האניה ינגיהארה

ביוגרפיה

ינגיהארה נולדה בלוס אנג'לס. אביה, רונלד ינגיהארה, דור רביעי למשפחה הוואית, הוא אונקולוג והמטולוג, ואמא הגיעה מסיאול. בילדותה, המשפחה עברה הרבה בעקבות עבודתו של אביה כחוקר להוואי, מרילנד, קליפורניה, וטקסס.
ינגיהארה למדה בתיכון פונאו בהוואי ומתגוררת בניו-יורק החל משנת 1995.
לטענתה העובדה שגדלה בנדודים ועברה להתגורר בניו-יורק השפיעה על כתיבתה: "(...) כילדה אהבתי לנדוד ממקום למקום. רק אחר כך הבנתי שזאת דרך מאוד ייחודית, ולאו דווקא חיובית, להעביר ילדות (...). עם זאת, זה לימד אותי שהרעיון של בית פיזי הרבה פחות חשוב מהקשרים החברתיים שאתה יוצר. זה גם איפשר לי לראות את אמריקה כמו שהיא. זה איפשר לי להבין טוב יותר את הניגוד שיש באמריקה. זאת מדינה גדולה כל כך שאתה לא באמת מסוגל להבין אותה עד שאתה נוסע בה".

קריירה

בשנת 1995, לאחר שסיימה את לימודיה בסמית' קולג' במסצ'וסטס, עברה ינגיהארה להתגורר בניו-יורק, שם עבדה במשך מספר שנים בתחום יחסי הציבור. בין היתר עבדה בתעשיית הספרים כעוזרת מכירות ב"בלנטיין", חברת בת של הוצאת רנדום האוס.  
לאחר שפרסמה את ספרה השני, חיים קטנים, שזכה לשבחים והפך להיות רב-מכר, אמרה ינגיהארה כי לאנשים בתעשיית ההוצאה לאור קשה היה להבין איך היא לוקחת עבודה במשרה מלאה כעורכת הראשית של מגזין טי. היא תיארה את עולם המולו"ת כ"קהילה פרובינציאלית, פחות או יותר סנובית כמו תעשיית האופנה (...) קיבלתי הערות בוטות כמו למשל: "או, מעולם לא ידעתי שיש שם [במגין טי] בכלל מילים ששווה לקרוא".  
בעבר היא כתבה והייתה עורכת של כתב העת קונדה נאסט טראבלר, ועזבה את המשרה הזו בשנת 2015 כשקיבלה את תפקיד סגנית העורך במגזין טי. יאנגיהארה אמרה על עבודתה כעורכת מגזין לצד כתיבת פרוזה בזמנה הפנוי: "אף פעם לא עשיתי את זה בשום דרך אחרת".  
ספרה הראשון, האנשים על העצים, זכה לשבחים והוכתר כאחד הרומנים הטובים ביותר לשנת 2013. הספר מבוסס על סיפור חייו האמיתי של הוירולוג דניאל קרלטון גאידושק.      
ספרה השני, חיים קטנים, ראה אור באנגלית במרץ 2015, וקיבל בעיקר ביקורות חיוביות. הספר היה מועמד לפרס מאן בוקר ברשימה הקצרה ובשנת 2015 זכה בפרס Kirkus לספרות פרוזה.       
יאנגיהארה גם הייתה אחת המועמדות הסופיות בתחום הפרוזה לפרס הספרים הלאומי בשנת 2015. הספר חיים קטנים הפתיע והצליח גם במכירות, בניגוד לתחזיות המוקדמות של עורכת הספר ושל יאנגיהרה עצמה, שחששו כי הספר לא יימכר היטב. הספר גם זכה לשבחי הביקורות וגם לשבחי הקוראים; במאי 2018 היו לספר יותר מ 110,000 ביקורות חיוביות באתר Goodreads, והציון הממוצע שלו בדירוג עמד על 4.28 מתוך חמש.        
בין שלל הביקורות החיוביות הספר זכה לביקורת שלילית בולטת בכתב העת The New York Review of Books מאת מבקר הספרות דניאל מנדלסון. הוא ביקר בחריפות את טכניקת הכתיבה של חיים קטנים, את תיאורי האלימות, שמנדלסון מצא אותם מיותרים מבחינה אתית ואסתטית, ואת העמדה המוצגת בספר ביחס לייצוג של סגנון חיים הומוסקסואלי על ידי מחברת שהיא בחזקת הטרוסקסואלית.                
ג'ראלד הווארד, עורך הספר, הגיב על הביקורת החריפה של מנדלסון, ולא התייחס לכך שמנדלסון לא אהב את הספר אלא ל"רמיזה שלו לכך שלמחברת יש דרך כלשהי להכניס את הקוראים למצב של רחמים ואימה, עצב וחמלה" והרמיזה שלו לכך שהספר מיועד רק ל"סטודנטים באוניברסיטאות ולאלו שסיימו רק לאחרונה את לימודיהם שטופחו על ידי תרבות אוניברסיטאית מתירנית עד כדי כך שהם רואים את עצמם לא כסוכנים של חייהם אלא כקורבנות פוטנציאליים". בטענה לכך הגיב מנדלסון שהווארד צריך היה "להטיל פיקוח מחמיר על הסופרת בעת עריכת הספר באותה מידה בה הוא מפקח על מבקרי הספר".                                
המחברת מתארת את המיטב בתהליך כתיבת הספר: "מפואר כמו גלישה; זה הרגיש כמו להיסחף על גבי משהו שלא היה לי מספיק כוח לעלות עליו אבל היה לי מזל להיסחף איתו, גם אם רק לרגע. ברגעים הקשים ביותר, הרגשתי שאני, באיזשהו אופן, מאבדת בעלות על הספר. באופן מוזר זה הרגיש כמו אחד האנשים שמאמצים גור אריות או נמרים כשהוא עדיין קטן ואפשר לשלוט בו, ואז להתבונן בו כשהוא גדל במורת רוח ויראה כשבתור בוגר, הגור מתהפך על הבעלים שלו".                                                                
ינגיהארה אומרת שבילדותה אביה הנחה אותה לקרוא מיצירתיהם של פיליפ רות, ושם "סופרים בריטים מעידן מסויים", כמו למשל אניטה ברוקנר, אייריס מרדוק וברברה פים. על פים וברוקנר היא אמרה: "יש חשש למלאכה שלסופרים הגברים מהדור הזה לא היה, חשבון נפש מטאפיזי של מה בעצם זה עושה עבור העולם". היא אמרה שהסופרים בני זמננו שהיא מעריכה ביותר הם הילרי מנטל, קאזואו אישיגורו וג'ון באנוויל.