רפאל ישראלי

ביוגרפיה

ישראלי נולד ב-1935 למשפחה יהודית בפאס שבמרוקו. ב-1949 עלתה המשפחה לישראל. 
למד ערבית והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1963, בן 28 סיים תואר ראשון. המשיך בלימודי סין באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1970 קיבל את ה-MA בהיסטוריה של מזרח אסיה. קיבל מלגה מאוניברסיטת סטנפורד ובעזרתה למד במשך כשנה סינית באוניברסיטת טאיוואן. בסיומה של השנה, ב-1971 חזר לברקלי ובמשך כשלוש שנים היה עמית מחקר במרכז ללימודים בינלאומיים של האוניברסיטה, במקביל ללימודי הדוקטורט שם. ב-1974 קיבל מאוניברסיטת ברקלי את ה-PhD בסינית ובהיסטוריה של האסלאם וחזר לישראל. 
ישראלי כיהן החל מ-1974 כמרצה ואחר כך כפרופסור להיסטוריה סינית ולתרבות האסלאמית באוניברסיטה העברית וכעמית מחקר במכון טרומן המסונף לה. במקביל הוא כיהן גם במישרות ניהוליות באוניברסיטה, לרבות מתאם היחידה לחקר אסיה במכון טרומן ומנהל המרכז ללימודים קדם אקדמאיים וכן היה פרופסור אורח ונתן קורסים וביצע מחקרים באוניברסיטאות חוץ שונות, בארצות הברית (אוניברסיטת הרווארד ואחרות), קנדה, איטליה, אוסטרליה, יפן, בלגיה ועוד. 
בשנים 1992–1996 היה יו"ר המחלקה ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית.
.

דעותיו

ב-2004 העיד פרופסור רפאל ישראלי בבית המשפט המחוזי בחיפה (השופט דאז מיכה לינדנשטראוס), כעד מומחה מטעם המדינה במשפט הפלילי כנגד התנועה האסלאמית בראשות השייח' ראאד סלאח, כי "קיימת זהות אידאולוגית בין התנועה בהנהגת השייח ראאד סלאח לבין תנועות האחים המוסלמים וחמאס, היות שהתנועה האיסלאמית חותרת נגד המדינה ושואפת להשמדתה"(המשפט הסתיים בהרשעת התנועה ומנהיגה במגע עם סוכן זר ובמתן שירות להתאגדות בלתי מותרת). 
בפברואר 2007 עורר ישראלי מחלוקת עזה באוסטרליה, בתקופה בה שימש שם כמרצה אורח מטעם אוניברסיטת ניו סאות' וויילס. הוא טען אז, בראיונות לעיתונים אוסטרליאן ג'ואיש ניוז וסידני מורנינג הראלד, שכשמיעוט מוסלמי מגיע לאחוז מסוים במדינה מסוימת, יש בעיות, וזה חוק כללי: "אם זה תקף בכל מקום, זה תקף גם באוסטרליה". כאשר מספר המוסלמים החיים במדינה מערבית מגיע למסה קריטית מסוימת, יש להתחיל לצפות למהומות ו"בעיות אלימות קשות". "המוסלמים נוטים לנצל את מוסדות התרבות המערבית על מנת לחתור תחתיה ולהשפיע עליה". 
ישראלי הביא לעניין זה כדוגמה את המהומות שעוררו המוסלמים בצרפת, ב-2006. המוסלמים מהווים כ-10% מאוכלוסיית צרפת, וזוהי לפיכך דוגמה למסה קריטית מעין זו. לדעתו, המיעוט המוסלמי והמשך ההגירה המוסלמית לאוסטרליה, בעיקר מאינדונזיה, מהווים סכנה למדינה כולה. הוא קרא לאוסטרלים להטיל מגבלות על מספר המהגרים אליהם, ממדינה זו. באוסטרליה יש בשלב זה עדיין רק כ-2.5% מוסלמים ולפיכך אפשר עדיין לעצור ולמנוע מראש את הסכנה. 
אישים וגופים רבים, לרבות יהודיים, גינו את דבריו והמועצה היהודית ליחסי ישראל-אוסטרליה אף ביטלה בעקבות זאת את תוכניותיה לתת חסות להרצאותיו. 
ישראלי עצמו הגיב להתקפות כנגדו במאמר שכתב ב-The Australian ובו טען כי "הפלישה המוסלמית החדשה, השלישית, לאירופה ובאופן ספציפי השכונות המוסלמיות שנוצרו בה, יוצרות אלימות ובעיות בסביבתם. המוסלמים שכבר נולדו באירופה נשבעים לשנות אותה, כך שתהיה יותר לטעמם, לאסלם אותה ולהשתמש לשם כך, אפילו באלימות.
הדברים הגיעו עד כדי כך, שמדינות כמו צרפת, הולנד ובריטניה, שהיו קודם לכן בעד הגירה נאלצו לשנות את חוקיהן ולהטיל מגבלות על ההגירה ולאפסן לעת עתה את האוטופיה של רב תרבותיות. אין במדיניות זו שום גזענות, ובוודאי שאין שום גזענות בתיאורה של המדיניות הזו באופן מחקרי". 
במאמר "דעות" שכתב ב"הארץ" ב-2009 תקף פרופ' ישראלי את שני המיעוטים "קוראי התיגר", שאינם מקבלים את מרות המדינה בישראל - הערבים והחרדים, "המשבשים תדיר את סדרי חיינו... (ואשר) הריבוי הטבעי שלהם מגביר את הסבירות, שהתיגר שהם קוראים על המדינה רק יחמיר.

כתיבתו

ספרו הראשון של ישראלי יצא לאור ב-1980.  זו הייתה עבודת הדוקטורט שלו, שנעשתה באוניברסיטת ברקלי. העבודה שילבה את שני תחומי התמחותו, בהם הוא ממשיך לעסוק עד היום - האסלאם וסין.