google/wiki40b huggingface dataset:
אוקאז

אוקאז (רוסית: указ) הוא הוראה, הצהרה או פקודה המונפקת על ידי ראש מדינה (נשיא או מונרך) במדינות הסלאביות.

המונח

השימוש במונח אוקאז משומש באבחזיה, בולגריה, בלארוס, בשטחים הדוברים רוסית במולדובה, טרנסניסטריה, קזחסטן, קירגיזסטן רוסיה, סרביה, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, דרום אוסטיה, אוקראינה.

רוסיה וברית המועצות

ברוסיה האוקאז מילא תמיד תפקיד משמעותי במערכת החוק והמשפט. באימפריה הרוסית היה הצהרה של הצאר, הממשלה, או ההנהגה הדתית (פטריארך) שהיה לה תוקף של חוק. דוגמה לאוקאז היא אוקאז אמס שאסר שימוש פומבי בשפה אוקראינית.
לאחר המהפכה הרוסית, הצהרה ממשלתית בעלת משמעות רחבה נקראה בשם אחר ברוסית, декрет (נהגה: דֶקְרֶט, מהמקור הלטיני: decretum), שמשמעותה צו ממש. הוראות ספציפיות יותר נקראו אוקאז. בהתאם לחוקת ברית המועצות משנת 1936 הנפקת האוקאזים חודשה.
לפי סעיף 90 בחוקת הפדרציה הרוסית אוקאז הוא צו נשיאותי בעל תוקף של חוק המונפק על ידי נשיא רוסיה, אם כי לאוקאז אין יכולת לשנות את הוראותיהם של חוקים קיימים, ובעת הצורך הצווים ניתנים לביטול באמצעות חוקים שמועברים בפרלמנט של רוסיה ובבית המשפט החוקתי של רוסיה.

בולגריה

נסיך בולגריה ומלך בולגריה היו מנפיקים צווים ("אוקאז") ולהם סמכות כשל חוק. ברפובליקה העממית של בולגריה האוקאז הונפק על ידי נשיאות האספה הלאומית ומועצת המדינה ולאחר הנפקתם היה צורך באשרורם בישיבת האספה הלאומית.
ברפובליקת בולגריה הנוכחית נשיא בולגריה מנפיק את האוקאז (בהתאם לסעיף 102 בחוקת בולגריה), צווים היכולים להכיל הוראות לפיזור הפרלמנט, הממשלה או מינוי ממשלה חדשה וראש ממשלה חדש.

סרביה ויוגוסלביה

האוקאז בסרביה היה מונפק כצו מלכותי בענייני מדינה. בממלכת סרביה המלך היה מנפיק צווים ומפרסמם בפומבי כחוקים לכל דבר.
האוקאז נותר חלק חשוב בהנפקת צווים גם לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה והמשיכו לשמש כצווים חשובים גם בעת הקמתן של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה וסרביה ומונטנגרו. אלה כללו צווים מעת ראש המדינה למינוי ראשי ממשלה, פיזור הממשלה, צווי חנינה ומינויים מיניסטריאליים.
ברפובליקת סרביה הנשיא מנפיק צווים (אוקאז) למינוי שגרירים, צווי חנינה, מינוי ראש ממשלה והגשת מועמדים כנציגיו לבוסניה והרצגובינה ואחרים.
יחסי טורקמניסטן–סן מרינו

נציגויות דיפלומטיות

כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והטורקמנים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים לאזרחי המדינות. שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית במונגוליה, והשגרירות הטורקמנית באיטליה.
ג'ון ביוקנן

ביוגרפיה

ביוקנן נולד בווינמאק  שבאינדיאנה, ארצות הברית. בשנת 1938 ביוקנן קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת דפאו  באינדיאנה ושנה לאחר מכן ב-1939 סיים תואר שני במדעים מאוניברסיטת מישיגן. בשנת 1943 קיבל תואר דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד בשל מחקר פורץ דרך באשר לביוסינתזת פורין.
בשנת 1951 קיבל את פרס אלי לילי  המוענק על מנת לקדם מחקר בתחום הביולוגיה ולאחר מכן את מלגת גוגנהיים למדעי הטבע.
בשנת 1953 מונה לראש המחלקה לביוכימיה באוניברסיטת MIT לאחר מספר שנים בהן כיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה ע"ש פרלמן באוניברסיטת פנסילבניה.
ביוקנן עיצב את אחד מהשימושים הראשונים במכשיר שעוקב אחרי קרינה רדיואקטיבית (radioactive label/tracer) על מנת לחקור מטבוליזם.
ביוקנן מת בשנת 2007 בברלינגטון שבמסצ'וסטס.
רומן בוצ'אצקי

ביוגרפיה

בוצ'אצקי (Buchatsky) נולד בעיר טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית דאז (בברית המועצות לשעבר). בשנת 1990 עלה לישראל עם משפחתו שהתיישבה בתל אביב. למד בתיכון "שבח מופת" בתל אביב וסיים בשנת 2004. עם סיום לימודיו פנה ללימודי פרסום ושיווק בבית הספר של חברות הפרסום והדיגיטל - "הבצפר". בשנת 2013 השלים לימודי תואר ראשון בעיצוב במסלול האקדמי המכללה למנהל.
בשנת 2014 ייסד בוצ'אצקי את המכינה האקדמית לעיצוב 360 במסלול האקדמי המכללה למנהל והחל משנה זו הוא גם משמש כמרצה בבית הספר לעיצוב וחדשנות ובביה"ס לתקשורת במכללה בתחום העיצוב לשידור והטלוויזיה.
בשנת 2016 סיים לימודי תואר שני בעיצוב חדשנות ויזמות, במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בוצ'אצקי הוא הבעלים של חברת הפקות והסטודיו "ROMS" העוסק בהפקות מדיה המשלבות וידאו ועיצוב. במסגרת הסטודיו הפיק בוצ'אצקי וידאו-קליפים לאמנים ישראלים רבים, בהם: אליעד נחום, סטטיק ובן-אל תבורי, איזי (ארז שרון), קפה שחור חזק, עברי לידר, שרית חדד ועוד.
בנוסף, הסטודיו אחראי על קידום המופעים הבינלאומיים בישראל בשיתוף פעולה עם Live Nation Entertainment ישראל וקידם בין היתר את המופעים של בריטני ספירס, אירוסמית', ליל דיקי, גאנס אנד רוזס, אלאניס מוריסט, אנריקה איגלסיאס, ג'ייסון דרולו, בקסטריט בויז, מרטין גריקס, אוונג'ד סבן פולד, פטשופ בויז ועוד.

עבודות

בין יצירות הרשת הבולטות] של בוצ'אצקי נמצא הקליפ I'm Jewish And You Know It, שיצא בשנת 2011 ומהווה פרודיה על השיר Sexy and I know it של צמד הראפרים LMFAO. הקליפ זכה למעל 16,000,000 צפיות ביוטיוב.
בין האמנים הבולטים אשר משתפים פעולה עם רומן נמנים: סטטיק ובן-אל תבורי, עברי לידר, איזי, אליעד נחום וקפה שחור חזק.
ז'אק אליאס

ז'אק מנחם אליאס (רומנית: Jacques M. Elias‏; 1844 - 14 במאי 1923), בנקאי, תעשיין ואיש עסקים, בעל קרקעות ובתים ונדבן יהודי רומני מבני הקהילה היהדות הספרדית ברומניה, מייסד קרן משפחת מנחם אליאס.

קורות חיים

ז'אק אליאס נולד בבוקרשט, ולאכיה, בקהילה היהודית ספרדית. הוא היה איש עסקים מצליח, נחשב לחלוץ תעשיית הסוכר של רומניה הודות למפעל שהקים בסאסקוט (Sascut), יישוב שהוא מייסדו. אליאס היה הבעלים של עשרות אלפי דונם קרקע חקלאית, חוות חקלאיות, בתי מגורים ברומניה, וינה, רומא, ברלין ופריז, שני בתי מלון, Continental ו-Patria בבוקרשט, שני מכרות כספית בדלמטיה, מפעלים ומניות של מפעלים בניו יורק, בריסל, לונדון, פראג, בלגרד, וינה וברלין. אליאס היה הנשיא והבעלים של הבנק הכללי של רומניה. למרות עושרו, אליאס התגורר בדירה צנועה וחי חיים נזיריים למדי. הוא היה יועץ של קרול הראשון, מלך רומניה והשתמש בחלק מעושרו הרב למעשי צדקה. החוק הרומני, בתקופה שלפני סיום מלחמת העולם הראשונה, לא אפשר התאזרחות של מי שאינו נוצרי, אלא בחוק אישי מיוחד שיעבור בפרלמנט הרומני - ב-1880, לפי בקשה דחופה של המלך, הועבר חוק שהעניק אזרחות לז'אק אליאס.
יונה אליאן היה אחיין שלו.

ספר לזכרו

בצוואתו ביקש ז'אק אליאס שהקרן תסייע לבני משפחת אליאס בשעת מצוקה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הקרן הושיטה סיוע חודשי לאחת מבנות המשפחה, בואנה אליאס Buena Elias, סיוע שהודות לו צלחה את התקופה הקשה. הבן של בואנה אליאס, הישראלי אביטל בנש, שבדומה לקרובו פנה לכיוון הבנקאות והיה מנכ"ל בנק לאומי למשכנתאות, הגיע במסגרת עבודתו הבנקאית, כנשיא המועצה המנהלת של הבנק Eurombank לרומניה ושם דאג להפקתו והוצאתו לאור של ספר על ז'אק אליאס. הספר, שנקרא "Evreul Jacques Elias - Testamentul ieri, azi, maine" (היהודי ז'אק אליאס - הצוואה אתמול, היום, מחר), יצא לאור באוקטובר 2003.
מרמיטה

המרמיטה בתרבות

יום המרמיטה (Groundhog day) הוא יום חג עממי הנחגג ב-2 בפברואר בארצות הברית ובקנדה שמקורו במנהג של יוצאי גרמניה בפנסילבניה. על פי האמונה העממית, אם העננים בשמים מונעים מהמרמיטה לראות את הצל של עצמה, היא אמורה לצאת סופית מהמחילה ולבשר על תחילת האביב. לחלופין, אם השמש מאירה ומאפשרת לה לראות את צלה, היא אמורה לחזור למחילה, סימן לשישה שבועות חורף נוספים.
ורנית

ורנית (הקרויה לעיתים לכה או ורניש, באנגלית: Varnish) היא ציפוי דק ושקוף המיועד להגנה על משטחים מפני שריטות, אבק, חשיפה לאור ומפגעים נוספים.

אופן השימוש

הוורנית לרוב נמכרת בתצורה נוזלית, נמשחת במברשת או ספוג על המשטח הדרוש ומתייבשת במהירות. לאחר הייבוש, אין אפשרות להסירה אלא באמצעים כימיים. ורנית מורכבת משילוב של שמן מתייבש, שרף או רזין אקרילי עם חומר מדלל נדיף. לרוב ורנית מתייבשת למשטח חלק ומבריק, אך קיימים סוגים בעלי ברק סאטן ואף ציפוי מט. 
ורנית יכולה להתייבש כתוצאה מהתנדפות של החומר המדלל, או חמצון של חלק ממרכיביה. ורניות אקריליות או מבוססות מים מתייבשות עם התנדפות המים (שהוחדרו לתערובת עם חומר מתחלב), אך דורשות זמן נוסף כדי להגיע לייבוש עמוק, שעשוי לשנות את גוון וברק הוורנית. חשיפה לשמש או אור חזק עשויה אף היא להאיץ את קצב ההתייבשות של ורנית.

לכה

ורנית מהירת ייבוש, מבוססת מדללים כגון אצטון, ולפיכך דליקה. מגיעה שקופה או בצבעים שונים. מומלץ להשתמש בה בתרסיס, כדי לצמצם סיכון של התלקחות הנוזל. שמה נובע מהמילה Lacquer, שמו של חרק (Laccifer lacca) שמהפרשותיו בעבר היו רוקחים לכות לציפוי כלי חרס ועץ. כיום, לכה מבוססת כמעט תמיד על ניטרוצלולוזה. ניתנת להסרה במדלל.

ורנית אקרילית

ורנית מבוססת מים, עשויה משילוב של שרף אקרילי, מים וחומר מתחלב. לוורנית האקרילית מקדם שבירת אור נמוך (אינה יוצרת עיוות בגוון האור) ונחשבת צלולה מאוד. בניגוד לצבעי אקריליק, ורנית אקרילית מתייבשת למשטח נטול נקבוביות ולפיכך אינה מקבל גוון אפור עם חשיפה לאבק. סוגים שונים של ורנית אקרילית חסינים לאור אולטרא סגול, ומשפרים את עמידות הצבעים של העצם המשוח בחשיפה לאור שמש.

ורנית שרף

ורנית מבוססת חומר אורגני מוקשה למחצה, המופק מצמחים או חרקים מסוימים. שני הסוגים הפופולריים של וורנית שרף הם ורנית המדוללת באלכוהול (Spirit Varnish), וורנית מדוללת טרפנטין. הוורנית יכולה לכלול שמנים, צבענים ואף שעווה, וקיימים עשרות מתכונים להשגת מראה מבריק, מט ואף אטום. לאחר שהשרף מתייבש, לא ניתן לדללו שנית.

ורנית אפוקסי

ורנית המבוססת על שילוב של שני חומרים, אפוקסי וזרז ייבוש, שיש לערבבם מיד לפני השימוש. קיים פרק זמן מוקצב החל מרגע הערבוב בו ניתן למרוח את הוורנית, ולאחריו היא מתייבשת ואי אפשר להסירה. פרק זמן זה תלוי משמעותית בטמפרטורה, אך לא בלחות (דבקי אפוקסי יכולים להתייבש גם מתחת לפני הים).
חמש עם רפי רשף

תוכן

התוכנית משודרת בשידור חי, כאשר חלק מהראיונות מוקלטים מראש, בימי חול בשעות 17:00-18:00. התוכנית מכילה כתבות וראיונות בנושאי אקטואליה. רפי רשף מנחה את התוכנית בימים ראשון עד רביעי, ובימי חמישי מוגשת התוכנית על ידי מגישים מחליפים.
במהלך שידור התוכניות נוהג רשף להזמין את הצופים להיכנס לדף הפייסבוק של התוכנית (נפתח ב-2011), להגיב לאייטמים המשודרים, וגם לשלוח אל הצוות סיפורים שיכולים לשמש אייטם לתוכנית.

היסטוריה

בשנת 2005 הצטרף רשף לערוץ 10, וייסד את התוכנית "חמש עם רפי רשף" בהנחייתו. התוכנית בהפקת "נינה הפקות", שרשף הוא אחד מבעליה. רשף הביא לתוכניתו את סגנון ההגשה שאפיין אותו בתוכניות אקטואליה קודמות שהגיש, "ערב חדש" במסגרת שידורי החינוכית בערוץ הראשון, ו"חמש עם" בערוץ 2. בתחילה שודרה התוכנית בשעה 16:59, אך בהמשך בשל שיקולי רייטינג הוקדם שידור התוכנית לשעה 16:50.
בשנת 2012, בעקבות המשבר הכספי שאליו נקלע ערוץ 10, קוצץ התקציב של התוכנית ביותר משני מיליון שקלים. במקביל פרש מהתוכנית נחושתן אוקון, שערך והפיק את התוכנית עם רפי רשף מיום הקמתה, וזאת אף על פי שהתוכנית הניבה נתוני רייטינג גבוהים ביחס לרצועת השידור של 17:00, עם כ-7-8%.
ב-16 ביולי 2017 עלתה לאוויר בערוץ 10 התוכנית "16:30", שמשודרת לפני "חמש" עם רפי רשף. ממועד זה אין בתחילת התוכנית מבזק חדשות קצר, הואיל ורצועת האקטואליה "16:30" ממלאת את התפקיד של עדכון חדשות.
ב-14 בינואר 2019 שודרה התוכנית בפעם האחרונה בערוץ עשר.
החל מ-16 בינואר 2019 משודרת התוכנית בקשת 12, וכעת היא חלק משידורי "חברת החדשות". זאת הפעם הראשונה של רפי רשף בשידורי החברה מאז עזב אותה לקראת סוף שנות התשעים, כאשר תוכניתו בערוץ 2 שנקראה גם היא "חמש עם רפי רשף", עברה בתחילת שנות האלפיים לשעה 18:00 ושונה שמה ל"שש עם", שמשודרת מאז ועד היום.
חוסה מארטי

חייו

חוסה מארטי נולד בהוואנה בתקופה הקולוניאלית, כשהוואנה הייתה מושבה ספרדית. כשהיה בן עשר עברה משפחתו לולנסיה שבספרד, אך כעבור שנתיים חזרו לקובה, שם למד בבית ספר מקומי ציבורי. בבית ספר זה פגש מארטי את רפאל מנדיווה Rafael María de Mendive שהשפיע רבות על עיצוב דעותיו הפוליטיות. משנת 1867 מארטי נרשם לבית הספר המקצועי לפיסול של הוואנה לשיעורי ציור.
כתבתו הפוליטית הראשונה פורסמה בשנת 1869 ובאותה שנה פרסם מחזה פטריוטי, עבדאללה, בחרוזים. בשנה פוריה זו הופיע גם שירו המפורסם, הסונטה 10 באוקטובר.
כבר מגיל צעיר הביע מארטי דעות נחרצות כנגד העבדות, שהייתה מקובלת באותם הזמנים בקובה. באוקטובר 1869 נעצר וכעבור כמה חודשים, למרות היותו עדיין קטין, נידון ל-6 שנות מאסר. הוא נשלח לרצות את מאסרו באיסלה דה פינוס ולאחר שהשתחרר העבירה אותו משפחתו לספרד.
בספרד פרסם מארטי מאמרים שביקרו את חוקי ספרד בקובה. במהלך שהותו בספרד השלים מארטי את לימודיו באמנות ובזכויות האדם. בשנת 1877 חזר לקובה בשם בדוי, אך התקשה למצוא עבודה עד שקיבל משרת הוראה כפרופסור לספרות והיסטוריה בגואטמלה סיטי. בשנת 1880 עבר לניו יורק, שם שימש כקונסול דיפלומטי משותף של אורוגוואי, פרגואי וארגנטינה. במהלך שהותו בארצות הברית פעל מארטי לגיוס גולי קובה הרבים שהיו שם לשם יצירת כוח שיפלוש לקובה וישחררה אותה מהספרדים. בשנת 1894 עשה ניסיון ראשון בכיוון זה, אך המהלך נעצר בפלורידה. ביום 25 במרץ 1895 פרסם מנשר שהודיע על עצמאות קובה וביטול כל החוקים המבדילים בין הגזעים השונים. ביום 11 באפריל יצא אל קובה ונחת בה יחד עם כוח של מורדים. ביום 19 במאי, בקרב עם כוחות ספרדים, נהרג מארטי. הוא נקבר בסנטיאגו דה קובה.
על שמו של חוסה מארטי קרוי נמל התעופה של הוואנה.
גידול בעלי חיים

גידול בעלי חיים היא פעילות אנושית של השגחה, האכלה, ודאגה לצורכיהם של בעלי חיים, למטרות מחיה, מחקר, רווח, הנאה או עזרה לבעלי החיים.

גידול בעלי חיים לשעשוע

מספר בעלי חיים מגודלים כחיות מחמד. בין אלה ניתן למנות את מרבית זני הכלבים, זנים רבים של חתולים, דגים המגודלים באקווריום או בבריכות נוי, מספר זני ציפורים, כגון תוכיים שונים, הזמיר, זוחלים שונים כגון איגואנות ונחשים, פרוקי רגליים כגון טרנטולות ועקרבים ועוד.
נודעו מקרים של גידול חיות אחרות, לעיתים מסוכנות (כגון נמרים) כחיות שעשוע, אולם במדינות רבות יש איסור על כך בחוק.
מספר רב של גני-חיות ברחבי העולם מציגים לראווה סוגים שונים של בעלי-חיים, רבים מהם אקזוטיים או מסוכנים – מאריות ועד תנינים. בעבר היוו גני-החיות בעיקר גרסה ממוסדת של גידול בעלי-חיים לשעשוע, אולם כיום הם משמשים גם למחקר מדעי ולמניעת הכחדתם של זנים נדירים שונים של בעלי-חיים.

גידול בעלי חיים למחקר

אוניברסיטאות ומכוני מחקר רבים ברחבי העולם מגדלים בעלי לניסויים בבעלי חיים לצורך מחקר מדעי בעיקר בתחום הרפואה. מרבית בעלי-החיים המשמשים במחקר מדעי הם עכברים, אולם נעשה שימוש גם בבעלי-חיים מפותחים יותר, בין השאר בסוגים שונים של קופים, כגון קופי רזוס ושימפנזים. בשנים האחרונות התגברה המודעות הציבורית לשימוש בחיות לצורכי מחקר, ומספר תנועות מתנגדות לפעילות זו ומציגות אותה כאכזריות שלא לצורך. עם זאת, יש לציין כי מספר רב של פריצות-דרך במדע וברפואה לא היה מתאפשר ללא ניסויים בבעלי-חיים.

גידול בעלי חיים ומוסר

בשיח הפילוסופי קיימת בשנים האחרונות מודעות הולכת וגדלה למושג סוגנות – אפליה על סמך מין ביולוגי – המאפשר את תמיכת הציבור בניצול בעלי חיים, כפי שהעבדות התאפשרה על ידי גזענות. מונח זה נמצא בשימוש בעיקר על ידי תומכי זכויות בעלי חיים, הרואים בהחזקתם של בעלי החיים בעיה מוסרית, שכן זכותם לחיות ללא כליאה, עיוות גנטי, הפרדת משפחות, הרג ועוד. לתפיסה זו גם מישור מעשי הבא לידי ביטוי בהחרמת מוצרים מתעשיית הבשר, הביצים, החלב והניסויים בבעלי חיים לצורכי טיפוח.
שתל שבבי אנושי

שימושים נוכחיים

ב-2002, חברת VeriChip קיבלה אישור מה-FDA לשווק את ההתקן שלה בארצות הברית ע"פ כללים מנחים. החל מהאישור המעשי ב-2004, כ-80 בתי חולים ו-232 רופאים נבחרו להשתמש במערכת. 
על ידי השתלת שבב המכיל היסטוריה רפואית של הפציינט, בתי חולים ועובדיהם יכולים לשאוב מידע רפואי באופן מיידי ללא תלות במיקום או במצב הפציינט. שבבים תת-עוריים לא ניתן לאבד, מה שיכול להוריד או להעלות את הסיכויים לגניבת מידע. ניתן לצייד בתי מגורים וכלי רכב בסורקי שבבים תת-עוריים, ועל ידי כך להחליף את הצורך במפתחות. (על אף שהסורקים זקוקים למקור חשמל על מנת לתפקד).
במקסיקו, התקינו שבב תת-עורי בעובדי משרד המשפטים.

בעיות אפשריות

אם השבבים לא מוצפנים, הם יכולים להיות פגיעים באופן קיצוני לקריאה מסורקי צד-שלישי. על ידי סריקה בחשאי, ניתן לדלות את כל המידע השמור בשבב, ועל ידי כך לשכפל אותו, מה שפותח פתח לעבירה על החוק, התחזות, או דליית פרטים אישיים כגון מידע רפואי וביטוחי. 
על פי ה-FDA, השתלת שבב טומנת בתוכה מספר בעיות בריאותיות. פציינט יכול להגיב להשתלה כזיהום או אלרגיה, או שהשבב יכול להיות מושתל באופן לא נכון. כמו כן, עלול השבב לנוע בתוך הגוף ולהגיע למקום אחר מזה שהוא יועד לו תחילה. השבב עלול גם להתקלקל, וכך כל המידע שאגור בתוכו עלול להיאבד. 
בעיות קשות אף יותר עלולות להיגרם אם השבב מגיב לשדה מגנטי חזק או מכשיר MRI. המגנט החזק בו משתמש מכשיר MRI עלול להשמיד את השבב ולגרום לכוויות רציניות, פנימיות וחיצוניות. 
הסכנות האלו נדירות ביותר, וברוב המקרים נבדקים לא חשו בכאבים. כמו כן, דגמים אחרים וייצור השבב יכולים להשפיע על התוצאות ולשנותן.

שימושים עתידיים

באופן תאורטי, בעתיד שבבים עם GPS יוכלו לספק מעקב מדויק אחרי אנשים, הכולל מיקום, גובה, מהירות, וכיוון תנועה. יכולת זו תעזור לרשויות לאתר נעדרים או חשודים בפשע בקלות. VeriChip היא אחת מהחברות השוקדות על פיתוח שבב כזה. גם חברות מסחריות יוכלו ליהנות משבב כזה, על ידי מידור אוטומטי של עובדים, מעקב נוכחות ומיקום אשר צפויים לעזור במקסום רווחים. יישום נוסף יכול להיות מעקב אחר אנשים הנגועים באיידס, כפי שהוצע על ידי ממשלת אינדונזיה.

סוגיות אתיות

השתלת שבב תת-עורי בבני אדם העלתה דיונים אתיים על ידי פורומים מדעיים מקצועיים, קבוצות אקדמיות, ארגונים לזכויות אדם, רשויות ממשלתיות וקבוצות דתיות. האגודה הרפואית האמריקאית דיווחה ב-2008 ששתל ש-RFID תת-עורי עלול לפגוע בפרטיות מאחר שאין ביטחון שהמידע האגור בשבב יהיה ניתן להגנה, וכמו כן ששתל כזה כולל סיכונים רפואיים.

חקיקה

לאחר ויסקונסין וצפון דאקוטה, קליפורניה העבירה ב-2007 חוק האוסר על מעסיקים לאלץ עובדים להשתיל בהם RFID תת-עורי.
לאונרדו אוז'ואה

קריירת מועדונים

אוז'ואה החל את הקריירה בבוגרים בקומיסיון דה אקטיבידדס אינפנטילס מהליגה הארגנטינאית השנייה. ב-2005 עבר לסן לורנסו מהליגה הבכירה, עמה זכה באליפות לאחר שנתיים. בשנתיים הבאות שיחק בארסנאל דה סרנדי ואולימפו. בקיץ 2008 עבר לקאסטיון מהליגה הספרדית השנייה בה כבש 31 שערים בשתי עונות.
ביוני 2010 חתם באלמריה מהליגה הספרדית. ב-29 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 0-0 נגד אוססונה. ב-13 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד ריאל סוסיאדד, בעונתו הראשונה הבקיע שבעה שערים בליגה אך קבוצתו ירדה לליגה השנייה.
ב-16 בינואר 2013 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהליגה האנגלית השנייה. ב-26 בינואר 2013 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בהופעתו הבכורה בהפסד 3-2 לארסנל בגביע האנגלי. ב-2 במרץ 2013 הבקיע שלושער בניצחון 4-1 על הדרספילד טאון. אוז'ואה הבקיע 26 שערים בתקופתו בקבוצה בכל המסגרות.
ב-22 ביולי 2014 חתם אוז'ואה בלסטר סיטי מהפרמייר ליג. ב-16 באוגוסט בהופעתו הבכורה בקבוצה הבקיע את שערו הראשון בתיקו 2-2 נגד אברטון. בשבעת המשחקים הראשונים בקבוצה החדשה, בפריימרליג, לאונרדו כבש 5 שערים והוסיף עוד 3 בישולים.  בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 13 שערים בכל המסגרות. בעונתו השנייה הקבוצה הבקיע 6 שערים בליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות הראשונה בתולדותיה. ב-29 בינואר 2018 חזר לברייטון אנד הוב אלביון והושאל עד לסוף העונה. ב-13 באוגוסט 2018 חתם בפצ'וקה המקסיקנית.
ליאו אטינגר

חייו המוקדמים

ליאו אטינגר נולד בעיירה לומניצה שבמורביה, אוסטריה (לאחר מלחמת העולם הראשונה בצ'כוסלובקיה; כיום בירת מחוז דרום מורביה שבצ'כיה). הוא סיים לימודי רפואה באוניברסיטת מסריק בבָרנוֹ, וב-1937 גויס לחיל האוויר הצ׳כוסלובקי בתור קצין. ב-1939 נמלט מרדיפות הנאצים והגיע לנורווגיה בתור פליט בסיוע ה-Nansenhjelpen. עם הגיעו לנורווגיה, אירגן הברחה של ילדים יהודים מצ׳כוסלובקיה לבית הילדים היהודים באוסלו. הוא קיבל אישור לעסוק בפסיכיאטריה בנורווגיה בעיר בודו, אך האישור נשלל על ידי הנאצים לאחר שפלשו לנורווגיה ב-1940.

במהלך מלחמת העולם השנייה

אטינגר נשאר במחתרת מינואר 1941 ועד שנעצר במרץ 1942. הוא נכלא במקומות שונים ברחבי נורווגיה ולבסוף גורש על הספינה  גוטנלנד ב-24 בפברואר 1943, ונשלח במשלוח דרך ברלין לאושוויץ (שם קיבל את מספר האסיר 105268). מאוחר יותר הועבר לבוכנוואלד. מתוך 762 היהודים שגורשו מנורווגיה למחנות ריכוז גרמנים, רק 23 שרדו, ביניהם ליאו אטינגר. לאחר שחזר לנורווגיה התמחה בפסיכיאטריה.

פסיכיאטר של ניצולי השואה

ב-1966 מונה אטינגר לפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת אוסלו והפך לראש הקליניקה הפסיכיאטרית באוניברסיטה.
לאחר המלחמה הקדיש אטינגר את כל זמנו ומאמציו לחקר הסבל האנושי עם דגש על הפסיכיאטריה הקלינית, ובפרט ויקטימולוגיה ופסיכיאטריית אסונות. מחקריו היוו ציון דרך בחקר ההשפעות הפסיכולוגיות והפיזיות ארוכות הטווח של מתח קיצוני, ובחקר חווית הפליט. בין פרסומיו נכללים ״ניצולי מחנות ריכוז בנורווגיה ובישראל״ (1964), ״תמותה ותחלואה לאחר לחץ קיצוני״ (1973) ו״זרים בעולם״ (1981).
ליאו ואשתו ליזל אטינגר הקדישו את חייהם לקידום זכויות אדם, ולמאבק נגד אי-צדק וגזענות. היה להם תפקיד חשוב בתנועת זכויות האדם בנורווגיה. הודות למאמציהם, נורווגיה גם הפכה למדינה הראשונה בעולם אשר מינתה יו״ר לפסיכיאטריית אסונות. כאשר ארגון הבריאות העולמי פרסם ב-1992 את סיווג המחלות הבינלאומי ICD-10, הוא כלל בתוכו קטגוריה בשם ״שינוי אישיותי מתמשך בעקבות חוויה קטסטרופלית״, מושג אבחוני המבוסס על עבודתו של אטינגר.
אוטנשטיין

היסטוריה

היישוב מוזכר לראשונה במסמכים מן המאה ה-14, הוא התארגן לצידה של טירת הרוזנים לבית אוורשטיין (von Everstein) שממוקמת בקרבת מקום. בהמשך קיבל זכויות עיר (Flecken (גר'), סוג מקומי של מרכז כלכלי ומנהלי מחוזי) ובמאה ה-17 הגיע היישוב לשיא התפתחותו הכלכלית. זו נבלמה בשל ריחוק היישוב מצירי התנועה המרכזיים, עובדה שמנעה את תיעושו ואת התרחבות הכלכלה המקומית במאות הבאות. בעקבות זאת הידלדלה גם אוכלוסיית האזור.
בעיירה כנסייה עתיקה (גר') שבנייתה מתוארכת לראשית ההתיישבות במקום, אך שופצה לאורך השנים. הכנסייה הייתה לסמל העיירה, ואיור שלה מופיע על סמל העיירה הרשמי.

יהודי אוטנשטיין

יהודים ישבו באוטנשטיין לאחר שנות הזוהר הכלכלי שלה, ממחצית המאה ה-18 ואילך, וקהילה מאורגנת התקיימה במקום רק מראשית המאה ה-19. לקהילה המקומית היה מורה פרטי למקצועות קודש שהעניק לילדי הקהילה תוספת לחינוך הכללי שאותו קיבלו בבית הספר הנוצרי המקומי, ובית קברות שהוקם על שטח שהיה שייך למשפחת רוטשילד האמידה שהתגוררה במקום. בית כנסת רשמי לא הוקם והקהילה התפללה בחדרי תפילה שכורים.
הקהילה המקומית הקטנה הגיעה לשיא פריחתה בסביבות 1840 (ה'ת"ר), אז נמנו בה כ-120 נפשות. לקראת סוף המאה ה-19 היגרו יהודים רבים מהמקום ובראשית המאה ה-20 ישבו באוטנשטיין רק יהודים בודדים, קשישים וערירים, רווקות מזדקנות ואלמנות.
אחרוני היהודים באוטנשטיין נרצחו או נעלמו בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה. שניים נשלחו לאחר ליל הבדולח לבוכנוואלד, הם שוחררו ואחד מהם התאבד; השני, אוטו קורנברג, אולץ להעביר את רכוש הקהילה היהודית לידי ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה (RVJD). במרץ 1942 נשלח קורנברג, עם חמישה יהודים נוספים לגטו ורשה, לא ידוע מה עלה בגורלם. ביולי של אותה שנה נשלחו ששת היהודים האחרונים בעיירה, בני למעלה מ-70, לטרזיינשטט.
חלק מבית הקברות המקומי (גר') שוקם בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, בסיוע המועצה המקומית.
צ'ארלס פירסון

תחילת דרכו

פירסון נולד ביולי 1834 בעיר יאוביל (Yeovil) שבמחוז סאמרסט, שבאימפריה הבריטית. אביו, שנקרא גם כן צ'ארלס פירסון, היה אדמירל שפיקד על כוחות צי במלחמת חצי האי. בשנת 1852 הוא התגייס לצבא הבריטי והוצב ברגימנט החי"ר ה-99. בפברואר 1853 הועבר לרגימנט החי"ר ה-31, וב-15 ביוני 1855 קודם לדרגת לוטננט. הוא לחם בשורות הרגימנט ה-31 במהלך מלחמת קרים, ועל אומץ ליבו במהלך המצור על סבסטופול אוזכר בשדרים הרשמיים של הפיקוד (Mentioned in dispatches). לאחר המלחמה עוטר במדליית קרים, וקיבל את מדליית קרים הטורקית מטעם אבדילמג'יט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.
ב-15 בפברואר 1856 הועלה לדרגת קפטן, באוגוסט 1857 הועבר לרגימנט החי"ר ה-3, וב-2 במאי 1865 הועלה לדרגת מייג'ור. בשנת 1866 נישא למריאן קתרין מאנדי, בתו של לוטננט קולונל סר רוברט מילר מאנדי. ב-14 באוגוסט 1867 קיבל פיקוד על הגדוד ה-2, בד בבד עם קידומו לדרגת לוטננט קולונל. ב-14 באוגוסט 1872 קיבל דרגת קולונל לשם כבוד, והועבר לאפריקה. מנובמבר 1876 עד דצמבר 1877 מילא תפקידי פיקוד ומטה בחיל המצב הבריטי במושבת נטאל.

אחריתו

בניגוד לקצינים בריטיים רבים אחרים, פירסון הגן על הדרך שבה נוהלה מלחמת הזולו. ב-1 באפריל 1883 הוא הועלה לדרגת גנרל-מייג'ור, ושנתיים לאחר מכן מונה למפקד הכוחות הבריטיים באיי הודו המערבית. הוא נשאר בתפקיד עד מרץ 1890. ב-28 בינואר 1891 הועלה לדרגת לוטננט גנרל, ופרש מהצבא ב-1 באפריל 1895. ב-22 בדצמבר 1899 הוא נסע לסאות'המפטון כדי ללוות את חייליו לשעבר שכעת יצאו למלחמת הבורים. פירסון מת ב-2 באוקטובר 1909 בעיר נורווד עלית שבמחוז סארי, והוא בן 75.