google/wiki40b huggingface dataset:
הסגנון האקלקטי בארץ ישראל

הסגנון האקלקטי (לקטני) הוא סגנון אדריכלי שהיה נפוץ בישראל בשנות ה-20 ועיקרו שילוב אדריכלות מערבית עם סגנונות קישוטיים ממספר רב של מקורות השראה - האדריכלות הקלאסית (יוון-רומא-רנסאנס-בארוק), אדריכלות של המזרח הרחוק, אר-דקו, המזרח הקרוב, הסגנון הספרדי-מורי (אלהמברה), אר-נובו ואדריכלות מזרח-תיכונית עתיקה. הסגנון היה נפוץ במרבית העולם המערבי, וייחודו של הסגנון האקלקטי בארץ הוא שימוש נפוץ למדי במוטיבים קישוטיים כמו-תנ"כיים: אריחי קרמיקה תוצרת בצלאל עם נופי ארץ ישראל, דמויות מהתנ"ך וסצינות מקראיות; עץ התמר כאלמנט קישוטי מקובל; מוטיבים דמויי קרנות-מזבח; שימוש במגיני דוד ובאותיות עבריות; ועוד.

מאפיינים

בתים רבים שנבנו בסגנון הבנייה האקלקטי ניתן לראות באזור לב תל אביב, אך לא מעט מבנים בסגנון זה נבנו (וחלקם אף נותרו) במושבות ובערים אחרות שהייתה בהן אוכלוסייה יהודית בשנות העשרים. רבים מבלבלים בין הסגנון האקלקטי לבין הסגנון הארץ ישראלי, שהיה נפוץ בעשור הראשון של המאה העשרים. שני הסגנונות מקושטים מאוד, אך הסגנון הארץ ישראלי מפגין, באופן מובהק ומכוון, שילוב של אדריכלות מקומית ערבית-מוסלמית עם ארכיטקטורה מערבית, בעוד שהסגנון האקלקטי מתייחס כמעט באדישות למקור של הסגנונות שמהם הוא שואב השראה (ומעתיק מוטיבים). 
גם האוכלוסייה הערבית בארץ ישראל בנתה באותה תקופה בתים מקושטים מאוד, שניתן לכנותם "אקלקטיים", והם נבדלים מאלו שנבנו בידי יהודים, בעיקר בגלל השימוש הרב שהם עושים במוטיבים ערביים-מוסלמיים. דוגמה לבנייה ערבית בסגנון האקלקטי היא מלון פאלאס הישן בירושלים, מבנה שנהרס אך חזיתותיו שומרו. בתים רבים בשכונות הערביות האמידות בירושלים - בקעה, טלביה וקטמון - נבנו אף הם בסגנון זה.
בשנות השלושים, עם הגעתה של העלייה החמישית מגרמניה, ועם הגעתם של אדריכלים מודרניסטים רבים לישראל (כולל בודדים שלמדו בבית הספר באוהאוס), הם חוללו מהפכה והשליטו את הסגנון הבינלאומי. מאז תחילת שנות השלושים סירב מהנדס העיר של תל אביב, יעקב שיפמן, לתת היתרי בנייה למבנים בסגנון האקלקטי, וכתוצאה מכך כמעט שלא נבנו יותר מבנים בסגנון זה.
בנוסף לקישוטים הרבים המאפיינים את בתי הסגנון האקלקטי, ניתן לזהות בהם אף סימני היכר נוספים: רבים מהבתים האקלקטיים הם דו-קומתיים או תלת-קומתיים, כאשר קומת הקרקע משמשת לצרכים מסחריים (חנויות, בדרך כלל); המבנים הם על פי רוב סימטריים בצורתם - ובמקרה של בניינים פינתיים, הם מדגישים את הפינה באופן בולט, ואף מוסיפים בה מגדלון; חלק גדול מהקישוטים הם קישוטי גבס, שנרכשו מקטלוגים והודבקו על המבנה, כך שניתן למצוא קישוטי תבליט זהים במבנים שונים; הבניינים, כמעט תמיד, מצופים שכבת טיח עבה, ולעיתים קרובות ניתן למצוא חריצים אופקיים על הטיח; החלונות הם בדרך כלל אנכיים, עם פרופורציות של 1:2, ועם תריסי עץ חיצוניים המותקנים על ציר; החזיתות של המבנים בסגנון האקלקטי עמוסות מאוד; אדריכלי מבנים אלו עשו מאמץ להדגיש דווקא את הקווים האנכיים; השימוש באריחי קרמיקה צבעוניים הוא מקובל למדי; תשומת לב מודגשת ניתנת דווקא לחזית הרחוב, וישנו היעדר כמעט מופגן של קישוטים בכל החזיתות האחרות; גגות הרעפים נמוכים למדי, ובמרבית המקרים הם מוסתרים באמצעות מעקה על הגג; על החזיתות ישנו כיתוב, כחלק מהקישוטים, בדרך כלל בחלק העליון של החזית ובמרכזה; נעשה שימוש בחלונות ארקר בצורת חצי-משושה הבולטים מן החזית.
בית רובינשטיין

המבנה

המגדל מתנשא לגובה של 108 מטר והוא מכיל 28 קומות. בנייתו החלה בשנת 1998 והסתיימה בשנת 1999. המגדל נקרא על שמו של יזם המגדל "רובינשטיין ושות'" והאדריכל שתכנן את הבניין הוא אריה פרייברגר. 
שטחו הבנוי של הבניין, כולל החניון, הוא 62,000 מטר רבוע והוא מכיל 34,000 מ"ר המשמשים למסחר ולמשרדים. המגדל מחופה במלואו בזכוכית רפלקטיבית בגוון טורכיז וצורת תוכניתו כשל שלוש קשתות העוטפות האחת את השנייה. צורתו הקעורה של המגדל פונה לכיוון צפון-מזרח וקמורה לכיוון דרום-מערב. קומת הכניסה הראשית למגדל נמצאת במפלס מינוס אחת ביחס למפלס הרחוב, ויוצרת מחוצה לה פלאזה משוקעת המיועדת בעתיד להתחבר לתחנת הרכבת התחתית קרליבך שתקום בסמיכות למגדל.
בצמוד למגדל קיים חניון בן 9 קומות, ועל גג המגדל מותקן תורן אנטנות בגובה של כ-10 מטרים.
בכניסה לבניין נמצא הפסל "מקהלה בשפת סימנים" של הפסלת עפרה צימבליסטה.
גשר מעריב שכן למרגלות המגדל עד אשר נהרס באוגוסט 2015.
שוקי אוחנה

ביוגרפיה

נולד וגדל בצפת, בין השנים 1984-2007 שירת כראש ענף ארגון ותורה בחיל הלוגיסטיקה. קצין לוגיסטיקה באוגדת הטנקים, קצין מטה בפיקוד הצפון. השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף. בוגר המכללה לביטחון לאומי (פיקוד ומטה) – מגמת מדעי המדינה. בוגר קורס דירקטורים ונושאי משרה בכירים בתאגידים באוניברסיטת תל אביב. שימש כמתאם פעולות גופי הביצוע במשרד ראש הממשלה בצפון. מנכ"ל לנ"י, יועץ בחברת "אלטל". חבר הנהלת מזכירות הליכוד העולמי. חבר מרחב צפון וועידת ההסתדרות. יו"ר דירקטוריון מכללה הימית אשדוד ודירקטור בחברת לל"ן. יו"ר סניף הליכוד בצפת. בבחירות לכנסת ה-19 היה מועמד תנועת הליכוד כנציג מחוז הגליל והעמקים. בשנת 2008 נבחר לראשונה כחבר מועצת העיר צפת. שימש כחבר ועדת כספים וביקורת, חבר הנהלת מזכירות הליכוד העולמי. חבר מרחב צפון וועידת ההסתדרות. יו"ר דירקטוריון מכללה הימית אשדוד ודירקטור בחברת לל"ן.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018 התמודד בשלישית על ראשות עיריית צפת וניצח ברוב של 62%.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים, תואר שני במנהל חינוכי, ותואר L.L.B במשפטים  בקריה האקדמית קריית אונו.
נשוי לדורית ואב לשלושה - אסף, יואב ודביר.
אד בגלי

ביוגרפיה

בגלי נולד בעיר הרטפורד בירת קונטיקט, בנם של חנה ומייקל ג'וזף בגלי, זוג מהגרים מאירלנד.
התעניין במשחק עוד בגיל קטן ושיחק במחזות חובבים בהרטפורד.
בגלי עזב את ביתו כשהיה ילד כדי לעבוד, בילה מספר שנים בצי האמריקאי ולאחר מכן החל לעבוד בברודוויי.
רשם את הופעתו הראשונה כשחקן קולנוע בשנת 1947 בסרטו של איליה קאזאן "בומרנג". 
בשנה לאחר מכן שיחק במותחן "סליחה, טעות במספר", במותחן הבילוש "הרחוב חסר השם" ובדרמה טולסה.
בשנת 1956 זכה בגלי בפרס טוני על הופעתו במחזה "ירש את הרוח", בשנת 1965 הועמד לפרס אמי על הופעתו לצידו של מלווין דאגלס בהפקת הטלוויזיה שהופקה על פי אותו מחזה.
החל להתפרסם בהוליווד לקראת סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 בדרמה "12 המושבעים" בתפקיד המושבע העשירי בעל המוסך הגזעני ובסרט הפשע של רוברט וייז "הסיכויים כנגד מחר". 
בגלי הפתיע את עולם הקולנוע בשנת 1962 כאשר הצליח לגבור על כוכב הקולנוע המצרי עומר שריף בהתמודדות על פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בגלי זכה באוסקר על הופעתו בדרמה "ציפור הנעורים המתוקה" בתפקיד הפוליטיקאי טום "בוס" פינלי.
בגלי זכה לתפקיד גדול כשנתיים לאחר מכן בקומדיית המערבונים המוזיקלית המפורסמת "מולי בראון הלא ניתנת לטיבוע" בתור שיימוס טובין אביה של מרגרט בראון (דבי ריינולדס).
בשנותיו האחרונות שיחק במערבון "תלה אותם גבוה" בתפקיד קפטן וילסון אחריו רודף מארשל ג'ד קופר (קלינט איסטווד), בסרט המרגלים הבריטי "מוח מיליון הדולרים" בתור איל הנפט גנרל מיידוינטר ובסרט האימה "אימת דאנוויץ'".
ניהל בחייו שלוש מערכות נישואין: עם הלן ג'ורדן ממנה נולד לבגלי ילד אחד, דורת'י ריבס ואמנדה האף לה היה נשוי עד למותה, ממנה נולדו לבגלי שני ילדים, מביניהם השחקן אד בגלי ג'וניור.
ג'יימי מריט

חייו והקריירה שלו

מריט נולד בפילדלפיה, והחל להתעניין בבס כאשר שמע את ההקלטות של התזמורת של דיוק אלינגטון בעודו בבית הספר. הוא התלהב מנגינתו של הקונטרבסיסט שניגן בתזמורת של אלינגטון, ג'ימי בלנטון. לאחר שירותו בצבא ארצות הברית החל ללמוד קונטרבס בסגנון קלאסי, אך משיכתו עוד הייתה לג'אז. הוא ניגן בג'אם סשנז, שהתקיימו בבית אימו, עם מוזיקאים חשובים כמו פילי ג'ו ג'ונס, ג'ימי הית', ג'ון קולטריין ובני גולסון. מאוחר יותר, ניגן עם בי בי קינג ומוזיקאי בלוז ורית'ם אנד בלוז אחרים. כמו כן, הוא גם בילה תקופה מסוימת עם כריס פאוול מיד אחרי פרישתו של קליפורד בראון והופיע מספר פעמים עם מוזיקאי ג'אז כגון לסטר יאנג, סאני סטיט ורוי אלדריג'.
מריט התפרסם בעיקר בעקבות עבודתו בשליחי הג'אז של ארט בלייקי בין השנים 1958 ל-1962. בתקופה ההיא ההרכב פרח והוציא אלבומים מפורסמים כמו 'Moanin‏ ו-A Night in Tunisia. היה זה עידן הזהב של הבסיסט, ובתקופה זו ציין, שהבסיסטים האהובים עליו (אחרי בלנטון) הם ריי בראון, צ'ארלי מינגוס, אוסקר פטיפורד, אל מקהיבן ופול צ'יימברס. 
בשנות השישים ניגן בחמישייה של מקס רואץ' ובשנות השבעים עם לי מורגן. כמו כן, ניגן רבות עם דיזי גילספי וארצ'י שפ. בתקופה הזו היה מהראשונים שהשתמשו באמפג לבס.
בעשורים האחרונים, עד שנת 2005, מריט הופיע כדרך קבע עם קונטרבס ועם בס אקוסטית בפילדלפיה, וכן הלחין לחנים מודרניים בעזרת בס בעל שישה מיתרים.
איילון לבן-נקודות

מאפיינים

פרוותו של האיילון לבן הנקודות חומה, והיא מכוסה בסימנים לבנים. גופו חסון ואחוריו מעוגלים. רגליו דקות מאוד, ובסופן כפות רגליים בעלות ארבע אצבעות. בלסתותיו 34 שיניים. הניבים של הזכרים מוארכים ומחודדים יותר מאלו של הנקבות, משום שהוא משתמש בהם לקרבות עם זכרים אחרים. הניבים חיוניים לקרבות אלו, שכן האיילוניים הם חסרי קרניים, בניגוד למעלי גירה אחרים כמו האייליים. גודלו של האיילון לבן הנקודות הוא כמחצית המטר, ומשקלו הממוצע הוא כ-2.2 - 2.7 קילוגרמים. בשונה מאיילוניים אחרים, אין לו בלוטה על סנטרו ליד לסתו התחתונה.
האיילון לבן הנקודות הוא פעיל לילה, וכמו איילוניים אחרים הוא ביישן מאוד. כאשר הוא חש בסכנה, הוא נוהג להיעלם בינות סבכי הצמחייה בהם הוא חי. משום כך, קשה להתבונן בו בסביבתו הטבעית. הוא בעל חיים סוליטרי, למעט תקופות הרבייה. תזונתו של האיילון לבן הנקודות מורכבת מצמחים ומחלקי צמחים, וכן מבעלי חיים קטנים. משך תקופת ההריון הוא שישה חודשים לערך, שבסופם הנקבה ממליטה כשני וולדות בדרך כלל.
מצב השימור של האיילון לבן הנקודות לפי הרשימה האדומה של IUCN הוא "ללא חשש" (Least Concern).
אהוד דנוך

אהוד דנוך (נולד ב-15 בדצמבר 1969) הוא עורך דין בהשכלתו. מנכ"ל שיכון ובינוי סולל בונה תשתיות החל מינואר 2016. כיהן כמנכ"ל חברת "שח"מ מקורות ביצוע בע״מ", חברת בת של חברת המים הלאומית "מקורות". דנוך נכנס לתפקיד זה באפריל 2012 לאחר ששימש כמנכ"ל חברת סחר בינלאומית בהונג קונג. בשנת 2008 שימש כמנכ"ל חטיבת אירופה ב"אלג'ם קפיטל גרופ". בשנים 2004–2007 שימש כקונסול הכללי של ישראל בלוס אנג'לס, ולפני כן כיהן כראש המטה של שר החוץ סילבן שלום.

ביוגרפיה

דנוך נולד באשקלון. בגיל 10 עבר לגור במונטבידאו שבאורוגוואי בעקבות שליחות ממלכתית של משפחתו במקום. לאחר מכן עברה משפחתו להתגורר במשך ארבע שנים במונטריאול, קנדה. במהלך תקופה זו למד דנוך מדעי החברה בקולג' מקומי ולאחר מכן שב לישראל כדי להתגייס לשירות בצה"ל. שירת בגדוד דוכיפת ולאחר מכן עבר לשרת בגדנ"ע ויצא לקורס קצינים. משרת במילואים בדרגת סרן.
לדנוך תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת מנצ'סטר, והוא התמחה במשפט מסחרי. בשנת 1999 המשיך ללימודי תואר שני במנהל עסקים עם התמחות בשיווק. במקביל ללימודיו עבד במשרד עורכי דין בתחום המשפט המסחרי.
בשנת 2001 הצטרף לשירות המדינה ושימש במשך שנתיים כיועץ בכיר לסילבן שלום בתפקידו כשר האוצר. בשנים 2003–2004 שימש כראש מטה שר החוץ שלום, והשתתף בפגישות עם ראשי מדינות ושרי חוץ.

פעילותו כקונסול הכללי בלוס אנג'לס

באוקטובר 2004, בגיל 34, החל את תפקידו כקונסול הכללי של ישראל בלוס אנג'לס, ונחשב לראש הנציגות הצעיר ביותר במעמד זה. במהלך שירותו עסק בהסברה וביצירת קשרים של ישראל עם תעשיית הקולנוע האמריקאית בהוליווד. במהלך מלחמת לבנון השנייה סייע לגיוס מושל קליפורניה דאז ארנולד שוורצנגר ויותר מ-80 כוכבי קולנוע וטלוויזיה ואישים בכירים בתעשיית הבידור בהוליווד, לצורך מפגן תמיכה בישראל; הם חתמו על מודעת תמיכה בישראל שפורסמה בעיתון "לוס אנג'לס טיימס" אשר כללה גינוי של ארגוני החמאס והחזבאללה. בתקופה זו יזם הטבות מס עבור תעשיית הקולנוע האמריקאית על מנת לעודד הפקות זרות בישראל; בהמשך תורגמה יוזמה זו לחקיקה בכנסת.
בשנת 2005 השתתף בדיוני "שולחן עגול" של מכון "אספן" לצד מומחים לדיפלומטיה ציבורית בארצות הברית, לגיבוש מסמך שמטרתו לייעץ לממשל האמריקאי בנושא הקשרים עם העולם הערבי. בשולחן העגול השתתפו בין השאר מזכירת המדינה האמריקאית לשעבר, מדלן אולברייט; אלמנתו של חוסין מלך ירדן, המלכה נור; שגריר הליגה הערבית באו"ם ואחרים.
בשנת 2007 יסד דנוך את "ארגון המנהיגות הישראלי בארצות הברית", במטרה לחזק את הקהילה הישראלית בארצות הברית והזיקה שלה לישראל. כיום ארגון זה נחשב לארגון הגג הישראלי של ההתאגדות הישראלית בארצות הברית. דנוך חיזק בתקופת כהונתו את הקשרים עם הקהילה הלטינית והקהילה הנוצרית בחוף המערבי. דנוך היה נואם קבוע בכנס הכלכלי של "מכון מילקן". תרם לחיזוק יחסי הסחר של ישראל עם קליפורניה והחוף המערבי. בתקופתו פיתחה הקונסוליה שיתוף פעולה ביטחוני בין ישראל לקליפורניה, במיוחד בתחום הביטחון התעופתי והלוחמה בטרור.
ב-20 בספטמבר 2007 הקונגרס האמריקאי העניק לדנוך הוקרה מיוחדת על פועלו כקונסול הכללי בלוס אנג'לס. חבר הקונגרס הדמוקרטי הווארד ברמן ציין כי "ניסיונו הרב תרבותי וידיעת השפות עברית, אנגלית וספרדית הועילו מאוד במהלך שנותיו בלוס אנג'לס. הוא נפגש עם מנהיגים מהפוליטיקה, העסקים והתקשורת במגזר הלטיני ויצק שותפויות חדשות שהניבו תועלת משותפת".

חיים אישיים

דנוך נשוי ואב לשתי בנות.
ראובן גפני (חוקר)

ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, בנם של ההיסטוריון ישעיהו גפני והאמנית והציירת נעמי גפני. בילדותו התגוררה המשפחה בשכונת תלפיות ולאחר מכן בשכונת רחביה בירושלים. למד בבית הספר היסודי "חורב", ולאחר מכן בישיבה התיכונית "חורב" בירושלים. לאחר תום לימודיו התיכוניים למד שש שנים בישיבת ההסדר "הר עציון" באלון שבות, ובמסגרת זו שירת כחייל "הסדר" בחיל השריון. 
לאחר תום לימודיו בישיבה למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לספרות עברית ומדעי המדינה. לאחר מכן למד לתואר השני במסגרת החוג לגאוגרפיה. במסגרת עבודת המאסטר שלו, שעסקה בבתי כנסת בשכונות ירושלים הראשונות, החל לעסוק באופן ממוקד בקורותיהם של בתי הכנסת בארץ ישראל בעת החדשה, תוך בחינתם במבט רב ממדי, תרבותי, לאומי ודתי גם יחד.
בשנים 2000-2016 עבד ביד יצחק בן-צבי בירושלים, תחילה כמדריך, רכז סיורים, עוזר למערכות שונות, ועורך כתב העת עת-מול, העוסק בתולדות ארץ ישראל ועם ישראל.
בפברואר 2013 מונה לתפקיד סגן ראש המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה של יד יצחק בן-צבי.
במקביל, בשנים 2014-2009 שימש כמנהל הוצאת "תבונות" הפועלת במסגרת מכללת הרצוג להכשרת מורים באלון שבות.
כתב את עבודת הדוקטור בנושא "הבניית הלאומיות העברית בבתי כנסת בארץ ישראל בשנים 1948-1917", בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית.
נשוי לאורית ואב לארבעה. מתגורר ביישוב שדמות מחולה שבצפון בקעת הירדן. כתושב הבקעה, יזם מראשיתו את הכנס השנתי של "מחקרי בקעת הירדן", שנערך עד כה (2019) ארבע פעמים.
ג'יין מקגוניגל

השנים המוקדמות

מקגוניגל גדלה בניו ג'רזי. הוריה היו מורים והדגישו בפניה את החשיבות של הישגים אינטלקטואליים. אחותה התאומה קלי (Kelly McGonigal) היא פסיכולוגית וסופרת.

לימודים

מקגוניגל השלימה תואר ראשון בשפה האנגלית מאוניברסיטת פורדהם (Fordham University) בשנת 1999, ואת הדוקטורט שלה ב-Performance studies באוניברסיטה של קליפורניה, ברקלי בשנת 2006.

חיים אישיים

בתום לימודי התואר הראשון היא התחילה לפתח את המשחקים המסחריים הראשונים שלה, והמשיכה בכך גם לאחר לימודי הדוקטורט. בשנת 2009 היא סבלה מזעזוע מוח קשה, אשר סייע לה בפיתוח המשחק "ג'יין ציידת הזעזועים" (Jane the Concussion Slayer), לצורך התמודדות עם מצבה הרפואי ומצבים דומים. שם המשחק שונה בשלב מאוחר יותר ל"סופר-בטר" (SuperBetter). בשנת 2011 פורסם הספר הראשון שלה.

פילוסופיה

מקגוניגל כותבת ומרצה על משחקים של מציאות אלטרנטיבית, MMO, בפרט על הדרך שבה ניתן לעודד יצירה של אינטליגנציה קולקטיבית ושימוש בה לצורך שיפור איכות החיים ולפתרון בעיות חברתיות. אף על פי שהיא הפכה לפנים הציבוריות של המשחוק, היא טוענת שהיא לא עוסקת במשחוק. זאת משום שהיא לא חושבת שצריך לנסות לגרום למשחקים לעורר מוטיבציה באנשים לעשות דברים שהם לא רוצים לעשות. לטענתה, אם המשחק אינו מכוון למטרה שלאדם יש מוטיבציה פנימית להשיג, זה לא יעבוד.

קריירה

מקגוניגל לימדה עיצוב משחקים במכון לאמנות של סן פרנסיסקו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קריון הולנד

הקמה

הקריון הוענק לאזרחי ארצות הברית במתנה מאת אזרחי הולנד בשנת 1954 לאות תודה על שחרור הולנד מהכיבוש הנאצי והסיוע שהעניקה ארצות הברית להולנד לאחר מלחמת העולם השנייה.
הקריון שהוענק כלל 49 פעמונים, והוא הוצב בסמוך למיקומו הנוכחי. בשנת 1960 הועבר הקריון למיקומו הנוכחי - בתוך מגדל שתוכנן על ידי יוסט בוקס.
בשנת 1995 נוסף פעמון נוסף לקריון (ה-50 במספר), שנחנך מחדש ב-5 במאי, יום השנה החמישים לשחרור הולנד.
משקלם הכולל של הפעמונים 28 טונות, והכבד מבין הפעמונים שוקל 5,800 ק"ג. הפעמונים עשויים ברונזה. על כל אחד מהפעמונים סמל המסמל קבוצה באוכלוסיית הולנד, כך לדוגמה הקטן בפעמונים מסמל את ילדיה של הולנד. על הפעמונים מוטבעים פסוקים משיריו של המשורר ההולנדי בן ואן אייסלסטיין.
מגדל הפעמונים עשוי פלדה. גובהו 40 מטרים ומרביתו מחופה זכוכית. בגובה 25 מטרים מעל הקרקע מצוי תא הנגינה ומרפסת תצפית. המגדל מצוי במרכז רחבה, שבכניסה אליה מצויים שני פסלי אריות עשויים ברונזה מעשה ידי הפסל פול קנינג.
סביב המגדל שתולים פרחי צבעוני המסמלים את הולנד.
המגדל מצוי בסמוך לאנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית.
Baby Shark

Baby Shark הוא שיר ילדים אודות משפחה של כרישים, שנחשב במשך שנים רבות לשיר מדורה . החל משנת 2016, הפך השיר לפופולרי ברשתות חברתיות וברדיו.

מקור השיר

בעת המודרנית, מקור השיר הוא בתוכניות חינוכיות מוסדיות לגיל הרך. יש הטוענים כי מקור המוקדם של השיר הוא התבסס על מיתוסים מסורתיים, ואחרים טוענים שמקור השיר במאה העשרים. לפי גרסאות אחרות, השיר התפתח בהשראת הסרט מלתעות. השיר הפך לשיר מדורה, כאשר כל אדם במשפחה שר את השורה שעוסקת בו (אבא כרישה, אמא כרישה וכך הלאה) עם תנועות ייחודיות. בגרסאות אחרות של השיר, הכרישים צדים דג, טורפים ספן או הורגים אנשים שהולכים לגן עדן.

גרסאות מודרניות

הגרסה הראשונה המיוחסת לשיר היא גרסת אלמואל. גרסה שהופצה לראשונה בשנת 2007 בסרטון יוטיוב תחת בשם "Kleiner Hai" (כריש קטן בגרמנית) שפורסם על ידי אלכסה מולר, הידועה בשם במה שלה - אלמואל. בגרסה זו נעשה שימוש בשיר הנושא של הסרט "מלתעות" ומסופר בו על כריש תינוק, שבהמשך גדל וטרף שחיין. השיר הפך לפופולרי בהמהרה, ואלמואל הקליטה אותו בחברת התקליטים EMI, והוציאה אותו רשמית כסינגל בצורה ב-30 במאי 2008. הסינגל הגיע למקום ה-25 במצעד הגרמני ומקום 21 במצעד האוסטרי. הגרסה הגרמנית נותרה פופולרית בקבוצות נוער גרמניות.
הזינוק בפופולריות של השיר התרחשה בנובמבר 2015 עם שחרור הגרסה על ידי Pinkfong  מותג השייך לחברת החינוך הדרום קוריאנית "SmartStudy" . השיר פורסם במספר סרטונים שצברו יחד כ-5 מיליארד צפיות נכון ליולי 2019, ובכך הפכו אותו לשיר החינוכי הכי נצפה בהיסטוריה. גרסה זו של השיר נפתחת בהסימפוניה התשיעית (מן העולם החדש) של דבוז'אק, שמזכירה את המוזיקה מהסרט מלתעות. בגרסה זו, מסופר על משפחה של כרישים שהולכים לצוד בבית ספר של דגים, הנמלטים למקום מבטחים. נכון ליולי 2019, הסרטון הפופולרי ביותר של Baby Shark (הכולל את הריקוד) עלה ב-17 ביוני 2016. הסרטון צבר כ-3.1 מיליארד צפיות ברחבי העולם, שהפך אותו למקום השמיני בסרטונים הכי נצפים ביוטיוב אי פעם. כן הפך הסרטון לויראלי באינדונזיה בשנת 2017 והתפשט למדינות נוספות, במיוחד בדרום-מזרח אסיה. לאור הפופולריות הרבה של השיר ומגוון הריקודים שהוא יצר, הוכתר השיר כ"דבר הבא אחרי גנגנם סטייל. הריקוד של השיר היה גם הוא לויראלי, וכעת רוקדים אותו אלפי אנשים בהמוניהם בחתונות ומעלים גרסאות שלהם לרשת במסגרת "אתגר ה-Baby Shark".

מחלוקות

בגרסה הקוריאנית המקורית, מספר הסיפור נותר בסוף השיר ללא זרוע, ואז מת, ולכן השיר עבר אדפטציה כדי להתאימו לארצות הברית ואירופה. בנוסף לכך, בעוד הגרסה האנגלית פשוט מציגה את חברי משפחת הכרישים, הגרסה הקוריאנית מתארת "תכונות" של חברי המשפחה ובתוך כך נאמר כי האמא "יפה"; האבא "חזק"; הסבתא "חביבה"; והסבא "קול". בינואר 2018 עיתון מרכזי בדרום קוריאה פרסם מאמר שהיא הוא סקסיסטי.
במאי 2018 מפלגת החירות הקוראנית  השתמשה בשיר כדי לצורכי בחירות, מה שגרם לחברת SmartStudy לאיים על המפלגה בתביעה משפטית. כתוצאה מכך פנתה המפלגה לבדרן הילדים האמריקאי ג'וני רייט כדי לקבל את האישור שלו להשתמש בגרסה מוקדמת שיצר לשיר בשנת 2011. רייט הוא סיפר ששמע את השיר 20 שנה קודם לכן והחליט לייצר גרסה המתאימה לילדים ללא שום רמז לאלימות כלשהי.

מורשת

Pinkfong הודיע כי בכוונתה להוציא סדרת אנימציה המבוססת על השיר, אך טרם הוכרז מועד הפרסום. ביולי 2019 הודיעה קלוגס כדי החלה בשיתוף פעולה עם Pinkfong כדי להציג דגני בוקר הממותגים לפי השיר.
יהודה יוחננוף

ביוגרפיה

יוחננוף נולד וגדל בתל אביב. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 התנדב לצנחנים לגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לגדוד כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון וכסגן מפקד הגדוד. בשנים 2002-2000 פיקד על גדוד 890 והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. 
לאחר מכן שימש כסגן מפקד חטיבת הצנחנים, בין היתר במבצע חומת מגן. בהמשך פיקד על גדוד גפן בבה"ד 1. בשנת 2005 הועלה לדרגת אל"ם ומונה לראש תורת חי"ר וצנחנים (תחצ"ן) במפקדת קחצ"ר. בשנים 2006–2009 פיקד יוחננוף על חטיבת החרמון. לאחר מכן שימש כמפקד קורס כללי במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במהלך השנים 2015 - 2017 שימש יוחננוף כמנכ"ל מועצת בנימינה גבעת עדה. בשנת 2018 הוחלט בצה"ל על מינויו, כאזרח עובד צה"ל, למדריך במכללה לביטחון לאומי.
צומת גבעתי

היסטוריה

הצומת מילא תפקיד חשוב במהלך מלחמת העצמאות. בחודשים יוני - יולי 1948 כבש הצבא המצרי את האזור החיוני והקים בו לכיבוש מתחם מבוצר שכלל ארבעה מוצבים: גבעה 113, גבעה 100, משלט הצומת הצפוני ומשלט הצומת הדרומי. במסגרת מבצע יואב תקף גדוד 51 מחטיבת גבעתי (הגדוד עבר ב-1956 לחטיבת גולני), עליו פיקד יהודה ואלך, את המתחם המבוצר בין ה-16 באוקטובר ל-17 באוקטובר. הקרב הקשה סימל את הבקעת הדרך לנגב הנצור ונהרגו בו 30 מחיילי גבעתי. בזכות כיבוש הצומת הוא זכה לשם החטיבה שהצליחה לכבוש אותו וגדוד 51 זכה לשם "גדוד הבוקעים הראשון".
יובל מנדלסון

ביוגרפיה

מנדלסון גדל ברמת גן ולמד בתיכון בליך. ב-1996 הוא הקים את להקת טיטי מחפשת בית שהתפרקה ביוני 1999.
בספטמבר 1999 הוקמה להקת שייגעצ. עם חבריה נמנו דנה קראש - תופים, אבי מרקוביץ' - בס, שיקו פלדמן - גיטרה. לאחר הקלטת הדיסק הראשון "ניו יורק-רפיח" עזבה דנה את הלהקה ואת מקומה תפס אסף רייז. האלבום יצא בנובמבר 2001 בהפקתו המוזיקלית של עופר קורן. ביוני 2003 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים "הד ארצי" וביוני 2004 יצא הדיסק השני "משקאות חריפים" בהפקתו המוזיקלית של שחר אבן צור. בנובמבר 2006 יצא הדיסק השלישי "להפסיק לאכול עוגות" בהפקתו המוזיקלית של יובל שפריר.במאי 2008 יצא ה-EP "איזה יופי" שכלל חמש גרסאות כיסוי לשירי ארץ ישראל לרגל חגיגות השישים. בשנת 2011 הפסיקה הלהקה את פעילותה.
כמו כן, מנדלסון היה חבר בלהקת The Blueberries, שם ניגן בס, עם רועי בן ארצי ואבי מרקוביץ'. בנוסף, הפיק מוזיקלית את "חומרים רטובים", הדיסק הראשון של להקת "ביט 69".
בשנת 2006 השתתף בסרט "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספרו של דויד גרוסמן.
בשנת 2008 סיים לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה. באותה שנה החל להשתתף בפאנל תוכנית הלילה "טינופת" בערוץ הוט 3, ששודרה במשך שתי עונות. בשנת 2009 השתתף בסדרה "גירושים נפלאים" ב-yes.
בשנים 2010–2011 ביים, כתב וכן שיחק בקומדיית האימים "חתולים על סירת פדלים", שיצאה לאקרנים במרץ 2012. לאחר מכן ביים קליפים ליזהר אשדות, קרח תשע, מוניקה סקס ולעצמו.
החל משנת 2010 מנדלסון הופיע עם להקתו הלובסטרים ובפברואר 2013 יצא אלבומם הראשון, "הצורה הגאומטרית", בחברת היי פידליטי.
בשנת 2014 הקים את להקת 'לואי מרשל', יחד עם דן תורן, יובל שפריר, עופר קורן ורועי הדס. אלבומם הראשון 'כל הסימנים מראים' יצא בדצמבר באותה שנה. כל שירי האלבום נכתבו על ידי מנדלסון ותורן במשותף והופקו על ידי שפריר. הלהקה גייסה את הכסף להפקת האלבום במימון ההמונים, באתר הדסטארט. באותה שנה, הגיש את "דאבל טייק", מגזין הקולנוע של אתר וואלה!, לצידה של ריקי בליך.
ב-2015 השתתף בסדרה "החדש של עומרי גורדון" והחל ללמד אזרחות וקולנוע בתיכון בליך ברמת גן.
בשנת 2016 עלתה לאוויר בערוץ הילדים הסדרה גרעינים אותה יצר יחד עם דנה פרידר ויונתן בר-אילן. באותה שנה החל להגיש פינה קבועה בתוכנית היום בלילה עם גורי אלפי בשידורי קשת, ובה ביצע שירים שכתב לבתו בלה. השירים יצאו גם באלבום שיצא בהמשך אותה שנה, יובל המנוול- שירים לבלה.
בשנת 2018 עלתה בהוט הסדרה אוטונומיות בה שיחק בתפקיד לייביש, לצד אסי כהן, שולי רנד ועוד.
החל משנת 2017 מופיע ומקליט עם להקת יובל מנדלסון והמסע לפולין. בספטמבר 2019 יצא לאור אלבומם הראשון והושק במועדון הבארבי. בהופעה התארחו חברי להקת שייגעצ שניגנו יחדיו לראשונה מזה שמונה שנים.
כמו כן, מנדלסון מפרסם מעת לעת מאמרי דעה בעיתון הארץ.

חיים אישיים

מנדלסון נשוי ואב לשניים. מתגורר בתל אביב.
Barmherziges Herze der ewigen Liebe, רי"ב 185

Barmherziges Herze der ewigen Liebe (בעברית: לב רחום של האהבה הנצחית), רי"ב 185, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. הוא ביצע אותה לראשונה ב-14 ביולי 1715, לכבוד יום ראשון הרביעי שלאחר חג השילוש הקדוש. כקנטטות אחרות שלו מתקופה זו, הוא ביצע את הקנטטה פעם נוספת בוויימאר ופעמיים נוספות בעת שעבד בלייפציג, בשנת 1723 ובשנת 1746 או 1747.

היסטוריה ומילים

באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השלישית שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 31 ורי"ב 165.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ופסוקים מהבשורה על פי לוקס, העוסקים בדרשה על ההר. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. היא עוסקת ביחסים שבין אדם לחברו וכוללת התייחסויות לרעיונות מתוך הדרשה על ההר, כגון משל העיוור, המשפטים "במידה שאתם מודדים יימדד לכם", ו"טול קורה מבין עיניך". הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב יוהאנס אגריקולה (Johannes Agricola), משורר גרמני בן המאה ה-16.
1715 היא השנה המצוינת בכתב ידו של באך על הפרטיטורה ששרדה. התזמור הכלי מועט וקאמרי, ומשך ביצוע הקנטטה קצר יחסית - כ-16 דקות.

הקלטות

היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-12 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1989), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).