google/wiki40b huggingface dataset:
פנטזיה בשמים

פנטזיה בשמים (באנגלית: Fantasy in the Sky) הוא מופע זיקוקין די-נור הנערך מדי ערב בחודשי הקיץ בדיסנילנד שבפריז.

היסטוריה

המופע הוצג בדיסנילנד שבקליפורניה מאז שנת 1958 ועד שנת 2000, ובממלכת הקסם שבדיסניוורלד מאז הקמתה ועד שנת 2003.
המופע הוכן לבקשתו של וולט דיסני שרצה שייערך מופע זיקוקים על רקע טירת היפהפייה הנרדמת על מנת שהמבקרים יישארו בפארק עד שעות הערב המאוחרות, ועל מנת לספק להם מופע בשעות הערב. המופע הפך לפופולרי ביותר, ומרבית המבקרים נשארו עד שעות הערב על מנת לצפות במופע. כאשר נפתח הפארק השני של דיסני - ממלכת הקסם בשנת 1971, היה זה אך טבעי שייערך מופע זיקוקים גם שם. המופע שהוכן עבור ממלכת הקסם - הוא מופע מרשים יותר ותקציבו גדול יותר, בשל העובדה שיש יותר מקום למופע - הן בשל צורת הפארק, והן בשל העובדה שטירת סינדרלה גבוהה פי שלושה מהטירה שבקליפורניה.
במהלך השנים איבד המופע מפופולריותו, ובשנת 2000 הוחלף המופע, לרגל ציון 45 שנים להקמת דיסנילנד במופע חדש: "האמן... יש קסם בין הכוכבים".
לחגים הוכן מופע מיוחד חדש שנקרא: "האמן... בקסם החג". בשנת 2005 הוחלף המופע במופע: "זכור... חלומות מתגשמים" לרגל חגיגות ה-50 להקמת הפארק.
בממלכת הקסם הוחלף המופע בשנת 2003 במופע - "משאלות".
בחגים נערך מופע מיוחד הנקרא "משאלות הלווין" או "משאלות חג המולד".
המופע "פנטזיה בשמים" מופיע בפארק דיסנילנד שבפריז מאז הקמתו (1992) ועד היום.
הטיה לטובת העצמי

הטיה לטובת העצמי (באנגלית: Self-serving bias) היא מונח בפסיכולוגיה חברתית, המתאר את הנטייה של האדם ליחס את כישלונותיו לגורמים ולנסיבות חיצוניים, בעוד את הצלחותיו הוא מיחס לגורמים פנימיים-אישיים.
דפוס ייחוס זה משרת את הדימוי העצמי החיובי של האדם, בכך שהוא מעצים את ההשפעה החיובית של הצלחות, ומצמצם את ההשפעה השלילית של כשלונות. להטיה הסבר מוטיבציוני, לפיו אנשים מעוניינים לקבל אחריות על הצלחות ולהימנע מכך במקרה של כישלונות, וכן הסבר קוגניטיבי, לפיו אנשים נוטים להשקיע מאמצים רבים בהשגת מטרתם ולכן מייחסים את ההצלחות לגורם פנימי ("השקעתי ולכן הצלחתי"), ואת הכישלונות לגורם חיצוני ("השקעתי, אך גורם שאינו תלוי בי הכשיל אותי").

הכתם העיוור של ההטיה

אנשים מתקשים להודות בקיום ההטיה הזו, למרות שאנשים מזהים את ההטייה הזו בקלות אצל אחרים. הם מסוגלים לכעוס כשהם שמים לב להטיה הזו אצל השני, אך עם זאת לא לשים לב לקיום ההטיה אצלם.

בתרבות הפופולרית

בתרבות הישראלית, נודע הפתגם העברי כי "להצלחה אבות רבים אך הכישלון יתום הוא". פירושו הוא שאנשים אוהבים לקחת תחת אחריותם מעשים שגררו עימם תוצאות חיוביות, אך מסירים מעצמם אחריות כשמדובר במעשים שגררו עימם תוצאות שליליות.

לקריאה נוספת

אולג קומליק, אגוצנטריות והטיה לטובת העצמי בניהול משא ומתן, משאבי אנוש 259-260, עמ' 12-18 (2009).
פאולה טולר

שנותיה הראשונות

פאולה טולר נולדה בריו דה ז'ניירו. היא גדלה בקופקבנה, רובע מסורתי בריו דה ז'ניירו. בילדותה השתתפה בחוגים לבלט ואנגלית. היא גודלה בידי סבה פאולו וסבתה רנה, הורי אביה. פאולו היה רופא מנתח, ויועץ לשעבר של נשיא ברזיל ושל ממשלת מדינת גואנברה (כיום, בתחומי מדינת ריו דה ז'ניירו), היסטוריון ומחברם של ספרים רבים. רנה הייתה עקרת בית ואם-בית בפנסיון לנשים קשישות.
בילדותה וצעירותה, נחשפה בביתה בעיקר למוזיקה קלאסית של באך, מוצרט, בטהובן ושופן, בין יתר היוצרים הקלאסיים, וגם למוזיקה ולאופרה ספרדית. בנוסף, נחשפה גם למוזיקה בת זמננו, של כרמן מירנדה, אליס רז'ינה והביטלס (להקת הרוק היחידה המקובלת בעיני סבה). בבית הספר, השתתפה טולר בשעורי בלט ואנגלית, כדי להיות מורה לאנגלית.
בגיל 17, החלה טולר ללמוד באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו דה ז'ניירו (PUC) והשתתפה בקורסים בעיצוב תעשייתי ותקשורת חזותית והחלה ללמוד צרפתית. היא שילבה בלימודיה גם עבודת סטאז' בחברה לתכנות חזותי. באותו הזמן, גם שלחה ידה בעבודות צדדיות, על מנת להשלים את הכנסתה. עבודותיה אלו כללו תרגום ספרים, עזרה עם עבודות עבור חבריה ללימודים, מילוי מקום כמזכירה בסטודיו למחול שלה בזמן חופשות והגהות עבור ספריו של סבה. בחדרו של אחיה נחשפה למוזיקה של ג'יימס בראון וטים מאיה.
התקליטים הראשונים שרכשה היו פסי-קול לטלנובלות הברזילאיות האהובות עליה (שכללו שירים של סטיבי וונדר, מרקוס ואלה וחמישיית הג'קסונים. בהמשך החלה להאזין גם לג'ניס ג'ופלין ולריטה לי (סולנית המוטנטים). תדירות הלכה למסיבות מצומצמות המכונות "Arrastas" (מפורטוגזית - "סחיבות", "זחילות"), בהן התבצעו גרסות כיסוי לאמנים כגון לד זפלין, פינק פלויד, בילי פול, מייקל ג'קסון. עם תחילת לימודיה באוניברסיטה, התמכרה טולר להאזין לרדיו. 
ב-1982, כבר שרה טולר בהרכב קיד אבליה, ושנתיים מאוחר יותר נטשה את לימודיה באוניברסיטה, על סף קבלת התואר. באותה השנה, היא החלה ללמוד פיתוח-קול אצל הזמרת הלירית וֶרָה מָרִיה דוּ קנְטוֹ אֶה מֶלוֹ, והחלה לשיר שירי לידר (שירי פולק גרמניים) בגרמנית.

סולנית קיד אבליה

הקריירה המוזיקלית של טולר החלה בראשית שנות השמונים כסולנית בלהקת הפופ הברזילאית "קיד אבליה והדלעות הפראיות" ("Kid Abelha e os Abóboras Selvagens". השם קוצר לאחר מכן ל"קיד אבליה"). הלהקה הופיעה בשנת 1985 במסגרת פסטיבל רוק בריו. גם כיום משמשת טולר כסולנית ההרכב, על אף קריירת הסולו אליה פנתה. הסינגל הראשון של הלהקה "Distração" יצא בשנת 1982. בתחילה, סברו המבקרים שההרכב קיד אבליה הוא עוד להקה מני רבות שיוציאו מקרבן לא יותר משלושה להיטים לרדיו ודינן להעלם ממפת הפופ הברזילאי. עם זאת, נחלה לאורך השנים הלהקה הצלחה רבה, חיברה להיטים רבים, וגם בחלוף 25 שנה, אוזלים הכרטיסים להופעות ההרכב ונמכרים אלבומים רבים. בין להיטי ההרכב הגדולים נמנים שירים כמו "Como eu quero", ‏"Fixação", ‏"Alice", ‏"No seu lugar", ‏"Grand Hotel", ‏"?Por que não Eu", ‏"Na rua, na chuva, na fazenda", ‏"Garotos", ‏"Nada por mim", ‏"Os outros" וכן הסינגל הנודע, שני במספר, של הלהקה - "Pintura íntima" שיצא בשנת 1983 (מפורטוגזית - "ציור אינטימי" או "רישום אינטימי").
לטביה באירוויזיון למקהלות

היסטוריה

איגוד השידור אירופי הודיע ב-8 באוגוסט 2016 שהם הולכים ליצור תחרות חדשה שתהיה מיועדת למקהלות. קיום התחרות אושר באופן רשמי ב-30 בנובמבר 2016, כאשר לטביה נבחרה לארח את התחרות שהייתה אמורה להתקיים ב-22 ביולי 2017.  ב-14 בפברואר 2017 נקבע שהתחרות תתקיים בארנה ריגה.
בתחרות לטביה הגיעה למקום השלישי.
Save Your Kisses for Me

רקע והפקה

את השיר "Save Your Kisses for Me" כתב במקור לי שרידן באוגוסט 1974. לאחר שהביא את השיר למפגש כתיבת השירים הבא, האחרים חשבו שהשם מגושם והחליפו אותו בשם "Oceans of Love". שרידן לא היה מרוצה מהשינויים והשיר נגנז. שנה לאחר מכן כשעבדו על שירים לאלבום הבא, הם גילו שהם צריכים עוד שיר אחד ושרידן העלה שוב את "Save Your Kisses for Me". הפעם השיר התקבל.
זמן קצר לאחר מכן מנהל הלהקה, טוני הילר, היה להוט לשלוח את שיר של הלהקה לתחרות בחירת השיר לאירוויזיון. עד לאותה שנה נבחרו המבצעים שייצגו את בריטניה, וב-1976 שונה הפורמט, וזמרים שונים יכלו לשלוח את שיריהם. להקת אחוות האדם שלחה את השיר "Save Your Kisses for Me" והוא התקבל כאחד מ-12 השירים בתחרות "A Song for Europe" שנערכה ב-25 בפברואר 1976. השיר זכה בתחרות והקדים את המקום השני של להקת קו-קו בשתי נקודות בלבד. השיר יצא כסינגל והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי שבועיים לפני האירוויזיון שהתקיים ב-3 באפריל.

זכייה באירוויזיון

בערב התחרות שובץ השיר ראשון בסדר ההופעה לפני השיר השווייצרי "ג'מבו, ג'מבו" בביצוע פטר, סו ומארק. השיר מתאר את רגשותיו של איש צעיר שעוזב את אהובתו בבוקר כשהוא יוצא לעבודתו. הטוויסט מופיע בשורה האחרונה, ומתברר שהוא עוזב את ילדתו הקטנה בת השלוש "לא תשמרי אותם בשבילי... למרות שאת רק בת שלוש?"
השיר קיבל את מירב הנקודות, 12, משבע מדינות, ובסך הכל קיבל 164 נקודות. השיר הצרפתי שהגיע למקום השני קיבל 147 נקודות. לפי "The Eurovision Song Contest - The Official History" של ג'ון קנדי או'קונור, השיר מחזיק בשיא המכירות בהיסטוריה של התחרות. הוא גם מחזיק בשיא של הניקוד היחסי הגבוה ביותר בתחרות, בממוצע של 9.65 לצוות שופטים. אחרי הזכייה באירוויזיון הגיע השיר למקום הראשון במצעדים רבים במדינות אירופה, ומכר יותר משישה מיליון עותקים. בבריטניה שהה השיר במקום הראשון במשך שישה שבועות. במאי 1976 זכה השיר בתקליט פלטינה של איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, והיה הסינגל הנמכר ביותר של השנה. בצרפת שהה השיר בראש המצעד במשך חמישה שבועות. בארצות הברית זכה השיר להצלחה בינונית בבילבורד הוט 100 (מקום 27 מתוך 100), אבל הגיע למקום הראשון במצעד Easy Listening. בישראל הגיע השיר למקום ה-18 במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי של רשת ג'.
באותה עת הוציאה הלהקה את האלבום "Love and Kisses" שכלל את השיר "Save Your Kisses for Me". השיר הבא של של הלהקה "My Sweet Rosalie" שעסק בנושא דומה היה אף הוא ללהיט באירופה. הלהקה המשיכה להקליט להיטים בבריטניה במשך השנתיים הבאות. אבל בארצות הברית "Save Your Kisses for Me" היה הלהיט היחיד של הלהקה באותו הרכב.

גרסאות כיסוי

בשנה לאחר מכן באירוויזיון 1977 זכתה הזמרת מארי מרים עם השיר L'oiseau et l'enfant שייצג את צרפת, והשיר הבריטי, בביצוע לינדזי דה פול ומייק מורן, הגיע למקום השני.
השיר הוקלט בגרסאות כיסוי רבות בהן של זמרת הקאנטרי מרגו סמית' שזכה להצלחה במצעדי מוזיקת הקאנטרי ב-1976. הגרסה של בובי וינטון זכתה להצלחה בבילבורד הוט 100. להקת אחוות האדם הקליטה את השיר פעמיים נוספות, והוציאה גרסה בספרדית "Tus Besos Son Para Mi" בשנת 1991.
במשאל שערך איגוד השידור האירופי ב-2005 נבחר השיר כאחד מ-14 השירים הפופולריים ביותר של האירוויזיון. הוא היה גם אחד השירים שהשתתפו באירוע שיר היובל באירוויזיון שנערך בקופנהגן שבדנמרק. הוא בוצע על ידי הלהקה יחד עם 12 רקדנים ותזמורת. השיר העפיל לגמר והגיע למקום החמישי.
מגע (ספר)

עלילה

דוקטור אלינור "אלי" ארוויי היא רדיו-אסטרונומית המנהלת את "פרויקט ארגוס", מערך גדול של רדיו-טלסקופים המוקדש לחיפוש אחר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ. יום אחד הפרויקט מגלה שדר של מספרים ראשוניים המגיע מכיוון הכוכב וגה. התעמקות במסר מגלה מה שנראה כמו הוראות לבניית מכונה מסתורית ומורכבת, אולם המדענים מתקשים לתרגם את ההוראות ומסיקים שהם כנראה מחמיצים איזשהו מפתח פענוח. הסיפור עוסק בניסיונות הפענוח של המסר, בהשפעה שלו על האנושות בכדור הארץ ובהתנגשות בין הגישה המדעית והעניינית לזו הדתית, המיוצגת על ידי מנהיג דתי בשם פאלמר ג'וס.
אצטדיון פסקואל גררו

היסטוריה

האצטדיון הוא קרוי על שמו של המשורר פסקואל גררו, שהציע למחוז לבנות אצטדיון בשטח שהציע להם בשנת 1935. האצטדיון שופץ בתחילת שנות ה-70 לקראת אירוח המשחקים הפאן-אמריקאיים שבו זכתה קאלי וכן שופץ שוב באפריל 2010 לקראת אירוח המונדיאליטו אותו נבחרה קולומביה לארגן. בין היתר נערכו בו גם חלק ממשחקי טורניר הקופה אמריקה 2001.

אירועים נוספים

עקב גודלו וצורתו של האצטדיון, הוא גם אירח עד כה לא מעט מופעים מוזיקליים כמו הסופר קונסיירטו, מופע מוזיקלי המזמין להקות וזמרים מודרניים לחגיגות הקרנבל השנתים בקאלי שמתקיים בין ה-25 וה-30 בדצמבר. כמו כן, הוזמנו גם זמרים מפורסמים מקומיים ובין לאומיים כמו גוסטבו סרטי, חואנס, שקירה, מארק אנטוני, להקת Rebelde ועוד. גם טקסי תפילות מאסיביים נערכים באצטדיון.
יובל לופן

יובל לופן (נולד בשנת 1942) הוא פסל ישראלי שעשרות מפסליו מעטרים מקומות שונים ברחבי הארץ.

ביוגרפיה

יובל לופן, נולד בשנת 1942 לשולמית (שולקה) ונחום (ינצ'ה) לופן, ממייסדי הקיבוץ גינוסר. כנער החל להתעניין בארכאולוגיה והצטרף לארכאולוגית קלר אפשטיין במספר חפירות בסביבות גינוסר והגולן. במשך שנים רבות היה רכז נוי בקיבוצו גנוסר. הוא החל לעסוק בפיסול בגיל 50. תחילה פיסל וגילף בעץ ויצר עמודי טוטם מעץ, ולאחר מכן התרכז בעבודה בפיסול וסיתות באבני בזלת. חלק מיצירותיו נמצא בקיבוץ, וחלקן פזור בכל רחבי הארץ. בן פסליו פסל "ברוכים הבאים" הניצב בשער הכניסה והיציאה הצפונית של העיר טבריה. ופסל "יד השבעה" אותו יצר עם שני פסלים נוספים יחיעם ליפשיץ ואסתי סחייק הר לב, באזור אל חמה ברמת הגולן לזכרם של שבעת חללי תקרית אל חמה שנהרגו במקום באפריל 1951. פסלי בזלת שיצר יובל לופן לזכרו והנצחתו של אלי כהן פזורים במספר מקומות לאורך שביל אלי כהן ברמת הגולן-מיזם הנצחה לזכרו ולפעלו של איש "המוסד" אלי כהן.
בשנת 1986 התפרסם יובל לופן כשמצא על גדת הכנרת יחד עם אחיו משה סירה עתיקה מלפני כאלפיים שנה שנשתמרה במצב טוב ומוצבת כיום ב"בית יגאל אלון" בגינוסר. היא זכתה לשם "סירת ישו" שכן לפי הערכה היא מתקופתו של ישו.
בשנת 2005 קיבל לופן את "פרס עמק הירדן ליוצרים". יובל נשוי בשנית לרותי.
ערך מוסף גולמי

ערך מוסף גולמי (באנגלית: Gross value added; ר"ת: GVA) הוא מונח בכלכלה אשר משמעותו כמות המוצרים והשירותים המיוצרת באזור נתון, בענף תעשייה, או במגזר כלכלי. בניהול חשבונות לאומי, ערך מוסף גולמי הוא התוצרת פחות צריכת הביניים, שהיא ההפרש שבין התפוקה הגולמית והתפוקה נטו.

היחס שבין ערך מוסף גולמי לבין תוצר מקומי

ערך מוסף גולמי קשור כמדד לתוצר מקומי גולמי, כיוון ששניהם מדדים לתפוקה. היחס ביניהם מוגדר כך:
ערך מוסף גולמי + מסים על מוצרים - סובסידיות על מוצרים = תוצר מקומי גולמי
או בניסוח שונה:
ערך מוסף גולמי = תוצר מקומי גולמי + סובסידיות - מיסים (ישירים, מכירה)
כיוון שנתונים על סך המיסים על מוצרים וסובסידיות על מוצרים, מצויים רק ברמת הכלכלה הלאומית כולה, נעשה שימוש בערך מוסף גולמי כדי למדוד תוצר אזורי ומקומי גולמי ומדדים אחרים לתפוקה של ישויות שהן קטנות יותר מכלכלה שלמה.
בפשטות רבה ערך מוסף גולמי הוא סך כל ההכנסות, ממכירות לצרכן וסובסידיות, שהן הכנסות לבתי העסק. בהכנסות אלה נעשה שימוש לכיסוי הוצאות (משכורות, דיבידנדים), חסכונות (רווחים, הפחתת ערך) ומיסים עקיפים.
סטרייק (סדרת טלוויזיה)

סקירה עלילתית

הסדרה מספרת את סיפורו של קורמורן ב. סטרייק, חייל שהשתחרר מהצבא לאחר שאיבד את רגלו באפגניסטן והפך לבלש פרטי המנהל משרד חקירות קטנטן בלונדון. המלחמה הותירה את סטרייק כשהוא פגוע נפשית ופיזית, אך האינטואיציה הייחודית והחריפה שלו – בנוסף לניסיונו כחוקר צבאי – הופכים אותו לבעל הבחנה חדה ובעל יתרון משמעותי. בעזרתה של מזכירתו הנאמנה, רובין אלקוט, סטרייק צולל אל תיקים מורכבים ומוזרים שמותירים את המשטרה חסרת אונים ויכולת.

ביקורות

הביקורות על עיבוד הרומן "קריאת הקוקייה" לסדרה היו לרוב חיוביות. האתר "Digital Spy" שיבח את הופעותיהם של ברק וגריינג'ר. נוסף על כן, "Digital Spy" ציין כי ביצועיו של ברק כסטרייק היו בגדר "התגלות". כריסטופר סטיבנס מ"דיילי מייל" נתן לפרק הראשון ביקורת חיובית, ושיבח את הופעותיהם של ברק ושל גריינג'ר וכן את הופעתו של מרטין שו כטוני לנדרי, ואמר ש"כרובין התוססת, העלמה גריינג'ר מאזנת את אישיותו האבלה [של סטרייק] עם המון אנרגיה ותזזיות". עם זאת, סטיבנס היה ביקורתי בעיקר כלפי חוסר הרגישות כלפי נכותו של סטרייק.
כמו כן, גם עיבודו של "תולעת משי" קיבל ביקורות חיוביות, כשהמבקרים שוב שיבחו את הופעותיהם של ברק וגריינג'ר. עם זאת, העיבוד הטלוויזיוני זכה לביקורת על כך שהוא מתאר בצורה גרפית את התאבדותה של אלספת פאנקורט, סצנה שאינה קיימת בספר. תאריך שידור הפרק נפל על יום ההתאבדות הבינלאומי באותה השנה, מה שגרם לחלק מהצופים לטעון שהסצנה המדוברת לא הייתה מלאה מספיק רגישות לנושא.
ג'ודית בולדווין

ביוגרפיה

בולדווין נולדה בוושינגטון הבירה, ב־1965 היא נבחרה למיס ניו מקסיקו ולאחר מכן לסגנית שנייה למיס ארצות הברית.
ב-1969 היא שיחקה את המזכירה של קפטן נלסון בסדרה אני חולם על ג'יני וב-1975 היא שיחקה בסרט המבוסס על הספר "נשות סטפפורד".
ב-1987 שיחקה את אמה של ברוק לוגן באופרת הסבון היפים והאמיצים אך לאחר מכן הוחלפה בשחקנית אחרת.
היא שיחקה בסרטים כגון אישה יפה ויומני הנסיכה וגם השתתפה בתפקידי אורח בסדרות בלוז לכחולי המדים ואגדות מעולם המסתורין.
ליאור אלמליח

ביוגרפיה

אלמליח נולד וגדל במשפחה מסורתית בקריית שמונה. מאז ילדותו נמשך ללמוד את השירה האנדלוסית בכלל ושירת הבקשות בפרט, ובגיל 13 החל להתחנך אצל גדולי הפייטנים, בהם הפייטן נסים שושן. בד בבד למד מוזיקה ונגינה על פסנתר בקונסרבטוריון ברמת גן, וכבר בינקותו החל להופיע ולרכוש מוניטין בישראל ומאוחר יותר גם בקהילות יהודיות בעולם.
התגייס לצה"ל בשנת 1992 ושירת כסולן במקהלת הרבנות הצבאית, שם נתן את הכיוון בשירה ים תיכונית. לאחר שחרורו הצטרף אלמליח לתזמורת האנדלוסית הישראלית ובה שימש במשך מספר שנים כסולן הבית. אלמליח הוא בוגר תקשורת ומדעי החברה של מכללת רמת גן.
בשנת 2004 ערך מופע יחד עם אהוד מנור לאחר שהשניים שיתפו פעולה באלבום של אלמליח "נשימה" (2002), המשלב בין שירת מזרח ומערב. לכבוד המופע הוציאו השניים חידוש ללהיט "אני אשתגע", במקור שיר דרום-אמריקאי. בשנת 2006 היה נבחר הקרן למצוינות בתרבות.
בשנת 2008 השתתף בפרויקט ידידי השכחת (פרויקט) יחד עם מלחין וגיטריסט חנן סורלו לוי, פרויקט שעסק בחשיפה של הפיוט היהודי לאלפי סטודנטים באוניברסיטאות השונות ולעשרות אמנים מובילים במוזיקה ישראלית.
כהמשך של שיתוף פעולה עם חנן סורלו לוי ביצע ליאור אלמליח את השיר "יונה לבנה" של חנן סורלו לוי באוסף "גוונים" של משרד החוץ, אשר ייצג את ישראל בהוצאת התו השמיני.
בשנת 2009 ראה אור האלבום "אלמליח-לרוז-שטרית", פרויקט משותף של אלמליח עם הזמר מיכה שטרית ועם המעבד המוזיקלי חיים לרוז. האלבום הורכב משירי משוררים כדוגמת יהודה הלוי, ישראל נג'ארה ושלמה אבן גבירול, וכלל ברובו לחנים לא מקוריים. כסינגלים יצאו השירים "לבי במזרח" ו"ילדי זמן גפן". כמו כן הוציא מספר דיסקים של מוזיקת עולם, מוזיקה אנדלוסית ואלג'יראית וכן מוזיקה ישראלית שזכו להצלחה. שני אלבומים שלו, "נשימה" "צור שהחיינו" יצאו גם לשוק הבינלאומי.
בשנת 2014 הופיע יחד עם האנסמבל האנדלוסי ישראלי עם חנן סורלו לוי באונסק"ו בקונצרט מיוחד המוקדש למוזיקה אנדלוסית .
אלמליח נחשב היום לאחד הפייטנים המוערכים בתחום החזנות הספרדית והמרוקאית, ומשתף פעולה באופן תדיר עם אמנים בינלאומיים מובילים במוזיקת עולם כגון ג'ורדי סאוול ומוריס אלמדיוני. בנוסף הוא מעלה לאורך השנה מופע אישי המשלב חומרים אותנטיים וחדשנים, תוך שילוב ביניהם באופן ייחודי.
אלמליח השתתף בהפקה המוזיקלית של הסרט "בית"ר פרובנס" זוכה פרס המוזיקה, וכן בסרט "טהרה". 
בשנת 2019 השתתף בסדרה "שנות ה-80".
מרסל פרוסט

קורות חיים

פרוסט נולד באוטוויל (אז ממש מחוץ לפריז, כיום חלק מן הרובע השישה-עשר של פריז), ב-1871, בנו של אשיל אדריאן פרוסט, רופא מפורסם ואפידמיולוג. אמו, ז'אן קלמנס וייל, הייתה יהודייה (שלא המירה דתה) ואביו היה קתולי. פרוסט הילד נטבל וגדל כקתולי, אם כי משפחתו הייתה רחוקה מאדיקות. בשנות ילדותו, בילה פרוסט בכל קיץ בכפר אילייר (Illiers). אלמנטים של אוטוויל ואילייר יימצאו לעתיד ב"תולדות הזמן האבוד" כ"קומברה". הכפר נקרא מחדש אילייר-קומברה (Illiers-Combray) לכבודו, בחגיגות יובל המאה לפרוסט. 
בגיל 9 קיבל פרוסט את התקף האסתמה הראשון שלו, שכמעט והרג אותו. מאז, בריאותו הידרדרה, והוא היה רגיש מאוד לאור ולרעש. הוא בילה את רוב חייו לאחר מות אמו ב-1906 במיטה בדירתו בפריז בשל האסתמה ועורו וקיבתו הרגישים. מסעות רפואיים שלו, בתקופה מוקדמת יותר, לאתרי נופש לחוף הים, בדרך כלל לקאבורג, העניקו מהשראתם לעיירה הבדיונית באלבק באחד מהרומנים שלו. 
בשנת 1890 בעידוד אביו, נרשם לפקולטה למשפטים ולבית הספר החופשי למדעים פוליטיים, שם הקשיב בשנים 1890–1892 להרצאות של אלבר סורל, אלבר ונדאל ואנטול לרואה בולייה. רושם מיוחד עשה עליו הפילוסוף אנרי ברגסון שאת הקורס שלו שמע בסורבון. 
בן-זוגו של פרוסט היה הפסנתרן והמלחין רֵינלדו האן.
פרוסט מת ב-1922, כתוצאה מדלקת ריאות, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.

"בעקבות הזמן האבוד"

יצירתו העיקרית היא "בעקבות הזמן האבוד" (או, בתרגום מדויק יותר: "בחיפוש אחר הזמן האבוד"). פרוסט מת לפני שהספיק לעבור על הטיוטות והתיקונים לספריו המאוחרים, ושלושת האחרונים פורסמו לאחר מותו. ב"ז'אן סאנטיי", פרוסט מתאר את הפורטרט שלו בידי הצייר אנטוניו דה לה גאנדרה שאותו העריך מאד. 
"בעקבות הזמן האבוד" הוא אחד מההישגים הגדולים של הספרות המערבית הבדיונית. מחזור זה של שבעה רומנים, הכוללים כ-3,200 עמודים ויותר מ-2,000 דמויות, הניעו את גרהם גרין לומר כי פרוסט היה "הנובליסט הגדול של המאה ה-20", ואת סומרסט מוהם לקרוא לו "יצירת הבדיון הגדולה ביותר עד היום". ביצירה זו הגיבור הראשי הוא הזיכרון האנושי, שבו הכול נשמר, מתעבד ומתפרש.
פרוסט הגיש את ספרו, "בצד של סוואן" (החלק הראשון של "בעקבות הזמן האבוד"), להוצאת גלימאר, אך ההוצאה דחתה את כתב היד, אשר הוצא לבסוף (על חשבון המחבר) בהוצאת Grasset.  מאוחר יותר התחרטו בעלי ההוצאה על הסירוב, ופרסמו בהוצאתם את כל ההמשכים.
החזון הרב גוני של פרוסט הוא מרתק. הוא היה סאטיריקן ואנליסט דקדקן בעל התבוננות מעמיקה, תאורטיקן של האהבה, חוקר של הניואנסים של המיניות האנושית, וסופר נבון ואתי. הוא יצר יותר מארבעים דמויות בלתי נשכחות שימשיכו להתקיים בהכרה הספרותית העולמית. מעל לכל, המסר המרכזי של פרוסט הוא חיוב החיים. יצירתו הגדולה של פרוסט מלמדת כי לא ניתן למצוא את מטרתם של החיים במוצרים אמנותיים: החיים אינם מוגשמים כאשר ציור או רומן מושלמים, אלא כאשר הופכים את מהלך החיים היומיומיים למשהו "אמנותי" או בוגר רוחנית ונבון. 
יצירתו של פרוסט מראה על השפעה רבה של טולסטוי, אותה ניתן לראות בדעות שהוא מביע על אמנות, בחלק מהדרכים שבהן הוא מציג פסיכולוגיה ואינטראקציות חברתיות, ובאפיזודות מסוימות כמו הנסיעה לוונציה (ראו "אנה קארנינה" של טולסטוי). כמו כן, פרוסט מושווה פעמים רבות לסופר הגרמני תומאס מאן. מבחינת סגנון כתיבה אהב פרוסט את יצירותיו של ג'ון ראסקין, ותרגם אותן לצרפתית; הוא קרא את "פראטיריה", האוטוביוגרפיה של ראסקין, פעמים רבות כל כך עד שכמעט ידע אותה בעל פה. הוא גם טען שב"בעקבות הזמן האבוד" ניסה לגלם בצרפתית את "סיפורי אלף לילה ולילה". 
הומוסקסואליות היא נושא מרכזי אצל פרוסט, במיוחד ב"הצד של בית גרמאנט" ( Le côté de Guermantes ) והספרים שאחריו.
שובו של דיסטרי

הפקה

גרי קופר היה אמור לשחק את טום דיסטרי, אך בעקבות בקשתו למשכורת גבוהה התפקיד ניתן לג'יימס סטיוארט. פולט גודארד הייתה אמורה במקור לגלם את פרנצ'י, אך לבסוף התפקיד ניתן למרלן דיטריך. דיטריך בהתחלה לא רצתה לשחק במערבון, אך שחברה אריך מריה רמרק שיכנע אותה שזה יהפוך אותה ליותר אמריקאית היא הסכימה לקחת את התפקיד.
תסריט הסרט מבוסס על ספרו בעל שם זהה של מקס ברנד. במקור דמותו של דיסטרי לא הייתה פציפיסטית והוא נשא את ששת האקדחים.
הסרט היה המערבון הראשון של סטיוארט (שבעקבות כך שיחק גם ב"Broken Arrow" ‏ ו"Winchester '73") ושל דיטריך. הוא גם ידוע בעקבות סצנת הקרב בין האחרונה לבין אונה מרקל שגרמה בעיות עם צנזורה בעת שחרור הסרט לאקרנים.

שירים

מרלן דיטריך שגילמה את פרנצ'י ביצעה את השירים "See What the Boys in the Back Room Will Have" ‏ ו-"You've Got That Look" שנכתבו על ידי פרנק לואזר והולחbu על ידי פדריך הולנדר. השירים הפכו ללהיטים ונחשבים לגדולים בקריירה המוזיקלית של דיטריך.

ביקורת

הסרט קיבל ביקורות חיוביות והצלחה כלכלית בקופות. דיטריך וסטיוארט קיבלו ביקורות חיוביות על תפקידם בסרט. סרט זה החיה מחדש את הקריירה של דיטריך שהייתה בדעיכה.
הסרט צבר מספר מועמדויות לרשימות המכון הסרטים האמריקאי; "מאה שנים... מאה סרטים", "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים", "מאה שנים... מאה שירים", "מאה שנים... עשרת הגדולים" וכדומה.
עמק הפחד

פרופסור מוריארטי

עמק הפחד התפרסם גם בשל מעורבתו של פרופסור מוריארטי, דבר המהווה ניגוד לקו הזמן של סיפורי הולמס. בסיפור "הבעיה הסופית" דוקטור ווטסון התוודע לראשונה לקיומו של פרופסור מוריארטי באמצעות הולמס. באותו סיפור מוריארטי נהרג בעימות עם הולמס, כפי שמוסבר ב"תעלומת הבית הריק", מה שלא מותיר זמן בין שני האירועים להתרחשותו של סיפור נוסף הקשור לפרופסור. אולם, בסיפור עמק הפחד מוריארטי מוזכר על ידי הולמס, ונראה כי ווטסון יודע על פעילויותיו הפליליות, ועל כך שהולמס הוא אחד היחידים שמודע למכלול מעשיו של מוריארטי. קיימת האפשרות שדויל משתמש כאן בשיטה הספרותית בה הוא מערער על נאמנות מחבר הסיפור, ווטסון לכאורה, כמו שעשה במספר פעמים בהם הולמס העיר לווטסון שכתיבתו ציורית וספרותית מדי. ניתן להסביר את הסתירה בכך שווטסון ידע על מוריארטי לפני "הבעיה הסופית", אך הכניס לסיפור זה את החלק בו הולמס מסביר לו מיהו מוריארטי פשוט כדי שהקורא יבין על מי מדובר.

עיבודים

בכמה סרטי קולנוע וטלוויזיה יש אזכורים לפרופסור מוריארטי. בין הסרטים הללו ניתן למנות את הגרסה הבריטית בשם "ניצחונו של שרלוק הולמס" (The Triumph of Sherlock Holmes), בכיכובו של ארתור וונטנר כהולמס ואיאן פלמינג כווטסון, והגרסה המאוירת משנת 1984 שבה פיטר או'טול מגלם את תפקידו של הולמס.

בעברית

הספר תורגם לעברית בשם "גיא צלמוות" (הוצאת לדורי, בתרגום שירה טמיר).
רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל

תחילת חייו

לה-סאל נולד ב-24 בנובמבר 1643 בעיר רואן שבחבל נורמנדי, בן לסוחר אמיד. בשנת 1660 הוא הצטרף למסדר הישועים אך לאחר שבע שנים שוחרר ממנו לבקשתו לאחר שהעיד על "חולשה מוסרית". קוואליה נשאר כמעט בחוסר כול משום שהיה צריך לוותר על כל רכושו לפני הכניסה למסדר, ובשנת 1666 נסע לצרפת החדשה, שם  שירת  אחיו ז'אן ככומר קהילתי. בני מסדרו של אחיו העניקו לו אדמה ליד מונטריאול, שם הוא החל בבניית כפר מבוצר, התעניין בסחר פרוות ולמד שפות אינדיאניות, בעיקר את אלו של שבט האירוקוי.

מסעו הראשון

דרך הילידים קוואלייה למד על קיומו של נהר גדול, והוא הניח שנהר זה בטח נשפך אל מפרץ קליפורניה ודרכו אפשר להגיע לסין. בשנת 1669 הוא מכר את כל רכושו ויצא למסעו הראשון. הוא גילה את הנהר הגדול שנקרא אוהיו ועקב אחריו עד לאזור העיר לואיוויל של היום. נטישתם של חברי משלחתו הכריחה אותו לשוב על עקבותיו לפני שגילה את המיסיסיפי. לה-סאל החל בבניית מבצר פרונטנאק (כיום העיר קינגסטון שבמדינת אונטריו), כהתחלה של רשת תחנות מסחר בכל מחוז אילינוי (לואיזיאנה עילית) ובמורד המיסיסיפי. הבנייה הושלמה ב-1673 והמבצר נקרא על שמו של פטרונו של לה-סאל, מושל צרפת החדשה לואי דה בוד פרונטנאק. עם תמיכתו של פרונטנאק, לה-סאל קיבל לא רק זיכיון לסחר בפרוות ולבניית מבצרים באזורי הספר, אלא גם תואר אצולה.

מסעו השני

לה-סאל בנה והשיק ליד מפלי הניאגרה את הספינה האירופאית הראשונה ששטה על האגמים הגדולים, וב-7 באוגוסט 1679, יחד עם שותפו החדש, האיטלקי אנרי דה טונטי, שט לאגם אירי, אגם יורון, ולאגם מישיגן, וחזר למבצר פרונטנאק דרך נהר אילינוי.

המסע ללואיזיאנה

בשנת 1682 לה-סאל אסף את רוב משלחתו הקודמת, יחד עם 18 ילידים, והחל להחליק במזחלות במורד נהר האילינוי הקפוא עד למפגשו עם המיסיסיפי. כשהנהרות הפשירו, המשלחת החלה לשוט במורד המיסיסיפי בסירות קנו והגיעה עד לשפכו במפרץ מקסיקו. לה-סאל תבע את כל אגן המיסיסיפי בשם צרפת והחליט לקרוא לאזור כולו לואיזיאנה, על שם מלך צרפת לואי הארבעה עשר. הוא בנה מבצר קטן בשם "מבצר פרודום", שהפך מאוחר יותר לעיר ממפיס.

מסעו האחרון

בסוף שנת 1683 לה-סאל הפליג לצרפת כדי להביא מצרכים, וביולי 1684 הפליג בחזרה בראש משלחת גדולה, שכללה 300 מתיישבים, שמטרתה הייתה להקים מושבה צרפתית על שפך המיסיסיפי למפרץ מקסיקו. המשלחת נתקלה בקשיים מרובים שכללו פיראטים, אינדיאנים עוינים וניווט שגוי. מתוך ארבע ספינות שיצאו מצרפת, אחת נפלה בידי פיראטים, השנייה טבעה והשלישית עלתה על שרטון על חוף טקסס של היום, אותו חשב לה-סאל לאזור המיסיסיפי. הוא הקים בטקסס מבצר קטן ממנו ניסה שלוש פעמים להגיע ברגל למיסיסיפי, ללא הצלחה. במהלך הניסיון הרביעי 36 חברי משלחתו ששרדו את הקשיים פתחו במרד, וב-19 במרץ 1687, תקפו את לה-סאל ארבעה חברי משלחת ואחד מהם, פייר דואו, הרג אותו.
המושבה הקטנה בטקסס החזיקה מעמד עד 1688, אז שבט מקומי טבח ב-20 המתיישבים המבוגרים שנותרו ושבה את חמשת הילדים שהיו במקום. ב-1689 טונטי ניסה למצוא את המושבה האבודה, אך ללא הצלחה.
בשנת 1995 נמצאה הספינה La Belle ("היפה"), הספינה הגדולה ביותר של המשלחת, שקועה בבוץ ליד חופה של טקסס.