google/wiki40b huggingface dataset:
פריקת לסת

אנטומיה

המפרק המעורב בפריקה זו הוא המפרק הלסתי-רקתי (TMJ). מפרק זה ממוקם בנקודת המפגש בין עֱלִי הלסת התחתונה והעצם הטמפורלית.  השרירים המאפשרים סגירת הפה הם: שריר המלעס, שריר הצדע, ושריר הכנפה התיכון. השריר המאפשר פתיחת הלסת הוא שריר הכנפה הצידי.

סימפטומים

עלול להיות מספר של סימפטומים בהתאם לחומרת פציעת הפריקה וכמה זמן האדם עם הפציעה. הסימפטומים של פריקת הלסת כוללים הרגשה שהלסת "אינה במקום" או חריגה, קושי לדבר או להזיז את הלסת, אי-יכולת לסגור את הפה לגמרי, הזלת ריר עקב אי-יכולת בסגירת הפה לגמרי, הרגשה שהשיניים הם מחוץ למקום ולא מיושרים, וכאב שהופך להיות בלתי נסבל.
לעומת זאת, סימפטומים של שבר לסת כוללים דימום המגיע מן הפה, אי-יכולת לפתוח את הפה לרוחב ללא כאב, שטפי דם ונפיחות של הפנים, קשיי אכילה בשל כאב מתמשך, אובדן תחושה בפנים (באופן   ספציפי יותר את השפה התחתונה) וחוסר טווח תנועה מלא של הלסת.

טיפול

רוב הפרעות הלסת התחתונה (TMDs) הם מגבילים את עצמם ולא מחמירות. טיפול פשוט, יחד עם מעורבות וטיפול עצמי, ויחד עם שיטות טיפול ושיקום שמטרתן לחסל התכווצויות שרירים ולהחזיר קוֹאוֹרדִינָצִיָה מדויקת, נדרשים נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) משככי כאבים לשימוש לטווח קצר, על בסיס קבוע ולא על בסיס הצורך.
מצד שני, טיפול של הפרעת לסת תחתונה (TMD) כרונית יכול להיות קשה, והדרך הכי טובה להתמודד עם מצב זה היא על ידי גישת צוות; הצוות מורכב מרופא מטפל עיקרי, רופא שיניים, פיזיותרפיסט, פסיכולוג, פרמקולוג, ובמספר קטן של מקרים, מנתח. שיטות שונות כוללות חינוך המטופל יחד עם שיטות טיפול עצמית, תרופות, פיזיותרפיה, סדים, ייעוץ פסיכולוגי, טכניקות הרפיה, ביופידבק, היפנוזה, וניקור מפרק (אנ').
כמו רוב הנקעים במפרקים, ניתן בדרך כלל לשחזר בהצלחה פריקת לסת לתוך העמדה הרגילה של הלסת על ידי בעל הכשרה רפואית מקצועית. ניסיונות לתקן את מיקום הלסת ללא סיוע רפואי מקצועי עלול להוביל להחמרת הפגיעה. המטפל יכול להיות מסוגל להחזיר את הלסת לתוך המיקום הנכון על ידי מניפולציה של האזור בחזרה למיקומה הנכון. תרופות הרדמה כגון הרדמה כללית, מרפי שרירים, או במקרים מסוימים הרגעה, עשויות להיות נחוצות כדי להרגיע את שריר הלסת החזק. במקרים חמורים יותר, ייתכן שיהיה צורך בניתוח כדי למקם מחדש את הלסת, במיוחד אם קיימים נקעי לסת חוזרים.

אפידמיולוגיה

פריקת הלסת נפוצה עבור אנשים שעברו תאונות ברכב, אופנוע, או תאונות הקשורות לפעילויות ספורטיביות. אנשים שעוברים פריקת לסת בדרך כלל לא פונים למחלקה לטיפול רפואי נמרץ. ברוב המקרים, נקעי הלסת הם חדים ועלולים להשתנות כתוצאה ממניפיולציות קטנות. לפי מחקר מסויםשנערך בתקופה של 7 שנים במרכז רפואי במחלקת המיון, רק 37 מקרים מתוך 100,000 היו מטופלים שפנו למחלקה בגלל פריקת מפרק הלסת.
סריארקה

גאוגרפיה

הערבה משתרעת על פני מרבית שטחה של צפון קזחסטן וחלקים מדרום רוסיה. אורכה כ-3,000 ק"מ מהים השחור במערב עד לגבול סין במזרח ורוחבה עומד על כ-500 ק"מ. בצפון גובלת הערבה בחורש של עצי מחט ובדרום באזור החצי-מדברי המשתרע בדרום קזחסטן. האקלים יבשתי ומתאפיין בקיץ חם ובחורף קר. באזור מספר אגמים של מים מתוקים ומליחים, השוכנים בסביבות קו פרשת המים שבין האוקיינוס הארקטי ובין אזור הניקוז המרכז אסייתי של ימת אראל. אגמים אלה הם ליבן של שמורות הטבע והם משתרעים על פני מרבית השטח המוכרז. סביב האגמים משתרעת ערבה בשטח של 1,200,000 דונם (בתחומי השטח המוכרז). 
המרחק בין שתי השמורות הוא 350 ק"מ. שמורת נוזרום (49°55′29″N 63°54′00″E) שוכנת בבקע טורגאי (Torghay), בגבהים של בין 200 ל-350 מטר מעל פני הים. בשמורה מספר אגמים הכפופים למשטר הצפות עונתי קיצוני. בעונות שכונות עשויים האגמים להתייבש לחלוטין, דבר המאיץ את פריחתן של אצות. שמורת קורגלז'ין (50°26′56″N 69°11′14″E) שוכנת בשקע שבו שכן בעבר אגם, בגובה של 300 עד 400 מטר מעל פני הים. בשטחה של השמורה משתרעת מערכת גדולה של אגמים וביצות. שטחו של האגם הגדול ביותר, אגם טנגיז (Tengiz), עשוי להשתנות באופן קיצוני והוא נע בין 1,590,000 ל-1,130,000 דונם. מימי האגם מליחים והוא ניזון בעיקר על ידי נהר נורה שגם מימיו מליחים. הנהר נשפך אל האגם בדלתה, ובעת הצפה היא הופכת לאגם רדוד בשטח של 470,000 דונם.

החי והצומח

אגמי סריארקה הם צומת חשוב עבור עופות נודדים, החוצים את מרכז אסיה בדרכם מאירופה במערב ועד יקוטיה במזרח, ומחופי האוקיינוס הארקטי בצפון ועד אוסטרליה בדרום. רק בקורגלז'ין עשוי מספרם של עופות אלה להגיע לכ-15 עד 16 מיליון פרטים בעונת הנדידה. סך הכל נסקרו בשטח השמורות 351 מיני עופות, מהם 259 מינים של עופות נודדים. אוכלוסיית העופות תומכת בתורה באוכלוסייה מגוונת של עופות דורסים. 
בשטח המוכרז 53 מיני יונקים ובהם מיני מרמיטה, סנאים, למינג וארנבאים. על מיני היונקים הטורפים נמנים הזאב, השונר, השועל המצוי, השועל הקורסאקי והגירית. הפרסתנים כוללים, בין היתר, את האייל הקורא, את אייל סיבירי, הסאיגה ואת חזיר הבר. עוד חיים בשטח עשרה מיני זוחלים ודו-חיים, 16 מיני דגים ולמעלה מאלף מיני חסרי חוליות. 
בשטח המוכרז כ-770 מיני צמחים.
מכתב למערכת

מכתב למערכת הוא מכתב הנשלח למערכת של כתב עת או עיתון, לשם פרסומו בכתב העת. המכתב נשלח פעמים רבות כתגובה לידיעה, מאמר או מכתב קודם שפורסמו בכתב העת, ולעיתים כדרך להעלאה של נושא מסוים לסדר היום, מבלי שנדון קודם לכן באותו כתב עת.
מכתבים למערכת מקובלים ביותר בעיתונות היומית ובשבועוני חדשות, אך נהוגים גם בכתבי עת בעלי תדירות פרסום נמוכה יותר. 
המכתבים המתפרסמים הם בדרך כלל רק חלק קטן מכלל המכתבים המתקבלים במערכת, עקב מגבלת המקום.

היסטוריה

מכתבים למערכת הופיעו בעיתונות האמריקאית כמעט מראשיתה, ובאמצע המאה ה-18 הפכו המכתבים למערכת למרכיב חשוב בשיח הפוליטי והחברתי. במהלך המאה ה-19 התגבשה המגמה להדפיס את המכתבים למערכת בעמודי הדעות שבעיתונים. אחדים מכותבי המכתבים זכו לפרסום ניכר בזכותם, ובולט בכך לאיוש קושוט, לימים נשיא הונגריה, שרכש חלק מפרסומו באמצעות מכתביו למערכת.
עד לאמצע המאה ה-20 פרסום מכתבים אנונימיים היה מקובל למדי, ואף נחשב כמתבקש במסגרת עקרון חופש הביטוי. גישה זו השתנתה בהדרגה מאמצע המאה העשרים, וכיום מאוד לא מקובל לפרסם מכתבים שהגיעו באופן אנונימי. עורך "המגיד", אליעזר ליפמן זילברמן, פנה בשנת 1856 לקוראיו בבקשה: "האיש אשר ישלח מכתבו אלי להדפיסו בל יכחיד ממני שמו ושם עירו וארצו ויודיעני אם רצונו שיקרא שמו על דבריו אם לא".
מכתבים למערכת נשלחו במשך שנים רבות בדואר, ועם התפתחות התקשורת האלקטרונית ניתן לשגרם גם בפקס ובדואר אלקטרוני. לאחר שעיתונים אחדים בארצות הברית קיבלו מכתבים החשודים כמכילים אנתרקס, היו שהודיעו שיקבלו מכתבים למערכת רק בצורה אלקטרונית. 
עם פתיחתם של אתרי החדשות באינטרנט, משמש בהם הטוקבק כמקביל של המכתבים למערכת - גם בו מתפרסמות תגובות הקוראים. בעוד שבמדורי המכתבים למערכת מתקיימת סלקציה חמורה, עקב המקום המוגבל המוקצה להם, אין מגבלה כזו בטוקבק, אם כי גם בהם נהוג שלא לפרסם תגובות שיש בהם לשון הרע או הסתה. ד"ר יחיעם שורק, המרבה לכתוב מכתבים למערכת, מציע הבחנה חדה בין המכתב למערכת ובין הטוקבק:
"מה שמקלקל למכתבים למערכת את השורה הוא הטוקבקים הממלאים את רשת האינטרנט. הטוקבקים האנונימיים והפסבדוניזמיים, השטופים בפרצי אמוציות ואגרסיות מילוליות ולא ערוכים, ראויים בהחלט, מבחינת האפיון הז'אנרי, להיזרק לפח הזבל. למכתבים למערכת, עם זאת, צריך להיות שמור מקום ראוי במפת הז'אנרים."
— עתון "הארץ" 29.3.07
שילוב ייחודי בין הטוקבק ובין העיתון המודפס מתבצע במוסף TheMarker של עיתון "הארץ", שבו מודפסים מדי יום קטעי טוקבק אחדים שהופיעו ביום הקודם באתר האינטרנט המקביל למוסף זה. העיתון הגדיל לעשות בגיליונו מיום 20 בפברואר 2007, שבו פרסם שני עמודים של תגובות הגולשים למאמר שהתפרסם שבוע קודם לכן במוסף המודפס ובאתר המקביל לו.
תחליף נוסף למכתב למערכת שמספק האינטרנט הוא הבלוג, שבו יכול הכותב להביע דעתו על מאמר שקרא, בלא שיזדקק לאישורו של עורך העיתון לפרסום דעה זו.
מריו למינה

לוריין

למינה נולד בליברוויל שבגבון. בשנת 2005 הצטרף למחלקת הנוער של לוריין מליגת העל הצרפתית. בעונת 2010/2011 החל למינה לשחק בלוריין ב', קבוצת המילואים של לוריין, ששיחקה בליגה הצרפתית הרביעית. ב-22 בינואר 2013 ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1-0 על סדאן במסגרת הגביע הצרפתי. ארבעה ימים לאחר מכן, ב-26 בינואר, ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-74 בהפסד 1-0 לנאנסי במסגרת המחזור ה-22 בליגה. למינה ערך 10 הופעות ליגה בעונת 2012/2013, והוסיף 4 הופעות ליגה בתחילת עונת 2013/2014.

אולימפיק מרסיי

בתחילת חודש ספטמבר 2013 חתם למינה באולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-24 בספטמבר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את דימיטרי פאייה בדקה ה-82 בניצחון 2-1 על סנט אטיין במסגרת המחזור השביעי בליגה. ב-1 באוקטובר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את פאייה בדקה ה-73 בהפסד 3-0 לבורוסיה דורטמונד במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של עונת 2013/2014 בעונתו הראשונה במועדון ערך למינה 15 הופעות ליגה, והוסיף 4 הופעות בליגת האלופות.
בעונת 2014/2015 הפך למינה לשחקן חשוב בקבוצתו של מרסלו בייאלסה, כשהוא עורך 23 הופעות ליגה. ב-23 בנובמבר 2014 הבקיע למינה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-60 בניצחון 3-1 על ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור ה-14 בליגה. ב-18 בינואר 2015 הבקיע למינה את שערו השני והאחרון במועדון, שער בדקה ה-84 בניצחון 2-1 על גנגאן במסגרת המחזור ה-21 בליגה. ב-27 בפברואר הורחק למינה בכרטיס אדום ישיר בשל אגרוף שנתן למפשעתו של אולה טויבונן בתיקו 1-1 נגד סטאד רן במסגרת המחזור ה-24 בליגה. בתחילת עונת 2015/2016 ערך למינה 4 הופעות ליגה נוספות.

ההשאלה ליובנטוס והמעבר הקבוע

ב-31 באוגוסט 2015, ביום האחרון של חלון ההעברות הושאל למינה ליובנטוס מהסרייה א' לעונה אחת עם אופציה לרכישתו בתום העונה, זאת לאחר שמשך עניין מצד מספר מועדונים. ב-20 בספטמבר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 76 דקות והוחלף על ידי הרנאנס בניצחון 2-0 על גנואה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-26 בספטמבר, בהופעתו השלישית בליגה, הבקיע למינה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-63 בהפסד 2-1 לנאפולי במסגרת המחזור השישי בליגה. ב-3 בנובמבר ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות במדי יובנטוס, כשנכנס כמחליף בדקה ה-87 בתיקו 1-1 נגד בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים לעונת 2015/2016. ב-6 במרץ 2016 הבקיע למינה את שערו השני במועדון, שער בדקה ה-86 בניצחון 2-0 על אטלנטה במסגרת המחזור ה-28 בליגה.
ב-29 באפריל 2016 נרכש למינה על ידי יובנטוס באופן קבוע וחתם על חוזה ל-4 שנים. ב-21 במאי שיחק למינה לאורך כל הניצחון 1-0 על מילאן בגמר הגביע האיטלקי. בסך הכל ערך למינה 10 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, כשהוא עוזר ליובנטוס לזכות באליפות איטליה.

סאות'המפטון

ב-10 באוגוסט 2017 חתם למינה לחמש שנים במועדון האנגלי סאות'המפטון.

קריירה בינלאומית

למינה זכה יחד עם נבחרת צרפת עד גיל 20 בגביע העולם עד גיל 20 2013.
ב-9 באוקטובר 2015 ערך למינה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון, כששיחק 78 דקות והבקיע שער בתיקו 3-3 נגד נבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
הדיוויזיה ה-100 (ורמאכט)

הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-10 באוקטובר 1940, והועמדה תחת פיקוד ורנר זאנה. הדיוויזיה לחמה במבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס ה-52 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה בקרב אומן ובקרב חרקוב הראשון. ב-6 ביולי 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר ה-100, ובמתקפת הקיץ הגרמנית לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה השישית. ולאחר מכן לחמה עמה הדיוויזיה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

הקמה שנייה

ב-17 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בקרואטיה, וביוני אותה שנה הועברה הדיוויזיה לאלבניה. באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות בפולין כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה במבצע לבוב-סנדומייז'. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-17, ולחמה עמה בקרב על שלזיה עד סוף המלחמה.
כביש 4613

היסטוריה

הכביש נסלל בשנת 1930 כדי לאפשר גישה למושבים, ברקת, טירת יהודה, גבעת כ"ח ובני עטרות ולקשר בין הכבישים 444 ו-40.
TTL (צילום)

TTL הם ראשי תיבות של "Through The Lens" (דרך העדשה). הTTL היא שיטת מדידת האור הנפוצה ביותר, המשמשת ברוב המצלמות המודרניות.
שיטה זו היא השיטה המדויקת ביותר למדידת אור חוזר, ויתרונה הגדול הוא מניעת היסט (פרלקס) בין הנושא המצולם למד האור.
גם חיישני מיקוד אוטומטי (אוטו-פוקוס) יכולים לפעול דרך העדשה במקום, או במשולב עם חיישן מיקוד חיצוני.

מיקום מד האור

עקב הצורך לעבור את העצמית כדי למנוע היסט, החישנים יהיו ממוקמים בתוך גוף המצלמה.
ברוב מצלמות הרפלקס החיישנים יהיו ממוקמים בתוך המנסרה של העינית. מצלמות דיגיטליות (פרט לDSLR) משתמשות בחיישן שלהן לצורך איסוף המידע (בדומה לאוטופוקוס של כמה מהן).

Flash TTL

המצלמות המודרניות מסוגלות לשלוט בכמות האור המוקרנת מהמבזק ("פלאש") אליהן הן מחוברות. 
אין דרך לדעת באופן מדויק לפני הצילום כמה אור דרוש להארת הנושא על ידי מהצלמה אלא על ידי שימוש במספר המנחה שלו ומדידת המרחק מהאובייקט (המצלמות של חברת Minolta מצוידות בטכנולוגיה ייחודית שמאפשרת להן לקבוע את עוצמת ההבזק לפני הצילום בעזרת שימוש בנתון מרחק המיקוד מהעצמית והGN של המבזק).
מדידת ה-TTL בשימוש עם מבזק תעשה מההשתקפות על גבי הסרט הצילום עצמו. המצלמה פותחת את הסגר ומפעילה את המבזק, האור שנכנס דרך העצמית פוגע בסרט הצילום. החיישנים שמופנים לכיוון הסרט הצילום בוחנים את עוצמת ההשתקפות שחוזרת ממנו, ומחליטים מתי הגיע מספיק אור.
הם שולחים אות למחשב המצלמה שיפסיק את ההבזק.
הערה: ישנה דרך נוספת למדוד הבזק TTL, בעזרת הבזק מקדים (Pre-Flash TTL), המצלמה יורה הבזק קצר ביותר ומודדת בחישני ה-TTL הרגילים את כמות האור. השיטה בעייתית שכן היא מבזבזת חלק מטעינת המבזק.
מצלמות דיגיטליות משתמשות בחיישן שלהם לצורך המדידה.
טיהנהה-1

טיהנהה-1 (גם: טיהנהה-| בסינית: 天河一号 פין-יין: Tiānhé yīhào הוא מחשב-על המסוגל לביצועים מקסימליים של 2.566 פטה פלופסים. ממוקם במרכז מחשבי העל הלאומי בטיינג'ין, סין. היה המחשב המהיר בעולם מאוקטובר 2010 ועד יוני 2011, ואד מהמחשבים במועטים בעולם השייכים לסקלת הפטה.
באוקטובר 2010 גרסה משודרגת של המחשב, טיהנהה-1-A, לקחה את הבכורה מהמחשב המהיר בעולם יגואר של ORNL, עם ביצועי שיא של 2.507‏ פטה פלופסים. ביוני 2011 איבד טיהנהה-1-A את בכורתו כמחשב המהיר בעולם למחשב ה-K היפני.
גם טיהנהה-1 וגם טיהנהה-1-A, מריצים מערכת הפעלה מבוססת לינוקס.
אריאל אטיאס

ביוגרפיה

אטיאס נולד בתל אביב וגדל בבני ברק. הוריו עלו ממרוקו ב-1968. אביו הרב חיים אטיאס הוא ממנהלי סמינר אור החיים בבני ברק. אמו, פדות, היא בתו של הרב רפאל ברדוגו, שהיה מרבני מקנס במרוקו ולאחר מכן בבני ברק. למד בישיבות הליטאיות "כנסת חזקיהו", "ברכת יצחק" ו"תורה אור".
בגיל 30 הצטרף לבד"ץ "בית יוסף" וכעבור שנה וחצי מונה למנכ"ל הבד"ץ, אשר התרחב בתקופתו והפך מארגון קטן לארגון כשרות בעל מחזור של מאות מיליוני שקלים.
בשנת 2004 הורשע בעבירה של בנייה ללא היתר של תוספת לדירתו. באותה שנה הוצא צו הריסה לתוספת, אך הצו לא מומש, ואטיאס החל בהליכים לקבלת אישור לבנייה. הליכים אלה טרם הסתיימו.
בתוך שנים מועטות הפך אטיאס למקורבו של מנהיג ש"ס הרב עובדיה יוסף וכתוצאה מכך לאחד האנשים החזקים בש"ס. למרות היותו אלמוני יחסית, הוצב במקום ה-5 ברשימת ש"ס לכנסת ה-17, ונבחר לכהן כחבר כנסת מטעמה ולשר התקשורת בממשלת אולמרט, החל מיום כינונה, במאי 2006.
בין פעולותיו כשר התקשורת - מכרז לזיכיון בהפעלת תחנת רדיו אזורית חרדית-ספרדית. קודם כניסתו למשרד התקשורת נסגרו תחנות רדיו דתיות פיראטיות ("ערוצי הקודש"), ואף הוגש כתב אישום נגד השדרן החרדי שמואל בן עטר שנדון למאסר בפועל. בעקבות המכרז החלה הפעלת רדיו קול ברמה. אטיאס פעל לרפורמות בענף התקשורת במשך כל כהונתו, עם יישום חוק ניידות המספרים, שאותו אישרה ב-2005 שרת התקשורת דליה איציק, חוק דואר זבל, ועוד. כן פעל לחייב חברות הסלולר להודיע בפני מתקשרים על הפניה לתא קולי.
הרפורמה המרכזית שקידם הייתה כניסתם של המפעילים הווירטואליים לשוק הסלולר. החל באימוץ מסקנות חברת הייעוץ NERA, דרך הקמת ועדת גרונאו לגיבוש המלצות מפורטות וקביעת מדיניות בעקבות המסקנות, וכלה בגיבוש טיוטת רישיון למפעילים וירטואליים. הרפורמה הושלמה על ידי מחליפו, משה כחלון.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השני ברשימת ש"ס לכנסת, ונבחר לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-11 מנדטים. לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה לשר השיכון. בתפקידו זה פעל להקמת עיר חרדית בחריש.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה מונה על ידי מועצת חכמי התורה להשתלב בהנהגת ש"ס לצד אריה דרעי ואלי ישי והוצב במקום השלישי ברשימה. במאי 2013 נבחר אריה דרעי ליו"ר יחיד ואטיאס נבחר ליו"ר הסיעה בכנסת.
ב-19 ביוני 2014 הודיע אטיאס התפטרותו מהכנסת אשר נכנסה לתוקף ב-22 ביוני. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצב אטיאס במקום ה-120 הסמלי ברשימת ש"ס לכנסת.

משפחתו

אטיאס נשוי, אב לשישה ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. אחיו הרב אברהם אטיאס משמש כדיין בבית דינו של הרב נסים קרליץ בבני ברק, ואחיו הרב בנימין אטיאס הוא רבה הספרדי של פתח תקווה.
זניצה

היסטוריה

במקום קיים היה יישוב עוד מתקופת האימפריה הרומית, ובימי הביניים הוא הפך למרכז כלכלי וצבאי חשוב. בעיר נשארו מספר שרידים מתקופה זו כגון מבצר וראנדוק. ב-1436 ניתן לעיר השם זניצה. ב-1468 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וזניצה נותרה בחזקת העות'מאנים עד 1878, עת סופחה בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה. לאחר המלחמה נכללה זניצה בשטחי יוגוסלביה וב-1992, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה.

הקהילה היהודית

במהלך המאה ה-18 החלה התיישבות יהודים בעיר. ב-1903 נחנך בית הכנסת בזניצה, והוא שכן בעיר העתיקה (סארה צ'ארשיה). ב-1910 מנתה הקהילה 294 נפשות וב-1921 התגוררו בזניצה 210 יהודים. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בזניצה 195 יהודים. לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הוחל ברדיפות יהודים ובהמשך הם גורשו למחנה ההשמדה יאסנובאץ. מספר מועט של ניצולים חזרו להתגורר בעיר, אך לא חודשה הפעילות הקהילתית. ב-1968 התגוררו בזניצה 30 יהודים.
זינוביי אברמוביץ' קונצבוי

ביוגרפיה

נולד בעיר ניקופול של האימפריה הרוסית במשפחתו של פקיד אבר(ה)ם ואשתו לאה עם עוד שישה אחים ואחיות. לאחר המלחמה וטיהורי סטלין נשארו לו שתי אחיות בלבד. סיים בית ספר. בהמשך עבד כמתקן נעליים בחרסון.
התגייס לצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1920, השתתף בלוחמה עם כוחותיו של פיוטר וראנגל. באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית. ב-1926 סיים מכללה צבאית להנדסה ועד שנת 1930 פיקד על יחידות הנדסיות שונות. ב-1935 סיים אקדמיה צבאית להנדסה. בין השנים 1936–1940 שירת כמפקד הנדסת האוגדה באוגדת סיור.
עם תחילת המלחמה מונה למפקד מטה הארמייה הפולסת והשתתף בקרבות על מוסקבה ולנינגרד. ב-1942 מונה להיות מפקד מטה חיל ההנדסה בחזית הדון והחזית המרכזית. על פועלו בחזית הדון קיבל עיטור הכוכב האדום. נפצע קלות באוקטובר 1943במהלך קרבות על שחרור קייב. מ-1943 ועד 1945 נהיה למפקד חיל ההנדסה של הארמייה ה-60.
במהלך צליחת דנייפר במהלך קרב דנייפר הצליח לארגן אמצעי צליחה רבים, כמו רפסודות, דוברות ומעבורות. הוא עצמו פיקד על הקמת ארבעה גשרי צליחה מה שאיפשר העברה מהירה של כוחות צבא ולוגיסטיקה לאזורי הגדה הימנית בשליטת הצבא האדום (פלצדרמים). על כך קיבל עיטור "גיבור ברית המועצות", כוכב הזהב ועיטור לנין. בהמשך במהלך פעולות ליד מאלין הכוחות תחת פיקודו ניטרלו כאלפיים מוקשים ובהמשך הציבו כ-15 גשרים ועל כך הוא עוטר בעיטור הדגל האדום.
במהלך מבצע ויסלה-אודר פעולותיו עזרו בכניסת הכוחות לקרקוב ועל כך עוטר בעיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה.
לאחר המלחמה המשיך את השירות בכוחות המזוינים של ברית המועצות. ב-1948 סיים את האקדמיה הצבאית של המטה הכללי. בין 1948 ל-1950 פיקד על חיל ההנדסה במחוז הצבאי של קובאן (שהתבסס על הארמייה ה-60). לפי הכתבה שפרסם יבגני רוז'קוב ב"ווסטוק רוסיי" ("Восток России"), עיתון של מגדן מאוקטובר 1992, השתתף בסוף שנות ה-40, תחילת שנות ה-50 בחלק ההנדסי של פריסת כוחות סובייטיים במפרץ פרווידנייה ובניית בסיסי טילים ליד אנאדיר.מ-1951 הרצה באקדמיה צבאית להנדסה. קיבל תואר דוקטור בנושא צבא. ב-1961 שוחרר מן השירות.
לאחר שחרורו עבד כמרצה במכון ערב כלל ארצי להנדסת בנייה. התגורר ועבד במוסקבה. נקבר בבית הקברות "חובאנסקויה".
בית המדפיס הממשלתי

היסטוריה

המבנה הוקם בשנת 1937 בתכנונו של האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות בממשל המנדט הבריטי. בשונה מבניינים אחרים שתכנן הריסון בעיר בשרות הממשל הבריטי, שכללו אלמנטים אוריינטליים-רומנטיים רבים (ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר ועוד), תכנן הריסון מבנה זה לחלוטין ברוח המודרניזם הבינלאומי. הבניין תוכנן כמבנה תעשייתי חדיש הבנוי מבטון בציפוי טיח לבן, בדומה למבני העיר הלבנה של תל אביב מאותה תקופה, ובשונה ממבני הסגנון הבינלאומי שהוקמו בירושלים של ימי המנדט, אשר חופו באבן ירושלמית על פי חוק. ברוח הסגנון הבינלאומי, הבניין מתאפיין בקווים אופקיים ישרים ומתמשכים, המודגשים בחלונות רצועה וגגוני בטון לאורך המבנה. הבנייה בוצע תוך שיתוף פעולה עם מהנדס יהודה שפירא. קומת הקרקע של המבנה כללה חללים תעשייתיים מוארים ורחבי ידיים שצוידו במערכות הסקה מרכזית, ובהם פעלו מכונות דפוס חדישות בשיטת "ליינוטייפ".
בבניין הודפסו שטרות כסף והוטבעו מטבעות, וכן נדפסו בו המסמכים הרשמיים של ממשלת המנדט. הבניין הוקם בצמוד לתחנת הרכבת ירושלים, דבר שנועד לייעל את שינוע חומרי הגלם אל מפעל ההדפסה ואת הפצת החומר המודפס ממנו לרחבי הארץ. בתוך המתחם ישנם שרידים של מחסומי קצה של מסילת הברזל, שהיוותה שלוחה של המסילה הראשית לירושלים.
לאחר הקמת מדינת ישראל עבר המבנה לרשות ממשלת ישראל, מי שהקים וניהל את המדפיס הממשלתי היה עזריאל רונן, ממשלת ישראל המשיכה להשתמש בו כבית הדפוס הממשלתי. כמתקן רגיש ומאובטח הוגבהו קירותיו בגדרות תיל, שעם השנים החלידו והפכו מפגע אסתטי, יחד עם הטיח המתקלף והמלוכלך שבציפויו החיצוני, וקשה היה לראות בו מבנה בעל ייחוד ארכיטקטוני. המדפיס הממשלתי התרחב עם השנים והתפשט למבנים נוספים, חדישים יותר, שנבנו מדרום למבנה הישן, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ננטש סופית המבנה ההיסטורי.
במשך כעשור עמד הבניין נטוש ומוזנח, עד שבשנת 2007 החלו בו עבודות שימור ושיקום ביוזמה פרטית ובמימון של קרן הון הסיכון JVP, בראשות אראל מרגלית. את עבודת החידוש והשימור תכנן משרד פלסנר אדריכלים, במטרה לייעדו למרכז מדיה בינלאומי לפיתוח טכנולוגיות דיגיטליות לאנימציה בקולנוע ובמשחקי מחשב. מעטפת הטיח הלבן בחיפוי הבניין חודשה, והוסרו ממנו תוספות מאוחרות שכיערו את חזיתו. אולמות הייצור המרווחים עברו הסבה לאולמות סטודיו ליוצרים, למשרדים ולשירותים נלווים.
הבניין המשופץ נפתח ביוני 2008 וכולל 3,000 מטר רבוע שטח בנוי.
הנסיכה יסמין

הדמות

הנסיכה יסמין מתוארת כחזקה, אמיצה ובטוחה בעצמה. לעיתים נדירות היא נותנת לאחרים להגיד לה מה לעשות ומה לא לעשות. היא ממוצא ערבי, והיא בתו של סולטאן העיר הבדיונית אגרבה. החל מהסרט "אלאדין ומלך הגנבים" נשואה יסמין לאלאדין. ליסמין יש טיגריס מחמד בשם ראג'ה.
שיערה של יסמין הוא שחור, עיניה חומות והיא מזוהה עם תלבושת בצבעי תכלת וזהב.

בית העכבר (2001–2003)

בסדרה "בית העכבר", יסמין עושה הופעות קמע רבות, בהן ניתן לראות אותה יושבת עם הדמויות מן הסרטים שלה. בפרק "Ladies' Night", יסמין אומרת לאריאל שקלרבל הפרה רוקדת כמו פרה. בתחילת הפרק "Goofy's Valentine Date", רואים את יסמין מנשקת את אלאדין. בפרק "Pete's House of Villains", ג'אפר עמד בכניסת המסעדה לאחר שפיט השתלט עליה. הוא ניצל את תפקידו בשביל לאסור מן הדמויות מהסרט "אלאדין" להיכנס. בסרט המבוסס על הסדרה, "Mickey's Magical Christmas: Snowed in at the House of Mouse", יסמין ואלאדין שרו לצד האורחים בזמן שהם נלכדו במועדון.

הופעות נוספות

כחלק מפרסום הסרט "לילו וסטיץ'", הופיעו יסמין ואלאדין כפרודיה. בפרודיה מוצגת הסצנה המפורסמת של השיר "עולם חדש" מתוך הסרט "אלאדין", בה רואים את סטיץ' נתקל באלאדין ויסמין בזמן שהוא בחללית שלו. סטיץ' מתחיל עם יסמין ומשאיר את אלאדין מבולבל מאחור, דבר שגורם לאלאדין לומר "תשיג לך סרט משל עצמך".
בסוף הסרט "מלך האריות 3: האקונה מאטאטה", רואים את הצל של יסמין ואלאדין לצד דמויות אחרות של דיסני.
בסדרה "מסופר על ידי אימוג'י", דמותה של יסמין מוצגת כאימוג'י כחלק מהצגת הסיפור של הסרט "אלאדין".
בסרט הטלוויזיה "היורשים 2", יסמין הופיעה כקמע.
בסדרה "עד עצם היום הזה", יסמין מופיעה החל מהפרק הרביעי של העונה השישית. יסמין מגולמת על ידי השחקנית קארן דייוויד.
יסמין הופיעה במספר משחקי וידאו, בניהם: "אלאדין ונקמתה של נאסירה" ו-"Kingdom Hearts".
הדרקון הכחול (חילזון ים)

מבנה הגוף

מבנה הגוף של הדרקון הכחול מיוחד מאוד ושונה מאוד מחלזונות ים אחרים. צורתו מזכירה מעין דרקון (מכאן מגיע השם "הדרקון הכחול"), הוא חסר שריון ויש לו "נוצות" אשר משמשות גם כאצבעות. צבעו כחול בוהק במיוחד, שעוזר לו לצוף על המים מבלי שיבחינו בו. גודלו נע בין 3–4 סנטימטרים, ובקצהו עוקץ קטלני.

בית גידול

בית הגידול של הדרקון הכחול הוא בסביבה מימית ופושרת, במזג אוויר טרופי ולכן חוף הים של קווינסלנד, אוסטרליה התאים מאוד לדרקון הכחול, ושם הוא ימצא כאשר הוא נסחף אל החוף. למרות זאת, ישנן עדויות לכך שהיצור נמצא בכל האוקיינוסים.
הדרקון הכחול אינו נע הרבה אלא נותן לזרם להוביל אותו כאשר הוא שוכב הפוך על גבו. זאת גם הסיבה שהוא נסחף לים והתגלה לעיני המין האנושי.

שרשרת המזון

הדרקון הכחול ניזון בעיקר מהרעל של מדוזות כחולות (מדוזות בכלל אבל במיוחד של מדוזות כחולות) שידועות בזכות ארס הקטלני שלהן שפוגע קשות בבעלי חיים וגם בבני אדם בעקבות זאת מבנה גופו של הדרקון הכחול חסין בפני הארס שלהם. הרעל שהוא מקבל מהן נאגר ב"נוצות" (רגליים) שלו. כיום לא ידוע לאדם אם יש טורפים לדרקון הכחול ולכן בינתיים אפשר להגיד כי הדרקון הכחול הוא בראש שרשרת המזון בסביבתו.

העוקץ

למרות גודלו הקטן וצבעו היפה חשוב להיזהר ממנו מכיוון שכמו שצוין כי הדרקון הכחול ניזון מרעל של מדוזות כחולות ומדוזות אחרות. הדבר משמש לו לא רק למזון אלא גם כאמצעי לתקיפה. חוץ מלהיות ניזון מרעל הוא גם אוגר את הרעל בתוך "הנוצות" שלו והוא מוכן להשתמש בו דרך העוקץ שלו. זהו רעל קטלני שייחודי רק למין זה והוא יכול להביא למותם של בעלי חיים ובני אדם.

ציפה וצבע

בעזרת שק גז הנמצא בבטנו של הדרקון הוא יכול לצוף על פני המים בשל מיקומו של השק היצור צף הפוך שזה תואם את התנהגותו העצלה. חלק העליון של גופו הוא למעשה כף הרגל (בחלזונות ים אחרים כף הרגל נמצאת דווקא בחלק התחתון) לחלק זה יש גוון כחול או כחול לבן במקרים מסוימים.
רון אשרוב

שירותו הצבאי

עם גיוסו לצה"ל בשנת 1987 שובץ בחטיבת גבעתי. בגבעתי עבר אשרוב הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר. בהמשך שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה, בהמשך שימש מפקד פלחה"ן גבעתי. ב-2001 מונה להקים ולשמש כמפקד הראשון של גדס"ר גבעתי, והוביל אותו בלחימה באינתיפאדה השנייה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה עד שנת 2003, בהמשך שימש כסגן מפקד החטיבה בשנים 2006–2007, בשנת 2007 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה, בתפקידו שימש עד 2009, ולאחר לימודים, מונה למפקד המרכז לאימונים טקטיים במל"י, בין השנים 2010–2012. במהלך שנת 2013 השתחרר מצה"ל.