google/wiki40b huggingface dataset:
דפניס

במיתולוגיה היוונית דפניס או דפני (ביוונית: Δάφνις - Δάφνι - עלה דפנה) היה בנם של הרמס ונימפה מסיציליה. על פי המסופר במיתולוגיה, דפניס היה רועה צאן שהתאהבה בו הנאידה נומיה אולם הוא לא שמר לה אמונים, והתאהב באל פאן אשר לימד אותו לנגן בחליל פאן (או, לפי ה-Varia Historia התאהב באל הרמס, ולא היה בנו). המיתולוגיה מספרת שהנימפה, כנקמה, הפכה אותו לאבן.
שליח ציבור

שליח ציבור (בראשי תיבות: ש"ץ) הוא כינוי לחזן בית הכנסת, המייצג את הקהל בתפילתו לאלוהים.  
על פי ההלכה היהודית שליח הציבור הוא זכר שעבר את גיל המצווה. ראוי שיהיה אדם ירא שמיים, בעל מידות טובות, עניו, הגון וישר. שליח הציבור ראוי שיהיה מקובל על כל המתפללים כיוון שהוא שליחם לפני האלוקים.

רקע

בתקופות מוקדמות יותר של חז"ל ניתן היה לכתוב רק את התורה שבכתב כלומר את התנ"ך ואילו שאר דברי חכמים, פלפולים, הלכות, ברכות ותפילות שתיקנו חז"ל אסור היה להעלות על הכתב. על כן לשליח הציבור היה תפקיד חשוב ביותר בתפילה. שליח הציבור היה מתפלל בקול רם וברור את התפילה כולה, עבור היהודים שלא ידעו להתפלל או לא ידעו את התפילה בעל פה, וכך היו יכולים לחזור על דבריו או לשמוע אותו ולענות אמן וכך היו יוצאים ידי חובתם. מנהג זה נפוץ עד היום בקהילות ספרדיות ובקהילות נוספות.

בימינו

בשונה מפעם כעת מצויים סידורים לרוב בכל בית כנסת ועל כן תפקידו של שליח הציבור נעשה פחות חשוב ומעט שונה ממה שהיה. בקהילות אשכנזיות מסיים שליח הציבור פסקאות שונות בקול, וקורא את הקדיש, ברכות וחזרת הש"ץ ואילו שאר התפילה נאמרת בשקט. בקהילות ספרדיות לעומת זאת המנהג השתמר יותר ורוב התפילה נאמרת בקול על ידי שליח הציבור. 
עם הזמן נוספו תפקידים נוספים כגון הנעמת התפילה במנגינות כל עדה לפי מנהגיה.

מקום עמידתו

המקום המיועד לשליח ציבור בבית הכנסת שונה בעדות השונות.  
עמוד - בקהילות האשכנזיות מקובל לקבוע את מקום החזן סמוך לארון הקודש, ממולו או מימין לו. (מנהג ויז'ניץ משמאל) . והמבנה שעליו מניח החזן את סידורו נקרא "עמוד".  
בימה - בקהילות הספרדיות עומד החזן בבימה שבמרכז בית הכנסת. יש שהקצו לו מקום נמוך, כדי לקיים את הפסוק "מִמַּעֲמַקִּים קְרָאתִיךָ ה' " (תהילים ק"ל א'), ויש שהקצו עבורו מקום גבוה, על מנת שהקהל יוכל לראות ולשמוע היטב.
אוטו קוהלרמן

קריירה מוקדמת

קוהלרמן נולד ב-13 באוגוסט 1896 במגדבורג, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל קוהלרמן את עיטור צלב הברזל דרגה שנייה. לאחר המלחמה הצטרף קוהלרמן לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באוקטובר 1934 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-5. ב-1 בינואר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-15 במרץ 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הארטילריה ה-41. ב-1 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד גדוד התצפית ה-5, וב-1 באוקטובר 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

ב-1 באוקטובר 1939 הוא מונה למפקד גדוד הניסויים של בית הספר לארטילריה, וב-1 בספטמבר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-4, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-14. ב-8 בינואר 1942 הוא מונה למפקד אגד הארטילריה ה-10, וב-22 בפברואר אותה שנה הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 במאי 1942 מונה קוהלרמן למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-60, וב-1 ביולי אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. קוהלרמן לחם עם הדיוויזיה במהלך מבצע מקרה כחול, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד עד לנובמבר 1942.
ב-20 ביוני 1943 מונה קוהלרמן להקים את הדיוויזיה מחדש בדרום צרפת כדיוויזיית הפאנצרגרנדיר פלדהרנהאלה, וב-1 ביולי אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט. בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לאיטליה, וסייעה בפירוק הארמייה האיטלקית השמינית מנשקה. באוקטובר 1943 נשלחה הדיווייה לצפון צרפת, ובדצמבר אותה שנה נשלחה לחזית המזרחית, והועמדה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית. בפברואר 1944 הוא הועבר לעתודת המילואים, וב-6 במאי אותה שנה הוא מונה למפקד פיקוד ארטילריית החופים דרום-מערב. קוהלרמן נשאר בתפקידו עד סיום המלחמה, ולאחר מכן נפל בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

ביולי 1947 שוחרר קוהלרמן מהשבי, ולאחר שחרורו מהשבי הוא התגורר בבאד דירהיים, עד למותו ב-22 בינואר 1981.
מיז'היריה

יהודי מיז'היריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
היהודים הראשונים נזכרים כבר במפקד משנת 1768 ובשנת 1830 היה מספרם לכ-120 נפש. במאה ה-19 כבר היו לקהילה שני בתי כנסת, בית עלמין וכמה מוסדות לימוד.
כרב שימש במקום הרב אהרן טייטלבוים (נינו של הרב אלעזר ניסן טייטלבוים) ולאחריו חתנו הרב אלכסנדר אשר באב"ד שימש במקום עד השואה. 
בשנת 1941 גורשו כרבע מיהודי הקהילה וב-16 באפריל 1944 נלקחו לגטו סקלנצה ומשם הובלו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו כמה מהתושבים אך חיי הקהילה לא חודשו.
נחל צאלים

נַחַל צֶאֱלִים (בערבית: وادِي السيّال- ואדי אַ-סֵיַּאל) הוא אחד מנחלי האכזב הגדולים ביותר בנחלי מדבר יהודה היורדים אל ים המלח, אורכו מתחילתו ועד לשפך הוא כ-32 ק"מ. שטח אגן הניקוז של הנחל, כ-287 קמ"ר, מנקז את אזור דרום מזרח הר חברון סמוך ליישוב מעון ממשיך מצפון לערד ונשפך לים המלח צפונית למצדה. מלבד גֵבֵי מים רבים, המתמלאים מדי שנה לאחר שטפונות גשמי החורף, נובעים בנחל ארבעה מעיינות.

שם

בערבית מכונה הנחל- "ואדי א-סֵיַאל" שפירושו "הנחל הזורם". שמו העברי ניתן לו בשנות ה-50 והוא נגזר משם העץ צאל. "תַּֽחַת־צֶאֱלִ֥ים יִשְׁכָּ֑ב בְּסֵ֖תֶר קָנֶ֣ה וּבִצָּֽה׃ סֻכֻּ֣הוּ צֶאֱלִ֣ים צִֽלֲל֑וֹ יְ֝סֻבּ֗וּהוּ עַרְבֵי־נָֽחַל." (איוב מ', כ"א-כ"ב). עץ הצאלה במקרא הוא עץ מצל, וסבורים שהוא עץ השיטה.

תוואי הנחל

יובליו העליונים של הנחל מתחילים להיאסף מהאזור המזרחי של דרום הר חברון, על "מדרגת הכפיפה העליונה" בשוליו המזרחיים של דרום הר חברון, משם משתפל נחל צאלים מזרחה במתינות יחסית תוך שהוא "אוסף" אליו נחלים נוספים. בשלב מסוים נכנס נחל צאלים לתוך "במת השוליים המזרחיים", שהיא רצועה צרה לכל אורכו של מדבר יהודה, אשר יורדת במדרגת כפיפה חריפה לעבר ים המלח. בשלב זה נחל צאלים הופך לקניוני, החל מ"בריכת צפירה", בריכה המתמלאת מים בחורף, שם ישנו גֵב הנשאר מלא רוב השנה. מתחת לבריכת צפירה יש מפל בגובה של כ-80 מטרים. בלב קניון הנחל נובע כל ימות השנה "עין נמר", זהו מעיין מים מתוקים בתוך מערה שפתחה מוסתר על ידי בולדרים אימתניים, ומשם הנחל מתחתר לגֵיא "בהק", ולערוץ קניוני נוסף החסום כולו בבולדרים ועל כן נקרא שם הקטע הזה "גֵיא סלעים". בסיום הגיא, נשפך נחל צאלים לים המלח כארבעה קילומטרים צפונית למצדה.

היסטוריה

ב-1960 משלחת ארכאולוגית בהובלת פרופ' יוחנן אהרוני לנחל צאלים מצאה שרידים משלוש תקופות: הכלקוליתית, הישראלית, ומימי בר כוכבא. הממצאים השונים נמצאו במערת החצים, במערת המגילות ובמערת הגולגולת המצויות על יד ברכת צפירה וליד עין נמר וכללו כלי חרס, ראשי אלה מנחושת ומהמטיט, גרזן נחושת, לוחיות עצם, צדף ושנהב, בדים, מחצלות, סלים וחרוזים בשקיות בד. כמו כן באחת המערות המשלחת מצאה קטעי קלף ופפירוס הכתובים יוונית וארמית ובהם מצוינים שמות עבריים כגון: זכי בן יוסף, חנן בן חנן, ישוע בן יעקב, ישוע בן הלוי ועוד.
בנחל אירעו מספר אירועי טביעה עקב שטפונות פתע: בשנת 2002 טבע למוות בנחל בעת טיול צעיר בן 22 שטייל עם חבריו. הצעיר ניסה לחצות את ערוץ הנחל עם ג'יפ כשנחשול מים הפך את רכבו וסחף אותו במורד הערוץ. גופתו נמצאה יממה לאחר מכן, כ-4 ק"מ ממקום ההסחפות. במהלך סערת דצמבר 2013 טבעו בנחל שני צעירים.

צמחייה

פריחה באגן הנחל: בינואר-פברואר - פריחה של זמזומית המדבר (נפוצה ברמת המדבר). בפברואר - פריחת מקור החסידה השעיר, ציפורני חתול, מנתור מחוספס, בצלציה ארצישראלית, באשן תמים, כדן סגול, רותם המדבר (פריחת הכדנים נדירה במסלול. ריכוז נאה נמצא במקטע קטן בין הר נמר לנחל שפן). באפריל - פריחת דרדר החרחבינה. בספטמבר - פריחת חצבים.
מלניזם

מלניזם (או בעברית: שחמת) היא תופעה של כמות גבוהה של פיגמנטים שחורים (או כמעט שחורים) בעור, בנוצות או בשיער של בעל חיים, כתוצאה מנוכחות מלנין בכמות רבה.
בניגוד לחיות אחרות מאותו מין, הפרט הנגוע במלניזם שחור לגמרי, כמו למשל פנתרים שחורים. מלניזם הוא תופעה הפוכה ללבקנות ולאוציזם שבהן יש העדר מלנין. מבחינה גנטית, התופעה מתייחסת לפנוטיפ שבו הפיגמנטציה של בעל חיים מבוטאת כולה. אצל בני אדם, ביטוי למצב הוא המחלה מלנוזיס (שחמת). קיים גם מצב של מלניזם כביכול (או פסאודו-מלניזם) שבו קיימת הגברה או הגדלה של אזורים בעור שבהם יש פיגמנטציה ונראה כאילו יש רצף ביניהם. מלניזם הוא לעיתים קרובות תוצאה של מוטציה גנטית, אבל יכול לנבוע גם מגורמים אחרים, כמו חשיפה לטמפרוטורות קיצוניות בזמן ההריון, שגורם לשינוי בשעתוק או בתרגום הגנטי. מלניזם יכול גם להיות מושפע משינויים סביבתיים והמקרה הידוע נקרא "מלניזם תעשייתי"- כך למשל, במקרה של מלניזם אצל המודד המפולפל בבריטניה, דבר המשמש גם כדוגמה קלאסית של ברירה טבעית.
מספנת הצי בבוסטון

מספנת הצי בבוסטון (באנגלית: Boston Navy Yard), שנקראה תחילה Charlestown Navy Yard ואחר כך Boston Naval Shipyard, הייתה אחת המספנות הוותיקות ביותר של הצי האמריקני. היא הוקמה ב-1801 ונסגרה רשמית ב-1 ביולי 1974. חלק משטחה הועבר לידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית ובו הוקם הפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון. בחלקים אחרים של המספנה לשעבר נמצאות כיום פריגטת המפרשים "קונסטיטושן" ואוניית המוזיאון "קייסין יאנג", משחתת מימי מלחמת העולם השנייה. בפי תושבי האזור ושירות הפארקים הלאומיים המקום נקרא עדיין בשם "מספנת צ'ארלסטאון".

תולדותיה

בניית כלי שיט מלחמתיים החלה בצ'ארלסטאון, מסצ'וסטס, עוד במלחמת העצמאות האמריקנית. השטח עבור המספנה נרכש ב-1800 והיא נפתחה זמן קצר אחר כך. כאן נבנתה אוניית הקו הראשונה של הצי האמריקני, "אינדפנדנס". עד שנות התשעים של המאה שימש המתחם בעיקר לתיקוני אוניות ולאחסנה, אז החלו בונים בו את אוניות הפלדה של "הצי החדש" ("New Navy").
ב-24 ביוני 1833 חנכה "קונסטיטושן" את המבדוק שנבנה במקום, הראשון מסוגו בניו אינגלנד, וב-14 במרס 1975 הייתה היא האונייה האחרונה שצפה ויצאה ממנו לפני שנסגר סופית. מפעל החבלים (ropewalk) שנפתח במספנה ב-1837 ייצר חבלים לשימוש הצי עד סגירתו ב-1975. אחרי מלחמת האזרחים שימש מתחם המספנה כבסיס אחסנה וגיוס.
בשנות התשעים של המאה ה-19 החל הצי מתרחב, והמספנה ניעורה לחיים. בשנים הראשונות של המאה העשרים נבנה מבדוק נוסף. במלחמת העולם השנייה תוקנו במספנה אוניות בריטיות שנפגעו על ידי הצי הגרמני. ב-27 בספטמבר 1941, יום החירות של הצי (Liberty Fleet Day), הושקו בבוסטון שתי משחתות, "קווי" (Cowie) ו"נייט" (Knight). בוסטון הייתה אחת מארבע מספנות של הצי שנבחרה לבנות את הפריגטות מדגם "קפטן" עבור הצי המלכותי הבריטי במסגרת חוק "השאל-החכר". מאחר שארצות הברית נמצאה במלחמה כאשר נשלמה בנייתן של אוניות אלה, שימשו חלק מהן כמשחתות ליווי לאוניות הצי. לאחר המלחמה הסבה המספנה אוניות ממלחמת העולם השנייה לכלי שיט המותאמים לעידן המלחמה הקרה כחלק מתוכנית FRAM. הפעילות במספנה במהלך מלחמת קוריאה ומלחמת ווייטנאם הייתה מעטה בשל ריחוקה הרב מאזור הקרבות.

מתחם המספנה כיום

המספנה נסגרה לאחר מלחמת ווייטנאם. כשהועלו רעיונות כיצד לפתח מחדש את המקום, אחת ההצעות שנשקלו הייתה להפוך את המקום למתחם בנייה של מכליות נפט. רעיון זה נדחה בסופו של דבר, והמקום הפך לחלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון, המציג את אומנות הבנייה של כלי שיט מלחמתיים ותולדותיה. מספנת צ'ארלסטאון מציעה אטרקציות רבות למבקרים: פריגטת המפרשים "קונסטיטושן", הנמצאת עדיין בשירות פעיל בצי, ואוניית המוזיאון "קייסין יאנג" רתוקות לרציף מס' 1 ופתוחות לקהל הרחב. כמו כן פועל במקום מוזיאון הפריגטה "קונסטיטושן". מבדוק מס' 1 מוסיף לשמש לתחזוקת אוניות, בעיקר לכלי שיט היסטוריים.
המספנה נמצאת קרוב לקצה הצפוני של שביל החירות, ומדי שנה מבקרים בה אלפי אנשים. המעבורות של MBTA, רשות התחבורה של מפרץ מסצ'וסטס, עוצרות ברציף מס' 3, הנמצא מרחק קצר מן המספנה.
Enema of the State

עטיפת האלבום

כוכבת הפורנו, ג'נין לינדמולדר, היא האחות המוצגת על עטיפת האלבום.
בנוסף היא השתתפה בקליפים לשירים "What's My Age Again?" ו"Man Overboard".
הסמל של הצלב האדום הוצג בכובע של האחות בעטיפת האלבום המקורית. זמן קצר לאחר מכן, הצלב האדום דרש להסיר את הסמל מעטיפת האלבום לאחר שכל העותקים כבר הודפסו. 
בדומה, בתחילת הדפסות העותקים לא הופיעה המדבקה של חברת התקליטים "Parental Advisory", אך לאחר שהאלבום גרף הצלחה, צורפה אליו המדבקה.

קליפים

לשלושת הסינגלים יצאו קליפים. ה"קליפ" לשיר "Going Away To College", הוא בעצם הקדמה של הסרט "The Urethra Chronicles" שהוציאה הלהקה.
הרכבת הקלה של איסטנבול

הרכבת הקלה של איסטנבול (בטורקית: Hafif metro או İstanbul hafif metrosu) היא מערכת בת שני קווים של רכבת קלה בחלקה האירופי של איסטנבול בטורקיה.

קו M1

קו הרכבת הקלה הראשון (M1) נחנך ב-3 בספטמבר 1989 והוארך מספר פעמים עד שהגיע לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק ב-20 בדצמבר 2002. הקו מוביל מאקסראי (Aksaray) במרכזה של העיר עד לנמל התעופה, ובדרכו חולף בתחנת האוטובוס המרכזית של העיר (Otogar). מתחנה זו מתפצלת שלוחה קצרה המובילה לאסנלר (Esenler). אורכו הכולל של הקו הוא 19.6 ק"מ ולאורכו 18 תחנות מהן 6 תת-קרקעיות, שלוש על גבי גשרים והיתר במפלס הקרקע. 4,4 ק"מ מהקו עוברים במנהרה תת-קרקעית. 
משך הנסיעה בין תחנת אקסראי לשדה התעופה הוא 32 דקות והקו מוביל כ-240,000 נוסעים ביום בממוצע ושימש כ-77 מיליון איש במהלך שנת 2006. עלות הקמתו של הקו עמדה על 550 מיליון דולר והוא מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) בשיתוף עם חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT).
הרכבת הקלה נפגשת עם קו החשמלית המודרנית בתחנות אקסראי וזייתינבורנו (Zeytinburnu). עבודות להארכת הקו ב-700 מטר, מתחנת אקסראי לכיוון דרום-מזרח ועד תחנת יניקפי (Yenikapı), יקשרו את הרכבת הקלה אל הרכבת התחתית של איסטנבול ואל רכבת הפרברים המשודרגת במסגרת פרויקט מרמריי. הארכה נוספת נמצאת בשלבי ביצוע בקטע באורך של כ-5 ק"מ בין אסנלר לבג'לר (Bağcılar).

קו T4

הקו השני (T4) נחנך בשנת 2007 והוארך בשנת 2009, והוא מוביל מטופקאפי (Topkapı)‏ אל מסג'יד-אי סלם (Mescid-i Selam). אורכו 15.3 ק"מ ולאורכו 22 תחנות. משך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה עומד על 34 דקות, וכ-150,000 נוסעים עושים בו שימוש מדי יום בכ-372 נסיעות. שני הקווים נפגשים בתחנת אולובטלי (Ulubatlı).
המעבר להודו

תקציר העלילה

שתי נשים בריטיות, גברת מור (פגי אשקרופט) וכלתה אדלה קווסטד (ג'ודי דייוויס) מפליגות מבריטניה להודו כדי לפגוש את רוני היסלופ (נייג'ל הייברס) שהוא בנה של גברת מור וארוסה של אדלה, המשמש כשופט בעיר צ'אנדראפור.
רוני מפגיש אותן לחבריו הבריטים המקיימים מועדון סגור ועסוקים במשחקי פולו וקריקט. גברת מור נכנסת למסגד סמוך המשקיף על הגנגס ומוצאת בו את ד"ר אחמד עזיז. עזיז (ויקטור בנרג'י) הוא רופא מוסלמי, אלמן המטופל בשני ילדים ומיד בפגישה שלו עם הבריטית המבוגרת נוצרת ידידות.
גברת מור מפגישה בין עזיז לאדלה. אדלה מוצאת עניין בהודים יותר מאשר בבריטים, חבריו של רוני, דבר המוביל למתח בין בני הזוג.
יוצא דופן בין הבריטים ביחס להודים הוא מפקח בית הספר ריצ'רד פילדינג (ג'יימס פוקס) המכיר להם את החכם והמורה ההודי פרופסור גודבול (אלק גינס).
אדלה וגברת מור מבקשות מעזיז להכיר יותר את הודו והוא מתכנן להן טיול במערות מרבר (שם בדיוני). הן מגיעות למקום מלוות על ידי עזיז, מורה דרך ומלווים נוספים. המערות חשוכות והקולות מהדהדים בהן בעצמה. גברת מור נתקפת בסחרחורת ומבקשת לצאת מיד מהמערה. עזיז מציע לבקר במערות העליונות אך גברת מור תשושה ומבקשת ממנו שיילך לשם עם אדלה ומורה הדרך. 
אדלה מתקשה בעליה ועזיז מושיט לה יד לעזרה, ברגע זה ניצת מבט אהבה בעיניה. עזיז נשאר בחוץ לעשן סיגריה ואדלה נכנסת למערה לבד. ההד במערה ותחושת הקלאוסטרופוביה שלה ביחד עם חרטה על רגשותיה לעזיז, מערבלים את מוחה. היא רצה למטה, זורקת את המשקפת שלה ומגיעה למטה בסערת רגשות כשהיא פצועה ומדממת מקוצים. היא מספרת שנמלטה מעזיז לאחר שניסה לתקוף אותה.
עזיז נעצר ומובא למשפט באשמת תקיפה וניסיון אונס. הבריטים מאשימים אותו כי הוא תכנן הכל כדי שיהיה ביחידות עם אדלה. גברת מור שהייתה אמורה להעיד לטובתו, עוזבת את הודו ומתה בעת הנסיעה.
המשפט מעורר סערה ורגשות לאומניים בהודו. הבריטים נחושים בדעתם להרשיע את עזיז. רק המפקח פילדינג מאמין בחפותו ולכן מפוטר.
המשפט מגיע לשיא בעדותה של אדלה כאשר אלפי הודים מפגינים מחוץ לבית המשפט. אדלה עולה לדוכן העדים ומודיעה בקול שבור כי החליטה לבטל אל התלונה נגד עזיז, לתמהונם ולכעסם של הבריטים ובראשם ארוסה רוני שמנתק את הקשרים אתה. עזיז משוחרר מיד ונישא על ידי ההמון כגיבור.
פילדינג לוקח חסות על אדלה המוחרמת על ידי כולם ועוזב לאנגליה. עזיז כועס עליו על כך. הוא עובר לקשמיר ופותח שם מרפאה ובית חולים. כעבור שנתיים מגיע אליו פילדינג עם אשתו סטלה, בתה השנייה של גברת מור. עזיז מתפייס אותו בראותו שפילדינג לא נשא לאשה את אדלה. הוא נרגע וכותב מכתב פיוס לאדלה.

פרסים

הסרט זיכה את פגי אשקרופט בפרס אוסקר, פרס באפט"א לקולנוע ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מוריס ז'אר זכה בפרס אוסקר וגלובוס הזהב על פסקול המוזיקה המקורי.
כן זכה הסרט למועמדויות ולפרסים בתחרויות רבות.
תגובת דילס-אלדר

תגובת דילס-אלדר בכימיה בכלל, ובפרט בכימיה אורגנית ופיזיקלית, היא תגובת סיפוח היוצרת מולקולה טבעתית.
בתגובה זו מגיבים דיאן (שהוא פחמימן בעל שני קשרים כפולים) עם אלקֶן ליצירת מערכת ציקלוהקסֶנית.
חשיבותה של תגובה זו רבה, משום שהיא מאפשרת יצירת ציקלוהקסֱן תוך השקעת אנרגיה מזערית. בכך מאפשרת תגובה זו שימוש בתגובות המשך רבות המשתמשות בציקלוהקסֶן כחומר מוצא. גורם נוסף המקנה לה חשיבות הוא העובדה כי מדובר בדוגמה קיצונית בה הגורם קובע המהירות עבור התגובה הוא הקינטיקה ולא התרמודינמיקה, ובכך מאפשרת חקר נוח של קינטיקה של תגובות.
המחקר בנושא תגובה זו העניק לאוטו פאול הרמן דילס וקורט אלדר את פרס נובל לחקר הכימיה לשנת 1950.

מנגנון התגובה

מקובל במחקר כי תגובת דילס-אלדר היא תגובה קונצרטית פריציקלית כלומר:
לתגובה זו מצב מעבר יחיד זאת משום שכבר בשלב הראשון מתפרקים כל הקשרים שמשתנים במהלך התגובה. מצב מעבר זה הוא בעל נפח קטן יותר הן מהתוצרים והן המגיבים, בגלל צורתו דמוית הטבעת. יוצא מכך שעל פי שינוי הנפח ועל פי עקרון לה-שטלייה הפעלת לחץ גבוה על הכלי בו מתרחשת התגובה תאיץ את התרחשותה מאד.

הדיאן

הדיאן בתגובת דילס-אלדר עשוי להיות שרשרתי או טבעתי, וכן אפשר לבצע תגובה זו גם עם דיאנים בעלי מתמירים מגוונים.
עם זאת קיימת מגבלה אחת: על הדיאן להיות בעל יכולת להופיע בקונפורמציית S-cis. דוגמה מעניינת להגבלה זו הוא בוטאדיאן. בוטדיאן מצוי כמעט אך ורק בקונפורמציית S-trans בגלל הפרעות סטריות. אלא שהסתברותית חלק מהמולקולות מופיע בצורת S-cis, הללו מגיבות בתגובת דילס-אלדר מה שגורם להתכלותם הזמנית וע"פ עקרון לה-שטלייה ליצירת עוד מהם, וחוזר חלילה עד היעלמות הצורונים מסוג S-trans. 
דיאנים טבעתיים המופיעים בעיקר בקונפורמצית S-cis יגיב במהירות בעוד כאלו המופיעים בקונפורציית S-trans לא יגיבו כלל.
דמי הבראה

דמי הבראה הם תשלום שעל מעביד בישראל לשלם לעובד, מכוח צו הרחבה בעניין זה, או מכוח הסכם קיבוצי.
שמו של תשלום זה מעיד על ייעודו המקורי - למימון שהייה של העובד בבית הבראה, ובעבר גובה התשלום חושב על פי עלויות שהייה בבית הבראה, והעובדים אכן נדרשו להציג קבלות על שהייתם בבית הבראה כתנאי לקבלת התשלום.
אך, כבר שנים רבות שהתשלום מחושב ומשולם במנותק מייעודו המקורי.
תשלום דמי ההבראה מתבצע בדרך כלל אחת לשנה, באחד מחודשי הקיץ (יוני-ספטמבר), אך ניתן לשלמו גם במועד אחר, או בתשלומים אחדים ואפילו כתשלום חודשי, הנקרא "על חשבון הבראה". גובה דמי ההבראה מחושב על פי מספר ימי הבראה. מספר ימי ההבראה להם זכאי העובד עולה בהדרגה בהתאם לוותק של העובד במקום עבודתו ולהסכם הקיבוצי החל על העובד. אדם העובד במשרה חלקית מקבל דמי הבראה באופן יחסי להיקף משרתו.
הזכאות לדמי הבראה נוצרת לאחר שצבר העובד וותק של שנה במקום עבודתו. בשנת העבודה השנייה מקבל העובד דמי הבראה עבור השנה הנוכחית ובאופן רטרואקטיבי גם עבור החלק היחסי של שנת העבודה הראשונה.
דמי ההבראה הם הכנסת עבודה, ולכן חלים עליהם כל המיסים החלים על הכנסת עבודה, ובפרט מס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות.
דמי ההבראה הם רכיב שכר שאינו פנסיוני.
נוסחת החישוב של דמי ההבראה: מספר ימי ההבראה להם זכאי העובד בהתאם לוותק שצבר (על פי ההסכם הקיבוצי החל עליו), כפול התעריף ליום הבראה (גם כן על פי ההסכם הקיבוצי) כפול היקף המשרה הממוצע של העובד בשנה הרלוונטית.
טון קופמן

חייו

קופמן, יליד זוולה, למד לימודים קלאסיים ולאחר מכן למד באמסטרדם נגינת עוגב (עם סימון יאנסן), צ'מבלו (עם גוסטב ליאונהארדט) ומוזיקולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם. בשנת 1968 קיבל תואר ראשון במוזיקולוגיה. הוא התמחה במוזיקה קלאסית מתקופת הבארוק.
בשנת 1968 זכה בפרס הראשון לבאסו קונטינואו בפסטיבל למוזיקה עתיקה בברוז'. ב-1972 זכה ב"פרס ההצטיינות לנגינה בעוגב" וב-1974 היה להולנדי הראשון שזכה בפרס זה על נגינה בצ'מבלו.
ב-1979 ייסד את תזמורת הבארוק של אמסטרדם, וב-1992 צירף אליה גם את מקהלת הבארוק של אמסטרדם. הוא מתמקד בביצוע יצירות מתקופת הבארוק ובעיקר של יוהאן סבסטיאן באך. נחשב לדמות חשובה באסכולת הביצוע האותנטי.
בשנים 1994–2004 השלים את הפרויקט היומרני שלו - הקלטת כל הקנטטות של באך. על עבודתו זו זכה במגוון פרסים. בדומה לכך, הקליט את כל יצירותיו של דיטריך בוקסטהודה והוא משמש כנשיא "החברה הבינלאומית של דיטריך בוקסטהודה". בנוסף, הקליט את מתאוס פסיון, יוהנס פסיון, המיסה בסי מינור, אורטורית חג המולד, שחזור שלו ליצירה האבודה מרקוס פסיון ועוד יצירות רבות של באך, מוצרט, אנטוניו ויוואלדי וגאורג פרידריך הנדל.
קופמן הוא פרופסור בקונסרבטוריון המלכותי של האג, מלמד מוזיקולוגיה באוניברסיטת ליידן וחבר כבוד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. ב-2003 קיבל תואר אביר במסדר האריה ההולנדי ובמספר מדליות אזרחיות אחרות בהן "מדליית באך" של העיר לייפציג ב-2006.
אברהם לוינסון

ביוגרפיה

לוינסון נולד בשנת תרנ"ב בלודז' שבפולין, בנם של מרים לבית זרון ונחמן, סוחר אמיד ומשכיל, איש ספר עברי. קיבל חינוך יהודי וכללי באווירה ציונית: למד בחדר מתוקן אצל ר' חיים יעקב (יענקל) קרמר, בעל "דורש לציון" על רעיון חובבי ציון, ואצל ר' יהודה אידל ציזלינג, בעל "ילקוט ארץ ישראל" (אוסף שבחי ארץ ישראל מתוך התלמוד). אחר כך למד בגימנסיה בעיר נובה אלכסנדריה (כיום פּוּלַאוִוי, Puławy) ובשנת 1912 סיים את לימודיו בגימנסיה בעיר ורשה. באותה שנה החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה, ובעקבות מלחמת העולם הראשונה עבר עם האוניברסיטה לאוניברסיטת רוסטוב, שם סיימם ב-1916
למן נעוריו היה פעיל בתנועה הציונית, ב"צעירי ציון" ובמפלגות ציוניות. לאחר מלחמת העולם הראשונה השתקע בוורשה, ונבחר כציר לסיים משנת 1922. בשנת 1929 נבחר לכהן כסגן ראש העיר ברסט ליטובסק (בריסק דליטא), שרוב תושביה היו יהודים. בשנת 1936 נתמנה כמנהל קרן היסוד בפולין כולה.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל, והשתקע בירושלים, שם כיהן כמנהל מחלקת הארגון והפרסום של האוניברסיטה העברית. משנת 1939 ניהל את המרכז לחינוך ותרבות של הסתדרות העובדים.
אברהם כתב שירים, מאמרים ומסות כבר מגיל צעיר. בעודו נער החל לפרסם מיצירתו בעיתונות העברית בפולין. הוא הרחיב לימים את כתיבתו גם לסוגות נוספות, ופרסם מאמרי מחקר, תרגומים ופובליציסטיקה. הוא כתב בכמה לשונות: בעברית ויידיש, בפולנית ואף ברוסית.
בשנת 1949 ייסד יחד עם אברהם סוצקבר את כתב העת "די גאלדענע קייט", שהיה לימים כתב העת הייצוגי והחשוב ביותר של שרידי ספרות יידיש ותרבותה. בין תרגומיו הרבים ישנם גם תרגומים של שירת יידיש, שלוינסון היה בין ראשוני מתרגמיה בארץ.
נפטר בשנת 1955, בתום מחלה ממושכת. בן 64 במותו. נקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
הותיר אישה, רבקה לבית ליכטנשטיין, שלה היה נשוי משנת 1931, ובת, רות.
בשנות ה-50 הקימה ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י מבנה משרדים ברחוב בארי בתל אביב שנקרא על שמו של לוינסון. הבניין, אשר תוכנן על ידי האדריכל יצחק בונה, נהרס בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. על חזית הבניין הוצב לוח תבליט עם דיוקן צד של לוינסון.
אברהם הוא אחיו של גרשום לוינסון – מבכירי הוועד הפועל בהסתדרות העובדים וגזבר ההסתדרות.
רחוב אברהם לוינסון ביפו נקרא על שמו.
משוואה ממעלה חמישית

משוואה ממעלה חמישית היא משוואה פולינומית ממעלה חמישית, כלומר מהצורה:
 כאשר  הם קבועים.

היסטוריה

הפתרון למשוואה ממעלה שנייה היה ידוע כבר בעת העתיקה, ובשלהי ימי הביניים נמצאו גם הפתרונות למשוואות ממעלה שלישית ורביעית, באמצעות ארבע פעולות החשבון והוצאת שורש מסדר שני, שלישי ורביעי. הפתרון למשוואה ממעלה רביעית היה מבוסס על רדוקציה למשוואה ממעלה שלישית, אלא ש"רדוקציה" דומה במשוואה ממעלה חמישית הניבה משוואות ממעלה שישית, שעוד יותר קשה לפתור. מתמטיקאים מן השורה הראשונה - לרבות לאונרד אוילר וז'וזף לואי לגרנז' - לא יכלו לאתגר. 
ב-1683 מצא צ'ירנהאוס  טרנספורמציה המאפשרת להמיר משוואה פולינומית כללית, מהצורה , במשוואה , כלומר, משוואה מאותה מעלה ללא המונומים ממעלה n-1, n-2 ו-n-3, כאשר המשתנה החדש z הוא פולינום ממעלה רביעית במשתנה הישן, x, עם מקדמים שהם ביטויים רדיקליים (מסובכים להפליא) במקדמים המקוריים . שיטה זו, שהייתה ההתקדמות המשמעותית ביותר בחקר המשוואות הפולינומיות מאז פתרון המשוואה ממעלה רביעית מאתיים שנה קודם לכן, מאפשרת להמיר כל משוואה ממעלה חמישית במשוואה מהצורה . שיטות אלה הביאו את המתמטיקאי השוודי ארלנד ברינג לגלות את רדיקל ברינג, שבאמצעותו אפשר לפתור משוואה ממעלה חמישית במקרים פרטיים רבים.
בתחילת המאה ה-19 גילו נילס הנריק אבל (שהשלים הוכחה של פאולו רופיני) ואווריסט גלואה, באופן בלתי תלוי, שמשוואות ממעלה חמישית אי-אפשר לפתור באמצעות רדיקלים, כלומר למצוא פתרון כללי המבוסס רק על ארבע פעולות החשבון ושימוש בשורשים (גלואה גם אפיין באופן מלא את כל המשוואות הפולינומיות הניתנות לפתרון באמצעות רדיקלים). לתגלית הזו הייתה חשיבות מרחיקת לכת על התפתחות המתמטיקה, הרבה מעבר לתורת המשוואות: היא הביאה ללידת תורת החבורות ותורת גלואה.
משהתברר שאי אפשר לפתור את המשוואות ממעלה חמישית בפעולות המוכרות, עלתה השאלה באילו כלים אחרים יש להשתמש כדי להשיג בכל זאת פתרון אנליטי. ב-1858 מצא המתמטיקאי הצרפתי שארל הרמיט שיטה לפתרון מלא של משוואה ממעלה חמישית באמצעות פונקציות אליפטיות. זמן מה אחר-כך גילה המתמטיקאי היהודי-גרמני לאופולד קרונקר, באופן בלתי תלוי, דרך לפשט את התוצאות של הרמיט. ב-1877 מצא פליקס קליין דרך להמיר משוואות ממעלה חמישית בנעלם z למשוואות מיוחדות מאד ממעלה 12 בנעלם , הקשורות בחבורת הסימטריות של האיקוסהדרון, ושאפשר היה לפתור באופן שלם באמצעות טורים היפרגאומטריים.