google/wiki40b huggingface dataset:
אשפרה

אשפרה, היא כינוי המשמש במספר תחומים טכנולוגיים למכלול של תהליכים כימיים ופיזיקליים, המיועדים לשיפור תכונות המוצר. האשפרה מתבצעת בדרך כלל כשלב אחרון בתהליך הייצור.
המילה אשפרה מקורה במילה אשפר שבלשון חז"ל הייתה כינוי לאדם המתקן מלבושים, מטליא בגדים ומשפרם. במשמעותו המודרנית המושג משמש בעיקר בתעשיות הטקסטיל והבנייה. המונחים הלועזיים המקבילים, דוגמת finishing באנגלית, מתייחסים גם לתעשיות נוספות כמו תעשיות המתכת והעץ.

אשפרה בתעשיית הטקסטיל

שלבי העיבוד הסופיים של בדים מתבצעים במפעלי אשפרה, הם כוללים ניקוי, גירוד, יישור, ייצוב, חיזוק וכדומה. (רוב מפעלי האשפרה מספקים, בנוסף לתהליכי האשפרה, גם תהליכי צביעה ו\או הדפסה לבדים, יחד עם זאת קיימים מפעלים ייחודיים לאשפרה ואחרים ייחודיים לצביעה או להדפסה, במקרים כאלה הבדים עוברים ממפעל האשפרה למפעל הצביעה או הדפוס וחוזרים, לגמר התהליך, למפעל האשפרה.) האשפרה כוללת תהליכים כימיים, תרמיים, מכניים, ושילוב ביניהם. אלו תהליכים מיקרוסקופיים הפועלים על הסיבים מהם עשוי הבד. תהליכי האשפרה מטרתם להשלים את תהליכי הייצור ולהקנות לבד תכונות מיוחדות: מראה, מגע, חוזק, עמידות בשחיקה, יציבות צבע בעת חשיפה לאור השמש וחומרי הכביסה, אל-קמט, אנטי סטטיות, חסינות נגד בעירה בעת שריפה, ועוד.
תהליכי האשפרה בטקסטיל פותחו ברובם בעקבות המהפכה התעשייתית, אולם היו גם כאלה שהיו נהוגים עוד קודם לכן.

תהליך אשפרה אופייני: אשפרת אריגי כותנה

השלב הראשון של האשפרה הוא שלב ה"חריכה" ו ה"פישור". כאן מנקים את הבד מאבק, משרידי צמחייה, ומשאריות חמרי לוואי ששימשו בשלבים הקודמים של הייצור: הטוויה והאריגה. שלב ראשון זה מתחיל בהברשת הבד לשם ניקויו. אחר כך באה ה"חריכה" עצמה, שמטרתה לנקות את הבד מהסיבים הקצרים המזדקרים מעל פניו, לשם כך מעבירים את הבד הרטוב במהירות מעל מבערי גז. לאחר מכן מתבצעת הברשה נוספת להסרת האפר שנוצר בחריכה. ה"פישור" מיועד להוציא את חמרי העימלון שהוספו לסיבים לצורך חיזוקם לקראת האריגה. לשם כך הבד מוספג בתמיסה מימית המכילה אנזימים המפרקים את העמילן לסוכרים המסיסים במים. 
השלב השני באשפרה הוא "ניקוי והלבנה": מעבירים את הבד בסדרת אמבטיות ייעודיות. בראשונה שוטפים את הבד להוצאת שרידי תהליך ה"פישור". השנייה מכילה תמיסה חמה של חומר בסיסי וחומר הלבנה, תמיסה המפרקת את הקליפה השעוותית ובכך מקילה את ספיגת הצבע בבד (אם יגיע לצביעה ו\או לדפוס). מכאן הבד עובר לטיפול בקיטור המפרק את הפיגמנט הטבעי של הכותנה. לבסוף מנטרלים את שאריות החומר הבסיסי באמבטיה המכילה תמיסת חומץ. 
בשלב השלישי הבד עובר יישור וייצוב, זאת לתיקון עיוותי צורה שחלו במהלך התהליך כולו ולמניעת התכווצות הבגד (שייוצר מבד זה) בתהליכי הכביסה הביתיים. בבדים העוברים תהליכי צביעה ודפוס מתבצע השלב השלישי לאחר תהליכים אלה.

אשפרה בתעשיית הבנייה

אשפרה בתעשיית הבנייה היא תהליך חיזוק, המבוצע ביציקות בטון, ובייצור איטונג, מוצרי חרס, אריחים, ודלתות עץ.
כריסטיאן קונרד, רוזן דנסקאולד-סמסו

ביוגרפיה

כריסטיאן קונרד נולד ב-11 ביוני 1774 בסמסו, לפרדריק כריסטיאן, רוזן דנסקאולד-סמסו ולפרדריקה לואיזה פון קלייסט, בתם של כריסטיאן אדם פון קלייסט וסופיה רוזנקרנץ. כריסטיאן קונרד היה נין של כריסטיאן גילדלווה, בנו הלא חוקי של פרדריק החמישי, מלך דנמרק. בשנת 1778 מת אביו, ובשנת 1785 מונה המשורר והכומר כריסטיאן אנדרסן לונד לאפוטרופוס עליו. בשנת 1792, כשהיה עדיין קטין, הוא הצטרף למועצת מחוז סמסו ולוועד המנהל של מנזר גיסלפלד. בשנים 1792–1793, הוא עשה מסע ארוך בחו"ל, ולאחר מכן שיפר את חיי האיכרים באחוזותיו ורכש אחוזות נוספות. כריסטיאן קונרד עודד ייעור וחקלאות באחוזותיו, ועל מנת להקל את הובלת העצים מיערותיו, הוביל לכריית "תעלת דנסקאולד", אשר נפתחה ב-11 בספטמבר 1812. ב-30 בנובמבר 1795 התחתן כריסטיאן קונרד עם יוהנה קאס אף מור, בתם של האדמירל פרדריק כריסטיאן קאס אף מור ואדלה סופיה קאס אף שפארה, ממנה נולדו לו 6 ילדים.
בשנת 1799 הוביל כריסטיאן את גיבושו של צ'ארטר חוקי חדש למנזר גיסלפלד, ובו הגדיל את מספר הנזירות, והרשה לילדות מכל המעמדות החברתיים להתחנך במנזר בעד תשלום שנתי. בשנת 1808 הוא הפך למושל מחוז פרסטו, והוא שמר על משרה זו עד מותו. הוא יזם עבודות ציבוריות שונות, כגון נמל בקרבאקסמינדה, בית חולים בנסטבד, ועוד. באותה שנה קיבל כריסטיאן את עיטור מסדר הדנברוג, ובשנת 1815 הוא הפך להיות חבר המועצה הסודית.
ב-6 ביוני 1823 מת כריסטיאן קונרד בגיסלפלד, ובנו פרדריק כריסטיאן, רוזן דנסקאולד-סמסו ירש את תאריו. לאחר מותו ניהלה אשתו את עסקיו במיומנות, והשלימה את מפעל הזכוכית ושתי מפעלי לבנים, שהוא החל בבנייתם.
המרכז לטניס בישראל - תל אביב

המרכז לטניס בישראל - תל אביב הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

היסטוריה

המרכז לטניס בישראל - תל אביב נפתח ב-3 באוגוסט 1991, באזור שכונת יד אליהו על מנת לסייע למשפחות נחשלות בדרום תל אביב להעניק לילדיהן פעילות ספורטיבית גם אם אין ביכולתן לשלם עבורה. 
המנהל הראשון של המרכז היה רון סטיל ואחריו שימשו בתפקיד גם רונן בגה, גיל אלרועי, רמי זליקוביץ', דני גלי, שעיה אזר וארז גביש. משנת 2007 המנהל הוא יגאל גיפש, יליד דונצק באוקראינה ובוגר אוניברסיטת ספורט במוסקבה, שעלה לארץ בשנת 1990.

הפעילות במרכז

במרכז הטניס קיימים 14 מגרשים מוארים, קיר אימון, חדר כושר, חדר מאמנים, מזנון וחנות ספורט. המרכז מפעיל תוכניות טניס רבות לכל הגילאים: תוכנית לגני ילדים, תוכנית פיתוח מוטורי (גילאים 4-6), תוכנית מיני טניס (6-8), תוכניות טניס לגילאים 8-18, תוכנית תחרותית, חוגי טניס וקרדיו טניס למבוגרים. במרכז גם תוכנית למען הקהילה המיועדת לילדים בעלי צרכים מיוחדים.
במהלך השנים גדלו במרכז בת"א עשרות שחקנים ושחקניות שזכו בתארים של אלופי ישראל לנוער ובתחרויות ארציות רבות. הבולטים בהם הם שחר פאר, שהגיעה למקום ה-11 בעולם וגדלה במרכז מגיל 6 ועד 14 תחת הדרכתו של יגאל גיפש. גם שתי שחקניות נבחרת הפדרציה בעבר, אנה סמאשנובה וציפי אובזילר, התאמנו במשך מספר שנים במרכז.
בשנת 1995 התקיים הטורניר הבינלאומי הראשון לילדים במרכז בהשתתפות משלחת ממוסקבה ושנה לאחר מכן התחרות גדלה כאשר הגיעו שחקנים משבע מדינות של חבר העמים וממדינות אירופיות נוספות. לאור ההצלחה, בנובמבר 1997 קיבלה התחרות כבר סטטוס רשמי של Tennis Europe לגילאי 14 לבנים ולבנות המקנה דירוג בינלאומי לשחקנים. התחרות הייתה לזכרו של ראש הממשלה, יצחק רבין. שחקנים ישראלים רבים החלו את דרכם המקצוענית בתחרות האירופאית בת"א, ביניהם ניתן למנות את שחר פאר ודודי סלע שזכו בתחרות. שחקנים רבים מחו"ל גם כן שיחקו על המגרשים בת"א וחלקם מפאר היום את צמרת הטניס העולמית: מרקוס בגדטיס הקפריסאי, הרוסיות מריה קירילנקו, אליסה קלייבאנובה, ורה דושבינה ואקטרינה מקרובה, הרומניה מוניקה ניקולסקו והאוקראינית אולגה סבצ'וק.
אנדריי דדיאני

הנסיך אנדריי דָדיאני (בגאורגית: ანდრია დადიანი, 1850-1910) הידוע ברוסיה גם כאנדריי דוודידוביץ'-דדיאן מינגרלסקי (Андрей Давидович Дадиани) היה אציל גאורגי דמות חשובה בהיסטוריה של השחמט הגאורגי.
דדיאני הוא ממוצא מגרלי בן לשושלת מלוכה סוואנית שנולד בזוגדידי. הוא סיים את חוק לימודי המשפטים באוניברסיטת היידלברג, בשנת 1873. לאחר מכן שרת כלוטננט גנרל בצבא האימפריה הרוסית.
היה ידוע יותר כאפוטרופוס של שחקנים ומארגן משחקי שח אירופאי. והיה אף שחקן שח בעצמו. ובאחד המקרים סירב לתת לשחקן, שכתב ספר על המשחקים שלו (כמובן ספר שלא החמיא לאופן המשחק שלו), להשתתף בטורניר שאירגן.
דדיאני שיחק בפריז, רומא וקייב וכן בטביליסי, ולפני כן הוא ניצח בתחרות השחמט לחובבים בסנקט פטרבורג בשנים 1881, 1882.
Monstercat

היסטוריה

ביולי 2011, הקימו מייק דארלינגטון (כיום מנכ"ל החברה), ושותפו אריק פאונונן (כיום מנהל בכיר בחברה) את ערוץ היוטיוב של מונסטרקאט, בתור מדיה לשיתוף ולקידום המוזיקה שלהם ושל חבריהם. השניים החלו ליצור אלבומי אוסף כדי לספק לאמנים המוציאים שירים בחברה דרך אשר דרכה יוכלו להפחית את התחרות ביניהם. אלבום האוסף הראשון של מונסטרקאט, "Launch Week" הכיל שבעה מפיקי מוזיקה אלקטרונית.

"Krewella" חותמות במונסטרקאט

בדצמבר 2011, חתמו במונסטרקאט Krewella, צמד יוצרות מוזיקה אלקטרונית מוכר לאותה התקופה משיקגו, אילינוי. "Killin' It" היה הסינגל הראשון של קרואלה בחברה. מונסטרקאט קידמו את קרואלה במספר קמפיינים במדיה החברתית, וחברו יחד עם שפע ערוצי קידום שירי מוזיקה אלקטרונית ב-YouTube.
Krewella הקפיצו את מונסטרקאט והפכו אותם לחברת תקליטים פופולרית בהרבה משהייתה.

2014-הווה

בדצמבר 2014, השיקו מונסטרקאט תחנת רדיו דיגיטלית הפועלת בלייבסטרים דרך האתר Twitch.tv. כל שנה, מוציאה מונסטרקאט מספר אלבומי אוסף, כאשר האחרון בהם היה 029 - Havoc, האלבום ה-29 במספר.
הגברת הראשונה

הגברת הראשונה (באנגלית: The First Lady) הוא כינוי הניתן לאשת ראש מדינה, כמו נשיא או מושל מדינה. 
בארצות הברית הגברת הראשונה אינה בהכרח אשת הנשיא, אלא, במקרה שהנשיא אינו נשוי, מקובל שאחת מקרובותיו ממלאת את הפונקציה של הגברת הראשונה (מארחת וכו'). כך למשל בתקופת נשיאותו של נשיא ארצות הברית של ג'יימס ביוקנן, שהיה רווק, הייתה הארייט ליין אחייניתו "גברת ראשונה".
הראשונה בנשות נשיאי ארצות הברית שזכתה לתואר "הגברת הראשונה" הייתה דולי מדיסון בשנת 1849 בנאום שנישא בהלוויתה על ידי הנשיא זכארי טיילור. ככל הנראה היה זה השימוש הראשון במונח זה.
התואר משמש, באופן לא רשמי, גם את נשות ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ונשיא צרפת.

המושג בתחום התרבות

בעקבות השימוש הפוליטי במונח, החל במהלך המאה ה-20 שימוש תרבותי במונח. שימוש זה החל בארצות הברית ובהדרגה נפוץ לשפות אחרות ומדינות אחרות. 
כך לדוגמה הזמרת אלה פיצג'רלד זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של השיר" (First Lady of Song), אריתה פרנקלין זכתה בכינוי "הגברת הראשונה של מוזיקת הנשמה" (First Lady of American Soul), והלן הייז זכתה לכינוי "הגברת הראשונה של התיאטרון האמריקאי".
בעקבות הדוגמה האמריקאית הפך הכינוי מקובל גם בישראל, ושושנה דמארי הפכה ל"גברת הראשונה של הזמר העברי", ומספר נשים זכו לתואר "הגברת הראשונה של התיאטרון הישראלי": גילה אלמגור, זהרירה חריפאי, ליא קניג, חנה רובינא וחנה מרון.
מתניה כהן

חייו

נולד וגדל בשכונת בית הכרם בירושלים. בנערותו למד בתיכון בויאר בעיר, ולאחר מכן שירת בצה"ל בחיל המודיעין, והגיע לדרגת סרן. לאחר סיום שירותו הצבאי למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים, ועם סיום לימודיו הצטרף למשרד החוץ. בין השנים 1993–1996 היה סגן השגריר בשגרירות ישראל בפרו, ולאחר מכן, בין השנים 1996–1999, המזכיר הראשון בשגרירות בקפריסין. בין השנים 1999–2001 היה יועץ במחלקה לקשרים כלכליים ובמחלקה לענייני המזרח התיכון והיה אחראי על פיתוח הקשרים הכלכליים בין ישראל, הרשות הפלסטינית ומדינות ערביות באזור.
בין השנים 2001–2005 היה במיאמי וכיהן כקונסול הכללי בפלורידה ופוארטו ריקו. בשנת 2005 מונה לסגן מנהל המחלקה לדרום אמריקה במשרד החוץ, ובשנת 2006 מונה למנהל המחלקה למרכז אמריקה והקריביים. בנוסף, ייצג את ישראל באסיפות הכלליות של ארגון מדינות אמריקה.
ביולי 2007 מונה לשגריר ישראל באל סלוודור ושגריר לא תושב לבליז כמחליפו של צוריאל רפאל שהוחזר ארצה. ביולי 2011 שב לישראל ומונה למנהל המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ. בקיץ 2017 החל לכהן כשגריר בגווטאמלה וכשגריר לא תושב בהונדורס.
מלחמת האזרחים השנייה בעיראק

מהלך המלחמה

ב-18 בדצמבר 2011 עזבו 500 החיילים האמריקאים האחרונים את עיראק. ב-22 בדצמבר נרצחו 81 אזרחים ונפצעו 170 נוספים בסדרת פיגועים בבגדאד ובפיגועים נוספים שנערכו ברחבי עיראק. לכל אורך השנה המשיכו מחבלים מארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" ומארגונים נוספים לבצע פיגועים קטלניים שגבו את חייהם של מאות בני אדם. כמו כן, פרצה מחאה במדינה נגד ראש הממשלה נורי אל-מאלכי. הפיגועים החריפו בין השנים 2012 ו-2013.
באוגוסט 2012 הפיץ ארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" לאמצעי התקשורת סרטון באורך כ-49 דקות, שבו מוצגת מתקפת טרור שהוא ביצע בעיר חדית'ה שבמחוז אנבאר שבעיראק, ב-5 במרץ 2012. בסרטון נראים, בין היתר, עשרות הטרוריסטים לבושים במדים של יחידת ההסתערות המיוחדת של המשטרה העיראקית הלאומית, כשהם פורצים עם טנדרים, עליהם מורכבים מקלעים, לתחנות משטרה ויעדים נוספים בעיר, תופסים את השוטרים ומפקדיהם, כובלים אותם ורוצחים אותם ביריות.
מאז החל אבו בכר אל-בגדאדי להנהיג את הארגון, הוא התמקד בניסיון להשתלט על אזורים בעיראק ולהשליט שם שלטון אסלאמי קיצוני. בנוסף, הארגון שלח מוג'אהדין ללחימה בסוריה, שהקימו את ארגון "ג'בהת א-נוסרה". ב-2013 הכריז אל-בגדאדי ש"המדינה האסלאמית בעיראק" ו"ג'בהת א-נוסרה" הן היינו הך, ולפיכך על הארגון המשותף להיקרא למעשה "המדינה האסלאמית בעיראק ובשאם" (דאעש). בעקבות כך, איימן א-זוואהירי, מנהיג אל-קאעידה, דרש מארגונו של אל-בגדאדי להתמקד בעיראק ולהותיר את הפעילות בסוריה לארגון "ג'בהת א-נוסרה", שלוחת אל-קאעידה בסוריה. לאחר שאל-בגדאדי סירב להפסיק את פעילותו של הארגון בסוריה, הודיע ארגון אל-קאעידה ב-2014 על ניתוק קשריו עם דאעש.
בתחילת ינואר 2014 השתלט דאעש על פלוג'ה ורמאדי ועל מרבית שטחי מחוז אל-אנבר. לאחר ההשתלטות על מרבית שטחי מחוז אל-אנבר החלו הכוחות המזוינים של עיראק מתקפה נגד דאעש באזור אל-אנבר, זאת במטרה להחזיר את האזור לשליטת הממשלה העיראקית.
אני קייט

הפקה

ערוץ E! הודיע על הפקת הסדרה באפריל 2015, מיד לאחר שקייטלין ג'נר יצאה כטרנסג'נדרית בראיון עם דיאן סויר בתוכנית האקטואליה "20/20". הסדרה גייסה שורה של יועצות, כולל ג'ניפר פיני בוילן, ד"ר מארי קלר, וסוזן פ. לנדון, כדי לוודא שהתוכנית תהא אינפורמטיבית ומעוררת תובנות, וכן נעזרה בארגונים להט"בים כגון GLAAD. 
מספר ימים לאחר הראיון ב-20/20, שידר ערוץ E! שני פרקים מיוחדים בסדרה "משפחת קרדשיאן", שהראתה תגובות של בני המשפחה למעבר המגדרי ולראיון הטלוויזיוני. כתבת הבידור די לוקט כתבה ב-Vulture שהסברה היא שזה היה סוג של קדימון לסדרה "אני קייט" וכן ניסיון לבחון את תגובות קהל הצופים. 
את התוכנית מפיקים הפקות בונים/מארי, אותה החברה שמפיקה את "משפחת קרדשיאן", וכן קייטלין עצמה מתפקדת כמפיקה בפועל.
NGC 4567-8

היסטוריה

לשתי הגלקסיות בהירות מדרגה סביב 11.25 והן התגלו ב-15 במרץ 1784 על ידי האסטרונום ויליאם הרשל, שכלל אותן ברשימת הערפיליות שפרסם בשנת 1786 תחת הציונים IV.8 ו-IV.9, כשהן מתוארות כזוג ערפיליות קרובות ששוליהן מתמזגים זה בזה, ושהן לא מאוד עמומות. בנו, ג'ון הרשל, צפה בהן מספר פעמים וככל הנראה בשל טעות ברישום המיקום הכניס את זוג הערפיליות פעמיים לקטלוג הערפיליות שפרסם בשנת 1833. הזוג מופיע בקטלוג כערפיליות מספר 1358 ו-1359 והן מתוארות כעמומות, או עמומות מאוד, גדולות, עגולות ובעלות מרכז שמתבהר בהדרגה ביחס לשוליים, וכן שהמרחק הזוויתי ביניהן הוא כדקת קשת. בנוסף הוא הכניס את שתיהן לקטלוג בתור הערפילית הכפולה שזיהה אביו, ויליאם הרשל, תחת הציון המשותף 1363, כשהוא מתאר אותן כדי בהירות, גדולות, עגולות ועם מרכז שמתבהר בהדרגה. הוא הכניס את זוג הערפיליות גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם בשנת 1864 תחת הציונים GC 3108 ו-GC 3109 כאשר הוא מציין את הטעות שנפלה בקטלוג הקודם ומתאר את שתיהן רק כעמומות מאוד וגדולות. בשנת 1888 ג'ון דרייר הכניס את שתיהן לקטלוג הכללי החדש, תחת הציונים NGC 4567 ו-NGC 4568 כאשר הן מתוארות גם כן רק כעמומות מאוד וגדולות.

תצפית

זוג הגלקסיות נמצא במרכז צביר הבתולה, כ-1.7 מעלות מצפון-מערב לכוכב ρ בבתולה וכ-6.3 מעלות ממערב לכוכב וינדמיאטריקס. כ-11 דקות קשת מצפון לזוג נמצאת NGC 4564, כשני שלישים של מעלה מצפון-צפון-מזרח להן נמצאת M58, כמעלה ממערב להן נמצאת NGC 4503, כ-1.4 מעלות וכ-1.6 מעלות מדרום-מזרח להן נמצאות בהתאמה NGC 4596 ו-NGC 4608, כ-1.4 מעלות ממזרח-צפון-מזרח להן נמצאת M59, כ-1.8 מעלות ממזרח להן נמצאת M60 ובמרחק דומה מצפון-מערב נמצאת M87, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.

NGC 4567

NGC 4567 היא העמומה, הקטנה והצפון-מערבית מבין השתיים. אורכה הזוויתי הוא כ-2.9 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של פחות מ-45,000 שנות אור, מעט פחות מחצי הקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ-‎3.2×10¹⁰‎ מסות שמש  או 5%-6% ממסת שביל החלב, כאשר פחות מחצי מסתה או כ-‎1.1×10¹⁰‎ מסות שמש היא מסת הכוכבים שבגלקסיה, וכמו כן יש בגלקסיה כ-‎10⁹‎ מסות שמש של מימן אטומי וכ-‎1.3×10⁹‎ מסות שמש של מימן מולקולרי. כמויות אלה של תווך בין-כוכבי מאפשרות יצירה של כוכבים חדשים בקצב של כ-1.4 מסות שמש בשנה.

NGC 4568

NGC 4568 היא הדרום-מזרחית והיא מעט פחות עמומה ויותר גדולה מבת זוגה. אורכה הזוויתי הוא כ-4.2 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של פחות מ-70,000 שנות אור, כשני שלישים מהקוטר של שביל החלב. מסתה מוערכת בכ-‎8.2×10¹⁰‎ מסות שמש  או כ-15% ממסת שביל החלב, כאשר פחות משליש מסתה או כ-‎2.4×10¹⁰‎ מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. ב-NGC 4568 יש באופן יחסי פחות חומר בין-כוכבי מאשר בשכנתה והיא מכילה כ-‎7.6×10⁸‎ מסות שמש של מימן אטומי וכ-‎4.7×10⁹‎ מסות שמש של מימן מולקולרי, כך שמרבית מסתה היא של חומר אפל שטיבו אינו ידוע. קצב היצירה של כוכבים חדשים בה הוא של כ-2 מסות שמש בשנה.

ההתנגשות

באזור המפגש של שתי הגלקסיות, שמשתרע על שטח של 6,000x1,000 שנות אור, התגלו עננים מולקולריים ענקים שקוטרם מגיע לכ-100 שנות אור ומסתם לכמיליון מסות שמש. משערים שעננים אלה יהוו בעתיד אזורים של יצירת כוכבים חדשים בקצב גבוה שיהפכו לצבירי כוכבים גדולים, אך נראה שהגלקסיות נמצאות בשלב מוקדם של ההתנגשות ותהליכים אלה צפויים להתרחש רק בעתיד הרחוק.
אביליקס

אביליקס או אבלוקס (בלטינית: Abilyx) היה אריסטוקרט היספני נאמן לקרתגו, שבמהלך המלחמה הפונית השנייה בגד בה וערק לצד הרפובליקה הרומית.

ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על חייו המוקדמים של אביליקס, גם לגבי שמו אין וודאות גמורה, אצל טיטוס ליוויוס הוא מכונה "אבלוקס" בעוד שאצל סופרים אחרים הוא מכונה "אביליקס". הוא חי בהיספניה במאה ה-3 לפנה"ס, פוליביוס כותב עליו "שלא היה נחות מאיש בהיספניה בכסף וברכוש, ועלה לכאורה בהרבה על כל היתר במסירותו ובנאמנותו לקרתגו". הוא התגורר בסגונטום לאחר שנכבשה בידי חניבעל ברקה בשנת 219 לפנה"ס. בעיר הפקיד חניבעל גם ילדים ממשפחות אצילות אותם לקח כבני ערובה, לשמירת הנאמנות של משפחותיהם. אולם כאשר צבא רומאי גדול הגיע להיספניה בשנת 217 לפנה"ס בפיקודו של גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס, החליט אביליקס שמוטב לו להעתיק את נאמנותו לרומא.
הוא פנה אל בוסטאר מושל העיר, והציע לו להחזיר את הילדים להוריהם, בצורה זו הוא טען תגבר הערכת ההורים לקרתגו בכלל ולבוסטאר בפרט. בוסטאר קיבל את ההצעה והורה לו לקחת את הילדים ולהחזירם להוריהם בעצמו. בפועל הגיע אביליקס עם הילדים ל המחנה הרומאי ומסר אותם לידיהם. הרומאים החזירו את כל הילדים להוריהם, וקנו בכך את אמון המקומיים. לאחר מכן ידוע עליו מעט מאוד, הוא המשיך לשרת בנאמנות את הרומאים ולקח חלק בקרב דרטוסה.
עזריאל אריאל

ביוגרפיה

נולד בי"ט בכסלו תשכ"א בירושלים, בן בכור לרב יעקב אריאל ולרבנית נחמה (לבית מנדלסון).
בהיותו בן שנה עבר עם הוריו למושב כפר מימון בנגב המערבי, שהוקם שנים אחדות קודם לכן, שם נולדו בהמשך ששת אחיו ואחיותיו.
למד בישיבה תיכונית "בית יהודה" בכפר מיימון. לאחר מכן בישיבת מרכז הרב, ובכולל מג"ל בגוש קטיף. בשנת תש"נ הצטרף למקימי מכון התורה והארץ ובמסגרת זו כתב מאמרים רבים וספרים בנושאי מצוות התלויות בארץ. היה מיוזמי וממתווי דרכה של הישיבה המוזיקלית "כינור דוד" ביישוב עטרת.
ערך חלק מסדרת השו"ת באהלה של תורה וספרים נוספים שכתב אביו. כתב בעבר טור קבוע בעלון השבת באהבה ובאמונה. במשך כ8 שנים ערך את כתב העת צהר.
נשוי לחדווה (בתו של הרב אליעזר ולדמן) עובדת סוציאלית במקצועה, לבני הזוג תשעה ילדים. גר ביישוב עטרת ומשמש כרב היישוב.
בנוסף עוסק בייעוץ זוגי ומנהל את מרכז "אחו"ה" למנהיגות חברתית.

פועלו הציבורי

לאחר תוכנית ההתנתקות חבר לעדי מינץ ביוזמה לחדש את הנהגת מועצת יש"ע. בעקבות יוזמה זו יצאה אל הפועל מליאת מועצת ישע המתחדשת, והוא נבחר לכהן במזכירות המליאה. לאחר כשנתיים הודיע על פרישתו מפעילות במועצת ישע.
בשנת 2006 החל לערוך את פירוש הרב הנזיר (הרב דוד הכהן) על הספר "אמונות ודעות" של רבנו סעדיה גאון. מלאכת העריכה ארכה כשמונה שנים בשיתוף עם מכון אריאל ומכון "נזר דוד". הפירוש יצא לדפוס בשנת 2014 בארבעה כרכים.
בשנת 2013, בעת המשא ומתן להרכבת הממשלה בין מפלגת "הבית היהודי" למפלגת "הליכוד", יזם מפגשים בין חברי כנסת מטעם "הבית היהודי" לרבנים במזכירות ה"העדה החרדית" על מנת ליצור הבנות בנוגע לחקיקת החוק לגיוס חרדים]. את המסקנות ממפגשים אלו הגיש לוועדה בראשות השר וחה"כ יעקב פרי, שהכינה את החוק לקריאה ראשונה, וחלק מהמסקנות יושמו בהחלטות הוועדה].
בשנת 2014 חקר את מעורבות הקרן לידידות בתכנים המועברים בקייטנות הקיץ של משרד החינוך. לאחר בדיקתו גייס] את ועד רבני בנימין, בו היה חבר, להתנגדות לכך, וכן רבנים בולטים נוספים. שאלה זו עוררה דיון ציבורי בציונות הדתית.
החל משנת 2016 עומד בראש תחום חברה ומשפחה בפורום חותם. במסגרת תפקידו זה עוסק הרב אריאל בחקר יחסה של התורה היהודית למצוקות חברתיות, ומכין ניירות עמדה עבור חברי כנסת בעניינים אלו.
בשנת 2018 הקים את תנועת "בוחרים במשפחה".
רונדל (פגיון)

רונדל (או ראונדל) הוא סוג של פגיון זקוף-להב אשר היה בשימוש נרחב באירופה החל במאה ה-14. משמעות המילה היא "עגול" או "מעוגל". הפגיון קיבל את שמו מצורתם של מגיני כף היד אשר בשני צידי ידית האחיזה.
הרונדל נישא כשהוא תלוי לצד המותן ועשוי היה לשמש ככלי עבודה, או ככלי נשק משני בדו-קרב או בתחרויות.
הלהב עשוי הפלדה עוצב בדרך כלל בפרופיל של מעוין, עדשה, או משולש - ארוך ודק. אורך של כ-30 ס"מ היה ממוצע ואילו הפגיון כולו עשוי היה להגיע ל-50 ס"מ. קצה הלהב היה מחודד, וצדו האחד או שניהם מושחזים.
ידית האחיזה הגלילית גולפה מעץ או עצם והייתה תחומה בשני קצותיה בדיסקאות העגולות אשר העניקו לנשק את שמו.
צורתו של הרונדל מגבילה את יעילותו בקרב לתנועות דקירה בלבד. עם זאת בשימוש יומיומי ניתן להשתמש בו גם לחיתוך.
קיימות מספר דוגמאות של רונדל אשר להן להב מרובע-צדדים ובעל פרופיל דמוי-צלב. צורה זו לא איפשרה חיתוך או שימוש ככלי מלאכה, ופגיונות אלו נישאו כנשק-משני לקרב. אותם רונדלים אשר שרדו עד היום אצל אספנים ובמוזיאונים הם בדרך כלל מאיכות ייצור מעולה ומעוטרים בטוב טעם.
יעילותו העיקרית של הרונדל בקרב היא יכולתו לחדור שריון שרשראות. כמו כן - אף כי לא ניתן היה לחדור באמצעותו את לוחות הפלדה של שריון הלוחות - אפשר היה להחדירו בחריצים שבין הלוחות. לעיתים הייתה זו הדרך היחידה להביס יריב עטוי שריון כבד.
בעת הזאת

הספר

הספר מורכב משני חלקים העוסקים בשינוי היחס של הכנסייה הקתולית ליהודים בעקבות השואה; החלק הראשון מבוסס על מסמכים רשמיים של הכנסייה הקתולים מסיום מלחמת העולם השנייה ועד היום, מהם עולה השינוי ביחס ליהודים וליהדות. החלק השני מורכב מאוסף מאמרים על יחסי מדינת ישראל והיהודים מול הוותיקן והכנסייה הקתולית, מהשואה ועד ימינו.
מורדי מילר כתבה בביקורת על הספר:
"באמצעות עשרות מסמכים שנבררו בקפידה וכונסו בספר, מתאפשר לקורא לעקוב אחר התפתחות השינוי, החל ביוחנן העשרים ושלושה, עבור בפאולוס השישי, יוחנן פאולוס השני ובנדיקטוס השישה-עשר, וכלה באפיפיור הנוכחי פרנציסקוס. בין המסמכים ניתן להצביע על אחדים הבולטים במרכזיותם... בבחירת המסמכים הקפידו עורכי הספר על הצגת מורכבותה של התמונה: לצד מסמכים בעלי מסר של תשובה על חטאי העבר ורצון לשינוי, מוארות גם זוויות מחמיאות פחות...".
הספר יצא לאור לרגל 50 שנה להצהרת נוסטרה אטאטה הנחשבת כמי ששינתה את יחס הכנסייה ליהודים, ושם הספר הוא אחד התרגומים המקובלים לשם ההצהרה.
ג'לאל א-דין א-סויוטי

חייו

א-סויוטי נולד ב-3 באוקטובר 1445 בקהיר. אמו הייתה ממוצא צ'רקסי, ואילו אביו ממוצא פרסי, בעוד שעל פי א-סויוטי בעצמו, הוא למעשה נצר לשושלת מבגדאד. משפחתו היגרה לאסיוט שבמצרים הממלוכית, ולכן הוא זכה לשם "אסויוטי". אביו, אשר למד ולימד הלכה אסלאמית על פי האסכולה השאפעית, נפטר כשג'לאל א-דין היה בגיל חמש.
ג'לאל א-דין התמחה בהלכה האסלאמית, בעיקר באסכולה החנפית ובאסכולה השאפעית. הוא התמחה גם בחדית', פרשנות הקוראן, תאולוגיה, היסטוריה, רטוריקה, פילוסופיה, פילולוגיה, אריתמטיקה, וברפואה.
בהיותו בן 18 החל ללמד הלכה אסלאמית על פי האסכולה השאפעית, באותו מסגד שבו אביו נהג ללמד. בד בבד הצטרף א-סויוטי למסדר הסופי השאד'לי (בערבית: الطريقة الشاذلية‎).
במהלך חייו זכה ג'לאל א-דין א-סויוטי לתואר הנכסף "מוג'דד" (בערבית: مجدد‎) אשר משמעותו: "המחדש", והכוונה בזה היא לאדם אשר מחיה מחדש את הדת.
א-סויוטי מת ב-18 באוקטובר 1505.
ז'והן ופירלואי

ז'והן ופירלואי (בצרפתית: Johan et Pirlouit) היא סדרת קומיקס בלגית מאת יוצר הקומיקס והצייר פיו. בסדרה מככבים דמויותיהם של עוזר המלך ז'והן וליצן החצר פירלואי, והיא מתרחשת בתקופת ימי הביניים. מאז פרסומה הראשון בשנת 1947, פיו פרסם 13 ספרי קומיקס של הסדרה עד לפטירתו בשנת 1992, שלאחריה הסדרה המשיכה לצאת לאור על ידי צוות כותבים מסטודיו פיו (Studio Peyo).
סדרת הקומיקס מהווה את הפלטפורמה הראשונית להופעתם של דמויות הדרדסים הפופולריות.

היסטוריה

בתחילת דרכו, הקומיקס פורסם בשם "ז'והן" בעיתון "La Dernière Heure" בשנת 1947, ובהמשך ב- "Le Soir" בשנים 1950 עד 1952. ב-11 בספטמבר 1952, הקומיקס החל להתפרסם בעיתון הקומיקס הבלגי "Spirou", ודמותו של ז'והן, שבתחילה הייתה בלונדינית, הפכה לכהת שיער. בשנת 1954, דמותו של פירלואי צורפה לעלילה ומאז קיבלה הסדרה את שמה הסופי: "ז'והן ופירלואי". ב-23 באוקטובר 1958, הופיעה הדמות הראשונה של דרדס בקומיקס.
פיו סיפר שפירלואי הייתה הדמות האהובה עליו, ושספרי הקומיקס של "ז'והן ופירלואי" היו היחידים שהוא צייר בעצמו ללא עזרת הסטודיו שלו. הרפתקאות ז'והן ופירלואי פורסמו בקביעות במהלך שנות ה-50 ובשנות ה-60 המוקדמות, אך בעקבות ההצלחה הגדולה של הדרדסים הם הוזנחו. בשנת 1977 פורסמה הרפתקה חד פעמית קצרה של ז'והן ופירלואי לכבוד חג המולד. לאחר מותו של פיו, אמנים אחרים מהסטודיו שלו יצרו ארבעה ספרים נוספים של הקומיקס בין השנים 1994 ו-2001.
אף קומיקס של ז'והן ופירלואי לא יצא לאור בעברית.

עלילה

עלילת סדרת הקומיקס מתרחשת בממלכה אירופאית ששמה לא מוזכר בתקופת ימי הביניים, והיא עוסקת בהרפתקאותיהם של ז'והן, אביר ועוזרו של המלך, ופירלואי, ליצן חצר שחצן ורמאי. במהלך הרפתקאותיהם ז'והן רוכב על סוסו באיאר (Bayard) בעוד פירלואי, באופן לא קבוע, משתרך מאחריו על גבי עז בשם ביקאט (Biquette). השניים פועלים לאכיפת חוקי המלך והגנה על החלשים מפני נבלים ונוכלים. בעלילותיהם מופיעים מוטיבים של ספרות בלשית, כגון מצוד אחר פורעי חוק, וכן מוטיבים של פנטזיה כגון מכשפות, שדונים, ענקים, גמדים, רוחות ובמיוחד - הדרדסים.
דמותו של פירלואי לא הופיעה בספרים הראשונים של הסדרה ובשנת 1957 הוכנסה לסיפור כאשר היא מהווה סוג של אתנחתא קומית בדומה לדמות קפטן האדוק בקומיקס טינטין.

עיבודים למדיות נוספות

ההרפתקה "ז'והן ופירלואי וחליל הקסם" עובדה לסרט בשנת 1976 באירופה, וזכה להצלחה רבה. הסרט פורסם שנית בשנת 1983 בעקבות הצלחת סדרת הטלוויזיה "הדרדסים" מבית היוצר "האנה-ברברה", ונהנה מהצלחה גם בארצות הברית. הסרט דובב לעברית בשנת 2011 ופורסם ב-DVD.
דמויותיהם של ז'והן ופירלואי הופיעו בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים". באירופה, הפכו פרקים אלה לסדרה בפני עצמה.
בשנות השמונים, יצאו להם כמה תקליטים בצרפת ואיטליה, בעזרת מספר תורמים.
בשנת 2008 לכבוד חגיגות 50 שנה לדרדסים, עבר הקומיקס "הדרדסים וחליל הקסם" שינויים, ויצא מחדש בשם "החליל של הדרדסים". בקומיקס זה ז'והן ופירלואי לא מופיעים.