google/wiki40b huggingface dataset:
קיטי האקוסטית

"קיטי האקוסטית", היה מיזם של ה-CIA האמריקני והושק על ידי הנהלת הסוכנות של המדע והטכנולוגיה, שבמסגרתו התכוונו להשתמש בחתול על מנת לרגל אחר הקרמלין והשגרירות הסובייטית בארצות הברית בשנות השישים.
בהליך שארך כשעה, ווטרינר מנתח שתל מיקרופון בתעלת אוזנו של חתול, משדר רדיו קטן בבסיס גולגולתו וחוט חשמל דק אל תוך פרוותו סמוך לעמוד השדרה. ניתוח זה איפשר לחתול להקליט ולשדר בתמימות את סביבתו. בשל הבעייתיות שבהסחות דעת, את חוש הרעב של החתול היה צורך לדכא. ויקטור מרצ'טי, סוכן CIA לשעבר, אמר שעלות הפרויקט "קיטי האקוסטית" הייתה כעשרים מיליון דולר.
המשימה הראשונה במסגרת הפרויקט, הייתה לצותת אחר שני אנשים בחצר מחוץ לשגרירות רוסיה בשדרת וויסקונסין שבוושינגטון. החתול שוחרר בקרבת מקום, אך כמעט מיד נדרס למוות על ידי מונית. גרסה שונה של האירועים מסר בשנת 2013 רוברט וואלאס, סוכן לשעבר של אגף הטכנולוגיה ב-CIA, שאמר שעקב קשיים באימון החתול הוחלט לבטל את הפרויקט, וכי "הציוד הוצא מגופו של החתול, החתול נתפר מחדש, וחי חיים ארוכים ושמחים אחר כך". בדיקות נוספות גם נכשלו. זמן קצר לאחר מכן הפרויקט הוחשב ככישלון והוצהר כבזבוז מוחלט.
הפרויקט "קיטי האקוסטית" בוטל בשנת 1967. מזכר סיכום אמר שחוקרי ה-CIA האמינו שהם יכלו לאמן חתולים לנוע במרחקים קצרים, אבל ש"גורמי האווירה והבטיחות שבשימוש טכניקה זו במצבים מציאותיים הכריחו אותנו להגיע למסקנה שלמען המטרה המודיעינית שלנו, זה לא יהיה מעשי".
המידע על הפרויקט נחשף ב-2011, כאשר הותרו לפרסום חלק מן המסמכים של ה-CIA.
רועי גלדסטון

רועי גלדסטון (נולד ב-28 באפריל 1982) הוא עיתונאי ישראלי ומרצה לתקשורת ששימש כראש דסק חדשות הכדורסל בערוץ הספורט. בנוסף הוא גם שדרן ומגיש. משמש כסמנכ"ל תקשורת ודובר במועדון הכדורסל מכבי תל אביב.

ביוגרפיה

רועי גלדסטון הוא בן העיר גבעתיים. למד בבית הספר היסודי ע"ש בורוכוב ובתיכון ע"ש דוד קלעי. בהיותו תלמיד תיכון החל את דרכו בתחום התקשורת כשעבד בעיתון 'מעריב' תחת העורך אביב הברון בין השנים 1998–2000. ב-2006 עבד כעורך ספורט ב-nrg מעריב ותוך כדי השלים לימודי תואר ראשון (BA) בתקשורת וניהול במסלול האקדמי של המכללה למנהל. בין השנים 2007–2011, עבד באתר הספורט ONE שם ערך והגיש מבזקי ספורט ברדיו 99FM, ולאחר מכן מונה לכתב כדורגל באתר. הוא סיקר בין היתר את קמפיין הפועל תל אביב בליגה האירופית ובליגת האלופות ואת נבחרת ישראל. שתיים מחשיפותיו היו הקרע בין אלי טביב ומוני הראל, צמד הבעלים של הקבוצה, שהוביל לעזיבתו של הראל את המועדון והעברה היקרה ביותר של שחקן ישראלי בזמנו, ביבראס נאתכו לקבוצת רובין קאזאן הרוסית. ב-2011 מונה לראש דסק חדשות הכדורסל של ערוץ הספורט.
בין שליחויותיו ככתב ערוץ הספורט: אליפות אירופה בליטא 2011, אליפות אירופה סלובניה 2013, אליפות אירופה בצרפת 2015. הפיינל פור של היורוליג בברצלונה 2011, הפיינל פור במילאנו 2014. חתימתו של גל מקל בשורות הדאלאס מאבריקס, ושליחות מיוחדת לקליבלנד, כאשר המאמן הישראלי דייוויד בלאט חתם כמאמן ראשי בשורות הקאבלירס.
גלדסטון היה העיתונאי שחשף את פרשת 'גיא פניני ויונתן שולדברנד' בערוץ הספורט בדצמבר 2012, את מינויו של הרמטכ"ל לשעבר דן חלוץ ליו"ר איגוד הכדורסל באוגוסט 2013 ואת פרשת החוזה הכפול בהפועל תל אביב ביוני 2016, חשיפה עליה היה חתום עם עורך אתר ערוץ הספורט אורי דגון ופרשת בדיקת הסמים של סוני וימס.
ביוני 2017 התפטר גלדסטון מתפקידו בערוץ הספורט, וכשלושה חודשים לאחר מכן מונה לתפקיד סמנכ"ל התקשורת במועדון הכדורסל מכבי תל אביב.
שאה סולימאן

חייו

שמו המקורי הוא סאם מירזא, ולאחר זמו קיבל את התואר המלכותי שאה ספי השני, אך הוא מוכר לרוב בכינויו סולימאן הראשון. בנו הבכור של שאה עבאס השני. את ילדותו ושנות בחרותו העביר בהרמון תחת השגחתו של סריס בשם אקא נזיר. שפתו הראשונה הייתה כנראה אזרית, ומידת שליטתו בפרסית אינה ידועה. 
לאחר מותו של עבאס השני בטרם הכריז על יורש, הוכתר סאם מירזא כמלך, וקיבל את התואר "שאה ספי השני". ההכתרה נעשתה בניגוד לדעתם של רוב היועצים והסריסים, שהעדיפו את אחיו הצעיר המזה מירזא, שהיה אז בן שבע בלבד ולכן נוח יותר לתמרון.

שנות שלטונו

שנת שלטונו הראשונה (1.10.1666–20.3.1667) נחשבה לכישלון. שורה של אסונות טבע, בשילוב עם פשיטות ותקיפות מצד הקוזאקים בהנהגת סטפן ראזין באזור הים הכספי, הביאו את האסטרולוגים המלכותיים למסקנה כי הכתרתו נערכה בעיתוי שגוי. 
ב-20.3.1667 נערך טקס הכתרה מחדש, בו הוא קיבל את השם סולימאן הראשון. 
סולימאן הקטין את צבא הממלכה ואת המנגנון הפקידותי שלה, במטרה לצמצם את הוצאות המדינה, אך צעדים אלה הביאו להחלשת כוחו בשלטון. את היועצים המלכותיים הוא החליף במועצה פרטית שהורכבה מסריסי הארמון, ובהשפעתם מונה לשלטון בנו הבכור, סולטאן חוסיין.
צבי אפרת

ביוגרפיה

אפרת היה ראש המחלקה לארכיטקטורה בבצלאל בין השנים 2002-2010. משנת 1995 הוא שותף, עם האדריכלית מאירה קובלסקי, במשרד האדריכלים אפרת-קובלסקי אדריכלים (EKA).
אפרת לימד בין היתר בטכניון, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטה העברית ובבצלאל והיה עמית מחקר בכיר ב- Stiftung Bauhaus בדסאו. הוא הרצה בכנסים רבים ברחבי העולם, פרסם עשרות
מאמרים בכתבי עת ובספרים שונים, שפט בתחרויות אדריכלות רבות ואצר תערוכות בארץ
ובאירופה.
מחקרו המרכזי של אפרת עוסק באדריכלות הישראלית בעשורים הראשונים למדינה. מחקר זה, אשר החל ב-1994 במסגרת עבודת דוקטורט בתוכנית להיסטוריה, תיאוריה וביקורת של האדריכלות באוניברסיטת פרינסטון, כלל תיעוד של עשרות אוספים פרטיים וארכיונים ציבוריים, ראיונות עם אדריכלי ומהנדסי "דור תש"ח" וניתוח של מאות מסמכים רשמיים ופרסומים מקצועיים. המחקר הפיק ארכיון תקופתי ראשון מסוגו והוצג לציבור בתערוכה הפרויקט הישראלי: בניה ואדריכלות 1948-1973, אשר התקיימה בין השנים 2000-2001 במוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו (אוצרים: צבי אפרת ומאירה יגיד-חיימוביץ').
ספרו של אפרת, הפרויקט הישראלי: בניה ואדריכלות 1948-1973 (2 כרכים, 1055 עמ', הוצאת מוזיאון תל אביב לאמנות, עורך משנה: צבי אלחייני), יצא לאור בשנת 2004 ומהדורתו השנייה בשנת 2012. הספר מכיל כ-30 פרקים המתארים את החומר שממנו עשויה הישראליות: הבנייה הציבורית והפרטית, הממלכתית וההסתדרותית, הסוכנותית והצבאית, העירונית והכפרית, הקבלנית והשתדלנית, הצנע והלוקסוס. הוא שואף להציג את היסודות של בנין הארץ, להבין את
הערכים המשותפים שיצרו את התבנית הלאומית ולהדגיש את ייחודו ההיסטורי של הפרויקט הישראלי, אשר בחוגים המקצועיים הבינלאומיים של אמצע המאה זכה לעיתים למעמד של ילד הפרא והפלא של האדריכלות המודרנית. אפרת מנתח ומשבח את המחויבות החברתית, האתיקה המקצועית והמשמעת האסתטית בהן טמון כבודה של אדריכלות שנות ה-50 וה-60, אך גם מבקר בחריפות את המאפיינים הקשים של אדריכלות מגויסת, הנדסה חברתית, פיזור אוכלוסין כפוי, הקמת עשרות ערי פיתוח חסרות סיכוי ומאות כפרי אינסטנט והרס צבאי ואזרחי של
מאות יישובים פלסטיניים.
בשנת 2002 אצר ועיצב אפרת, עם מאירה קובלסקי, את הביתן הישראלי בביאנלה ה-8 לארכיטקטורה בוונציה, תחת הכותרת הפרעה גבולית (Borderline Disorder) וערך את הקטלוג הנלווה. בשנת 2003 אצר את התערוכה Model State ב-KunstWerke שבברלין, (עיצוב: ערן שרף). בשנת 2012 אצר ועיצב (עם מאירה קובלסקי) את התערוכה The Object of Zionism במוזיאון לאדריכלות שווייצרית בבזל (S AM).
משרד אפרת-קובלסקי אדריכלים תכנן עשרות מבני מגורים ומבני ציבור. בין מבני הציבור הבולטים של המשרד: הרחבת מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, התחדשות והרחבת מוזיאון ישראל (בשיתוף המעצב ג'יימס קרפנטר, JCDA); שימור ובניה חדשה, בית העיר, המוזיאון לתולדות תל אביב; בית לעברית ראשון לציון; בתי הספר לאמנויות הבמה, מתחם מנורה, ירושלים.
הסבב העולמי לנשים

הסבב העולמי לנשים בטניס (WTA Tour) מנוהל על ידי התאחדות הטניס לנשים (באנגלית: Women Tennis Association, או בראשי תיבות WTA).
הציירים הגדולים

הציירים הגדולים (באנגלית: Old Master) הוא מונח בלתי פורמלי המשמש לכינוי של הציירים האירופאים אשר פעלו לפני שנת 1800, ואשר מתייחס לכל סוגי עבודתם כגון: ציור, הדפס או תחריט עץ.
בדרך כלל המדובר על ציירים שהיו בעלי מקצוע מעולים ומוכרים בתקופתם, חברי הארגון המקצועי, ה"גילדה", המקומית של אומנותם, ועצמאים בעבודתם.

הכללה

במאות ה-18 וה-19 התייחסו לתקופת היצירה של הציירים הגדולים כמתחילה סביב שנת 1450–1470. הציירים בתקופות קדומות יותר כונו "פרימיטיביים". מילון אוקספורד האנגלי התייחס בתחילת המאה ה-20 לציירים הגדולים כאל כל מי שקדם לתקופה המודרנית כלומר אלה שפעלו בין המאות ה-13 ועד ה-17. בהולנד מתייחסים במונח לציירים מתקופת "תור הזהב" של הציירים ההולנדים. בדרזדן קיים מוזיאון הציירים הגדולים והוא המוזיאון היחיד המשתמש במונח באופן רשמי כחלק משמו, המחזיק עבודות של ציירים שקדמו לתקופת הבארוק.

השימוש במונח

היסטוריונים של האמנות ממעטים להשתמש במושג בטענה כי הוא מעורפל מדי. לעומת זאת המונח נמצא בשימוש נרחב אצל סוחרי האמנות, ובתי המכירות הפומביות על מנת ליצור הבחנה וחשיבות מדורגת ליצירות הנמכרות.

דוגמאות

תקופת טרום הרנסאנס - צ'ימבואה, ג'וטו, דוצ'ו, סימונה מרטיני, סטפנו די ג'ובאני, ז'אן פוקה
תקופת הרנסאנס המוקדם - פיליפו ברונלסקי, לורנצו גיברטי, דונטלו, פרה אנג'ליקו, מזאצ'ו, לאונה בטיסטה אלברטי, פיליפו ליפי, פיירו דלה פרנצ'סקה, דונטו ברמנטה, בוטיצ'לי, דומניקו גירלנדיו
הרנסאנס העילי והוונציאני- לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, רפאל, אנטוניו דה קורג'ו, ג'ובאני בליני, ג'ורג'ונה, טיציאן
הרנסאנס הצפוני- יאן ואן אייק, רוחיר ון דר ויידן, האנס ממלינג, הירונימוס בוש, אלברכט דירר, אלברכט אלטדורפר, פיטר ברויגל האב
מנייריזם- ג'ורג'ו וזארי, ג'וזפה ארצ'ימבולדו, ג'אמבולוניה, אל גרקו, קאראווג'ו
תקופת הבארוק- פטר פאול רובנס, ארטמיזיה ג'נטילסקי, יאקוב יורדאנס, ניקולא פוסן, אנתוני ואן דייק, דייגו ולאסקס דה קואיאר, קלוד לורן
בני "תור הזהב" ההולנדי- פרנס הלס, רמברנדט, דוד טנירס הבן, יקוב ואן רויסדאל, יאן ורמיר
סגנון הרוקוקו- אנטואן ואטו, פרנסואה בושה, ז'אן אונורה פרגונאר
ניאוקלסיקה ורומנטיזם- ז'אק-לואי דויד, ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, פרנסיסקו דה גויה, ויליאם בלייק, ז'אן אנטואן גרו, תומאס גיינסבורו, ג'ון קונסטבל, ויליאם טרנר
פוספוליפאז C

מיקום תאי

PLC מבצעים את הפעילות הקטליטית שלהם בממברנת הפלסמה מקום אשר בו PIP2 נמצא, ממברנה זו עוגנת לרוב בתווך אשר בתחום של קישור ליפידים (לדוגמה תחום PH, תחום C2), היא מציגה משיכה למרכיבים השונים של הפוספוליפידים בממברנת הפלסמה, חשוב לציין שחוקרים גילו שבנוסף לממברנת הפלסמה PLC קיים באברוני תא נוספים כדוגמת ציטופלסמה והגרעין. נכון ל-2008 לא ברור תפקידי אנזימים אלו במיוחד בגרעין.

תפקוד

מולקולות אלו ממשיכות כדי לווסת פעילות inositol triphosphate ו-diacylglycerol. פוספוליפאז C מרכיב מכניזם קטליטי היוצר inositol חלבונית בהמשך הזרם זה חשוב לאותות התא. inositol triphosphate מסיס ועובר בדיפיוזיה דרך הציטופלסמה עד אשר נקשר לרצפטורים המיועדים לו רשתית תוך-פלזמית, חיבור זה מוביל לשחרור סידן והעלת רמת הסידן בתוך התא.
מנחם מנדל רוזנבוים

ילדות ונעוריו

מנחם מנדל רוזנבוים נולד בעיירה פלשניץ (ליד מינסק) שברוסיה למשפחה יהודית מסורתית אמידה. אביו, הרב אברהם-חיים רוזנבוים היה חסיד ידוע. בשנת 1884 כשהיה בן 14 עזב רוזנבוים את מינסק ועבר לווילנה (בירת ליטא כיום) שם הרחיב את השכלתו בעת שלמד רוסית ומדעים מדויקים בשאיפה לרכוש תואר דוקטור.

פעילותו כמהפכן סוציאל-רבולוציונר

בשנות העשרים לחייו, תמך רוזנבוים במעמד האיכרים ברוסיה. בגין פעילותו המהפכנית כנגד שלטון הצאר, נשלח רוזנבוים למאסר במבצר הפטרופבלי. בשנת 1905 לאחר כישלון המהפכה הסוציאליסטית, ברח רוזנבוים לארצות הברית.
בשנת 1917 זכה לשמוע על המהפכה הבולשביקית ברוסיה.

חייו בארץ

רוזנבוים עלה בשנת 1927 לארץ ישראל והתנדב בתנועת הנוער העובד ברחובות. מאוחר יותר, הקים רוזנבוים ביחד עם חבריו את קיבוץ נען ברוח הקומוניזם שלמענו פעל במהלך כל חייו. הוא חי בקיבוץ אותו ייסד עם חבריו בשנות ה-30. בתקופת מלחמת העולם השנייה חזר לארצות הברית ובתום המלחמה בשנת 1945 לארץ ישראל.

סוף חייו ומותו

מנחם מנדל רוזנבוים חי בקיבוץ נען עד יומו האחרון וזכה לראות את חלומו עוד מימי צעירותו מתגשם ורוקם עור וגידים. הוא נפטר בשנת 1954 בשיבה טובה.
בורוסיה מנשנגלדבך

היסטוריה

עד 1964 שיחקה מנשנגלדבך ברגיונליגה (גר') (כיום הליגה הרביעית). עובדה זו לא מנעה ממנה לזכות בגביע הגרמני ב-1960, לאחר שגברה במוקדמות על פ.צ. קלן, בחצי הגמר על המבורג ובגמר ניצחה את קרלסרוהה 2:3.

ב-1964 סיימה הקבוצה בראש הליגה השנייה ושובצה ב-1965 בבונדסליגה (יחד עם באיירן מינכן שגם היא שובצה לראשונה בבונדסליגה באותה שנה). ב-1964 מונה הנס וייסוויילר למאמן הקבוצה ותחת הדרכתו הפכה בורוסיה מנשנגלדבאך תוך שלוש שנים לכוח עולה בכדורגל הגרמני ובלטה בעיקר בסגנון ההתקפי שלה שהתבטא בכיבושי שערים רבים. הקבוצה התבססה על סגל צעיר שהביא לכינויה "Die Fohlen" (הסייחים) שדבק בה מאז. היה זה תור הזהב של הקבוצה ובלטו בה גינטר נצר, יופ היינקס, ברטי פוגטס ברנד רופ, הרברט לאומן, הרברט וימר והשוער מנפרד קלף. בעונות עונת 1968/1967 ו1968/1969 היא סיימה במקום השלישי בבונדסליגה.
בעונת 1970/1969 זכתה מנשנגלדבך לראשונה באליפות גרמניה כשהקדימה את יריבתה הגדולה באותן שנים, באיירן מינכן. גם בשנה העוקבת, 1971/1970, הקדימה מנשנגלדבאך את באיירן מינכן והייתה לקבוצה הראשונה בבונדסליגה שזכתה בשתי אליפויות רצופות. בשנה שלאחר מכן, הייתה יד באיירן מינכן על העליונה: היא זכתה באליפות ומנשנגלדבך סיימה במקום השלישי (במקום השני סיימה שאלקה 04).

הקבוצה הגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות פעם אחת, בשנת 1977, והפסידה לליברפול בתוצאה 3:1, במשחק אשר התקיים בסטאדיו אולימפיקו שברומא. הקבוצה גם זכתה פעמיים בגביע אופ"א, בשנים 1975 ו-1979.
בשנות ה-80 לא הצליחה לזכות בתארים נוספים, למרות היותה אחת הקבוצות החזקות בגרמניה. לעומת זאת, בשנות ה-90 התמודדה הקבוצה עם קשיים והייתה על סף ירידה לליגת המשנה במספר עונות. ב-1999 ירדה בפעם הראשונה לבונדסליגה השנייה, שם שיחקה במשך שתי עונות. גם בשנים שלאחר מכן נתקלה בקשיים רבים. הקבוצה נקטה מספר פעולות במטרה לשפר את מצבה הכלכלי. היא עברה לשחק ב-2004 בבורוסיה פארק, אצטדיון חדש וגדול יותר מקודמו. בעונת 2006/2007 ירדה הקבוצה לליגת המשנה, אך כעבור עונה חזרה לליגה הבכירה. בעונת 2011/12 סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה, מקום שהקנה לה כרטיס לפליאוף ליגת האלופות, בו הפסידה 3–4 בסיכום שני המשחקים לדינמו קייב. באותה עונה כוכב הקבוצה היה מרקו רויס, שאף נבחר לשחקן השנה בגרמניה באותה השנה, שנמכר בסוף אותה עונה לבורוסיה דורטמונד בתמורה ל-17 מיליון יורו.
בעונת 2013/14 סיימה מנשנגלדבך במקום השישי בבונדסליגה וזכתה בכרטיס למוקדמות לליגה האירופית. בעונת 2014/15 סיימה הקבוצה במקום השלישי, דבר שהקנה לה מקום בליגת האלופות.
בוקרה פיל מישמיש

בֻּכְּרָה פִי (א)לְמִשְׁמִשׁ (בערבית بُكرة في المشمش) הוא ביטוי עממי הנפוץ בכמה ניבים של ערבית (ערבית מצרית, ערבית פלסטינית ועוד). הביטוי נקלט בסלנג העברי במשמעותו ובהגייתו המקוריות. בעברית התקבל הכתיב: בוקרה פיל מישמיש שמשמר פחות-או-יותר את ההגייה המקורית, אך לא את התחביר והמורפולוגיה המקוריים. תרגומו המילולי לעברית הוא "מחר ב(עונת) המשמש" והוא מתייחס לדחייה למועד בלתי אפשרי, שלא יחול לעולם. ככל הנראה קשור הביטוי להבשלה המהירה ולחיי המדף הקצרים של פרי המשמש הרגיש, המקצרים את העונה בה הוא זמין בשווקים‏. יש המקצרים את הביטוי ל"בוקרה" בלבד.
מילון עולמי לעברית מדוברת מגדיר ביטוי זה כך: "ביטוי שמשמעותו: ברור כי לא; בהחלט איני מסכים; אין כל סיכוי; שלא יעלה על דעתך שאסכים לכך". המילון החדש לערבית מדוברת של יוחנן אליחי מגדירו בעמוד 79 כ-"אתה יכול לחכות!! (אעשה זאת בתקופת המשמש... שחולפת מהר ולכן לא מספיקים לקיים)".
דוגמה לשימוש בביטוי: בכל חורף אני קופא מקור ושואל את אשתי מתי סוף סוף נעבור דירה לדרום, והיא עונה לי: "בוקרה פיל מישמיש". היא דווקא נהנית מהקור.

השפעה תרבותית

כאשר האחים פרנקל, חלוצי האנימציה במצרים ובעולם הערבי, פנו לאיש עסקים מקומי בבקשה להשקיע בסרט, נענו "בוקרה פיל מישמיש". בעקבות זאת קראו לגיבור סרטם "מיש מיש אפנדי".
בתוכנית "סיפורי מישמיש" ששודרה בזכיינית קשת נהג מישמיש הארנב לקסום דברים כאשר היה משפשף את אפו בגזר הקסמים שלו וקורא "בוקרה פיל מישמיש".
סוניה לוין

ביוגרפיה

לוין נולדה וגדלה בפולין. היא התאמנה בקבוצת מכבי וילנה. 
באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בקרקוב בשנת 1928 זכתה לוין במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 9.77 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בוורשה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 9.92 מטר.

אלופת פולין

באליפות פולין באתלטיקה שנערכה בבידגושץ' בשנת 1930 זכתה לוין במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.71 מטר, לפני הלינה קונופצקה שיאנית העולם והאלופה האולימפית (אמסטרדם 1928) בזריקת דיסקוס (10.33 מטר). במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג שבצ'כוסלובקיה בספטמבר אותה שנה בהשתתפות 200 אתלטיות מ-14 מדינות, היא סיימה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.41 מטר, 7 ס"מ ממדליית ארד. אותה שנה היא קבעה פעמיים בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 11.46 מטר. אותה שנה היא דורגה במקום 10 בעולם בשיא פולין של 11.48 מטר. 
באליפויות פולין באתלטיקה שנערכו בשנים 1933 ו-1934 זכתה לוין במדליות ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאות של 10.73 מטר ו-10.36 מטר, בהתאמה.
במכביה השנייה, שנערכה בשנת 1935, זכתה לוין בשתי מדליות כסף אחרי ליליאן קופלנד האלופה האולימפית מארצות הברית (לוס אנג'לס 1932). לאחר המכביה היא נשארה בארץ ישראל עם משפחתה.
בתחרות שנערכה במקווה ישראל ב-21 במרץ 1937 זכתה לוין במדליית זהב בשיא אישי ובשיא ארץ ישראל חדש של 12.21 מטר. שיא זה החזיק מעמד 22 שנים ונשבר על ידי אילה חצרוני (12.30 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה במאי 1948 זכתה לוין בשתי מדליות כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 9.41 מטר אחרי רעיה ברונשטיין (9.56 מטר) ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 27.65 מטר אחרי פרידה ליכטבלאו (31.40 מטר).
נפטרה ביוני 1987.

משפחתה

הייתה נשואה ליעקב שמוקלר עד למותו ב-1984. בנם, שמעון שלח, היה שחקן ומאמן נבחרת ישראל בכדורסל.
שוקי שטאובר

יהושע (שוקי) שטאובר (נולד ב-16 באוקטובר 1954) הוא יועץ, עיתונאי ומרצה ישראלי שכתב 15 ספרים ומאות רבות של כתבות ומאמרים מקצועיים בתחומי התמחותו: ניהול, קריירה ועבודה.

קורות חיים

לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר החקלאי "הכפר הירוק" התגייס לצה"ל והיה לקצין קשר. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1984 הוסמך לתואר שני בלימודי עבודה. עבודת התזה שלו בחנה את עוצמת הוועדים הארציים בשירות המדינה ויחסי הגומלין שלהם עם ההסתדרות הכללית.
בשנת 1981 החל לעבוד במסגרת המכון לפריון העבודה והייצור והחל לצבור בו ניסיון מקצועי, לצד המשך לימודיו. בשנת 1986, לאחר ביצוע תפקיד ניהולי, יצא לדרך עצמאית ומאז לא שב לפעול כעובד שכיר.
בין השנים 2001-1987 עסק בפעילות מקצועית שכללה עבודות ייעוץ לחברות ולארגונים בסקטור הפרטי ובסקטור הציבורי. הוא פיתח פעילות הדרכה ענפה שכללה ריכוז אקדמי של קורסי הכשרה למנהלים, בדרך כלל במסגרת לימודי חוץ של האוניברסיטאות (המכללות היו אז רק בתחילת דרכן). לדוגמה: ניהול ההכשרות השנתיות לניהול משאבי אנוש בלימודי החוץ של האוניברסיטה הפתוחה ("תפנית"), באוניברסיטה העברית בירושלים ("מכון מגיד"), במכללת עמק הירדן, במכללת אילת ועוד.
יזם קורסים מגוונים, כמו קורס הכשרה למנהלי משאבי אנוש בענף המלונאות במסגרת אוניברסיטת חיפה, קורס לניהול מערכות תיגמול וקורס לניהול בשיטת האאוטסורסינג במסגרת המרכז הישראלי לניהול (המי"ל), קורס לניהול מערכות גיוס במסגרת האוניברסיטה העברית ועוד. כמו כן עסק, באותן שנים, בפיתוח מנהלים בחברות עסקיות ובארגונים ציבוריים, ובייעוץ ארגוני.
בשנת 1988 החל לכתוב בשבועון הכלכלי "כספים" כמומחה לניהול, ומשם עבר לעיתון "גלובס". הטור השבועי שלו "ניהול" התפרסם ב"גלובס" לסירוגין במשך מספר שנים ובמסגרתו, לצד טורי דעה, גם ערך שיחות עם מאות מנהלים. במקביל כתב במגזינים מקצועיים כמו הירחונים "סטטוס", "ניהול", "משאבי אנוש", "ועדים" ועוד. בשנת 2001 הפסיק לכתוב טור קבוע בעיתון "גלובס" והמשיך לפרסם מאמרים וכתבות ככותב עצמאי. 
בשנת 2005 חזר לכתוב את הטור "ניהול" באתר החדשות ynet, הפעם כטור דעה שהתפרסם מדי שבוע במשך כארבע וחצי שנים, עד לשנת 2009. מאז שב לפעול ככותב עצמאי.
משנת 2006 מתפרסמים מאמריו גם באתר הבית שלו.
מתראיין לעיתים קרובות בעיתונות הכתובה והמקוונת ובמדיה האלקטרונית, בתחומי התמחותו ואודות ספריו.
בשנים האחרונות עוסק שטאובר בהתנהגות עסקית נאותה (אחריות תאגידית) ופועל לקידומה. הוא מרבה לכתוב, להתראיין, להרצות ולייעץ בתחום זה. לדוגמה, בשני ספריו האחרונים, "זה לא רק הכסף" ו"אני המותג!" כלולים פרקים הדנים, בהתאמה, בהעסקה הוגנת ובשיווק הוגן. 
שוקי שטאובר חבר בעמותת שבי"ל – שקיפות בינ"ל בישראל.
סקירתו המקיפה "אחריות תאגידית בישראל", בעברית ובאנגלית, משמשת בסיס לספר שהוא כותב בנושא זה.
שלמה קצין

ביוגרפיה

נולד בירושלים בחודש מרץ 1909 (אדר ה'תרס"ט) לאלטון ולרב שאול קצין, שהיה מקובל ומחבר הספרים "אמרי בינה" ו"פרי צדיק". האות ש' נוספה לשמו כקיצור לשם אביו, כנהוג במשפחתו בתקופה זו. בילדותו למד בתלמוד תורה ובבית ספר, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף, שם למד אצל הרב יעקב עדס והרב עזרא עטיה.
בסיום לימודיו הוסמך לרבנות על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ושימש כרב השכונות "נחלת אחים" ו"נחלת ציון" בירושלים. במקביל שימש כסופר וכמזכיר בית הדין של העדה הספרדית בירושלים למשך כשנתיים.
הוסמך גם כשוחט ובודק, וכמוהל, ובשנת 1931 (ה'תרצ"א) ייסד בירושלים "בית דרשות לחכמה ולמוסר".
לאחר פטירת הרב יהודה הכהן מסלתון טראב, מונה לשמש תחתיו כאב בית דין וכרב במצרים. לאחר הקמת המדינה חזר ארצה והחל לשמש כרב וכדיין ביפו, וייסד שם את בית הכנסת הגדול "שיבת ציון". לאחר מספר שנים עבר להתגורר בבני ברק, והחל לשמש כמורה הוראה וכחבר בית הדין הרבני בתל אביב יפו.
הלך לעולמו ב-23 באוקטובר 1982 (ו' בחשוון ה'תשמ"ג).
אחיו היה הרב יעקב קצין.
נעים רג'ואן (מוזיקאי)

קורות חיים

רג'ואן נולד בבגדד לציון וחביבה רג'ואן. למד בבית ספר אליאנס בעיראק 4 שפות (ערבית, אנגלית, צרפתית ועברית) ומסחר, אביו היה יבואן תה וקפה וקבלן ידוע. עוד מנעוריו אהב לנגן ולהלחין שירים, הקים תזמורת (אנסאר אל-מוזיקה) שבה ניגנו חבריו מבית הספר. השירים שודרו ברדיו עיראק והתפרסמו מאד. נעים ניגן על אקורדיון, עוד וקונטרבס. הוא הלחין שירים לזמרת מיס דמשק בזמן ביקורה בעיראק.
בשנת 1951 עלה לישראל במסגרת מבצע עזרא ונחמיה. מנהל רשות השידור דאז, שאול בר-חיים, שמע עליו ופנה אליו בבקשה שירכיב תזמורת מזרחית לקול ישראל. כתוצאה מכך נוסדה לה תזמורת קול ישראל בערבית אשר ניגנה במסגרת קול ישראל בערבית בין השנים 1948–1993. נעים המליץ על נגנים נוספים מעיראק וממצרים. בהמשך צורפו לתזמורת גם נגנים ערביים. התזמורת נוהלה על ידי עזרא אהרון וזוזו מוסא. נעים השתתף בתזמורת כנגן, מלחין, מעבד, כותב מילים, מנהל מוזיקלי וכמו כן הוא הופיע בטלוויזיה בשירי סולו ובדואטים.
הציבור הכירו כנגן אקורדיון, אך על הפס המוזיקלי ברדיו נשמעו גם צלילי העוד והקונטרבס שלו באולפן. נעים היה בוועד הקבוע של תזמורת קול ישראל בערבית ודאג שיקבלו תנאים כמו התזמורת הסימפונית ירושלים. כן דאג ששתי התזמורות יקבלו דירוג עיתונאים.
נעים השתתף בפגישות של מרכז ההסברה במטרה לקרב בין יהודים וערבים. הוא היה אחראי על החלק האמנותי.
נעים הלחין מעל 300 שירים בערבית, לרובם כתב מילים לחן ועיבוד. כמו כן הלחין כ-50 שירים בעברית . שיריו הושרו על ידי לילית נגר, עפרה חזה, ג'ו עמר, עליזה עזיקרי, יפה ירקוני ורבים אחרים. נעים שינה את האקורדיון בו ניגן כך שיוכל לנגן מוזיקה מזרחית והוסיף לו רבעי טונים. זה היה האקורדיון הראשון בעולם שניגן מוזיקה מזרחית. באופן דומה שינה את לאורגן.
ייחודיות זו הביאה הצלחה בקרב מאזינים מארצות ערב. בשנות ה-60 מכר נעים תקליטים ובהם שיריו לארצות ערב, וכדי שלא יימנעו לשדר שיריו של יהודי-ישראלי נרשמו שמות בדויים שונים ככותבי מילים. המלחין שנרשם היה "נעים" ללא שם משפחה. התקליטים נמכרו לתחנות רדיו רשמיות בארצות ערב על ידי חברת "דוניה" הצרפתית, והתמלוגים הועברו לאקו"ם הישראלית ממקבילתה הצרפתית. 
בשנות ה-60 הקליט נעים בשיתוף עם לילית נגר תקליטים עם שירים הודיים ידועים בעיבוד שיתאים לאוזן ישראלית. כל שירי התקליט הם דואטים שנעים ולילית שרו, ביניהם השיר איצ'יקידנה התפרסם בארץ ובארצות הברית.
בהמשך הדרך עבד נעים גם בטלוויזיה כמנהל מוזיקלי בתוכנית "מסא אלח'יר" (ערב טוב) במשך כעשר שנים.
שנים רבות נסע נעים בארץ עם תזמורת צלילי המזרח, בת 6 נגנים, ונתן הרצאות על המוזיקה המזרחית (רבעי טונים ומקצבים מיוחדים) תוך השוואה למוזיקה מערבית, כולל הדגמה על כלי הנגינה. הנ"ל בוצע במסגרת "סל תרבות" ו"אמנות לעם". ההרצאות היו בפני מבוגרים, תלמידי בתי ספר, אוניברסיטאות, קיבוצים ועוד.
חלק מהמוזיקה שכתב נעים הייתה "מזרח-מערב" כלומר שילבה שירים בערבית עם עיבודים מערביים. לצורך כך התחבר ליוצרים כאלברט פיאמנטה, אלדד שרים ואחרים.
נעים כתב ג'ינגלים בערבית לרדיו שפרסמו מוצרים כגון קוקה-קולה ומפלגות גדולות בזמן בחירות כגון הליכוד והמערך.
על פי בקשת סמי שמעון, יצר נעים 10 דיסקים עם שירים עיראקיים יהודיים ידועים בנושא המסורת העיראקית היהודית המקורית כגון שירי חגים, בעיבוד חדש. 
נעים יצר גם בתחום האמנות הפלסטית: צייר (ציור אבסטרקטי במיוחד), והיה אומן זכוכית (ויטראז'ים בטכניקות שהמציא בעצמו).
נעים התגורר ברמת גן. היה נשוי לנורית ואב לשלושה ילדים.
נעים רג'ואן נפטר ב-2013 ונטמן בבית העלמין ירקון.
מישה גלני

מישה גלני (באנגלית: Misha Glenny; נולד ב-25 באפריל 1958) הוא עיתונאי בריטי.
ספריו שהיו לרבי-מכר עוסקים בתחומי התמחותו: דרום-מזרח אירופה וחבל הבלקן; פשע מאורגן ברחבי העולם; והמרחב הקיברנטי: פשעי מחשב , לוחמת רשת, טרור קיברנטי ואבטחת מידע.

ביוגרפיה

גלני הוא בנו של מייקל גלני (1927–1990) , מומחה לרוסיה ומתרגם מרוסית לאנגלית. למד בבית ספר פרטי ובתיכון של "Magdalen College School" באוקספורד , באוניברסיטת בריסטול ובאוניברסיטת קארל בפראג.
במהלך לימודיו התמנה לכתב הגרדיאן במרכז אירופה, ובהמשך גם ככתב ה-BBC. את עיקר פרסומו קיבל בעת שדיווח על מלחמות יוגוסלביה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות סיקור זה זכה לפרס האקדמיה לרדיו  ("פרס סוני"). שלושה מספריו עוסקים במרכז ובמזרח אירופה, ובמשך שלוש שנים הוא עמד בראש עמותה לשיקום סרביה, מקדוניה וקוסובו.
בשנת 2008 ראה אור ספרו "מקמאפיה" (McMafia) שבו טען כי הפשע המאורגן הבינלאומי אחראי ל-15% מהתמ"ג העולמי.
בשנת 2011 ראה אור ספרו "רשת אפלה: פשע, ריגול וטרור באינטרנט" (DarkMarket), העוסק ברשת האפלה. בשנה זו גם הופיע בסרט הדוקומנטרי "אופיום גולמי: כאב, עונג, רווחים" (Raw Opium).
גלני משמש בעשורים הראשונים של המאה ה-21 כיועץ לממשלת ארצות הברית ולמספר ממשלות באירופה בנושאי מדיניות חוץ.
הוא נשוי לעיתונאית הבריטית קירסטי לנג  ואב לילדים. המשפחה מתגוררת בלונדון.
נקודת פטרוב

גילוי ומיפוי הנקודה

לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980.

מקור השם

לשון היבשה נקראת על שמו של הממציא הבולגרי - אמריקני פיטר פטרוב שסייע בפיתוח השעון הדיגיטלי הראשון.
השם התקבל רשמית ב-23 בנובמבר 2009.
הארץ התיכונה

בלריאנד

בלריאנד היא ארץ ממערב להרים הכחולים (ארד לוין) שבה שכנו תחילה טלרי מהמסע למערב ונולדור שחזרו מולינור. בזמנם גם שכנו שם אורקים (בעיקר בצפון, ליד אנגבנד) וגם בני אדם. לאחר הקרב האחרון במורגות' היא שקעה בים. והרי ארד לוין שבמזרחה הפכו לצפון מערב ארידור.

גאוגרפיה של בלריאנד

בלריאנד הייתה ארץ שבגסות אפשר לחלקה כך: במרכזה יערות, בצפונה הרים וגם במזרחה, וממערב הייתה שפלה הצמודה לים.

ממלכות בבלריאנד

בבלריאנד היו כארבע ממלכות אלפים: דוריאת', ביערות המרכז. גונדולין, בהרי הצפון. נרגותרונד, ששכנה מתחת לנהר. והפלס, שהייתה ממלכת קו החוף.
היו עוד שתי ממלכות גמדים, שתיהן בהרים הכחולים, גבילגתול וטומונזהר.
ועוד הייתה ממלכתו של מורגות', היא אנגבנד ששכנה בצפון, מתחת לתנגורודרים.