מסילת הרכבת תאילנד-בורמה

תולדות הקו

הממשלה הבריטית של בורמה ערכה בראשית המאה ה-20 סקר לקביעת תוואי למסילת רכבת בין תאילנד לבורמה. עם זאת, נקבע כי התוואי שנסקר – שנמצא בשטח גבעי המכוסה ג'ונגל וחצוי על ידי נהרות רבים - היה קשה מדי מכדי לבנותו.
ב-1942 פלשו היפנים לבורמה מכיוון תאילנד וכבשו אותה מידי הבריטים. לאחר הכיבוש הם העבירו אספקה לכוחותיהם שם בדרך הים, דרך מיצר מלקה וים אנדמן. נתיב אספקה זה היה פגיע להתקפות של צוללות בעלות הברית, וליפנים נדרש נתיב אחר. הבחירה המתבקשת הייתה נתיב יבשתי, ולפיכך החלו היפנים בבניית המסילה ביוני 1942. ההחלטה לבנות את המסילה נסמכה בין השאר על היכולת של היפנים לנצל לעבודת כפייה את עשרות אלפי השבויים מצבאות בעלות הברית שלכדו בשלבים המוקדמים של המערכה בדרום-מזרח אסיה. 
היפנים תכננו לקשר בין מסילות קיימות על ידי בניית המסילה בין באן פונג שבתאילנד לבין טנביוזאיאט שבבורמה דרך מעבר שלוש הפגודות בגבעות שבגבול בין שתי המדינות. בניית המסילה החלה בו זמנית משני קצותיה. רק 55 קילומטרים מהתוואי המתוכנן עברו בשטח מישורי; היה צורך לבנות את היתר בשטח קשה למעבר ולעבודה. המסילה שנבנתה הייתה ברוחב של מטר אחד, והיפנים קיוו להוביל על גביה 3,000 טון אספקה בכל יום.
החומרים לבניית המסילה והפעלתה, לרבות אדנים וקרונות, הושגו על ידי פירוק קטעי מסילה במלזיה ובאיי הודו המזרחית ההולנדיים. 
הבנייה נמשכה כ-16 חודשים והואצה במיוחד באביב 1943. ב-17 באוקטובר 1943 נפגשו שני קצות הקו כ-18 קילומטרים דרומית למעבר שלוש הפגודות. 304 קילומטרים של המסילה הוקמו בתחומי תאילנד והיתר בבורמה. 
למעשה המסילה החדשה לא קושרה במלואה לרשת המסילות בבורמה, שכן לא נבנה בה גשר על נהר הסלווין (Salween) ליד מולמין, והיפנים העבירו על פניו את האספקה שהביאה הרכבת באמצעות מעבורות. גשר על הנהר נבנה רק שנים רבות לאחר המלחמה.

לאחר השלמת בניית המסילה הועברו מרבית השבויים שהועבדו בבנייתה ליפן. מקצתם הושארו כדי לתחזק את המסילה. הם עבדו תחת תנאים קשים ביותר, שאליהם נוספו הפצצות גוברות של מטוסי בעלות הברית. נזקי ההפצצות למסילה הביאו לבסוף להשבתת הקו באביב 1945.
לאחר המלחמה נבדק הקו ונמצא בחלקו במצב רעוע, שלא איפשר שימוש מסחרי. כ-130 קילומטרים מהקו בתחומי תאילנד שופצו ונמצאים כיום בשימוש. חלקים מהפסים ביתר חלקי המסילה נעקרו ונעשה בהם שימוש במסילות אחרות. חלקים מנתיב המסילה הוסבו למסלולי הליכה.

הגשר על הנהר קוואי

קטע המסילה המפורסם ביותר היה גשר 277, שנבנה על גבי הנהר מאה קלונג (Mae Klong). הקמתו הייתה נושא ספרו של פייר בול "הגשר על הנהר קוואי", שהיווה נקודת מוצא לתסריט של סרט הקולנוע הידוע בשם זה. בפברואר 1943 הושלמה שם הקמת גשר עץ וביוני 1943 נסתיימה הקמת גשר פלדה ובטון. בחודשי המלחמה האחרונים הופצצו הגשרים על ידי מטוסי בעלות הברית ותוקנו על ידי שבויי מלחמה.

בגשר דבק השם "הגשר על הנהר קוואי" וזאת עקב העובדה שחלק ניכר מן המסילה בשטח תאילנד התמשך לאורך עמק הנהר קוואה נו (Khwae Noi). ב-1960, כדי למנוע בלבול, הוחלט לשנות את שמו של קטע הנהר שמעליו מתנשא הגשר לקוואי יאי (Khwae Yai).

מעבר אש התופת

קטע מפורסם אחר של המסילה כונה "מעבר אש התופת" (Hellfire Pass). זהו קטע מסילה שהונח בנקיק שנחצב בסלע בגבעות מבודדות כ-180 קילומטרים מצפון-מערב לבנגקוק. היה זה הנקיק הגדול ביותר שנחצב לצורך הנחת המסילה לאורך נתיבה.
עובדי הכפייה והשבויים שנדרשו לחצוב את הנקיק השלימו את העבודה בתוך ששה שבועות, בעבודה ידנית בכלים פרימיטיביים וכמעט ללא ציוד מכני כלשהו. לפחות 700 שבויים מתו שם עקב תנאי העבודה הקשים, מהם כ-70 שהוכו למוות על ידי היפנים. נטען כי הכינוי שניתן לאתר נבע מהאסוציאציה שיצרה תמונת עובדי הכפייה שעבדו שם בלילות לאור לפידים.