google/wiki40b huggingface dataset:
המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול

המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול (678-674) היה סכסוך עיקרי במלחמות הערביות-ביזנטיות, וחלק מאסטרטגיית ההתפשטות לעבר שטחה של האימפריה הביזנטית בהנהגת הח'ליף מועאויה הראשון. מועאויה, שבשנת 661 הפך לשליט האימפריה הערבית לאחר מלחמת האזרחים בח'ליפות האיסלאמית (656–661), חידש את התוקפנות הצבאית כנגד ביזנטיון וקיווה לכבוש את עיר בירתה, קונסטנטינופול, ובכך להנחית עליה מכה אנושה.
לפי ההיסטוריון תאופנס המוודה, ההתקפה הערבית בוצעה באופן שיטתי: בשנים 673-672 הבטיח לעצמו הצי הערבי בסיסים לאורך חופה של אסיה הקטנה. הערבים השתמשו בחצי האי קיזיקוס ליד קונסטנטינופול בתור בסיס למשך חודשי החורף, כשבכל אביב הם חוזרים ותוקפים  את ביצורי העיר. הביזנטים, תחת הנהגתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס הרביעי, הצליחו להשמיד את הצי הערבי בעזרת המצאה חדשה - האש היוונית, תערובת נפיצה של חומרים שיצרה אש קטלנית ששרפה את ספינות האויב, ונעשה בה שימוש גם ביבשה. לבסוף ספג הצבא הערבי מפלה ביבשה באסיה הקטנה, ואולץ לחדול מהמצור ולסגת. לניצחון הביזנטי נודעה חשיבות מכרעת להישרדותה של ביזנטיון. חוזה שלום נחתם זמן קצר לאחר מכן והותיר את רוב אסיה הקטנה בידיה של ביזנטיון.
זעפרן

שימושים

השימוש בזעפרן ידוע כבר מימי קדם, הן לצורך בישום ותיבול והן למרפא ואף ידוע כאחד מסממני הקטורת. בימי הביניים התייחסו לזעפרן כאל סם המשרה אהבה, כתרופה למחלת הנפילה ולטיפול בכאבי עיניים. במטבח נהוג להשתמש בו בעיקר כתוספת לתבשילים ומרקים שונים, כמו למשל, בהכנת ריזוטו איטלקי. הוא מהווה גם מרכיב מרכזי בליקר סטרגה. תבלין הזעפרן משמש גם להכנת מאכלים פרסיים כגון פאלודה וגלידה פרסית המבוססת על התבלין ונקראת גם "גלידת זעפרן" וגם בשמות נוספים "גלידת פרח וזמיר" או "גלידת אכבר משטי" שהיה מוכר הגלידה שהמציא אותה. השימוש בזעפרן נפוץ גם בהרבה מאכלים הודיים ופרסיים. הזעפרן קשה להשגה אך ניתן לרכוש אותו בחנויות המיועדות לכך או לחלופין לגדל אותו בעציץ אחרי רכישת הפקעות.

זעפרן ותבלינים אחרים כמוקד לקולוניאליזם

מימי הביניים עד העת החדשה התנהל סחר בזעפרן. ערכו של הזעפרן היה מבין הגבוהים בתבלינים - בתקופות מסוימות, השתווה אפילו לזהב. מקומות הגידול המרכזיים של הזעפרן היו בעיקר באזור קבוצות האיים ליד אוסטרליה - למשל באינדונזיה, ובאזור דרום אמריקה - ברזיל ובמספר איים בים האטלנטי. השליטה באיים ובמשאב יקר הערך בהם הייתה נתונה בתחרות קשה בין המעצמות בתקופת הקולוניאליזם המוקדם. אנגליה נכנסה לשדה הסחר בתבלינים כבר בסוף המאה ה-15, יחד עם צרפת, בעקבות הספרדים והפורטוגלים. הפורטוגלים החזיקו בנתיבי הים המהירים ביותר למזרח והובילו במספר תחנות המסחר באזור במאה ה-16. הולנד נכנסה למאבק במאה ה-17, והייתה היא המעצמה הימית ההראשונה שיצאה מהמאבק הקולוניאליסטי על תבלינים בגלל שאיבדה את אדמותיה לטובת מעצמות אחרות או משום שהטריטוריות שבהן שלטה קיבלו עצמאות.
ב-1580 הוכרז על הסכם אי-התערבות בין ספרד לפורטוגל ושמו היה "איחוד הכתרים הספרדי פורטוגלי", הוא ייצג מיסוד של הסכם לא כתוב שהיה בתוקף כבר מראשית ייסוד מושבות התבלינים - וחילק את העולם לאזורי השפעה בין שתי המעצמות הימיות. שליטתה של ספרד התמקדה במערב דרום אמריקה, במרכז אמריקה וגם ברצועת איים ליד מקסיקו. הפורטוגלים שלטו באופן מפוזר יותר, במקומות כמו דרום-מזרח אמריקה, חופי אפריקה והודו. הולנד הסתפקה בתחילה בעיקר בשרשרת איים צפונית לאוסטרליה. הצרפתים השתלטו בעיקר בצפון מזרח אמריקה וצפון מערב אפריקה אך פעלו גם הם במרחב האוקייני, בעיקר בפפואה ניו גיני. האימפריה הבריטית עלתה בעוצמתה במהלך המאה ה-17 ועם הזמן השתלטה על שטחים על פני כל היבשות, מה שגרם להתנגשויות וחיכוכים בינה לבין כל שאר המתחרות האירופאיות. מרבית החיכוכים היו בין ההולנדים לבין האנגלים והתרחשו ברצועת איים צפונית לאוסטרליה במאה ה-18. תבלינים כמו הזעפרן היוו תירוץ וזרז למאבקים השפעה וסכסוכי סחר בין המעצמות, כאשר מתח שהתחיל באוקיינוס השקט היה יכול להתבטא בקרב בדרום אמריקה.
יצחק קרונזון

יצחק קְרוֹנְזוֹן (Itzhak Kronzon; נולד ב-14 בספטמבר 1939 בחיפה) הוא רופא אמריקאי ישראלי, פרופסור קליני מן המניין לקרדיולוגיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU), מנהל מעבדת הקרדיולוגיה הלא-פולשנית הלב במרכז הרפואי של האוניברסיטה ומומחה לתחום ההדמיה הלא-פולשנית. בנוסף, כותב ספרי סיפורים קצרים וטורים לעיתונים.

ביוגרפיה

נולד בחיפה בשנת 1939 לליזה ולזלמן קרונזון, שעלו לארץ ישראל מליטא כחמש שנים קודם לכן והשתקעו בעיר. למד בתיכון הריאלי. הוא למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית, וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בשנת 1964. את הסטאז' עשה בבתי חולים בתל אביב. הוא התגייס ושירת כרופא מוטס בצנחנים. במהלך שירותו הצבאי השתלם ברפואה פנימית ובקרדיולוגיה בהדסה.
בשנת 1971 עבר קרונזון לארצות הברית, ושם עבד בבית החולים אלברט איינשטיין בברונקס, שבו התמחה בצנתור של העורקים הכליליים אצל ד"ר אפרים גלסמן. אחר כך עבר לבית החולים של אוניברסיטת ניו יורק, שם הוא מטפל, מלמד וחוקר עד היום.
באמצע שנות ה-70 פתח קרונזון את מעבדת הצנתורים בבית החולים איכילוב. הוא החדיר את תחום האקו-קרדיוגרפיה לבתי החולים בישראל ולימד באוניברסיטת תל אביב.
בשנות השמונים עזר בהקמת המרכז רפואי לניתוחי לב בניו דלהי והיה לחבר מועצת המנהלים של המרכז.
קרונזון פרסם כ-500 מאמרים מקצועיים ושישה ספרי הדרכה ולימוד עם רופאים אחרים. ביוני 2010 קיבל פרס מפעל חיים מטעם האגודה האמריקאית לאקו-קרדיוגרפיה.
במשך השנים עסק קרונזון בכתיבה לצד הרפואה. הוא כתב מדור ב"דבר השבוע", שנקרא 'זיכרונותיו של רופא' וכן ב"דבר" ובמוסף "7 ימים" של ידיעות אחרונות. ספרו "אמא, שמש ומולדת" הוא אסופת סיפורים משעשעים העוסקים בילדותו בשכונת הדר הכרמל בחיפה בשנות החמישים והשישים.
קרונזון הוא אזרח אמריקאי. נשוי לזיווה (נולדה ב-1939), ציירת, ואב לשלושה. כשהוא בישראל מתגורר בתל אביב ובקיסריה.
מגדל טויוטה

המבנה

המגדל הוקם על ידי "קבוצת ב.ס.ר" והקבלן אורי דורי, שרכשו את המגרש שעליו הוקם המגדל מעיריית תל אביב-יפו, תמורת 23.7 מיליון דולר בשנת 1997.
שלוש הקומות התחתונות של המבנה משמשות כבסיס לשני המבנים הגבוהים הניצבים מעליהן. צורתן כשל משולש - הן מוארכות ומסתיימות בצידן הצפוני בחוד בשל התקרבותם של נתיבי איילון ורחוב יגאל אלון זה לזה. בקומות אלה משלבת מעטפת הבניין חיפוי בגוון בהיר שבו קבועים החלונות.
שני המגדלים משלבים מעטפת זכוכית כהה בחלקם המערבי, עם קירוי בגוון תכלת בצידם המזרחי. גובה המגדל הדרומי הוא 93.15 מטרים ובו 23 קומות. במבנה הצפוני ארבע קומות בלבד והוא נישא לגובה 36.1 מטר. שני המגדלים מעוצבים בצורה דומה - בצידם המערבי פינותיהם מעוגלות בעוד שבצידם המזרחי הן עשויות בצורת זוויות חדות. שטחו הכולל של המבנה הוא 36,000 מ"ר, שרובו משמש כמשרדים. יתר השטח מיועד לשימוש מסחרי (שלוש הקומות הראשונות), וכמגרש חניה תת-קרקעי שבו 1,080 מקומות חניה בארבעה מפלסים.
כפי שמרמז עליו שמו, בבניין שוכנים, בין היתר, סוכנות שיווק וסלון תצוגה של חברת הרכב היפנית טויוטה. בראש המגדל שלטים מוארים בצבע אדום המציגים את הלוגו של חברת טויוטה.
עד 2016 שכן מדרום לבניין אולם הסינרמה.
שיטת החתכים הטלואים

באסטרודינמיקה, שיטת החתכים הטלואים או שיטת החתכים הקוניים (באנגלית: patched conic approximation) היא שיטה מקורבת לחישוב מסלול בין פלנטרי של גוף בחלל בסביבה מרובה בגרמי שמיים.

השיטה

לכל גרמי השמיים (השמש, כדור הארץ, ירח וכו') שדה כבידה המשפיע על סביבתו. נניח ולכל גרם שמיים קיימת מעטפת השפעה, מרחק סופי מגרם השמיים, שבתוכה, גוף קטן ממדים (לווין, רכב חלל) מושפע בקירוב מגרם שמיים יחיד ודומיננטי.
השיטה מבוססת על חלוקת המסלול בחלל למספר חלקים, "טלאים", שנבדלים במעטפות ההשפעה.
כך למעשה מפשטים בעיה מורכבת של בעיית N הגופים על ידי כך שפותרים N פעמים את בעיית שני הגופים עבור כל חלק במסלול; לבעיה זו פתרון ידוע כאחד מחתכי חרוט לפי מסלולי קפלר: אליפסה, פרבולה או היפרבולה.
קירוב זה אינו ממדל את נקודות לגראנז'.
שני לטומאה

מקור ההלכה

שני לטומאה נלמד מהפסוקים הבאים:
וְכָל כְּלִי חֶרֶשׂ אֲשֶׁר יִפֹּל מֵהֶם אֶל תּוֹכוֹ כֹּל אֲשֶׁר בְּתוֹכוֹ יִטְמָא וְאֹתוֹ תִשְׁבֹּרוּ:  מִכָּל הָאֹכֶל אֲשֶׁר יֵאָכֵל אֲשֶׁר יָבוֹא עָלָיו מַיִם יִטְמָא וְכָל מַשְׁקֶה אֲשֶׁר יִשָּׁתֶה בְּכָל כְּלִי יִטְמָא
— ספר ויקרא, פרק י"א, פסוק ל"ג- לד
מכאן אנו למדים, שהכלי, שנטמא מהשרץ, והוא ראשון לטומאה מטמא את המשקים או האוכל שבתוכו, והופך אותם ל"שני לטומאה".

הלכות הטומאה

מן התורה אדם או כלי אינם יכולים להיות טמאים בדרגה זו, שכן הם לא מקבלים טומאה כלל מראשון לטומאה שנוגע בהם. לפיכך, דרגת טומאה זו קיימת רק באוכל ומשקה.
מדרבנן גם כלי יכול להיות שני לטומאה, כי גזרו שכלי יטמא ממשקה טמא הנוגע בו, על אף שאינו אב הטומאה. מאידך, מדרבנן משקה לא יכול להיות שני לטומאה, כי גזרו חכמים שכל משקה שנטמא, אפילו משני לטומאה - נחשב כראשון. 
שני לטומאה שנגע באוכל רגיל ("אוכל חולין") - אינו מטמא אותו. לעומת זאת שני לטומאה שנגע במשקה - נעשה המשקה ראשון לטומאה, מדרבנן. תרומה וקודש שנגע בהם שני לטומאה - נעשו "שלישי לטומאה", ואסור לאכול אותם, אלא שורפים אותם

שיטת רבי עקיבא

שיטת רבי עקיבא היא, ששני עושה שלישי גם בחולין. רבי עקיבא דורש את האמור בפסוק "יִטְמָא" למשמעות האחרת, המשתמעת מתוך אותה המילה עצמה רק בנקודות אחרות - "יְטַמֵא", כלומר המשקה שבתוכו מטמא אוכל אחר טומאת אוכלין
רבי יוסי, תלמידו של רבי עקיבא, חלוק עליו וסובר ששני אינו עושה שלישי בחולין, כי אם בתרומה וקדשים.
אהרון סחרוב

אהרון סחרוב (20 באוגוסט 1916 - 18 בנובמבר 2004) היה איש עסקים ישראלי. מייסד חברת הביטוח "סהר" ומנהלה. יו"ר דירקטוריון מספנות ישראל.

משפחתו

אהרון נישא לפיליס (לבית קהאן) ולזוג נולד בן (אלכס) ושתי בנות (רות ויעל - אשת אהרון אחיעז). אהרון נפטר ב-2004 ופיליס נפטרה ב-2016 והובאה לקבורה בבית הקברות הישן של הרצליה
תחביר עברי

התחביר העברי הוא מערכת כללי התחביר (בניית משפטים) של השפה העברית. כללים אלה קובעים איזה רצף מילים מהווה משפט עברי תקין. 
בעברית לכל חלק בעל תפקיד במשפט יש שם.

המשפט הפשוט וחלקיו

המשפט הפשוט מוגדר כמשפט שיש בו רק נשוא אחד. כל שאר סוגי המשפטים הם צירופים של משפטים פשוטים אחדים.

נושא סתמי

סוג מיוחד של נושא הוא הנושא הסתמי. נושא סתמי הוא נושא שאינו מוגדר, כאשר איננו יודעים בדיוק מהו נושא המשפט. בדרך כלל הנושא הסתמי בא ביחד עם הנשוא, בפועל בגוף שלישי רבים, במשפטים מהסוג: "אומרים ש..." או "הודיעו ש..." ניתן לומר שהנושא הסתמי מקביל לשם הגוף הגרמני man.

המשפט הכולל

המשפט הכולל הוא משפט פשוט שיש בו חלקים כוללים. חלק כולל הוא מרכיב במשפט הפשוט, אשר במקום שיהיה מוצב בו איבר אחד, מוצבים בו מספר איברים בקשר של הוספה, ניגוד או שניהם. אם מופיעה מילת יחס או אות שימוש לפני חלק כולל, יש לחזור עליה לפני כל אחד מאיבריו. לדוגמה, יש לכתוב "בשישה ימים ברא אלוהים את השמים ואת הארץ ואת כל צבאם", ולא "בשישה ימים ברא אלוהים את השמים, הארץ וכל צבאם".

משפט ייחוד

משפט ייחוד הוא משפט פשוט, שאחד מחלקיו מופרד משאר המשפט ונקרא "חלק הייחוד", וגוף המשפט מתייחס אליו באמצעות מילת יחס מוטית, כינוי מושא או כינוי קניין, הנקראים "כינוי מוסב".

משפט חסר

ככלל, לכל משפט יש נושא ונשוא. בלעדי אחד מהם, אין משפט. אך לעיתים יש מצב, במיוחד במשפט מחובר, שבהם באחד מהמשפטים המשניים חסר הנושא או הנשוא, והמשפט בכל זאת שלם. זה קורה כאשר הנושא או הנשוא של המשפט החסר נרמז במשפט הקודם. דוגמה קלאסית למקרה כזה היא המשפט המחובר "הדלת תיסוב על צירה, ועצל - על מיטתו". בצלע השנייה של המשפט חסר הנשוא, אך הוא ידוע לנו מהמשפט הקודם - בשתי הצלעות הנשוא הוא "תיסוב / ייסוב". בהתאם לכך יש לנתח את הצלע השנייה: "עצל" - נושא, "על מיטתו" - תיאור מקום.

המשפט המחובר

המשפט המחובר הוא משפט, שמורכב ממספר משפטים  שחוברו יחדיו. כל חלקי המשפט המחובר הם עצמאיים ושווים אחד ביחס לשני (בעוד שבמשפט המורכב, הפסוקית משועבדת למשפט העיקרי). החיבור בין חלקיו של משפט מחובר יכול להיות חיבור של הוספה, ניגוד, ברירה או סיבה-ותוצאה.
תודעה כוזבת

תודעה כוזבת היא מונח מרכזי בהגות המרקסיסטית המתייחס לחוסר התאמה בין תפיסות, ערכים, השקפות ואידאולוגיה של בני אדם לבין המיקום שלהם במערכת החברתית המעמדית. תודעה כוזבת מתבטאת כאשר אידאולוגיה שולטת במודעות של אדם מדוכא או קבוצה מדוכאת, באופן שמצדיק או משמר את הדיכוי.

מאפיינים והתפתחות המושג

התודעה והחוויה לפי קרל מרקס נגזרות מההוויה. אף על פי שמרקס עצמו כנראה לא השתמש מעולם בביטוי, והוא מופיע לראשונה בכתביו של פרידריך אנגלס, על פי התפישה המרקסיסטית, למעמד העליון יש אינטרסים אישיים אשר יוצרים תודעה כוזבת במעמד התחתון ובפרולטריון, מה שמכונה "אופיום להמונים". תודעה זו נוצרת מהאינטרסים של המעמד העליון – הבורגנות – לשמר את מקומו.
מרקס האמין בכך שהתודעה האמיתית היא תודעה מעמדית. המצב של הפרט במבנה החברתי קובע את תודעתו, ובמבנה יש שני מעמדות – עליון ותחתון. קביעת התודעה נעשית דרך יחסי הייצור בין עבודתו של הפרט לבין הבעלות על ההון. מרקס טען שתודעה זו תשתנה בהכרח ותוביל לשינוי המבנה. המהפכה מקורה בפועלים ובתודעתם הנובעת ממטריאליזם ומתוך הקונפליקט ההיסטורי שבבסיס החברה.
לדוגמה, השקפות על חשיבות טיפוחה של כלכלה חופשית בקרב אנשים שאין להם כל שליטה על אמצעי ייצור או על תהליכי ייצור (כמו פקיד בנק זוטר/ה, תופרות/ים במפעל טקסטיל או פועלי בניין) הן השקפות של תודעה כוזבת, לפי מרקס. ההשקפות הללו תורמות כביכול להמשך הניצול של אנשים במעמדם והן מתאימות הרבה יותר לממונים עליהם ולמנהלים שלהם.
התודעה הכוזבת יכולה להסביר מדוע בני אדם החיים במערכת קפיטליסטית מודרנית פועלים בניגוד לאינטרסים האמיתיים שלהם לכאורה.

אמצעי התקשורת כמנגנון ליצירת תודעה כוזבת

אמצעי תקשורת ההמונים מהווים מנגנון ליצירת תודעה כוזבת. בטלוויזיה למשל, מציגים לקהל הצופים ריבוי קולות והתמקדות בנראטיב אישי. אבל הטלוויזיה מציגה ריבוי דעות מדומה, ועוזרת לשמר את האינטרסים של הקפיטליזם הנאו-ליברלי. התמקדות בנראטיב האישי גורם לתוכניות להיות מרגשות יותר, והפרסונליזציה הזו מטשטשת, לדעת חוקרים מרקסיסטיים, את הפערים המעמדיים הקיימים בחברה. כתוצאה מכך, "הצופה לא מקבל תמונה כללית על החברה ומיקומו בה", והבעיות הקיימות בחברה "מוצגות כאמוציונליות ולא ככלכליות". תאוריית יחסי-העבודה של מרקס מאפשרת "ניתוח ביקורתי" של אמצעי תקשורת ההמונים.
דוגמה לגישה זו יכולה לבוא לידי ביטוי בניתוח הסדרה "בוס בהסוואה", שם "ההגמוניה שולטת" וניתן לראות בה ריבוי קולות שווי ערך והתמקדות בנראטיב האישי. הפועלים בסדרה הם פועלים שעובדים בעבודה פיזית בלבד, לרוב חסרי השכלה. לפי גישת התודעה הכוזבת, הדגש בתוכנית הוא על כך שיש צורך בחריצות ועבודה קשה – הערכים המרכזיים עליהם מדבר מרקס כמשרתים את המעמד הבורגני, השולט על אמצעי הייצור. בתחילת כל פרק המעסיק מספר כמה התפקיד של העובד הפשוט חשוב ומשמעותי ובכך יוצר תודעה כוזבת, ומשמר את המצב הקיים.
סמדר אקראי

ביוגרפיה

אקראי נולדה וגדלה בשכונת הקטמונים בירושלים. היא החלה לכתוב שירים בגיל 15. לאחר השחרור מצה"ל נרשמה ללימודי עיצוב ומולטימדיה, אז פגשה את המוזיקאי גיא מנצור. השניים הקליטו שיר - "last night" - לאלבום בשם "smooth" שמאוחר יותר הופיע בפסקול הסדרה - "עמוק באדמה" ( Six Feet Under). 
בשנת 2001 נרשמה ללימודי מוזיקה בבית הספר "רימון" ועם סיום השנה הראשונה טסה למסע הופעות בפאריס, שם ספגה את אווירת הניו-ג'אז בברים הקטנים, וכן התוודעה לחיבור המוצלח בין ג'אז לאלקטרוני. עם שובה ארצה, המשיכה את לימודיה ברימון והחלה להופיע עם הרכבי ג'אז.
לאחר שסיימה את הלימודים, הצטרפה כסולנית בשפה האנגלית והצרפתית בהרכב "Mosic Project" של אייל קצב ושמוליק נויפלד, שראה אור ב-2007 בגרמניה ובלונדון, והופיעה עם השניים במופע הפותח בפסטיבל ישראל. 
לאחר סיום הפרויקט, החלה לעבוד עם המפיק המוזיקלי אורי אבני (Old Man River) על אלבום משותף באנגלית. הם הקליטו חמישה שירים יחדיו וזכו להופיע בפסטיבל האירופי Golden Stag. מתוך הפרויקט נבחר השיר "Trees" לפסקול הסרט "מתחת למים" (Under the water).
בשנת 2009 אקראי ביצעה את שיר הנושא לסרטו של רוני ניניו "היו לילות", כמו כן הקליטה עם הזמר אריק איינשטיין את הסינגל "כשתחזור" (2010).
בשנת 2011 הוציאה אקראי אלבום סולו ראשון בשם 'אחד באפריל' בהפקת גיל לואיס.
בשנת 2013 הקליטה עם הזמר אבי בללי את הדואט "בדיוק אותו דבר" מתוך הפרויקט של שמוליק נויפלד "המשקפיים של נויפלד".
בימים אלה עובדת אקראי על אלבום סולו שני ביחד עם המפיקים אורי רוסו ומתן ספנסר.
שלום (בן יחזקאל) אלבק

שלום (בן יחזקאל) אַלְבֶּק (30 בינואר 1858 – 8 באוגוסט 1920) היה חוקר תלמוד וספרות רבנית.

חייו ופועלו

שלום אלבק נולד ב-30 בינואר 1858 (ט"ו בשבט תרי"ח) בוורשה שבפולין. בהספד שחיבר עליו 'רב צעיר' (חיים טשרנוביץ) נכתב כי אלבק היה "למדן-תורני בנוסח פולין ורוסיה ומבקר חרוץ ומשכיל בנוסח אשכנז – ואיחד בקרבו את המערב והמזרח; על פי חינוכו ועל פי ידיעותיו בתורה היה צריך להיות רב מאחד הרבנים במזרח [ואכן היה רב בישיבה באודסה למשך זמן קצר], ועל-פי דרך הגיונו ושיטת ביקורתו החריפה והחופשית היה ראוי להיות מלומד וחוקר בני-חכמי המערב".
אלבק נפטר בעיר ברסלאו (ורוצלב, פולין) ב-8 באוגוסט 1920 (כ"ד באב תר"פ).

מחקריו

אלבק חיבר את הלקסיקון הביוגרפי על תנאים ואמוראים, שממנו ראה אור קובץ אחד: "משפחות סופרים" (עד הערך 'אבדימי') (1930). 
עוד עסק במחקר ביקורתי ומקיף בכתביו של ר' יהודה בן ברזילי מברצלונה (מגדולי החכמים בספרד בסוף המאה הי"א וראשית המאה הי"ב), ואת תוצאות חקירתו הדפיס כמאמר בשם "מחוקקי יהודה", בספר היובל לחוקר התלמוד ישראל לוי, "תפארת ישראל" (תרע"א). במאמר פולמוסי זה הציג את מסקנותיו מבדיקת כתבי ר' יהודה בן ברזילי והראה כי ספר האשכול בנוסח הנדפס שבהוצאת הרב אוירבך (1861) אינו אותנטי. הוא האשים את המוציא לאור בזיוף, ולאחר שנמצאו מתנגדים לדעתו פרסם את הקונטרס "כופר האשכול" (תרע"א) ובו ראיות נוספות ומפורטות לטענותיו.
בעקבות הפולמוס שהתפתח סביב סוגיה זו החל שלום אלבק בהכנת מהדורה מתוקנת ל"ספר האשכול" הנסמכת על כתבי יד שהיו נאמנים עליו, מתוך הנחה כי חיבור זה הוא למעשה קיצור של ספר העתים שחיבר החכם הספרדי יהודה בן ברזילי מברצלונה. מהדורה זו לא נדפסה בחייו והיא נשלמה על ידי בנו, חנוך אלבק.
 
בתקופה זו ההדיר אלבק גם את חיבורו של ר' אליעזר ב"ר נתן (ראב"ן, 1170-1090), "אבן העזר" עם מבוא ופירוש (1910). 
סמוך למלחמת העולם הראשונה גמר בדעתו להוציא מהדורה מדעית לתלמוד הבבלי שתהייה מבוססת על דפוסים ראשונים וכתבי יד. התוכנית למהדורה הושלמה וראתה אור כחוברת לדוגמה (על מסכת ברכות) (1913).

משפחתו

שלום אלבק היה נשוי לרחל בת אלכסנדר ברודט. בנו הוא חוקר המשנה והתלמוד פרופ' חנוך אלבק, איש האוניברסיטה העברית בירושלים. ונכדו הוא חוקר התלמוד והמשפט העברי שלום (בן חנוך) אלבק, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן.
אווז רוס

תיאור

אווז רוס הוא הקטן בסוג אווז לבן ואחד מהאווזים הקטנים ביותר. אורכו 53-66 ס"מ ומשקלו 1.6-1.8 ק"ג. הוא בעל נוצות לבנות על גופו ומקורו מאוד קצר וכן קצוות כנפיו שחורות. מעט פרטים בעלי מראה אפור יותר בצבעם ולחלק מקור כהה.
אווזים אלה חיים בצפון אמריקה מצפון קנדה ונודדים דרומה בחורף עד לדרום ארצות הברית כמו בניו מקסיקו וחלקם אף הגיעו לצפון מקסיקו. מספר מועט של אווזים יחידים חצו את האוקיינוס האטלנטי למערב אירופה ובכמה מדינות כמו בהולנד או בריטניה מספר אווזים קטן התקבע באגמים ובשדות.
האווזים חיים בלהקות ענקיות הנודדות יחדיו לאתרי הרבייה בדרום ונודדים גם עם אווזי ברנטה. הם חיים בזוגות ומטילים את קינם בסמוך למים. שני בני הזוג מטפלים באפרוחים ושומרים עליהם מטורפים כמו שחפים, עורבנין, ראקונים, סמורים ונחשים. הבוגרים עלולם להיטרף גם על ידי זאבים, שועלים, דובים, גיריות, פומות ושונרים אך בעיקר מעופות דורסים כמו העיטם.
הם עצמם רועים באדמות המרעה ובטונדרה ואוכלים עשב וחרקים.
טיילור קיני

חיים אישיים

משנת 2011 ניהל קיני מערכת יחסים מתוקשרת עם כוכבת הפופ האמריקאית ליידי גאגא. הם הכירו על סט הצילומים של קליפ הסינגל שלה, "You and I" שנמשך כ-2 ימים. היא סיפרה בראיון כי בזמן הצילומים הוא נישק אותה והיא סטרה לו ואז עשה זאת בפעם השנייה ומאז הם ביחד. ביום האהבה 2015, הציע קיני נישואים לגאגא. בחודש יולי 2016 שיתפה גאגא בעמוד האינסטגרם שלה תמונה שלהם בשחור לבן שמספרת על כך שהם נפרדו סופית.
פסאיל

דמוגרפיה

במפקד 1931 נכללה אוכלוסיית פסאיל עם אוכלוסיית עקרבה. במפקד האוכלוסין הירדני של 1961, נמנו 318 תושבים. 
במפקד שנערך על ידי ישראל ביהודה ושומרון לאחר מלחמת ששת הימים, דווח על 422 תושבים אשר חולקו ל-92 משקי בית. מתוך מספר זה 257 בני אדם, שוייכו ל-53 משקי בית, אשר בראשם היה פליט שהגיע במקור משטח ישראל. 
על פי מפקד האוכלוסין הפלסטיני של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הפלסטינית, בשנת 1999 היו בפסאיל 648 תושבים, מתוכם 31% פליטים שנמלטו משאר חלקי הגדה המערבית במלחמת ששת הימים. היחס המגדרי עומד בכפר על 50% זכרים ו-50% נקבות.
במפקד 2007 שנערך על ידי הרשות הפלסטינית היו 1,078 תושבים אשר שכנו ב-214 מבנים.
בית הכנסת רייקה

היסטוריה

היהודים הראשונים בעיר רייקה לחוף הים האדריאטי הגיעו מחופיו האיטלקיים של הים האדריאטי במאה ה-15. הקהילה היהודית הוקמה באופן רשמי בין 1820 ל-1848 בעקבות השינויים שחלו באזור קרואטיה וסלובניה (שהיו תחת האימפריה הרומית הקדושה) בימי הקיסר יוזף השני ששיאם בכתב הסובלנות, שבין היתר איפשר הקמת קהילות יהודיות רשמיות (כך קמו, באופן רשמי, בין היתר הקהילות בצ'אקובץ ב-1780 ובזאגרב ב-1806). בית הכנסת הראשון בעיר נבנה במבנה תלת-קומתי. בשנת 1901 הכילה הקהילה היהודית ברייקה כ-2,600 חברים. הקמת בית הכנסת החדש החלה לאחר שנאספו תרומות להקמתו. הבנייה החלה בשנת 1902 ברחוב וִיָּה דֶלְ-פּוֹמֵרִיוֹ 31, ממזרח לנהר וסמוך לנמל המרכזי (כיום סמוך לתחנת הרכבת המרכזית של העיר), בנייתו הסתיימה ב-18 בספטמבר 1903, כ"ו באלול ה'תרס"ג והוא נפתח רשמית ב-22 באוקטובר 1903. פנים בית הכנסת נבנה בסגנון מודחאר .
בית הכנסת נחרב ב-25 בינואר 1944 על ידי הנאצים.
בניין עירייה

בניין עירייה מהווה המבנה המרכזי של מושב השלטון המקומי או מרכז האדמיניסטרציה העירונית (מוניציפלית) בכל עיר, עיירה או מועצה מקומית.
בבריטניה ואוסטרליה מכונה הבניין לעיתים "בית הגילדות" (guildhall).
הבניין משמש את משרדו של ראש העיר וכן את חדר ההתכנסויות של מועצת העיר, וכן את משרדי העירייה, ומשרדי מתן השירות לתושבי העיר או העיירה.

היסטוריה

בתקופת התנ"ך מתוארים זקני העיר היושבים בשער העיר, ומנהלים למעשה את העיר, ואולם בערי הממלכה במזרח התיכון ניהול העיר בוצע על ידי מוסדות השלטון של המלוכה ששלטה בעיר.
בתקופת האימפריה הרומית נבנו בערים מבני בזיליקה ששימשו כבתי משפט, שווקים וכן כאתרי מסחר והחלפת כספים.
בימי הביניים נבנו בערים "אולמות ראשיים" בארמונו או טירתו של האציל הפאודלי ששלט בעיר והוא נתן שירותי שלטון (לרוב שירותי משפט) לתושבי העיר.
בשלהי ימי הביניים, בערים החופשיות של אירופה וכן בערי השוק נבנו מבני שוק ששימשו גם להתכנסויות תושבי העיר, ונתנו שירותים לתושבים. מבנים אלה היו למעשה המבנים הראשונים של שירותים מוניציפליים. בניין עיריית קלן נבנה בשנת 1135 והוא דוגמה למבנה ראשון מסוג זה. גם הפלאצו פובליקו שנבנה בעיר סיינה באיטליה בשנת 1297 והפאלאצו וקיו שנבנה בעיר פירנצה בשנת 1299. היו אלה מבנים מבוצרים שכללו מגדל גבוה, אולם התכנסות גדול וכן מספר חדרי משרדים שנתנו שירותים עירוניים וכללו ארכיונים עירוניים. שני מבנים אלה הפכו לדגם המקובל באירופה של בניין עירייה. לימים בראש מגדלי העירייה הוצבו שעונים אשר דה פקטו כיוונו את חייהם ועבודתם של תושבי העיר. בניין עיריית בריסל שנבנה במאה ה-15 הכולל מגדל שעון שגובהו 96 מטרים, שימש אבטיפוס למבני העירייה שנבנו באירופה ברחבי המאה ה-19, כגון בניין עיריית וינה.
במהלך המאה ה-19 החלו מבני העירייה לכלול "חדרי קריאה" במטרה להשכיל את תושבי העיר, ואלה לימים התפתחו לספריות עירוניות.
עלי סלאם

ביוגרפיה

סלאם נולד בנצרת והיה בן בכור לפועל במפעל דובק לסיגריות. הוא בוגר אורט בעל תואר הנדסאי. כאשר הבין את צורכיהם של מקומות עבודה רבים, הקים בעיר חדרה את חברת שירותי התחזוקה "בני עלי סלאם 2000 בע"מ".
משנת 1993 הוא משמש כחבר מועצת העיר נצרת ומשנת 1998 כיהן כסגנו של ראש עיריית נצרת, ראמז ג'ראיסי. בשנת 2003 הפך גם לממלא מקומו של ראש העירייה.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-22 באוקטובר 2013, התמודד סלאם על ראשות העירייה בראש הרשימה העצמאית "נאסרתי" (בתרגום חופשי, "נצרת שלי"). בתום ספירת הקולות הוכרז סלאם כזוכה, בהפרש של 22 קולות בלבד. יריבו, ראש העירייה המכהן ראמז ג'ראיסי, ערער לבית המשפט המחוזי על פסילתן של 47 מעטפות הצבעה, ולאחר שערעורו התקבל ונספרו הקולות שבמעטפות אלה, התברר שג'ראיסי הוא הזוכה, בהפרש של 9 קולות בלבד.
עלי סלאם ערער אף הוא, ואליו הצטרף היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בהמלצה לערוך בחירות חוזרות בעיר, אך הערעור וההמלצה נדחו. אף על פי כן, ב-11 בפברואר 2014 הפך בית המשפט העליון את ההחלטה והורה על קיום בחירות חוזרות לראשות העיר נצרת בתוך 30 יום. הבחירות החוזרות נערכו ב-11 במרץ 2014, ובהן זכה סלאם בהפרש של כעשרת אלפים קולות.
בעקבות ההפגנות אשר בחלקן היו אלימות בנצרת שהתרחשו באוקטובר 2015 גינה סלאם את חברי הרשימה המשותפת אשר לטענתו "משלהבים את הרוחות, מתסיסים את הצעירים ופוגעים בדו-קיום ובפרנסת העיר". בתוך כך עצר סלאם את מכוניתו ליד יו"ר הרשימה המשותפת ח"כ איימן עודה בזמן שזה התראיין לתקשורת וצעק לעברו "תלך - אני לא צריך לראות אותך בנצרת! תעוף מכאן אתה ואנשים כמוך!".
סלאם הוא מוסלמי סוני, נשוי, אב ל-11 ילדים.