google/wiki40b huggingface dataset:
שבתי סופר

רבי שבתי סופר מפרעמישלא, חי ופעל בסוף המאה ה-16. התפרסם בעיקר בשל סידור שערך והגיה. היה תלמידו של רבי מרדכי יפה בעל הלבושים. רבי שבתי היה עוור בשתי עיניו כפי שמעיד על עצמו בהקדמתו לסידורו. 
הסידור שערך זכה להסכמות רבות מחשובי בני דורו ביניהם ניתן למנות את השל"ה המהרש"א ועוד. הסידור נערך על פי נוסח אשכנז, והוגה על פי סידורים ישנים, וכן על פי סידורו של המהרש"ל שהיה לפניו, לא אחת שינה רבי שבתי מהנוסח האשכנזי לטובת הנוסח הספרדי, כאשר האחרון היה נראה מדויק יותר על פי כללי הדקדוק. כל הסידורים שבאו לאחריו, הושפעו ונתמכו רבות מסידור זה.
יש שכתבו שרבי שבתי הוא מחברה של התפילה הידועה כתפילת השל"ה שהביאה השל"ה לאומרה בערב ראש חודש סיון, בשם אחד המדקדקים.

קורות חייו

נולד לרבי יצחק, למד תורה מפי רבי מרדכי יפה (הלבוש). בהקדמתו לסידורו מזכיר רבי שבתי רב נוסף "ר' משלם וייבש (=פייבש) ב"ר ישראל שמואל, ר"מ ואב"ד בקראקא" רבו של הב"ח, שהוא זה שהפציר בו רבות לסדר ולחבר את הסידור.
בסוף ימיו נראה שהתגורר בירושלים, וכפי הנראה בשנת שצ"ד ביום שישי י' בחשוון הגיע לירושלים. שנת פטירתו אינה ידועה אך בשנת ת"ח ידוע שכבר נפטר.

סידורו

הסידור בכתב ידו של רבי שבתי מכיל כ-600 עמודים, שמוגהים על פי כללי הדקדוק העברי, כולל מתגים לסימון מלעיל ומלרע, הסידור כולל את כל סדר התפילה והברכות ועוד, וכן 'הקדמה כללית' לבאר את כללי הדקדוק והניקוד שעל פיהם הגיה את הסידור, וכן 'הקדמה פרטית' על נסוח התפילה עצמו וכן על דיני התפילה ועוד.
בעת עריכת הסידור היה רבי שבתי סגי נהור בשתי עיניו, כפי שכותב בהקדמתו לסידור, עריכת הסידור אם כן נעשתה כפי הנראה באופן שקראו לפניו את הסידור, ורבי שבתי הגיה בעל פה את הנצרך, ואחר היה כותב כפי שציווה, וכך כתב בהקדמתו: "צויתי לקרות לפני סדור תפלות מכל השנה ולהגיה אותו בכל דבר הצריך, על הטוב האפשרי כיד ה' הטובה עלי".
רבי שבתי סיים לכתוב את שתי ההקדמות לספרו 'הקדמה כללית' והקדמה פרטיות' בערך בשנת שע"ד. ואז התחיל לערוך את הסידור עצמו עד שנת שע"ז. בשנת שע"ז לאחר שסיים את כתיבת ועריכת הסידור, התחיל לעסוק בהדפסתו. בתחילה הדפיס את הסידור ללא ההקדמות.

המלצות והסכמות

הסידור מעוטר בהסכמות רבות מבני דורו, בניהם רבי יואל סירקיס (הב"ח), רבי אלכסנדר סנדר שור (ה'תבואות שור') רבי יהושע פלק כץ (הסמ"ע) רבי שמואל איידלס המהרש"א רבי נתן נטע שפירא בעל ה'מגלה עמוקות', ועוד.
קודם עריכת הסידור קיבל המלצות שהפצירו בו, כגון ההמלצה שקיבל מוועד ארבע ארצות:
"בראות חכמי הדור ש... הסידורים הנספדים אשר באמת אין גם אחד מהם כתקונו בפרט בענין הנקודות והדגש והרפי, על כן בררו את האלוף מהר"ר שבתי י"ץ סופר מפרעמישלא ובקשו ממנו להגיה סידור תפלות מכל השנה".
בין החותמים על המלצה זו היו רבי יואל סירקיס (הב"ח), רבי אלכסנדר סנדר שור (ה'תבואות שור') והמהרש"א.
בשנת שע"ח, לאחר שוועד ארבע ארצות ראו את סידורו שהודפס שנה קודם, כתבו בהסכמתם: 
בראותינו שהסדור שהדפיס מהר"ר שבתי הנ"ל הוא מוגה מאד, בפרט בנקודות ובדגש וברפי, על כן גוזרים אנחנו שבכל קהל וקהל מחוייבים לקנות עכ"פ סידור אחד מאותם הסדורים הנ"ל, שיתפלל הש"ץ מתוכו וגם כל הקהל יגיהו מתוכו את סידוריהם
בכתב ידו נמצא שיר שכתב בעקבות הפסדים שבאו לו עקב השאלת ספרים שלא חזרו לידיו, וכן לאחר שנצרך לשלם על ערבות עבור חובות של אחרים, בעקבות כך נשבע שלא ישאיל עוד לעולם ספר מספריו ללא נטילת משכון, וכן שלא יהיה ערב בעד שום אדם בעולם:
שמעו מוסר, אל תפרעו... ... תשמעו 

בל תטול ספר אין משכון - אז שום ספר לא תגרעו 

תהיו נזהרים בערבות - אז חוב חינם לא תפרעו 

ישמור אלה הוא בטוח, נזקם אליו לא יגיעו
טוביה טננבום

קורות חיים

טננבום, יליד בני ברק, גדל במשפחה חרדית ליטאית, למד בצעירותו בישיבה חרדית ולאחר מכן בישיבות ציוניות, בהן ישיבת מרכז הרב. לאחר מכן הפך לחילוני. שירת בצה"ל בחיל השריון. מתגורר בארצות הברית מאז תחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ונשוי לאיזי, שגדלה באוסטריה ובבלגיה ואותה הוא פגש לראשונה באחד ממסעותיו העיתונאיים. היא לוקחת חלק בעבודתו - כמפיקה וצלמת.
בשנותיו בארצות הברית רכש טננבום תארים במתמטיקה, במדעי המחשב ובמחזאות. לצד פעילותו כמחזאי וכמנהל התיאטרון היהודי של ניו-יורק עוסק טננבום בכתיבה עיתונאית. הוא כותב בין השאר עבור "קוריירה דלה סרה" האיטלקי, ידיעות אחרונות הישראלי, ורשת פוקס ניוז האמריקאית. לטננבום טור דו־שבועי ב"די צייט" הגרמני, תחת הכותרת Fett wie ein Turnschuh (מילולית, שמן כנעל התעמלות).

אני ישן בחדרו של היטלר

בשנת 2011 יצא לאור באנגלית ספרו של טננבום "אני ישן בחדרו של היטלר". הספר כולל תיאור בגוף ראשון של מסע בגרמניה של ימינו, כשטננבום שוזר לאורכו אירועים אקטואליים, רשמי מסע, ומפגשים עם אנשי רוח, אמנים ופוליטיקאים, ובהם הקנצלר לשעבר הלמוט שמידט, עורך היומון הנפוץ "די ולט", צעירים וצעירות מוסלמים, אנשי שמאל מובילים ונאו-נאצים.
הספר נכתב להזמנת הוצאת רובולט (Rowohlt) הגרמנית. בהקדמה לספרו פורש טננבום את מסכת הייסורים שליוותה את הוצאת הספר בשפה הגרמנית. לפי טננבום, האזכורים לאנטישמיות רווחת בגרמניה הובילו למערכת לחצים מצד רובולט להסרת אזכורים אלו בספר. לאחר שהספר יצא לאור בשפה האנגלית, העבירה הוצאת רובולט את הזכויות להוצאת זוהרקאמפ (Suhrkamp), והספר ראה אור בשפה הגרמנית בשם "לבד בקרב הגרמנים". הספר הפך לרב־מכר בגרמניה ושהה ברשימת רבי המכר של "דר שפיגל" משך ארבעה חודשים. ביוני 2014 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, בהוצאת ״סלע מאיר״. באותו חודש יצאה לאור המהדורה האיטלקית של הספר.

תפוס ת'יהודי

ב-2014 פורסם ספרו "תפוס ת'יהודי". הספר עוסק באנטישמיות החדשה, בהסתה, בדה-לגיטימציה ובשנאה נגד ישראל בקרב הפלסטינים, ארגוני שמאל רדיקלי (כולל ארגוני שמאל רדיקלי בישראל) וארגוני זכויות אדם דוגמת "בצלם". הספר מבוסס על תחקיר שערך טננבום ובו התחזה לעיתונאי גרמני האוהד את העמדה הפלסטינית וביקר בישראל ובשטחים בסיורים מטעם אותם ארגונים. חלק מהמפגשים תועדו במצלמת וידאו. בין היתר חושף טננבום בספר שתחקירן "בצלם" עאטף אבו א-רוב הוא מכחיש שואה. לדברי טננבום ארגונים בינלאומיים ומקומיים רבים בישראל פועלים מתוך דחפים אנטי–יהודיים ולא מתוך רצון להשיג זכויות אדם לכל.

שקרים שכולם מספרים

ב-2016 פורסם ספרו "שקרים שכולם מספרים". הספר עוסק בעיקר בתקינות פוליטית וברב תרבותיות בארצות הברית. טננבום נוסע בעשרים ושמונה מדינות בארצות הברית, נוהג ממזרח למערב ובחזרה ומשוחח עם אנשים. אמריקה על פי השיחות נמנעת בקנאות לגעת בסוגיות שבמחלוקת, התקינות הפוליטית משתלטת עליה ומעוותת חשיבה חופשית, דמיון ויצירה. טננבום מלגלג בספרו על אומת האמיצים ובני החורין הפוחדים להתבטא. הקורא נחשף בראיונות למה שטננבום מכנה חשיבה מקובעת שחוקה ונטולת מקוריות, לאנשי המעמד הגבוה המנקים את מצפונם בהלקאה עצמית ולעניים החיים גם היום בתנאים מחפירים. אמריקה של טננבום מתאבדת ומוותרת מרצונה החופשי על החירויות הבסיסיות שהגדירו אותה בעבר.
טננבום מזדהה עם מגמות של הימין, באירופה, בארצות הברית כמו גם בישראל, ומרבה להפנות ביקורת אירונית כלפי השמאל הליברלי, ולהוקיעו על המוסר הכפול שלו.
פורום מרקס אנגלס

פורום מרקס-אנגלס (גרמנית Marx-Engels-Forum) הוא פארק ציבורי ברובע מיטה המרכזי בעיר ברלין, בירת גרמניה. הוא נקרא על שמם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס, מחברי המניפסט הקומוניסטי משנת 1848, שנחשבים לאבות הסוציאליזם המודרני. את הפארק הקימו  שלטונות גרמניה המזרחית בשנת 1986.
הפורום שוכן על הגדה המזרחית של הנהר שפרה, ומוקף בנהר מדרום-מערב, רחוב קרל ליבקנכנט בצפון מערב, רחוב שפנדאואר מצפון מזרח, ורחוב העירייה (Rathausstraße) מדרום מזרח. מעברו השני של הנהר נמצא האתר שעליו היה בנוי ארמון הרפובליקה (ההרוס כיום), וארמון ברלין. 
לפני מלחמת העולם השנייה השטח שעליו נמצא היום הפורום היה רובע מאוכלס בצפיפות של העיר העתיקה, בין הנהר לכיכר אלכסנדר, ונקרא רחוב רוח הקודש (Heiliggeiststraße) שנמתח בין רחוב הקייזר וילהלם (רחוב קרל ליבקנכט של ימינו) והעירייה. השטח, ובכלל זה סניף הדואר הראשי, הופצץ קשות במהלך התקפות האוויר של בעלות הברית בשנת 1944/45 ורוב הבניינים בו הפכו לעיי חורבות. ההריסות פונו אחרי המלחמה, אבל השטח נותר בשממונו, עד לשנת 1977 אז הוחלט לבנות מחדש את רובע ניקולאי, ולהפוך את אזור הפורום לשטח ירוק בין ארמון הרפובליקה למגדל הטלוויזיה. הפסל לודוויג אנגלהרדט מונה למנהל הפרויקט והוטל עליו לפתח את האתר כמחווה למרקס ואנגלס, אבות הקומוניזם, שהיה האידאולוגיה השלטת בגרמניה המזרחית. 
חנוכת הפארק נערכה בשנת 1986. הפארק מורכב משטח מיוער מלבני גדול ומרחבה עגולה מרוצפת שבמרכזה פסלו של אנגלהרדט - דמויותיהם של מרקס (יושב) ואנגלס (עומד) מפוסלות בברונזה וגדולות מגודלן הטבעי (גובה הפסל של אנגלס הוא 3.85 מ'). מאחורי הפסלים קיר משיש בולגרי ועליו תבליטים של האמן ורנר שטֶצר המציגים קבוצות אנשים בסביבה קפיטליסטית. בצידה השני של הרחבה מוצבים תבליטים מברונזה של האמנית מרגרט מידל המציגים סצינות של חיים בחברה משוחררת. בין שני הקירות מפוזרים עמודי פלדה רבועים, המסודרים בחצי-עיגול, ועליהם תבליטים על פי תצלומים של ארנו פישר, פֵטֶר פוגט (Peter Voigt), נורברט בלום, הנס גוטייל, יירגן פרנקל, גינתר קֶהלר ופרידריך נוסטיץ, המתארים את ההיסטוריה של העבודה. כל התבליטים ממוקמים בגובה העיניים.  
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 עתידו של הפורום הפך נושא למחלוקת ציבורית. חלק מהברלינאים ראו בו שריד לא-רצוי של משטר העבר שהתנגדו לו במשך שנים ודרשו להסיר את הפסל ולשנות את שם הכיכר, בעוד אחרים טענו כי לאתר יש חשיבות היסטוריות ואמנותית ויש לשמר אותו. הדעה האחרונה ניצחה בסופו של דבר, בסיועה של דעת הקהל השמאלנית שהייתה שלטת בברלין. הפסלים הפכו לאטרקציה תיירותית, וזרם קבוע של תיירים מצטלמים כשהם יושבים על ברכיו של מרקס. כיום מתקיים דיון ציבורי ביוזמתו של ראש עיריית ברלין, קלאוס ווברייט, האם להקים מחדש את הרובע העתיק באזור, במסגרת הארכת קו הרכבת התחתית U5, והפיכת הפארק כולו לאתר בנייה למשך השנים הקרובות.
סיקאסו

דמוגרפיה

הקבוצות האתניות העיקריות בסיקאסו הן סנופו, במברה, בובו ומיניאנקה. בנוסף, בשל קרבתה של העיר לחוף השנהב, העיר גדלה במהירות כתוצאה מזרם פליטים מהמדינה השכנה. האסלאם באזור צעיר יחסית, שכן במאה ה-20 קהילת המוסלמים הורכבה מסוחרים בלבד עד שמנהיגי האזור ישבו אינטלקטואלים מוסלמים בעיר.

היסטוריה

סיקאסו הוקמה בתחילת המאה ה-19 על ידי מאנסה דואלה טראורה, אך היא הייתה כפר קטן עד שטיאבה טראורה, מלך ממלכת קנדוגו , הכריז על העיר כבירת הממלכה, בנה בה את ארמונו וכן מבצרים על מנת להגן על העיר מפני ההתקפות של הכובש סאמורי טורה והצבא הקולוניאלי הצרפתי. בין 1887 ל-1888 העיר הייתה נתונה במצור, אך לבסוף נפלה בידי הצבא הצרפתי, ואחיו של טיאבה טראורה, באבמבה, אשר ירש ממנו את תואר המלך, שם קץ לחייו בהתאם לאמרה הבמברית העתיקה, "מוות עדיף מבושה".

תיירות

למרות היותו בדרום מאלי, אזור סיקאסו סובל ממצב ביטחוני בלתי יציב ומהתקפות של ארגוני טרור כגון אנצאר א-דין והחזית לשחרור מאסינה. תיירים מעטים מגיעים לעיר, והאטרקציות המרכזיות בה הן השוק המרכזי והמבצרים מתקופת ממלכת קנדוגו.
קוונטום

בפיזיקה, קוונטום (ברבים: קוונטה) הוא המנה המינימלית של ישות פיזיקלית כלשהי באינטראקציה. ביסודו של המונח עומד הרעיון שגודל פיזיקלי (לדוגמה אנרגיה, תנע, וכו') עשוי לקבל את ערכו רק מתוך קבוצה בדידה (קרי: קבוצה בת מנייה) של ערכים. הנחה זו נקראת "הנחת הקוונטיזציה", ואומרים אז שהגודל מקוונטט.
לדוגמה, פוטון הוא קוונטום בודד של אור, ומתייחסים אליו כמנת אור בדידה. כמו כן, האנרגיה של אלקטרון שקשור לאטום היא מקוונטטת, מה שגורם ליציבות האטום. 
רעיון הקווינטוט מהווה אחד הבסיסים של מכניקת הקוונטים הנקראת על שמו, ונדרשת על מנת לתאר את העולם בקני מידה קטנים מאוד (קנה מידה של חלקיקים).

גילוי

רעיון הקוונטיזציה של קרינה הוצע על ידי מקס פלאנק בשנת 1900. פלאנק חקר את קרינתם של גופים שחורים. באמצעות ההנחה שהאנרגיה יכולה להיבלע או להיפלט רק כמנות קטנות ובדידות (שלהן קרא "אלמנטי אנרגיה") מצא פלאנק הסבר שלם לפליטת האנרגיה (ושינוי הצבע) של גופים כאשר מחממים אותם. ממצאיו של פלאנק נקראו חוק פלאנק על שמו, ובפרט, נקרא על שמו קבוע פלאנק, שפלאנק חזה את קיומו, ואף מדד את ערכו. על תאוריה זו קיבל פלאנק פרס נובל בשנת 1918.
במאמרו משנת 1902, חקר פיליפ לנארד את תכונותיהן של הקרניים הקתודיות, והסביר כמה מהתופעות שהן מפגינות בעזרת הטענה שהן מורכבות מ"קוונטה של חשמל" (שייקראו לימים אלקטרונים).

בשנת 1905, בתגובה לעבודתם של פלאנק ושל לנארד, הציע אלברט איינשטיין שקרינה מורכבת מסכום של מנות בדידות, שלהן הוא קרא "קוונטה של אור" (בגרמנית, "Lichtquant").

אטימולוגיה ושימוש

המילה קוונטום מגיעה מהמילה הלטינית quantus, שמשמעה היא "כמה". במאמרו של לנארד, הוא השתמש במילה קוונטה (כקיצור של "קוונטה של חשמל"), ונתן קרדיט להרמן פון הלמהולץ על השימוש במילה בתחום החשמל. עם זאת, השימוש במילה קדם לכך, למשל בביטוי "Quantum Satis" (הכמות הדרושה). כמו כן, יוליוס פון מאייר השתמש במילה "קוונטום" במכתב שכתב ב-1841, אגב ניסוח של החוק הראשון של התרמודינמיקה. בעבודותיו, השתמש מקס פלאנק במילה קוונטה כדי לתאר קוונטה של חומר וחשמל, גז וחום.
מרגרט הולצר

ביוגרפיה

הולצר נולדה בהאנטסוויל, אלבמה. היא למדה באוניברסיטת אובורן באלבמה והתאמנה בהדרכתו של דייוויד מארש.

2002

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן בשנת 2002 זכתה הולצר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:11.00 דקות.

סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכתה הולצר בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.24 דקות, אחרי קאטי סקסטון מבריטניה (2:08.74 דקות) ולפני סטניסלאבה קומארובה מרוסיה (2:10.17 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 23 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.73 שניות.

2004

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה הולצר במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב תוצאה של 2:10.70 דקות.

אלופת עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה באוקטובר אותה שנה, זכתה הולצר במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.84 דקות.

סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005 זכתה הולצר במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.94 דקות, אחרי חברתה לנבחרת השחייה באוניברסיטת אובורן קירסטי קובנטרי מזימבבואה (2:08.52 דקות) ולפני רייקו נאקאמורה מיפן (2:10.41 דקות).

אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה הולצר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא אליפות ובשיא לאומי חדש של 2:07.16 דקות, לפני קירסטי קובנטרי (2:07.54 דקות) ורייקו נאקאמורה (2:08.54 דקות) ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.94 שניות.

שיאנית עולם וסגנית אלופה אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג שנערכו באומהה נברסקה ב-5 ביולי 2008 קבעה הולצר במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:06.09 דקות, שיפור לשיא העולם בן החמישה חודשים של קירסטי קובנטרי (2:06.39 דקות). במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:06.23 דקות, אחרי קירסטי קובנטרי ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:05.24 דקות, ולפני רייקו נאקאמורה שקבעה שיא אסיה חדש של (2:07.13 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות. היא שחתה את סגנון הגב בתוצאה של 59.29 שניות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב 59.34 שניות, אחרי בת ארצה נטלי קוגלין (58.96 שניות) וקירסטי קובנטרי (59.19 שניות).

משפחתה

סבא שלה, הלמוט הולצר, היה מדען גרמני בצוות שפיתח את טיל ה-V-2, במהלך מבצע פייפרקליפ. הוא ידוע במיוחד בשל תכנון ובנייה של סימולטור אלקטרוני למערכת הבקרה של טיל ה-V-2.

חייה האישיים

הולצר פירסמה שהיא עברה התעללות מינית בילדותה והסיבה שהיא שיתפה את הציבור במקרה האישי שלה, על מנת לנסות ולמנוע תקריות דומות של התעללות מינית בעתיד. היא עובדת כדוברת של המרכז להגנת הילד בארצות הברית, וזכתה בפרס "הקול של האומץ" מטעם עמותת "מחושך לאור".
בר בלפר

ביוגרפיה

בר בלפר נולדה ברמת השרון ב-26 בינואר 1989. למדה בתיכון "אלון" ברמת השרון, במגמה למוזיקה.
בשנת 2006, כשהיא בת 17, כיכבה בלפר בסרטו של עודד דוידוף - "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספרו של דויד גרוסמן, לצדם של יובל מנדלסון, יונתן בר-אור וצחי גראד. בלפר גילמה את התפקיד הראשי של תמר, מוזיקאית צעירה, אשר יוצאת לרחובות ירושלים בחיפושים אחר אחיה, ונלכדת לעלילה מסוכנת במעון לילדים יתומים ועזובים, כאשר סיפורה נודע לנער המוצא את כלבתה בשם דינקה.
באוגוסט 2006 הייתה בלפר מועמדת ל"פרס אופיר" על משחקה בסרט, והייתה לצעירה במועמדות, לצד איילת זורר, גילה אלמגור ואסי לוי (אשר זכתה לבסוף בפרס). 
במרץ 2007, זכתה בלפר בציון לשבח על משחקה בסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במיאמי, ארצות הברית.
 ביוני אותה שנה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה, בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר במיני סדרה, סרט טלוויזיה או סדרת דרמה", ובכך גברה על קרן מור, ענת וקסמן ויבגניה דודינה הוותיקות ממנה.
ביולי 2007 התגייסה לצה"ל ומונתה לכתבת אקטואליה בגלי צה"ל. בהמשך מונתה לעורכת דסק החוץ של התחנה.
בשנת 2008 שיחקה לצד אורנה פיטוסי ואורי אומנותי בסדרת הטלוויזיה "מסכים", ששודרה בערוץ Yes ישראלי.
ב-23 במרץ 2010 נפצעה קשה בתאונת דרכים בנתיבי איילון, כשמכונית סטתה מנתיבה ופגעה בה כשחנתה על אי-תנועה ויצאה מרכבה לבדוק תקלה שקרתה בו. לאחר שלושה שבועות בטיפול נמרץ הודיעו הרופאים כי היא שבה לנשום באופן עצמוני, וב-16 במאי נשלחה למחלקת שיקום בתל השומר.
עקב התאונה לקתה בלפר באמנזיה קלה, וכושר הדיבור, הראייה וההליכה שלה נפגמו. ביולי אותה שנה, השתחררה לביתה, כשמצבה משתפר בהדרגה. לאחר תהליך שיקום של מספר חודשים, שבה לתפקד באופן מלא ושבה לשרת בגלי צה"ל.
ב-17 באוקטובר 2010 הגישה מחדש כתבה ביומן הבוקר של גלי צה"ל, לאחר שהתאוששה מפציעתה.
ב-2014 סיימה את לימודיה בבית הספר למוזיקה "רימון".
ב-2015 התארחה בתוכניתו של יואב קוטנר בגלי צה"ל, ובה חשפה לראשונה שלושה שירים שכתבה בלפר בזמן לימודיה ב"רימון". ב-26 בדצמבר 2015 התקיימה הופעת הבכורה שלה בנמל ת"א. 
ב-2016 השתתפה בסדרת הטלוויזיה של Yes "מלאך של אמא".
החל מ-2017, משמשת ככתבת ושדרנית רדיו ב"כאן תרבות".
ב-2018 השתתפה בסדרה 'בתולות 3' בתפקיד תהל.
ביולי 2018 השתתפה בסדרה 'אנשים'.
ב-2019 השתתפה בסרטו של הבמאי רם נהרי "אל תשכחי אותי" 
בלפר היא בוגרת החוג לפילוסופיה ובית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב וסטודנטית לתואר שני בתוכנית הבינתחומית באמנויות באוניברסיטת תל אביב.
אובידה

אובידה (נפטר ב-9 בדצמבר 480) היה מצביא רומי, שהובס בקרב בדלמאטיה על ידי אודואקר מלך איטליה והוצא להורג על ידו לאחר הקרב. 
אחרי הקשר של יוליוס נפוס שישב בדלמאטיה להדיח את אודואקר בשנת 479 הורה ככל הנראה אודואקר על רציחתו של נפוס, ככל הנראה במזימה משותפת עם הקיסר לשעבר גליקריוס, שהיה אז בישוף סלונה שבדלמטיה. אחרי רציחתו, פלש אודואקר לדלמאטיה וב-9 בדצמבר 480 התעמת עם כוחותיו של אובידה, הביסם, הוציא להורג את אובידה והשתלט על דלמאטיה כולה. אחרי הכיבוש מינה אודואקר את גליקריוס לבישוף העיר הגדולה מדיולאנום (מילאנו של היום).
גוואחירה

הגוואחירה (Guajira) היא סגנון מוזיקה קובנית מסורתית, המתבססת על כלי מיתר ושירה טרובדורית, במסורת הספרדית.

היסטוריה

מקורה של הגוואחירה הוא בחבל חקלאי בקובה שעל שמו היא קרויה. הסגנון התפתח במקור בתור מוזיקת איכרים עממית, שנוגנה בעיקר על ידי חקלאים קשי יום במטעי הסוכר והטבק. 
בשנות השלושים של המאה ה-20, החל תהליך של חדירת הסגנון לזרם העיקרי של התרבות בקובה. תהליך זה חב רבות לפועלו של נגן הגיטרה והמלחין גווילרמו פורטבלס, אשר סגנונו המוקפד זכה לכינוי "גוואחירה סלונית".
בימינו, קיים מספר קטן יחסית של להקות המבצעות שירי גוואחירה. בין הבולטות והידועות שבהן ניתן למנות את Buena Vista Social Club, בשירים כגון El Carreteo (העגלון).

מאפיינים מוזיקליים

הגוואחירה היא מוזיקה אקוסטית, על מקצב סימטרי 4:4 אירופאי, בניגוד למרבית המוזיקה הקובנית.
הכלי הדומיננטי בגוואחירה הוא הטרס, אשר מנגנת מקצב חוזר בדומה למונטונו בסון, אך בהשפעות ספרדיות- פריטה מהירה וצביטה של המיתרים. בנוסף נפוץ השימוש בגווירו, ולעיתים תופי בונגו.
השירה בגוואחירה היא במבנה קלאסי של המוזיקה הקובנית: הזמר הראשי שר בית, ואחריו זמרי הליווי שרים פזמון חוזר (הנקרא "קורו"). השיר מגיע לרוב לשיא בסיומו, או שכלל אינו מגיע לשיא, אלא פשוט נמוג (וזאת מאחר שמסורת השירה היא עממית, ללא כתיבה מראש של המילים).
בשירת הגוואחירה נפוצות שריקות (שמקורן במסורת האיכרים והעגלונים), ודיבור רקע של זמרי הליווי במהלך הבתים שמבצע הזמר הראשי. הנושאים בהם עוסקת השירה נוטים להיות פשוטים, בעיקר הווי החיים של איכרים, שאיפותיהם וחוויות חייהם.
סרגיי אפאנסייב

סרגיי אלכסנדרוביץ אפאנסייב (30 באוגוסט 1918 - 13 במאי 2001), מהנדס רוסי, מחשובי המנהלים בתחום החלל והביטחון בברית המועצות. היה השר הראשון לענייני בניין מכונות כלליות (Министерства Общего машиностроения) של ברית המועצות, משרה בה החזיק משנת 1965. 
תחת שם קוד זה עסקו בברית המועצות במיזמי בנייה מסווגים שונים, החל מתחום הגרעין, המשך בתחום הטילים הבליסטיים וכלה בתחום החלל.

אפאנסייב כשר לענייני בניין מכונות כלליות

אפאנסייב מונה במרץ 1965 כשר הראשון לעניין בניית מכונות כלליות, והיה צריך לצקת תוכן להגדרת תפקידו החדש. הוא איחד מפעלים שונים בתחומי הביטחון, מעבדות מחקר, מרכזי פיתוח, מתקני ניסוי והנדסה, ומשרדי התכנון השונים של תחום החלל, תחת קורת הגג של המשרד החדש. המבנה המינהלי של המשרד, ומוטת השליטה שלו על היחידות והמפעלים הכפופים לו היו שמורים שנים תחת מעטה של סודיות, ונודעו ברבים רק לאחר עידן הגלאסנוסט שפתח מיכאיל גורבאצ'וב במחצית השנייה של שנות השמונים של המאה העשרים. אפאנסייב החזיק בתפקיד השר לענייני בניין מכונות כלליות עד שנת 1983.

תוכניות הטילים הבליסטיים של ברית המועצות

אפאנסייב היה ממונה על חלק נכבד מתוכניות הפיתוח והייצור של הטילים הבליסטיים של ברית המועצות. בין היתר היה ממונה על משרד התכנון מאקייב ועל פיתוח הטילים הבליסטיים הראשונים של ברית המועצות, שהיו מיועדים לשיגור מצוללות.

תפקידיו בנושא החלל בברית המועצות

אפאנסייב היה מעורב במיזמי החלל השונים של ברית המועצות, ובהם פיתוח תחנות החלל מסדרת תוכנית סאליוט ומיר, פרויקט בניית מעבורת החלל הרוסית בוראן, פיתוח משגר הלוויינים הכבד אנרגיה, והיה נוכח בשיגורים רבים לחלל שהתקיימו בקוסמודרום בייקונור. בשנים הראשונות לתפקידו כשר לענייני בניין מכונות כלליות, עבד בצמוד לראש משרד התכנון מספר 1, סרגיי קורוליוב. כמנהל מוכשר, נזקק לא אחת אפאנסייב לתמרן בין ראשי משרדי התכנון השונים של תוכנית החלל הסובייטית, ולהתערב ביריבויות המקצועיות והאישיות בין מיכאיל יאנגל, ולנטין גלושקו וולדימיר צ'לומיי, אשר נאבקו לא רק על משאבים אלא על גישות מנוגדות לבניינה של תוכנית החלל הסובייטית. משנת 1988 ועד מותו, שימש כיועץ מדעי בכיר לתאגיד הטילים והחלל אנרגיה.
אריקה ניסן

חייה

ניסן נולדה בקונגסוינגר, בת למשפטן מיכאל סטרום ליה. 
קונצרט הבכורה שלה היה ב-1866 בברלין, ובשנים הבאות הופיעה בסקנדינביה, גרמניה, הולנד, שווייץ ופריז. היא הייתה המלווה של הזמרת אוה ננסן בסיורי הקונצרטים שלה בסקנדינביה, שזכו להצלחה רבה. בסוף שנות ה-70' של המאה ה-19 פרשה מקריירת הנגינה והתמסרה להוראת מוזיקה. בשנת 1894 קיבלה מלגת אמן ממדינת נורווגיה.
בשנת 1874 נישאה לפוליטיקאי אוסקר ניסן. הנישואים הסתיימו בפברואר 1895.
שמונת מלכי אדום

בפרשנות המסורתית

הפרשנות המסורתית מתמודדת עם קושי בהבנת התקופה אליה מתייחסת פרשה זו, מהנוסח "לפני מלך מלך לבני ישראל" נשמע כי מדובר בתקופה הסמוכה לתחילת המלכות בישראל בימי שאול המלך, בעוד שלפי המסורת נכתבה התורה בזמן משה מאות שנים קודם. לפי חלק מהפרשנים הכוונה במשפט "לפני מלך מלך" היא לתקופה שקדמה למשה רבינו שגם הוא נחשב למלך. אפשרות נוספת היא שהמילה "מלך" אכן מתייחסת למלכי ישראל העתידיים אך המילה "לפני" תתפרש זמן רב לפני ולא סמוך למלכותם. לשיטות אלו שבעה מהמלכים מלכו לפני זמן משה רבינו, והמלך האחרון (הדר) עדיין מלך בימי משה, ולכן לא מוזכרת בפרשה מיתתו. בספר דברי הימים שנכתב מאוחר יותר, מוזכרת גם מיתת המלך האחרון. שיטה אחרת בפרשנות המסורתית היא כי אכן הכוונה למלכים שמלכו בסמוך לתקופת שאול המלך, והפרשה נכתבה בתורה על פי נבואה שחזתה את העתיד.
גם פרשנים שקיבלו במקרים מסוימים את האפשרות כי מספר פסוקים בתורה לא נכתבו על ידי משה, ולא ראו בכך חריגה מאמונת תורה מן השמים, סירבו לקבל במקרה זה את האפשרות כי הפרשה היא תוספת מאוחרת מכיוון שמדובר בעניין שלם.
את הסיבה לכתיבת הפרשה מבאר הרמב"ם כי נכתבה בשביל לזרז את עם ישראל במצוות "מקרב אחיך תשים עליך מלך", לדבריו שמונה מלכים אלו הכניעו את בני עשיו והשפילום מכיוון שמוצאם לא היה מהם, ומכאן ילמדו בני ישראל להעמיד מלך רק מקרב אחיהם.

זיהוי המלכים והמקומות

מכיוון שלא ידועים מקורות חיצוניים המספרים על שמונת המלכים, לא ניתן לקבוע בבירור את תקופתם וזיהוים. חלק מהחוקרים משערים כי "בלע בן בעור" הוא בלעם בן בעור, בגלל הדמיון בין השמות. גם בספרות הקבלה מזוהה בלע עם בלעם. את "יובב בן זרח מבצרה" יש שזיהו עם הדמות המקראית איוב. את העיר דינהבה  יש המזהים עם אתר בצפון מזרח פטרה.
יואן לי

ביוגרפיה

יואן לי נולד בעיר קטנה בצפון טאיוואן בשם שינצ'יקו. על סמך הישגיו הבולטים בתיכון החל ללמוד באוניברסיטה הלאומית של טאיוואן. בשנת 1959 קיבל תואר דוקטור. בשנת 1965 למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היה חבר בחבר הנאמנים הבינלאומי לכימיה משנת 1977 עד שנת 1984.

זכייתו בפרס נובל

לי עסק בחקר קינטיקה כימית. חקר את התלות של תגובה כימית באוריינטציה מולקולרית וביצע מחקרים אחרים הקשורים לאופי חומרי הביניים, דינמיקה של דעיכה, וזיהוי מנגנוני תגובה מורכבים. לשם כך, פרופסור לי השתמש בטכניקות פורצת דרך לזמנו, שנקראת "Crossed molecular beam" שבה יוצרים התנגשות בין אלומות של אטומים או מולקולות ליצירת תגובה כימית בה ניתן לעקוב אחרי הדינמיקה של התגובה ברמה של התנגשות אינדיבידואלית. עבודתו אפשרה לו ולצוותו להבין את הדינמיקה של תגובות כימיות יסודיות. על עבודתו בעניין זה הוא זכה בשנת 1986 בפרס נובל לכימיה, והיה לזוכה הראשון בפרס נובל לכימיה מטאיוואן.

חיים אישיים

לי נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא אחד מ-22 חתני פרס נובל שחתמו על המניפסט ההומני.