ריצ'רד פירס

ריצ'רד ויליאם פירס (באנגלית: Richard William Pearse;‏ 3 בדצמבר 1877 - 29 ביולי 1953) היה חוואי וחלוץ תעופה ניו זילנדי. בין היתר מיוחסת לו המראת כלי תעופה הכבד מן האוויר ב-31 במרץ 1903 ובעוד מספר מועדים, כולם לפני דצמבר 1903, מועד טיסת הבכורה של המטוס הראשון, שנזקפת לזכות האחים רייט. העדויות באשר לתאריכים המדויקים ולביצועים של כלי הטיס אינן חד משמעיות, כלי הטיס של פירס לא היה בשליטה מלאה בעת שהיה באוויר, ופירס עצמו לא טען לבכורה בתחום זה. עם זאת, מבחינות טכנולוגיות מסוימות כלי הטיס של פירס היה מודרני יותר מזה של האחים רייט. כיוון שלפיתוחיו של פירס לא נתלווה כמעט שום תיעוד ופרסום, השפעתם על קידום התעופה הייתה קטנה בכל מקרה.

שנותיו המוקדמות

ריצ'רד פירס נולד בטמוקה (Temuka), אשר באי הדרומי, בחבל קנטרברי (ניו זילנד), כילד הרביעי מתוך תשעה, למשפחת חוואים מקומית. המשפחה מרובת הילדים הקימה תזמורת משלה, במסגרתה ניגן ריצ'רד בצ'לו. מגיל צעיר הוא גילה עניין בפיתוחים הנדסיים, ובנעוריו המציא, בין היתר, מתקן להשחלת חוט במחט עבור אמו, מקרן לתמונות נעות עבור אחיותיו, ומכונת קיטור. כיוון שמשפחתו הייתה ענייה מכדי לשלחו ללימודי הנדסה, ריצ'רד רכש בעצמו השכלה בתחום, מתוך קריאת ביטאונים מדעיים ומקצועיים. בגיל 21 פירס ירש חווה חקלאית, אך בשל עיסוקיו ההנדסיים, לא הקדיש הרבה לעיסוק בחקלאות. בשנת 1902 הוא רשם פטנט על אופניים חדשניות: בעלי מסגרת במבוק, דוושות אנכיות, צמיגים המתנפחים בעצמם, ובלמים אחוריים מסוג חדש (עיסוק באופניים כהקדמה לפיתוח מטוס אפיין, אגב, גם את האחים רייט).

ניסיונות טיסה במרחב

עוד בימי בית הספר פירס בנה צעצוע מעופף והציג אותו כשעשוע בבית ספרו. עם זאת, התעניינותו הרצינית בתחום התעופה החלה, ככל הנראה, בשנת 1899, ובאמצעות קריאת מגזינים בנושאים מדעיים, היה מעודכן יחסית בהתפתחויות בנושא ברחבי העולם. פירס החל בניסיונות לטוס ב-1901, אך באותו מועד טרם עמד לרשותו מנוע מתאים, והוא הצליח לכל היותר לנתר. בשנה שלאחריה פיתח מנוע בערה פנימית בעל שני צילינדרים ו-15 כוח סוס, אשר שקל רק כ-57 ק"ג, וזה, מקורר אוויר, עתיד היה לשמש אותו בפיתוחיו התעופתיים. בהמשך לפיתוח המנוע, פירס בנה מבמבוק, צינורות פלדה, חוטי ברזל ובד, כלי טיס חד כנפי, עם מדף/ הגה גובה ועם מאזנות, אשר נע על הקרקע בדומה לתלת אופן, תוך אפשרות ניהוג של הגלגל הקדמי. כלי זה, שמוטת כנפיו הייתה כ-7.5 מ', נע באמצעות מדחף בחלקו הקדמי, אשר תנועתו יצרה משב אוויר אחורה. מבחינות מסוימות, כמו הכנף היחידה, המדחף בחלק הקדמי, מיקום משטחי השליטה בחלק האחורי וכן בשל המאזנות, דמה כלי הטיס של פירס, יותר מאשר מטוסם של האחים רייט, למטוס בן ימינו. מצד שני, מטוסו חסר פרופיל אווירודינמי.  
לאחר שורה של ניסויים שערך בחוותו, פירס יצא לטיסת ניסיון בשטח הפתוח שבסמוך, בוואיטוהי (Waitohi) ליד טימארו (Timaru). ככל הנראה היה זה ב-31 במרץ 1903 (האחים רייט טסו לראשונה ב-17 בדצמבר). הוא הגיע לגובה של מספר מטרים ולמרחק של כמה עשרות או כמה מאות מטרים. פירס ערך ניסיונות נוספים במאי ואולי ביוני של אותה שנה. כל אלה לא תועדו כהלכה וקיימות גרסאות שונות לגבי המועדים והמרחקים שהושגו. בכל מקרה, הטיסה לא הייתה טיסה נשלטת במובן זה שהטייס ממריא ממקום אותו קבע, טם בנתיב אותו קבע, ונוחת במקום אותו קבע. לפיכך, לא ניתן להחשיב את כלי הטיס של פירס כמטוס במלוא מובן המילה. פירס עצמו היה מודע לכך שעליו לשפר את אופן השליטה על כלי הטיס שבנה, על מנת שיהיה שימושי. לדבריו מאוחר יותר, הוא מצא פתרון לבעיית הניהוג של כלי הטיס בפברואר או במרץ 1904. על כל פנים, פירס רשם פטנט על מטוסו, אשר כלל, עם חסרונותיו, מספר חידושים בתחום הטייס, כמו המנוע מקורר האוויר והמאזנות, ביולי 1906.

שנותיו המאוחרות

לאחר טיסותיו אלה פירס ניסה לבנות כלי טיס יעיל יותר, אלא שהתעופה ברחבי העולם התקדמה בינתיים, והוא הגיע כעבור כמה שנים למסקנה כי לבדו לא יוכל לעמוד במשימה. כיוון שכך, חדל מניסיונותיו התעופתיים לזמן רב, אם כי המשיך בפיתוחים והמצאות בתחומים אחרים, כמו מכונה היכולה להקליט ולהשמיע מוזיקה. בab, 1911 פירס עבר למילטון (Milton) שבמחוז אוטגו ההררי, מה שהקשה גם כן על עיסוק בתעופה. באוטגו הוא המשיך בפיתוחים הנדסיים שונים, כמו מחרשה ממונעת, מתקן לדישון ומתקן לשתילת תפוחי אדמה. בשנת 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס, נשלח מעבר לים, אך בשל מחלה, לא שירת שירות פעיל, וחזר לניו זילנד בשנה שאחריה. בשנות העשרים פירס העתיק שוב את מקום מגוריו, הפעם לקרייסטצ'רץ', שם בנה שלושה בתים והתפרנס מדמי השכירות של שניים מהם. בשנות השלושים והארבעים הוא חזר לעסוק בתעופה, וניסה לבנות, ללא תוצאות, כלי טיס אשר נועד לנסוע בדרך כלל על הקרקע, ולטוס באוויר בשעת הצורך. עיצובו הזכיר מעט מסוק בן ימינו. כמו כן, הכלי תוכנן כך שכנפיו וזנבו יוכלו להתקפל, מה שאמור היה להקל על אחסנתו בפרט, ועל השימוש העממי בו, בכלל. הוא הגיש בקשה לפטנט ב-1943 ונענה רק ב-1949. בשנותיו האחרונות לקה בנפשו, הפך חשדן, מתבודד ופרנואיד, כולל חשש שמרגלים זרים יגנבו את המצאתו. ביוני 1951 הוא אושפז בבית חולים לחולי נפש בקרייסטצ'רץ', וכשנתיים אחר כך הלך לעולמו.

הנצחתו

נראה כי לא נותר תיעוד של רוב עבודותיו של פירס, וכללית, במהלך חייו, אלה לא היו ידועות כמעט בציבור, ולא השפיעו על התפתחות התעופה. כמה שנים לאחר מותו התחדש העניין בעבודתו, כאשר המניע לכך, ככל הנראה, גאווה לאומית ניו זילנדית. ב-1963 אותרו שרידי המנוע ומספר שנים אחר כך המנוע שוחזר. במקום בו עלה כלי הטיס של פירס לאוויר נמצאת כיום אנדרטה. שלושה מחזות נכתבו על חייו ועבודתו, ובמלאת מאה שנה למה שנחשב לטיסתו הראשונה, צוין הדבר בטימארו. כמו כן מוצגים מודלים של המטוס והמנוע במוזיאונים בניו זילנד. בנוסף, הוציאה ניו זילנד בולים לזכרו ולזכר ניסיונות הטיסה.