google/wiki40b huggingface dataset:
אברהם לב

אברהם לֵב (בכתיב יידי: לעוו, 15 בדצמבר 1910, פּיֶיסק, האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) – 22 בפברואר 1970, גבעת השלושה) היה משורר יידי ישראלי, איש קיבוץ גבעת השלושה, חתן פרס קסל לספרות יהודית יפה (1960).
בשבתו בווילנה השתייך לחבורת "יוּנְג וילנה".

ביוגרפיה

לב נולד בסוף שנת 1910 בפּיֶיסק (פּיעסק; בפולנית: Piaski) שליד וולקוביסק, ברוסיה הלבנה, ליטא, ב"תחום המושב" היהודי של האימפריה הרוסית (כיום במחוז לובלין שבמערב פולין). התגורר מספר שנים בקובנה שבליטא. בעקבות הגירוש במלחמת העולם הראשונה גלה עם הוריו לחארקוב שבאוקראינה. בשנים 1921–1928 התגורר בעיר וילנה, שהייתה אז מרכז יהודי חשוב. שם פנה לכתיבת שירה ביידיש, ושם התעצבה דרכו הספרותית. פרסומו הראשון היה בשנת 1925. בווילנה נמנה עם חברי החבורה הספרותית "יוּנְג וילנה" ('וילנה הצעירה').
בשנת 1929 הצטרף לתנועת "החלוץ", ונסע להכשרה במרכז ההכשרות של התנועה, "קיבוץ חוצבי האבנים" שליד העיירה קלוסובה (Kolosowo) בווהלין. בשנת 1932 עלה לארץ ישראל עם גרעין פועלים מההכשרה והצטרף עמו לקיבוץ גבעת השלושה. לב היה חבר הקיבוץ עד מותו. במשך שנים רבות עבד בחקלאות.
נישא לטייבלֶה (טובה), והיה אב לשלושה בנים: יגאל (1933), משה (1942) ונחום (1950).
בארץ זכה להכרה כמשורר לירי עדין, שהרחיב את תחומה של שירת יידיש בבטאו בשיריו את חוויותיו מעבודת האדמה, ההתבוננות בטבע ועולמו של הקיבוץ. הוא נמנה עם הקבוצה הקטנה של משוררי יידיש אנשי הקיבוץ, לצד אריה שמרי, צבי אייזנמן, יוסל בירשטיין, בן ציון אפשטיין ורבקה בַּסמן בן-חיים (למשך כמה שנים).
שיריו ראו אור מעל במות שונות בארץ ישראל ובתפוצות, בהן "די גאָלדענע קייט", "היימיש", "פרייהייט" ו-"מבפנים" (ביטאון הקיבוץ המאוחד).
כן פרסם ארבע קובצי שירה: "אונטער בלויע הימלען" ('תחת שמים כחולים'; תרצ"ה), "אין דיַין טיר" ('בדלתך'; 1937), "היים און פעלד" ('בית ושדה'; תשי"ג 1953) ו-"ביימער אין וִוינט" ('אילנות ברוח'; 1960), ופואמה: "לייבל חלוץ" ('לייבל החלוץ'; 1938). הפואמה הופיעה בתרגום עברי מאת שמשון מלצר בשנת תש"ב. שיריו של לב שתורגמו לעברית כונסו בקובץ "זהורית ברוח" (תשכ"ה 1964).
בראשית שנת 1962 זכה בפרס קסל לספרות יפה של יהדות מקסיקו על קובץ שיריו "ביימער אין ווינט" ('אילנות ברוח'; 1960).
שבועות ספורים לאחר מכן נהרג בנו משה (משהל'ה) בתאונת דרכים כחצי שנה לאחר גיוסו לצה"ל, בגיל 18.
שנות חייו האחרונות היו בצל אבלו על מותו.
בשנת תשכ"ז התפרסם קובץ שיריו האחרון, "אין קלעם" ('במצוקה').
אברהם לב נפטר בפברואר 1970 בביתו, בן 59 במותו. נקבר בבית העלמין בקיבוצו. הותיר את אשתו ושני בניו.
ליום השלושים למותו הוציא הקיבוץ חוברת ובה דברי משוררים ודברי הערכה מאת חברי הקיבוץ.
בשנה שלאחר מותו ראה אור קובץ מסותיו "בלעטער פֿון קיבוץ" ('מכתבים מהקיבוץ'; תשל"א 1971).
בנו הבכור יגאל לב היה סופר ועיתונאי.
בשנת 2001 התפרסם ספרו "קדיש לאברהם", ובו כתב את תולדות המשפחה והביא את יומנו של אביו, שנכתב בשנים 1929–1954 והתגלה כעשרים שנה לאחר פטירתו.
זדונסקה וולה

תולדות היישוב

זדונסקה וולה מוזכרת במקורות היסטוריים מהמאה ה-14. עד 1816 השתייכה לממלכת פרוסיה ומאז – לממלכת פולין תחת שלטון האימפריה הרוסית. בשנת 1825 קיבלה זדונסקה וולה זכויות עיר עקב התפתחות המסחר, התעשייה והמלאכה בה. מהמאה ה-19 הייתה העיר מרכז של תעשיית טקסטיל ולפני מלחמת העולם השנייה – צומת רכבות מרכזי.
עם פלישת גרמניה לפולין, ב-1939, צורפה זדונסקה וולה לוורתגאו ברייך הגרמני ושמה שונה ל"Freihaus". מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 הורחבה העיר וכפרים סמוכים סופחו אליה.

ראשית הקהילה

היהודים הגיעו לזדונסקה וולה ב-1788. כשזכתה זדונסקה וולה במעמד עיר, הותר ליהודים לגור רק בשני רחובות ובפינת השוק, ליד בית-הכנסת. היהודים היו פעילים בהתפתחות תעשייתה של העיר.
הקהילה היהודית בזדונסקה וולה נוסדה רשמית ב-1828, והורשתה להקים בית קברות. עד אז קברו יהודי העיר את מתיהם בלאסק הסמוכה. עד סוף המאה ה-19 נבנו בעיר בית כנסת, בית מדרש ועשרה שטיבלך. בעיר פעל רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא, הרבי הראשון מסטריקוב.
היהודים בעיר הורשו לבחור נציג משלהם למועצת העירייה. רובם התפרנסו ממסחר ומתעשיית טקסטיל. הם החזיקו בעיר כ-70 מפעלי טקסטיל. בעיר פעלו סניפים של אגודת ישראל ושל מפלגות ציוניות.

בתקופת השואה

עם כיבוש העיר בספטמבר 1939 הרסו הגרמנים את בית הכנסת הגדול והקימו בו אורווה, סגרו את מוסדות לימוד התורה ובתי התפילה, החלו ברצח יהודים וחברי האינטליגנציה הפולנית ודרשו כופר בתמורה לאי גירוש יהודי העיר. חלק מיהודי העיר פונו מדירותיהם ורכושם הוחרם.
במאי 1940 הוקם גטו בעיר, וכ-9,000 יהודים אולצו להיכנס אליו. בספטמבר 1940 נסגר הגטו בגדר תיל. בגטו הוקמה הנהגה יהודית בהנהגתו של דר. יעקב למברג וכן בית משפט יהודי. המינהל היהודי בגטו השתדל למצוא עבודה לתושבי הגטו ולהשיג למענם מזון. המינהל הצליח להשיג הפעלת בתי חרושת וסדנאות שייצרו למען הצבא הגרמני פרוות, מוצרי טקסטיל ונעליים מסוגים שונים. תושבי הגטו השתדלו לעבוד במפעלים אלה בגלל השכר והמזון ומשום שסברו שבתור עובדים יהיו מוגנים מגירוש למחנות עבודה.
הגרמנים הרשו ליהודים לקיים חווה חקלאית ציונית בגטו, בה הוכשרו עשרות בחורים ובחורות. התוצרת החקלאית שימשה את יושבי הגטו.
ב-24 באוגוסט 1942 החלה אקציה בה נשלחו יהודי זדונסקה וולה למחנה ההשמדה חלמנו. מיעוט מקרב יהודי הגטו נשלחו למחנות עבודה באזור פוזנן. עם חיסול גטו לודז' נשלחו רובם לאושוויץ ולמחנות אחרים.

זיכרון עולם

ב 1954 הקים וועד ארגון יוצאי זדונסקה וולה בישראל  גל-עד לזכרם של חללי העיירה  בבית הקברות טרומפלדור בת"א, בו הוטמן אפר הרוגי מחנה ההשמדה חלמנו (אליו גורשו יהודי העיירה  באוגוסט 1942), שהובא ארצה, על ידי זליג פרנקל יליד זדונסקה וולה .
בית הקברות מהברונזה המאוחרת בחוף פלמחים

בית הקברות מתקופת הברונזה המאוחרת בחוף פלמחים הוא אתר קבורה הממוקם כ-200 מטר דרומית לשפך נחל שורק אל הים התיכון, צפונית לאתר יבנה-ים.
האתר התגלה במקרה לאחר שסערה חזקה התרחשה במקום בשנת 1960, הגלים חשפו מספר קברים על קו החוף של קיבוץ פלמחים, ובמשך השנים שלאחר מכן רוחות שנשבו חשפו קברים נוספים. החוקרים שעבדו במקום הצליחו לאתר בו 23 קברים שהכילו מנחות קבורה שהעידו על קשרים עם קפריסין, התרבות המיקנית ומצרים העתיקה (חרפושיות) ושרידי נקברים. שני קברים נחשפו לראשונה על ידי אהרון קמפינסקי ושמואל ליפשיץ בשנת 1961, 13 קברים נחשפו על ידי רם גופנא ושמואל ליפשיץ בשנים 1967-1969, היתר נחשפו על ידי תושבי המקום, כשמתוכם 6 קברים התגלו בעבודת שמואל ליפשיץ ואחיו יובל ליפשיץ, תושבי הקיבוץ.
הקברים ממוקמים ברובם קרוב לקו החוף, בשטח מצומצם של כמה עשרות מטרים שתחומים בין שתי גבעות כורכר בצפון ובדרום האתר, מעט מהם נמצאו רחוקים ממנו. האדמה במקום היא אדמת כורכר (נפוצה במישור החוף הדרומי), ולכן קברים רבים כוסו במצע לבני כורכר, אולם אחד הקברים היה בנוי מאבן. חדירת גלי הים אל תוך החוף פגעה בקברים ובתכולתם במרוצת אלפי השנים שעברו מאז התקופה הכנענית.
ניקולאי מיכאילוב

קריירת מועדונים

מיכאילוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לבסקי סופיה. ב-15 בספטמבר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר הוא בן 17 בלבד בהפסד 2-1 נגד אוקזר במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. בקיץ 2006 עלה עם המועדון לשלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה בתולדות המועדון. למרות זאת, מיכאילוב עשה שגיאות רבות במשחקים והוא לא היה כל כך פופולרי בקרב האוהדים, שטענו כי הוא משחק בגלל הקשרים של אביו.
ביוני 2007, היה סגור כבר בפיורנטינה אך בסופו של דבר חתם בליברפול ל-3 שנים עם אופציה ל-3 שנים נוספות. ב-14 ביולי 2007 התברר כי מיכאילוב לא הצליח להשיג אישור עבודה בפרמייר ליג, לכן הוא הושאל לטוונטה אנסחדה לעונה אחת. אף על פי שלא שיחק במדי טוונטה, החליטה הקבוצה בקיץ 2008 להאריך את תקופת ההשאלה שלו עד אוגוסט 2009. ב-27 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 4-0 נגד ארסנל במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, 3 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד רודה. ב-5 בפברואר 2010 חתם רשמית במועדון. בעונת 2010/2011 הוא ביסס את מקומו בהרכב הפותח של המועדון. הוא היה שותף לעונת השיא של המועדון באירופה מקום 3 בשלב הבתים של ליגת האלופות, שהוביל את המועדון לשלב ההצלבה של הליגה האירופית והמועדון הודח ברבע הגמר על ידי ויאריאל. ב-23 בדצמבר 2011 זכה בפרס "השחקן הבולגרי של השנה".
בקיץ 2013 חתם בהלאס ורונה.
לאחר עונה לא מוצלחת, בה לא זכה להופיע בליגה אף לא פעם אחת, חתם מיכאילוב במרסין אידמניורדו מליגת העל הטורקית בה שיחק שלוש עונות.
בקיץ 2017 חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.

קריירה בינלאומית

במאי 2006 מיכאילוב ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית הבכירה שלו בהפסד 5-1 נגד סקוטלנד במסגרת גביע קירין. אף על פי שהציג יכולת טובה במועדונים בהם שיחק, הוא שימש לרוב כשוער שני בנבחרת, אך בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2014 הוא הצליח לבסס את מעמדו כשוער ראשון בנבחרת.
בית הכנסת מגן דוד (קולקטה)

היסטוריה וארכיטקטורה

בית הכנסת נבנה ב-1884 על ידי אליאס דוד עזרא לזכרו של אביו דוד יוסף עזרא, אשר עסק בסחר נדל"ן בעיר. דוד יוסף עזרא מזוהה עם כמה מהבניינים הידועים ביותר בקולקטה, כולל אחוזת אספלנדה, אחוזת עזרא ואחוזת צ'ארוונגי. רחוב עזרא נקרא על שמו.
בית הכנסת נבנה בסגנון הרנסאנס האיטלקי, עם גימור אדום של לבנים. הכניסה למתחם בית הכנסת מוסתרת מאחורי דוכנים מאולתרים שמספקים תכשיטים שונים. לבית הכנסת דלת המעוטרת במגן דוד ובכיתוב בעברית. שני הקירות הצדדיים כוללים לוחות זיכרון המוקדשים ליהודי קולקטה. אף על פי שפעילותו של בית הכנסת הופסקה לפני זמן רב, הוא עדיין מטופח להפליא. רצפת השיש המשובצת, הנברשות הנוצצות, חלונות הזכוכית הצבעוניים ועמודי הפרחים המעוטרים, משפרים את המראה של בית הכנסת. מזבח בית הכנסת מעוטר בחצי כיפה המשובצת כוכבים, שמייצגת את השמיים. הלוח הגדול שבמרכז מכיל את עשרת הדיברות, כולל גם כמה כתובות בעברית ועוד כמה פריטים אחרים של איקונוגרפיה יהודית, כולל המנורה. במרכז המסדרון עומד דוכן מוגבה במקום שבו בעבר הטיף הרב. שני גרמי מדרגות המובילים למרפסות העליונות בצידי האולם, שמורים לעזרת נשים.

כיום

כיום פעיל בית הכנסת רק לעיתים בימי החגים. בין חברי הקהילה מתחולל ויכוח באשר לעתיד בית הכנסת. בעוד חלק תומכים בהעברתו לירושלים, אחרים מעוניינים בהשארתו בהודו למען זכר הקהילה.

יהדות קולקטה

יהודי קולקטה הם בעיקר יהודי בגדאד שהגיעו לקולקטה למטרות סחר. בנקודת זמן מסוימת, אף כללה הקהילה כ-6,000 יהודים, אם כי 60 שנה לאחר הקמת מדינת ישראל, ב-2010 נותרו בעיר רק כ-30 יהודים. המהגר היהודי הראשון שהגיע לקולקטה הוא שלטון כהן, שהגיע ב-1798 מחלב שבסוריה. המשפחה היהודית המשפיעה ביותר בקרב יהודי העיר הייתה משפחת עזרא, שמלבד בית הכנסת בנתה גם את בית הספר היהודי לבנות.
לקהילה היהודית היו בעבר 5 בתי כנסת, שמתוכם פועלים כיום שניים בלבד: מגן דוד ובית אל.
אלאונורה מרויס-קוסטריץ, מלכת בולגריה

ביוגרפיה

אלאונורה נולדה בממלכת פרוסיה לנסיך היינריך הרביעי ולנסיכה לואיזה קרולינה מרויס-קוסטריץ. מקור בית האצולה הגרמני רויס קוסטריץ הוא מנסיכות רויס-גרה אשר שטחיה מצוים בתורינגיה אשר בגרמניה המודרנית.
ב-1899 נפטרה רעייתו של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה, מריה לואיזה. ב-1908, לקראת ההכרזה על עצמאותה דה יורה של בולגריה והפיכתה לממלכה, ביקש המלך בת לווייה למילוי חובותיו המלכותיים והטקסיים ועל כן ביקש להינשא בשנית. המלך פרדיננד כבר העמיד צאצאים, היה ידוע בנטיותיו ההומוסקסואליות ולא הייתה לו כל כוונה לממש את נישואיו. לאחר שנבחנו מספר מועמדות החליט פרדיננד להינשא לאלאונורה, גם בגלל גילה המבוגר יחסית.
המלכה אלאונורה נותרה במעמד טקסי בלבד ושימשה כאם אומנת לילדיו של פרדיננד מרעייתו המנוחה מריה-לואיזה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה ומלחמת העולם הראשונה שירתה אלאונורה כאחות בבתי חולים צבאיים וזכתה להערכה רבה על פועלה. ב-1917 חלתה הצאריצה אלאונורה ובספטמבר נפטרה והיא בת 57 שנים. היא נקברה בכנסיית בויאנה.
פדרו סנצ'ס

ביוגרפיה

פדרו סנצ'ס נולד ברובע טטואן במדריד. למד כלכלה עסקים ופוליטיקה באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, האוניברסיטה החופשית של בריסל ואוניברסיטת נווארה, ב-2012 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת קמילו חוסה סלה ,
ב-1993 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית (מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית). היה יועץ פוליטי בפרלמנט האירופי ובאומות המאוחדות..בשנים 2004 - 2009 כיהן מטעם המפלגה כחבר במועצת עיריית מדריד.
התמודד ב-2008 לפרלמנט הספרדי ברשימת המפלגה הסוציאליסטית במחוז מדריד, אבל נכנס לפרלמנט רק ב-2009 אחרי שאחד מהנציגים פרש. אחרי הבחירות של-2011 שוב נשאר מחוץ לפרלמנט, וחזר אליו בצורה דומה בתחילת 2013.
ביולי 2014 ניצח בפריימריז על ראשות המפלגה הסוציאליסטית, מונה למזכיר הכללי שלה, והפך לראש האופוזיציה לממשלת המפלגה העממית של מריאנו רחוי. הוא הוביל קו של תמיכה ברפורמה חוקתית שתגביר את האופי הפדרלי של ספרד, במטרה למנוע את פרישת קטלוניה; הרחבת הזכויות הסוציאליות, וחיזוק הקשר עם ארגוני העובדים; והוצאת אלמנטים דתיים ממערכת החינוך הספרדית.
סנצ'ס עמד בראש המפלגה סוציאליסטית בבחירות שהתקיימו ב-20 בדצמבר 2015 והתאפיינו באיבוד אמון הציבור במערכת הפוליטית ובפרט בשתי המפלגות הגדולות. המפלגה הסוציאליסטית שמרה על המקום השני לאחר המפלגה העממית אבל איבדה חלק כדול מכוחה לטובת מפלגת השמאל החדשה פודמוס. אחרי שרחוי לא הצליח להקים ממשלה, ניתן המנדט להקמתה לסנצ'ס, אולם גם הוא לא הצליח להשיג רוב בפרלמנט, וספרד הלכה שוב לבחירות ב-26 ביוני 2016, בה לא היו שינויים רבים. למרות לחצים גוברים בתוך המפלגה, סנצ'ס התנגד להצטרפות לממשלת אחדות בראשות רחוי, וגם להימנעות שתאפשר לרחוי להקים ממשלת מיעוט. בסוף ספטמבר התפטר מתפקידו כמזכ"ל המפלגה, וכאשר המפלגה החליטה להימנע בהצבעת האמון ולאפשר את הקמת ממשלת רחוי (במקום שיוכרזו באופן אוטומטי בחירות נוספות), התפטר מהפרלמנט.
במאי 2017 ניצח שוב בהתמודדות על ראשות המפלגה, וחזר לתפקידו כראש האופוזיציה.
בעת המשבר החוקתי בעקבות הכרזת העצמאות של קטלוניה תמך בצעדי ממשלת רחוי שהשעתה את הממשל העצמי של קטלוניה.
בעקבות נפילת ממשלתו של מריאנו רחוי בהצבעת אי אמון קונסטרוקטיבית ב-1 ביוני 2018 מונה למחרת סנצ'ס לתפקיד ראש הממשלה. סנצ'ס שהוא אתאיסט הוא הראשון שבהשבעתו היה רק עותק של חוקת ספרד ללא ספר תנ"ך או צלב.
ב-7 ביוני הציג סנצ'ס ממשלה שמבוססת רק על המפלגה הסוציאליסטית. לראשונה בתולדות ספרד בממשלתו היה רוב נשי: מבין 18 החברים בה היו 11 שרות, כולל סגנית ראש הממשלה והשרה לשוויון כרמן קאלבו, שרת ההגנה מרגריטה רובלס,  ושרת האוצר מריה חסוס מונטרו. לשר החוץ מונה ז'וסף בורל. 
ימים ספורים אחרי כינון הממשלה, הודיע סנצ'ס על נכונות ספרד לקלוט מהגרים מאפריקה שחולצו מסירות בים התיכון על ידי ארגון רופאים ללא גבולות, ושאיטליה לא הייתה מוכנה לתת לספינה שעליה הם שהו לעגון בחופיה.
בפברואר 2019 נכשל סנצ'ס בנסיונו להעביר את התקציב, בשל דרישות המפלגות הקטלוניות לקיים משאל עם על עצמאות. בעקבות כך הוא הכריז על הקדמת הבחירות ל-28 באפריל. בבחירות קיבלה המפלגה 123 ממתוך 350 המושבים בפרלמנט, אך לא הצליחה להקים ממשלה. בספטמבר הודיע סנצ'ס על בחירות נוספות שיתקיימו בנובמבר.
פדרו סנצ'ס נשוי מאז 2006 לבגוניה פרננדס, ולהם 2 ילדים.
סלומניקי

תולדות היישוב

סלומניקי נזכרת לראשונה בשנת 1287, ובשנת 1358 הוענקו לה זכויות עיר. בשל מיקומה על דרך מסחר שבין וייליצ'קה וחבל פוזנן, נעשתה העיירה לתחנת מכס, ולתושביה הוענקו זכויות כלכליות שונות. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיירה כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
בשנת 1869, בעקבות מרד ינואר, נטלו הרוסים את מעמדה העירוני של סלומניקי, וזכויות אלה הושבו לה לאחר מלחמת העולם הראשונה, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.

יהודי סלומניקי

יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-19, ובהמשך אותה מאה קיימו בה קהילה עצמאית, שכללה בית מדרש ומספר "שטיבלעך" חסידיים. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, במאי 1919, נערכו פרעות ביהודי העיירה, תוך ביזת חנויות היהודים, הכאת יהודים וחילול ספרי תורה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 1,460 יהודים, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות השונות, של הבונד ושל אגודת ישראל. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהצבת משמרות חרם בפתח חנויותיהם.

בשואה

לאחר כיבוש העיירה בידי הגרמנים ב-6 בספטמבר 1939, חטפו אלו את יהודיה לעבודות כפייה מפרכות, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם. בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובה כללית של עבודות כפייה. מעת לעת פקדו את העיירה שוטרים גרמנים, וביצעו מעשי התעללות ורצח אקראיים ביהודיה. באחד המקרים אולץ רב הקהילה לשרוף את ספרי הקודש שבבית הכנסת המקומי לעיני בני הקהילה.
במהלך 1941-1940 הגיעו לעיירה כ-1,000 פליטים יהודים, והיודנרט המקומי התגייס לעזרתם, וכן לעזרת עובדי כפייה יהודים מהעיירה שהועברו למחנות עבודה.
בין ה-4 ל-8 ביוני 1942 פשטו על העיירה אנשי ס"ס וגסטאפו, מלווים בשוטרים ובכבאים פולנים ובכוחות עזר אוקראיניים, ותוך מעבר מבית לבית, ריכזו אלו באלימות רבה את יהודי העיירה, תוך רצח חולים וקשישים בבתיהם. לאחר מכן, הוכנסו יהודי העיירה למספר מבנים, והוחזקו בהם כמה ימים תחת שמירת המשטרה הפולנית. אליהם צורפו בהמשך כמה עשרות פליטים יהודים פצועים מהכפר מיכלוביצה, שהוצעדו 14 ק"מ עד סלומניקי.
ב-8 ביוני 1942 הועמסו חלק גדול מיהודי העיירה על משאיות, ונלקחו לתחנת הרכבת, תוך ירי בנחשלים. למעט 36 יהודים שעברו סלקציה והועברו למחנה פלשוב, שולחו כל יתר היהודים במועד זה למחנה ההשמדה בלז'ץ.
למעלה מ-1,000 יהודים שעוד נותרו בסלומניקי המשיכו לסבול ממעשי התעללות ורצח מצד השוטרים הגרמנים בעיירה. מחודש יולי 1942 הובאו לעיירה בין 6,000 ל-8,000 יהודים מנפת מייחוב, אשר רוכזו בשדה פתוח ומגודר ליד העיירה, שבו הוחזקו כמעט ללא מזון ושתייה, ותוך ביצוע מעשי התעללות ורצח בהם מצד שומריהם הפולנים, האוקראינים והליטאים.
ב-6 עד 7 בספטמבר 1942 פשטו על מחנה המעבר בסלומניקי יחידות של אוקראינים וליטאים, וערכו סלקציה ביהודי המקום. כ-1,000 גברים שולחו לפלשוב, וכמה מאות קשישים, חולים, ילדים קטנים ותינוקות הופשטו, ונורו במקלעים לארבעה בורות ירי, תוך קבורת חלקם בחיים. את אלפי היהודים הנותרים הריצו הגרמנים לתחנת הרכבת שבעיירה, והעמיסו אותם על קרונות משא שיצאו לבלז'ץ, תוך ירי בחלק מהיהודים במקום.
כ-200 יהודים אחרונים שעוד נותרו בסלומניקי נרצחו ביער חודוב הסמוך למייחוב, לצד מאות יהודים נוספים מהסביבה. בד בבד, ערכו הגרמנים מצוד קפדני אחר יהודים מהעיירה ומסביבתה שהסתתרו ביערות הסביבה.
לאחר השואה שבו לעיירה ניצולים מעטים, אך כולם עזבו אותה במהרה, לאחר שארבעה מהם נרצחו בידי פולנים מקומיים. הקצין הגרמני פלנץ, אשר פיקד על האקציות בסלומניקי, שבהן נרצחו אלפי יהודים, נידון לאחר המלחמה לארבע שנות מאסר.
זיו וולושין

זיו ווֹלוֹשין (נולד ב-1975) הוא מעצב תאורה ישראלי לתיאטרון.

קורות חיים

זיו וולושין נולד ביפו וגדל בחולון, למד במגמת תיאטרון בבית הספר התיכון החקלאי "מקוה ישראל" ובצבא שירת כלוחם בחיל השריון ולאחר מכן כמדריך נהיגת טנקים לחיילי מילואים.
וולושין הוא בוגר החוג לתיאטרון של סמינר הקיבוצים במסלול הוראה ובימוי (2002-1999). בוגרים נוספים ממחזור זה הם הבמאית יעל רונן (בת כיתתו) והשחקן והבמאי רענן פררה. במסגרת לימודיו בחוג עבר גם קורס תאורה בהדרכת מעצב התאורה אורי רובינשטיין.
בשנת 2001 נענה להצעתו של יגאל עזרתי, שלימד את הקורס לבימוי בחוג, לעבוד לצדו כעוזר-במאי בהצגה "געגועים", שעלתה בתיאטרון הערבי-עברי ביפו (בניהולו האמנותי של עזרתי). עם סיום העבודה על ההצגה, מונה וולושין למנהל הטכני ומתפעל הבית ובנוסף לכך שימש גם כמנהל הפקות ומנהל החשבונות של התיאטרון. התאורה להפקה הבאה של התיאטרון, "פר גינט יצא למסעיו" בבימויו של עזרתי, עוצבה על ידי וולושין, שהפך מעתה גם למעצב הבית.
בשנת 2004 כתב וביים את "המלכה והחייל", מחזה ל-2 שחקנים שעלה בתיאטרון הערבי-עברי, כשאת תפקיד המלכה גילמה השחקנית והזמרת מירה עווד.
במקביל לעבודתו בתיאטרון הערבי-עברי, וולושין עיצב תאורה בבתי ספר למשחק, הצגות ילדים והצגות פרינג', ובנוסף לכך שימש כמנהל טכני במספר מוסדות בו-זמנית: התיאטרון הערבי-עברי (2012-2001), תיאטרון נוצר (2011-2007), פסטיבל בת-ים (2008) והתיאטרונטו (החל מ-2008).
משנת 2009 החל וולושין להשתלב בתיאטרון הרפרטוארי, כשעיצב תאורה בתיאטרון הבימה להצגות הקבוצה הצעירה של שי פיטובסקי, ובהמשך להצגות של דדי ברון, רמי הויברגר ואילן רונן ("הסוחר מוונציה", "חשמלית ושמה תשוקה" ו"לבד בברלין").
מלבד תיאטרון הבימה, עיצב גם עבור תיאטראות הרפרטואר הקאמרי, בית ליסין, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע ותיאטרון גשר, וכן עבור תיאטראות הילדים אורנה פורת והמדיטק, כמו גם למופעי מחול ואופרה.
אפרים דרור

אפרים דרור (טְרוֹכֶה) (Efraim Dror (Troche)‎;‏ 1903, ורשה – 25 במרץ 1981, תל אביב) היה מתרגם עברי של טקסטים מוזיקליים ומבקר מוזיקה ישראלי.

ביוגרפיה

אפרים טרוכה, בן זיסל (לבית פְרוֹם) וישראל יצחק, בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בתקופת מלחמת העולם השנייה תרגם שירי לוחמים והמנונים של בעלות הברית, שהופיעו בשירון שחולק לחיילי הבריגדה היהודית.
החל בשנות ה-40 תרגם שירים לאופרה הארצישראלית (אחר-כך האופרה הישראלית). בשנות ה-50 היה גם המתרגם הקבוע של איתן לוסטיג, מנצח המקהלה הקאמרית תל אביב.
דרור היה אוטודידקט, שתרגם ספרים ויצירות שהועלו באולם הקונצרטים במשך שנים: ליברטי של אופרות, אורטוריות, קנטטות, קאנונים, אריות, מחזות זמר וכן מאות שירים קלאסיים, משבע שפות. הוא היה מבקר מוזיקה וחבר בוועדה למונחים מוזיקליים של האקדמיה ללשון העברית.
תרגומיו נחשבו בעיני רבים למעולים, מצטיינים בדיוק ריתמי וקולחים.
אפרים דרור נפטר ב-1981, כבן 78. הותיר את אשתו, הלינה דרור (1915–2009).
ארכיונו של דרור שמור בארכיון למוזיקה ישראלית שבספריית סוראסקי, אוניברסיטת תל אביב.
קוד מורס

קוד מורס הוא קוד עבור שיטות תקשורת קולית או חזותית בינאריות - שיטות שידור בהן יש שני מצבים: דולק וכבוי. הקוד פותח על ידי סמואל מורס ואלפרד וייל במהלך שנות השלושים של המאה ה-19. קוד המורס הבינלאומי שבו נעשה שימוש ברוב חלקי העולם נקבע בשנת 1851.

הקוד

בשיטת תקשורת בינארית יש רק שני מצבים: דולק וכבוי. קוד מורס מגדיר את המצב הכבוי כרווח שבין הסימנים, את המצב בו המשדר דולק למשך זמן קצר כ-"נקודה" ואת המצב בו המשדר דולק למשך זמן ארוך כ-"קו". בעזרת רצפים של סימני הקו והנקודה, קוד המורס מיצג ספרות ואותיות האלפבית. כל אות מיוצגת על ידי רצף של ארבעה סימנים לכל היותר, וכל ספרה על ידי רצף של חמישה סימנים בדיוק. הקוד כולל גם סמני פיסוק.
אם נציין את משך הזמן של הנקודה כיחידה אחת, אזי הקו ישווה לשלוש יחידות, רווח בין קווים ונקודות בתוך אות אחת ישווה ליחידה אחת, רווח בין אותיות לשלוש יחידות, ורווח בין מילים לשבע יחידות. 
חשוב להזכיר כי הקודים עבור האותיות נבחרו בהתאם לשכיחות הופעתן בשפה - כך במקור האנגלי וכן גם בקוד העברי.
למשל, האותיות השכיחות ביותר בעברית הן וו ויוד. בהתאם לכך הקוד עבור וו הוא נקודה אחת, ועבור יוד - שתי נקודות.

שימושים

בעלי מקצועות שעשויים להגיע למצב חרום שבו הם עשויים להידרש לתקשורת באמצעים פשוטים בלבד, מחויבים ללמוד את קוד המורס. כמו כן, בעלי מקצועות הקשורים בחילוץ אנשים ממצבי מצוקה מחויבים ללמוד קוד זה.
הקריאה המפורסמת ביותר במורס היא צירוף האותיות SOS. שידור זה מורכב משלוש נקודות, שלושה קווים ושלוש נקודות (· · · — — — · · ·).
השערות רבות יוחסו במשך השנים למשמעותן של אותיות אלה כראשי תיבות, ובין הרעיונות הנפוצים ניתן למנות את: "Save Our Souls" ("הצילו את נפשותינו") ואת "Save Our Ship" ("הצילו את ספינתנו"). למעשה, אותיות אלה אינן ראשי תיבות כלל, ונבחרו עקב פשטות שידורן, שכן הסימנים · · · — — — · · · הם פשוטים לזכירה, לשידור ולזיהוי, ובכך מאפשרים גם לאלה שאינם מיומנים בשידור או בקליטת קוד מורס, לשדר ולהבין את אות המצוקה.
חובבי רדיו השתמשו רבות בשידורי מורס, וכן רישיון חובבי הרדיו המתחיל איפשר שידור מורס בלבד. כמו כן הומצאו לטובת קיצור משך השידור קיצורים שונים: מהם הכוללים מקצת אותיות ממילת המקור (למשל PLS במקום PLEASE, או U במקום YOU) ומהם המהווים קודים קבועים לברכות וכו' (למשל 73 במקום BEST REGARDS). קודי האותיות המקוצרים משמשים כיום כמעט באופן זהה את דור התקשורת הנוכחי בדוא"ל ובמיוחד ב-SMS להקטנת מספר ההקשות בכל הודעה.
שימוש נדיר לקוד המורס הוא לשליטה נגישה במחשב על ידי אנשים עם לקות תנועה קשה שיכולים להפעיל מתגים בודדים או מתג בודד. שימוש זה נדיר בשל החסרונות הכלליים של המורס (אטיות, מאמץ אינטלקטואלי רב וצורך במיומנות). לכן המומחים לטכנולוגיה מסייעת יעדיפו לנסות פתרונות אחרים, כגון הקלדה בסריקה על פני שימוש במורס.
כיום בחלק מהטלפונים הניידים האות (בברירת המחדל) המודיע על קבלת מסרון (SMS) הוא אות המורס המציין צירוף אותיות זה באנגלית.
ניתוח לשיעורין

במדעי המחשב, ניתוח לשיעורין (Amortized analysis) היא שיטה לניתוח אלגוריתמים המתחשבת בסך הפעולות של התוכנית. השיטה מאפשרת חישוב חסם ביצועי אלגוריתם עבור התרחיש הגרוע ביותר ללא התחשבות בקלטים תוך בחינת כלל הפעולות המבוצעות. השיטה מבוססת על-כך שבעוד שחלק מן הפעולות המבוצעות עלולות לצרוך משאבים רבים לעיתים הן אינן מתרחשות בתדירות גבוהה מספיק כדי להחשיב את האלגוריתם כלא יעיל. זאת מכיוון שבטווח הארוך מספר הפעולות הצורכות משאבים מועטים יכול להיות גדול בהרבה ממספר הפעולות הצורכות משאבים רבים.
השיטה שימושית במיוחד מכיוון שהיא מבטיחה חישובי ביצועים לתרחיש הגרוע ביותר ללא ביצוע הנחות על מצב התוכנית.

היסטוריה

שיטת הניתוח לשיעורין פותחה על בסיס שיטת הצבירה אשר עכשיו היא חלק מניתוח לשיעורין. עם זאת, הטכניקה הוצגה רשמית לראשונה על ידי רוברט טרג'אן במאמרו "Amortized Computational Complexity" (סיבוכיות חישובית לשיעורין) אשר התייחס לצורך במציאת שיטה מועילה יותר לניתוח אלגוריתמים מאשר השיטות ההסתברותיות הנפוצות שהיו בשימוש. בתחילה, השיטה הייתה בשימוש עבור סוגים מאוד מסוימים של אלגוריתמים, במיוחד כאלה הכוללים שימוש בעצים בינאריים ופעולות איחוד. לעומת זאת, היום השיטה נפוצה מאוד ונמצאת בשימוש גם בניתוח סוגי אלגוריתמים רבים אחרים.
שמר החלוקה

שמר החלוקה כאורגניזם מודל בביולוגיה תאית

יחד עם שמר האפייה, שמר החלוקה נחקר רבות, בשל הקלות היחסית של גידולו בתנאי מעבדה ועקב היותו אורגניזם פשוט מאוד ביחס ליצורים איקריוטיים אחרים. הגנום של שמר החלוקה פוענח במלואו בשנת 2002. פול נורס, לי הרטוול וטים האנט זכו בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקרם על מחזור התא של שמר החלוקה בשנת 2001.
ויילס באירוויזיון למקהלות

היסטוריה

ב-3 באפריל 2017 הודיעה ויילס ​​כי הם יערכו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות של שנת  2017 בריגה. ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון כלשהי.
ויילס צפויה להשתתף גם בתחרות של שנת 2019 .