות ולאחר מכן יוצאים פיורדיליג'י ופרנדו לטיול רומנטי קצר בגן, בעוד גוליילמו המחופש מחזר אחר דורבלה. לתדהמתו הרבה היא מתמסרת לו ומחליפה עמו תליונים. בעוד שניהם נבלעים בין שיחי הגן שבים פרנדו ופיורדיליג'י אך היא נותרת איתנה בנאמנותה הראשונית. 
כאשר שני הגברים נפגשים מתעצב פרנדו בעת שגוליילמו מראה לו את התליון שדורבלה העניקה לו. פרנדו מנסה פעם נוספת לזכות בחסדיה של פיורדיליג'י, כאשר גוליילמו ודון אלפונסו מציצים בסתר. 
לתדהמת כולם פיורדיליג'י נכנעת לבסוף גם היא. דון אלפונסו זכה בהתערבות והוא מנסה לנחם את שני הגברים הצעירים שלמדו לפתע כי כל הנשים הן אותו דבר - COSI FAN TUTTE.
חגיגות הנישואין בין שתי האחיות לאלבנים בעיצומן כאשר לפתע נשמע קול הלמות התופים במרחק המכריז על שובם של הקצינים. בהיסטריה, אולי מאולצת מעט, האלבנים והנוטריון (שוב דספינה המחופשת) מתחבאים. 
רגע לאחר מכן נכנסים פרנדו וגוליילמו אל החדר בלבוש הצבאי שלהם ונדהמים מקבלת הפנים הקרירה למדי לה הם זוכים. אך כאשר הם מגלים את חוזה הנישואין ואת הנוטריון המסתתר מתבהרת התמונה. בחרבות שלופות הם ממהרים לרדוף אחר יריביהם וחוזרים מיד עם התחפושות האלבניות בידם. התרמית הגיעה לסופה וכל שנותר לארבעת האוהבים הצעירים הוא לקבל את עצתו של דון אלפונסו - לשכוח וגם לסלוח.
חוק המכינות הקדם-צבאיות

חוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008 נחקק בשנת 2008 לשם הסדרת פעילותן של המכינות הקדם-צבאיות בישראל. החוק נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2009.

היסטוריה חקיקתית

ב-30 ביולי 2008 אישרה הכנסת את חוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008. החוק נכנס לתוקף בתחילת שנת 2009.
את הצעת החוק יזמו חברי הכנסת מיכאל מלכיאור ולימור לבנת. דברי ההסבר להצעת החוק עמדו על מהותן של המכינות:
במכינות הקדם-צבאיות - חילוניות, דתיות או משולבות - מקבלת הכשרה העתודה של הפיקוד הצבאי ושל דור המנהיגות של החברה הישראלית. כמחצית החניכים במכינות מתגייסים לתפקידי לחימה - שיעור גבוה בהרבה לעומת כלל המתגייסים לצה"ל, וכך גם באשר לפונים לתפקידים פיקודיים מתוכם. בשנת הלימודים התשס"ח פעלו 34 מכינות קדם-צבאיות, 25 מהן מוכרות ומתוקצבות מאוצר המדינה ותשע בשלבי הקמה. בכל המכינות למדו כ-1,800 חניכים, כ-1,600 מהם במכינות המוכרות והמתוקצבות.
חניך הלומד במכינה רשאי לדחות את גיוסו לצה"ל בשנה, והוא זוכה להכנה נאותה להשתלבות בשירות מלא בצה"ל, בייחוד ביחידות השדה, תוך הרחבת אופקיו, העשרת עולמו וחינוכו לערכי הציונות.
פעילות המכינות הקדם־צבאיות חוצה השקפות פוליטיות ומפלגתיות. היא ממומנת על ידי אוצר המדינה, על ידי הורי החניכים ומתרומות.
המשך דברי ההסבר עסק בתקצובן של המכינות:
התקציב השנתי שהקצתה המדינה למכינות הקדם־צבאיות לפני שנתיים היה כ־30 מיליון שקלים חדשים, והוא נתון תדיר לקיצוצים. נוכח ההכרה בחשיבות המשך פעילותן של המכינות הקדם־צבאיות, מוצע בהצעת החוק המתפרסמת בזה לעגן בחקיקה את פעילותן וכן את תקצובן הנאות ואופן חישובו, כדי להבטיח את המשך קיומן הסדיר והתקין. החישוב יתבסס על קביעת "סל לחניך" שיעדכן שר החינוך, וכל מכינה תהיה זכאית לתקצוב לפי מספר החניכים בה, ובלבד שמספר החניכים בכלל המכינות המוכרות לא יגדל בכל שנה בשיעור של יותר מ־15%.
בדצמבר 2009 התקין שר החינוך, גדעון סער, את תקנות המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2009, המפרטות את תהליך ההכרה במכינה ואת הפיקוח עליה.

הוראות החוק

זהו חוק קצר בן ארבעה סעיפים בלבד. החוק מגדיר מכינה קדם-צבאית: "מסגרת חינוכית המיועדת בעיקרה למיועדים לשירות ביטחון וליוצאי צבא, ושמטרותיה הכנת החניכים לשירות מלא בצבא הגנה לישראל וחינוך למעורבות חברתית ואזרחית".
החוק מסמיך את מנכ"ל משרד החינוך להכיר במכינה קדם-צבאית, בהתאם לכללים שקבע שר החינוך. תקציבה של מכינה מוכרת הוא פונקציה ליניארית של מספר חניכיה. בשנת 2017 היה התקציב 25,474 ש"ח לחניך.
עיקר הסדרת פעילותן של המכינות נעשה בתקנות המכינות הקדם-צבאיות (הכרה במכינה קדם-צבאית), תש"ע-2009. התקנות מפרטות את התנאים להכרה במכינה קדם-צבאית ואת אופן הגשת הבקשה להכרה. עוד קובעות התקנות שהפיקוח על פעילות המכינה יהיה בידי משרד החינוך ומשרד הביטחון.
You (סדרת טלוויזיה)

עלילה

העונה הראשונה מלווה את סיפורו של ג'ו גולדברג מנהל חנות ספרים בניו יורק, אשר נפגש עם בק גווינביר סופרת שאפתנית ומייד מתאהב בה.
כדי ל"האכיל" את האובססיה שלו ג'ו משתמש במדיה חברתית ובטכנולוגיה כדי לעקוב אחר אהבתו.
העונה השנייה עוקבת אחר טיולו של ג'ו ללוס אנג'לס אשר האובססיה שלו נושאת את עינייו אל לאב קווין.
מייצבי מצב רוח

מייצבי מצב הרוח הן תרופות פסיכיאטריות שמשתמשים בהן לטיפול בהפרעות אפקטיביות המאופיינות בחילופים עזים ומתמשכים של מצבי רוח, במיוחד בהפרעה דו-קוטבית. מייצבת מצב הרוח מדכאת את תנועת הנדנדה בין מאניה ודיכאון.

שימושים

משתמשים בתרופות מייצבות מצב הרוח גם במקרים של הפרעת אישיות גבולית ובהפרעה סכיזואפקטיבית.

דוגמאות

המונח "מייצב מצב הרוח" מתאר תוצאה ולא מכניזם. משתמשים בטרמינולוגיה מדויקת יותר כדי למיין גורמים מתווכים אלה.

היחס לנוגדי דיכאון

רוב מייצבי מצב הרוח הם גורמים מתווכים נגד מאניה, כלומר הם יעילים בטיפול במאניה ובמעבר בין השלבים בהפרעה דו-קוטבית, אבל הם לא יעילים בטיפול בדיכאון. יוצאות הדופן היחידות מכלל זה הן למוטריג'ין וליתיום קרבונאט המטפלות גם בסימפטומים המאניים וגם בדיכאוניים. בזמן שגורמים מתווכים כמו חומצה ולפרואית וקארבאמזפין לא יכולות לטפל בדיכאון ישירות כמו שתי התרופות הקודמות הרי סבורים שהן מסכלות את הדיכאון בחולי הפרעה דו-קוטבית על ידי הרחקת מהמצב המאני ובכך מונעים מהם להיכנס לחילופי מצב רוח.
אף על פי כן לעיתים קרובות רושמים נוגדי דיכאון בנוסף למייצבי מצב הרוח בשלבי הדיכאון. יש בכך כמה סיכונים משום שנוגדי דיכאון עלולים לגרום למאניה, פסיכוזה ובעיות מדאיגות אחרות אצל חולים בהפרעה דו-קוטבית – במיוחד כשהם נלקחים לבד, אבל לפעמים גם כשהם יחד עם מייצבי מצב הרוח. התועלת בנוגדי דיכאון בטיפול בשלב הדיכאון בהפרעה דו-קוטבית אינה ברורה.
שער חמש

שער חמש הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית לסיכום מחזור המשחקים בליגת העל בכדורגל, ששודרה בערוץ הספורט בין השנים 1999-2002, עם מעבר זכויות השידור של ליגת העל מזכייניות ערוץ 2 לערוץ הספורט. שם התוכנית משלב את המילה שער ואת הספרה חמש, מספרו של ערוץ הספורט, היוצרים ביחד את הצירוף "שער חמש", כינויו של יציע האוהדים של הפועל תל אביב.
תוכנית זו שודרה במוצאי שבת והציגה את תקצירי המשחקים שהתקיימו במהלך השבת ולא שודרו בטלוויזיה, כשהמשחק המרכזי שודר לעיתים ביום שבת לפני שידור התוכנית ותקצירו נכלל בה, ולעיתים בימים ראשון או שני. תוכנית זו, כמו קודמתה, "הדקה ה-91" ששודרה בערוץ 2, זכתה לפופולריות בשל היותה המקור היחידי לצפייה במשחקי כדורגל ישראלי באותה תקופה, בטרם רכש גוף השידור צ'רלטון את זכויות השידור והחל לשדר את מרבית המשחקים בשיטת "שלם וצפה".
את התוכנית הגיש מודי בר-און ואת תקצירי המשחקים שידרו שדרי הערוץ נדב יעקבי, אבי מלר, רמי וייץ ורון ברבש. לצד תקצירי המשחקים הוגשו גם דברי פרשנות מפי משתתפים שונים, ובהם שלמה שרף, שגיא כהן, מרדכי שפיגלר וגיורא שפיגל. כמו כן, שידרה התוכנית כתבות צבע המתעדות את המתרחש "מסביב למשחק": הכנות הקבוצות, תמונות מחדרי ההלבשה ותחושות בקרב האוהדים, כתבות על קבוצות מליגות נמוכות, משדר מיוחד בעקבות מותו של בעלי קבוצת הפועל חיפה רובי שפירא (2001), ועוד.
נעימת הפתיחה של התוכנית משמשת כיום כפתיח תוכנית סיכום המחזור המשודרת אף היא בערוץ הספורט, "שער השבת".
סיווג בייסיאני נאיבי

סיווג בייסיאני נאיבי (או סיווג נאיב בייס - Naive Bayes classifier) בלמידת מכונה הוא אוסף שיטות סיווג המבוססות על חוק בייס‎ ועל ההנחה ה"נאיבית" שאין תלות בין תכונות האובייקטים המסווגים כאשר כבר ידוע סיווגם. שיטות סיווג אלה נחקרו כבר משנות ה-1950 ולמרות ה"נאיביות" של ההנחה, הניבו מאז תוצאות יפות, בעיקר בתחום של סיווג טקסט לקטגוריות (כמו למשל סיווג דואר אלקטרוני ל"ספאם" או "לא-ספאם"). היתרון של שיטות סיווג בייס נאיבי הוא הסְקֵילַבִּילִיות שלהם (כלומר יכולתם להתרחב בקלות כדי לתמוך בכמות גדלה של נתונים).

הסתברות אפריורית ופוסטיריורית

נניח שמדגם אוכלוסייה הראה שאחד מכל 40 איש חולה בשפעת. כלומר ניתן להעריך שההסתברות 1/40 = (שפעת)p. יש לשער שאם היינו מקבלים עוד עדויות על הנבדק (כמו אם יש לו חום) אזי ההסתברות לשפעת הייתה שונה. כל עוד אין לנו עדויות נוספות עלינו להסתפק בהסתברות (שפעת)p - הנקראת לכן ההסתברות האפריורית. כשמגיע נבדק חדש אנחנו יכולים למדוד את תכונותיו (כמו למשל אם יש לו חום) ובכך לחשב יותר במדויק את ההסתברות לשפעת. ההסתברות לסיווג מסוים (כמו שפעת) אחרי שמצטברות עדויות מכונה לכן ההסתברות האפוסטריורית. סיווג בייסיאני נאיבי מנסה לסווג אובייקט לפי ההסתברויות האפוסטריוריות שלו המחושבות על סמך העדויות הנובעות מהתכונות של האובייקט המסווג.
טבלה 1 מראה את הידע הנתון לנו כשמגיע נבדק חדש שאנו רוצים לסווג כחולה שפעת או לא (הנתונים בטבלה מומצאים ורק משמשים למטרת הסבר). בשורה הראשונה נתונות ההסתברויות האפריוריות של היות אדם חולה בשפעת או לא, לפני שמתקבלות עדויות נוספות. בטור הימני נתונות ההסתברויות המותנות לקיום כאב-ראש, שיעול, או חום אצל חולי שפעת והטור השמאלי מראה את ההסתברויות המותנות הנ"ל אצל אנשים שאינם חולי שפעת. למשל לפי הטבלה, שני שלישים מחולי השפעת משתעלים (2/3=(שפעת|משתעל)p). כל הנתונים בטבלה 1 ניתנים להערכה ממדגמים מייצגים של האוכלוסייה. הטבלה כעת תאפשר לנו לבצע תחזיות נוספות על נבדקים חדשים על סמך תכונותיהם, על ידי מציאת הסיווג הסביר ביותר (אפוסטריורית) של הנבדק.

סיווג בייסיאני נאיבי גאוסיאני

בדוגמה שלמעלה (חיזוי שפעת על סמך תכונות) כל התכונות היו בדידות כלומר בעלות ערכים מתוך קבוצה סופית - למשל לתכונה "משתעל" היו שני ערכים אפשריים - "כן" או "לא". במצב כזה ניתן להעריך את ההסתברויות המותנות, כמו אלה המופיעות בטבלה 1, על ידי ספירת בעלי כל ערך של התכונה באוכלוסייה הנדגמת וחלוקה בגודל המדגם. דרך זאת אינה אפשריות עוד כאשר התכונות הן רציפות - כמו למשל גובה. לתכונות כאלה יש אינסוף ערכים אפשריים ואי אפשר למלא טבלה כמו טבלה 1. במקום זאת, מעריכים לכל תכונה פונקציית התפלגות ומעריכים את הפרמטרים של הפונקציה בעזרת מדגם. למשל, בדרך כלל ללא מידע נוסף על התכונה הרציפה, מעריכים התפלגות נורמלית עבור התכונה ומעריכים את הממוצע  ואת השונות (חסרת ההטיה)  של המדגם עבור כל קטגוריה  אפשרית (קבוצת הקטגוריות היא בדידה בבעיות סיווג).
פונקציית התפלגות נורמלית היא בצורת פעמון גאוס וצפיפות ההסתברות כאשר לתכונה x יש את הערך v אם מניחים קטגוריה  היא:
פונקציה זאת מחליפה את טבלת ההסתברויות המותנות (דוגמת טבלה 1). ראו דוגמה להלן.
טויו איטו

טויו איטו (יפנית: 伊東 豊雄; נולד ב-1 ביוני 1941) הוא אדריכל יפני, מן האדריכלים הבולטים ביותר הפועלים כיום. זוכה מדליית הזהב המלכותית של ארגון RIBA ב-2006 ופרס פריצקר לשנת 2013.

ביוגרפיה

איטו נולד בסיאול להורים יפניים ב-1 ביוני 1941. שנתיים לאחר מכן עבר איטו ליפן עם אמו ושתי אחיותיו. את הכשרתו המקצועית רכש באוניברסיטת טוקיו שם סיים את לימודיו בשנת 1965. עד 1969 עבד במשרדו של האדריכל קיונורי קיקוטקה (Kiyonori Kikutake) ולאחר מכן פתח משרד עצמאי בטוקיו תחת השם Urbot, קיצור השם Urban Robot. בשנת 1979 שינה את שם משרדו ל"טויו איטו ושותפיו". בשנותיו הראשונות התמקד בתכנון בתי מגורים פרטיים, כשהבתים הבולטים שתכנן הם White U מ-1976 ו-Silver Hut מ-1984. המבנה הראשון שהקנה לו פרסום היה "מגדל הרוחות" - מתקן תשתית שנועד לשרת את הרכבת התחתית אותו השלים ב-1986. הפתרון המקורי והייחודי שהעניק למבנה הטכני, משך תשומת לב רבה ואיטו החל להשיג עבודות במגזר הציבורי.
ב-2001 השלים את הפרויקט שהביא לו פרסום בינלאומי - בניין המדיאטק בעיר סנדאי (Sendai Mediatheque), עליו זכה בתחרות פומבית במקום הראשון בשנת 1995.
ב-2013 כשהוא מתכנן פרויקטים גדולים ומשמעותיים בכל רחבי העולם, זכה איטו בפרס פריצקר לאדריכלות על זה שסרטט את מגדל torre realia BCN אשר נמצא בברצלונה.
גרבטקה-לטניסקו

היסטוריה

האזכור הראשון של גרבטקה במקורות כתובים היה ב-1449, באותה תקופה גרבטקה הייתה תחת שליטתה של משפחת סליז אשר שלטה במקום. בין המאה ה-15 למאה ה-16 עבר הכפר לבעלות משפחת קוחנובסקי. בשנת 1787 חיו בגרבטקה 253 תושבים, ובשנת 1881 חיו בה 715 תושבים.
בין השנים 1795–1809 נמצאה גרבטקה תחת שלטו האימפריה האוסטרית בעוד שבשנים 1815–1915 היא הייתה תחת שלטון האימפריה הרוסית. השנים החשובות ביותר בהיסטוריה של גרבטקה היו בין שתי מלחמות העולם. בשנים אלו גרבטקה התפרסמה ככפר נופש. תיירים רבים ביקרו בה, בעיקר מראדום, לובלין וורשה. בשנת 1921 הגיעו מספר התושבים במקום ל-1,739.

הקהילה היהודית בגרבטקה

היהודים הראשונים הגיעו לגרבטקה בראשית המאה ה-19, כשאוכלוסיית הכפר מנתה כ-461 נפשות. יהודי גרבטקה השתייכו לקהילה היהודית של העיירה הסמוכה גנייבושוב, שם הם גם קברו את מתיהם. בשנות השמונים של המאה ה-19 אוכלוסיית הכפר גדלה לכ-750 אנשים, מהם כ-50 יהודים. בשנת 1921 הקהילה היהודית בגרבטקה חיו במקום כ־111 יהודים מכלל אוכלוסיית העיירה שמנתה אז כ־1,739 נפשות. יהודי הכפר התפרנסו ממלאכה, מרוכלות ובעיקר מן השוק השבועי, שמשך לגרבטקה את איכרי הסביבה.
ערב מלחמת העולם השנייה נמנו בכפר כ-300 יהודים, שהיו כ-8.5% מכלל האוכלוסייה.

הקהילה בתקופת מלחמת העולם השנייה

הכפר נכבש ב-8 בספטמבר 1939. יהודי גרבטקה נותרו במקומם, אך נשלחו לעבודות כפייה. ב-1940 הוקם בכפר יודנרט בראשותו של ינקל פרלשטיין (Yankel Perlstein), וכן הוקם שירות סדר יהודי בפיקודו של איציק צימרמן (Zimmerman). באותם ימים הוטל על יהודי גרבטקה תשלום כופר, ובסוף 1940 הם נצטוו לשאת את הטלאי הצהוב.
עד הקמת הגטו נמשכה שגרת חייהם של יהודי המקום, והם הוסיפו לעסוק במסחר ובהשגת מזון. יחס הגרמנים והאוכלוסייה הפולנית אליהם היה הוגן למדי, מה שהוביל פליטים יהודים מפיאסצ'נו, מגורה קלוואריה ומגרוייץ אל המקום והם נקלטו היטב בקהילה. בשלבים מאוחרים ב-1941 הגיע מספר היהודים בגרבטקה ל-1,300. בקיץ 1941 רוכזו כל היהודים במקום איסוף וגברים אחדים נבחרו מביניהם ונשלחו למחנה העבודה בפיונקי. באותה שנה החלה להתפשט בגרבטקה מגפת הטיפוס, ואף שמספר המתים היה קטן מאוד, נטען שהיהודים הם מפיצי המחלה. לפיכך הורה הממונה הגרמני לפליטים היהודים שבאו לגרבטקה מיזמתם לעזוב את המקום.
הגירוש לגטו היה פתאומי, מהיר ואלים. הגטו נסגר ב-30 בדצמבר 1941. לגטו הובאו יהודים מכפרי הסביבה ובסך הכול היו בו כ-100 משפחות. בגטו עברה דרך לשימושם של יהודים ופולנים כאחד, והתנהל בה מסחר בין הצדדים. על הגטו הופקדה שמירה של שירות הסדר היהודי.
ביוני 1942 ערכו הגרמנים רישום של כל היהודים מבני 16 ומעלה ושלחו כ-100 צעירים וצעירות נוספים לפיונקי. באמצע יולי 1942 נלקחו כ-100 יהודים אל מחוץ לכפר, נרצחו ונקברו שם. אחרוני היהודים בכפר הועברו לגנייבושוב ומשם גורשו יחד עם היהודים המקומיים לטרבלינקה.

בתי עלמין

יהודי גרבטקה נקברו בשני בתי עלמין, הראשון ברחוב לובלסקה (Lubelska) שבמרכז העיר גנייבושוב, שיהודי גרבטקה היו כפופים לקהילתה. השני היה ברחוב אולקסובסקה (Oleksowska). שני בתי הקברות הללו הוחרבו לחלוטין על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, וכיום הם אינם פעילים כלל.
המנון צרפת

היסטוריה

ההמנון חובר בשנת 1792 בעיצומה של המהפכה הצרפתית בידי קצין צבא בשם רוז'ה דה ליל. ההמנון נקרא "המרסייז" משום שהראשונים שאימצו אותו היו חיילים בני מרסיי. במשך השנים שימש ההמנון, בנוסף לצרפת, שימש גם את הרפובליקה הרוסית. בתחילתה של המהפכה ולו מסר לאומני ברור (כולל לפחות 11 התייחסויות לאלימות) - מסר מהפכני שנועד לסחוף את הצרפתים למלחמה נגד העריצות, ותחת הסיסמה "סכנת המולדת!" התבצע גיוס המוני של תומכי המהפכה.
לאחר נפילתו של נפוליאון נאסרה שירת "המרסֵיֶיז", והוא נחשב להמנון השמאל הצרפתי. בתקופת הרפובליקה השלישית (החל משנת 1879) הוא הפך להמנון הצרפתי. בסוף המאה ה-19 הוחלף ההמנון הצרפתי ב"אינטרנציונל" ואילו "המרסֵיֶיז" הפך להמנון של הימין הצרפתי. בתחילת המאה ה-20 היו לצרפת שני המנונים, ולאחר שוך הקרבות של מלחמת העולם השנייה חזר "המרסֵיֶיז" לשמש כהמנון הלאומי של צרפת.
מנגינת ההמנון הצרפתי שימשה גם להמנון הרפובליקה הרוסית.
אצטדיון ניז'ני נובגורוד

היסטוריה

במסגרת ההכנות למונדיאל 2018 תוכנן לבנות תחנת רכבת תחתית שאמורה הייתה לקשר את האצטדיון לתחנת הרכבת של ניז'ני נובגורוד. האצטדיון נבנה קרוב למפגש הנהרות וולגה ואוקה, סמוך למרכז ההיסטורי של ניז'ני נובגורוד. בשנת 2011 תוכנן האצטדיון להיבנות ליד הכפר אולגינו שבפאתי העיר, אולם ב-1 באוגוסט של אותה שנה פרסמה קבוצת אוהדים מכתב גלוי אל מושל מחוז ניז'ני נובגורוד בו הביעו את חוסר שביעות רצונם מהמיקום המוצע עקב הקושי להגיע אליו, כמו גם היעדר תשתיות באזור. לבסוף, נבחר במרץ 2012 אזור סטרלקה, הקרוב למרכז העיר ההיסטורי.
סמוך לאצטדיון תוכננה הקמת תשתית תחבורתית, ובעיקר בנייה של תחנת רכבת תחתית שתוכננה להיקרא "סטרלקה".
ב-6 במאי 2018 אולימפץ ניז'ני נובגורוד אירחה באצטדיון את לוצ'-אנרגיה ולדיווסטוק, במשחק במסגרת המחזור ה-37 של ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה ושברה שיא צופים בתולדות ליגת המשנה הרוסית: באצטדיון נכחו 42,100 צופים.
ב-27 ביולי 2018 אירח את משחק הסופרקאפ הרוסי בין צסק"א מוסקבה ללוקומוטיב מוסקבה.
רעות אלוש

ביוגרפיה

נולדה בקריות, לאם גננת ולאב שמנהל חנות בגדים. אלוש היא אחותו הצעירה של אביב אלוש ויש לה עוד אח אמצעי בשם אלעד. בילדותה עברה המשפחה לכרמיאל, שם היא חיה עד התיכון. בעקבות גירושי הוריה עברה עם אמה לפתח תקווה. שירתה כרל"שית בחיל האוויר.
רעות אלוש למדה משחק אצל יורם לוינשטיין.
אלוש ידועה בתפקיד אורח בסדרות כמו: תאג"ד, אורי ואלה, מתים לרגע, הרמון ויש לה את זה. בשנת 2019 שיחקה בסדרה התחנה בתפקיד נועם, מדריכה במד"א.
שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "סוליקא" בתיאטרון באר שבע שם שיחקה גם ב"דונה פלור נשואה לשניים". זאת במקביל להצגה "אם נדע לאהוב", מסע תיאטרלי מוזיקלי בעקבות שיריו של ז'אק ברל. אלוש שיחקה גם בתיאטרון גושן ב"אני ירושלמי" כסבתו של יהורם גאון.
ב-2019 השתתפה בתוכנית סליחה על השאלה, בה סיפרה על התמודדות עם הפרעת אכילה ממנה סבלה.
אדישות

אֲדִישׁוּת או אִדָּשׁוֹן (בלעז: אַפַּתְיָה) היא מצב רגשי של חוסר אכפתיות ואי הבעת עניין במתרחש סביב האדם. המונח יכול לבטא רגש חולף, ומשמש גם לתיאור פסיכולוגי למצב פתולוגי שבו הפרט אינו מגיב לכל ההיבטים הרגשיים, החברתיים והפיזיים השזורים בחייו. אדישות קלינית היא דרגה גבוהה של אפתיה. דרגה בינונית של אדישות עשויה להיות התגלמות של דיכאון, דרגה קיצונית של אדישות עשויה להיות מאובחנת כמוגבלות דיסוציאטיבית. ההיבט הפיזי של האדישות, אשר כרוך בהתדרדרות פיזית, אובדן מסת שריר וחוסר אנרגיה, מכונה עייפות.
אדישות עשויה להיות מכוונת אדם, פעילות או סביבה. לעיתים היא מלווה בעויינות. היא מהווה תגובה שכיחה לדחק פסיכולוגי ובמקרה זה היא מגולמת כ"חוסר אונים נרכש" אשר קשור לרוב בדיכאון קליני. 
האדישות עשויה לשקף חוסר עניין, שאינו פתולוגי, בעניינים בהם הפרט אינו מוצא חשיבות.

היסטוריה

אטימולוגית המילה אפתיה מקורה ביוונית (απάθεια (apatheia, מושג ששימש את הסטואים להגדיר את חוסר העניין בדברים שלפרט אין שליטה עליהם (דברים אלו, על פי הפילוסופיה שלהם, הם כל אותם דברים חיצוניים. הפרט יכול להיות אחראי רק לשיקוליו ולמעשיו). מושג האפתיה קיבל תפנית על ידי הנצרות, אשר השתמשה במושג על מנת להביע חוסר שביעות רצון בשל כל הדאגות הארציות. קלמנס אלכסנדריוס, הפך את המושג לשגור על מנת למשוך את הפילוסופים לנצרות.
מושג האדישות הפך למקובל בתרבות הפופולרית במהלך מלחמת העולם הראשונה, אז התנאים המזוויעים בחזית המערבית הובילו לאדישות ולהלם קרב בקרב מיליוני חיילים.
בהשאלה, המושג משמש כאשר מתכוונים לחומר כימי שבקושי או אינו מגיב לחומרים אחרים, למשל זהב, או גזים אצילים.
קומונה (איטליה)

קומונה (באיטלקית: Comune) היא הדרגה הנמוכה ביותר מבין דרגות החלוקה המנהלית של איטליה, ומקביל למועצה אזורית או מועצה מקומית בישראל, אם כי קומונה יכולה לכלול ערים שלמות. לכל קומונה עירייה וראש עירייה או מועצת עיר (לקומונות קטנות יותר).
נכון ל-2014, יש באיטליה 8,057 קומונות כשרק 500 מתוכן בעלות יותר מ-15,000 תושבים. הקומונה הגדולה ביותר היא רומא, בעלת שטח של 1,307.71 קמ"ר ו-2,761,477 תושבים, הקומונה הקטנה ביותר בשטח היא פיארה די פרימארו (Fiera di Primiero) בטרנטינו ששטחה הוא 0.15 קמ"ר בלבד, והקומונה הקטנה ביותר במספר תושביה היא פדזינה (Pedesina) שנכון ל-2013 התגוררו בה רק 36 תושבים.
ב-1861, בעת איחוד איטליה הוקמו 7,720 קומונות, ב-1921 נסק מספרן ל-9,195 ועשור מאוחר יותר, ב-1931 ירד מספר הקומונות ל-7,311. גודל הקומונות ומספרן שונה בכל מחוז ונפה, לדוגמה בעוד שבבארי יש רק 48 קומונות (בממוצע קומונה לכל 32,000 תושבים) הרי שבואל ד'אוסטה יש 74 קומונות (בממוצע קומונה לכל 1,630 תושבים).
למעשה, הקומונה מחולקת לעיתים לדרגות נמוכות אף יותר: פרציונה (Frazione), צירקוסקריציונה (Circoscrizione) ועוד, אולם אלו לרוב חלוקות לצרכים ספציפיים וללא כוח חוקי מעשי רב.
בית איצקוביטש

היסטוריה

הבניין הוקם בשנת 1930, והוא תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד בסגנון הארץ ישראלי.
עם הפצצת חיפה בידי האיטלקים עברה המשפחה לכרמל, ובבניין מוקמו משרדי ועד הקהילה בחיפה. עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 שימש הבניין כמשכן הרבנות בחיפה.
בשנת 2000 נתנה העירייה את המבנה לערוגות- המרכז לקידום הילד והמשפחה (לשעבר מכון ה.ל.כ.ה), כאות הוקרה על קידום ילדי העיר. נכון לאוקטובר 2013 מפעילה עמותת המרכז את הבניין ומציעה בו טיפולים דידקטיים, רגשיים ופרא-רפואיים לילדים תושבי חיפה והסביבה.
רז נדב

ביוגרפיה

נדב נולד וגדל בתל אביב. בהיותו נער החל לכתוב סיפורים קצרים בהשראת פעיל השלום אייבי נתן ותחנת הרדיו קול השלום, והצטרף לפעילויות הומניטריות במסגרת ארגון "המלאכים של אייבי".
בתחילת שנות העשרים לחייו עבר נדב להתגורר בארצות הברית, שם החל לגבש את זהותו כאמן יוצר. לאחר מספר שנים בארצות הברית שב נדב לישראל והחל בכתיבת ספריו.
בשנת 2003 פורסם ספרו הראשון "הלב הרואה", שהוא קובץ של סיפורים קצרים. אחדים מן הסיפורים נכתבו בסגנון הריאליזם הקסום ומשיקים למדע הבדיוני, באחרים ניתן למצוא יסודות פנטסטיים.
בשנת 2006 פורסם ספרו השני "הבלונדיניות העצובות של חיי". זהו רומן שבמרכזו שדרן רדיו פרוע המנהל מערכת יחסים הזויה והרסנית עם שלוש נשים בלונדיניות דיכאוניות. 
שני ספריו של נדב ראו אור בהוצאת מודן.