google/wiki40b huggingface dataset:
אנוק איימה

קורות חיים

איימה נולדה כפרנסואז סוריה דרייפוס ( Françoise Sorya Dreyfus) בפריז שבצרפת להנרי דרייפוס, ששינה את שם משפחתו בהמשך למוריי, שחקן קולנוע יהודי ולשחקנית ז'נבייב סוריה, שחקנית קולנוע קתולית. היא גדלה כקתולית אך התגיירה כשגדלה.
היא החלה את הקריירה הקולנועית שלה ב-1947 בהיותה בת 14. היא גילמה דמות בשם אנוק בסרטו של הבמאי אנרי קאלף ואימצה את שם הדמות כשם הבמה שלה. מאוחר יותר בחרה בשם המשפחה איימה על פי הצעתו של ז'אק פרוור. ב-1958 היא גילמה את האמנית הטראגית ז'אן אבוטרן בסרט Les Amants de Montparnasse. מאוחר יותר היא הופיעה בלה דולצ'ה ויטה, 8 וחצי, ובסרטו של ז'אק דמי לולה. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשנת 1967 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר לסרט דרמה והייתה מועמדת לפרס האוסקר כשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בסרט שהביא לה תהילה בינלאומית גבר ואישה. ב-1980 היא זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן בשל הופעתה בסרטו של מרקו בלוקיו Salto nel vuoto, שבה זכה מישל פיקולי (בן זוגה בסרט) בפרס השחקן הטוב ביותר של פסטיבל קאן.

חיים פרטיים

לראשונה, נישאה לאדוארד צימרמן, בהיותה בת 17, נישואים שהסתיימו בגירושין מקץ שנה, עת נחשף רומן שניהלה עם השחקן הבריטי הנודע, טרוור האוורד, לצידו שיחקה בסרט "סאלאמנדאר הזהב", ב-1950. בעלה השני היה במאי הסרטים ניקוס פפטקיס, לו הייתה נשואה בשנים 1951–1954, ממנו יש לה בן, ילדה היחיד. היא הייתה נשואה לשחקן הבריטי אלברט פיני בין השנים 1970 - 1978. איימה ביקרה פעמים מספר בישראל, הייתה מיודדת אישית עם הנשיא המנוח, שמעון פרס ונחשבת לתומכת ישראל.
היא גם הופיעה בסרט Festival in Cannes בשנת 2001 כמילי מארקן.
לשכת רואי חשבון בישראל

היסטוריה

הלשכה הוקמה בשנת 1931 כארגון פרטי התנדבותי ללא כוונת רווח. עד להקמתו של המוסד הישראלי לתקינה בחשבונאות על ידי רשות ניירות ערך בשנת 1997, נטלה הלשכה על עצמה את האחריות לקבוע כללי חשבונאות ודיווח כספי וכללי ביקורת מקובלים עבור המשק הישראלי. פעילות זאת נעשתה באמצעות המועצה המקצועית שכוללת עשרים ואחד חברים, הוועדה לכללי חשבונאות ודיווח כספי והוועדה לתקני ביקורת ונוהלי ביקורת, שבהן תשעה חברים בכל ועדה. לאחר הקמת המוסד לתקינה חשבונאית נותרה בידי הלשכה האחריות לקביעת תקני ביקורת, נוהלי ביקורת וכללי התנהגות מקצועית בלבד. כללי התנהגות מקצועית אשר מפרסמת הלשכה מרחיבה על תקנות רואי חשבון (התנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע), תשכ"ה-1965, אך מבחינה חוקית חלה אך ורק על חברי הלשכה. אף על פי כן, נדרשים המעוניינים לעבור את מבחן הביקורת של מועצת רואי חשבון בדרך לקבלת רישיון רואה חשבון מהמדינה, ללמוד ולהיבחן גם על כללי ההתנהגות של הלשכה.
חברי המועצה המקצועית וחברי שתי הוועדות מתמנים לתפקידם על ידי הוועד המרכזי של הלשכה. החברים בגופים אלו הם בעלי ניסיון ומוניטין רב בתחומי החשבונאות ופעולתם נעשית בהתנדבות. הוועד המרכזי קובע גם את תחום הסמכויות של שתי הוועדות ושל המועצה המקצועית. עד להקמת המוסד לתקינה חשבונאית, לוועד המרכזי הייתה הסמכות הסופית לאישור ופרסום כללי חשבונאות, ביקורת ודיווח כספי, שגובשו על ידי הוועדה המקצועית. נכון ליוני 2006 פרסמה הלשכה 85 גילויי דעת, מתוכם 34 תקני ביקורת ונוהלי ביקורת.
הלשכה חברה בוועדה לתקנים בינלאומיים בחשבונאות (IASC), שאליה הצטרפה בשנת 1974. בשנת 1981 פרסמה הלשכה את גילוי דעת 26, שבו באה לידי ביטוי התחייבותה של הלשכה לתקנים בינלאומיים לחשבונאות. בנוסף, היא חברה בפדרציה העולמית של רואי החשבון ומקיימת קשר על בסיס קבוע עם הארגון האירופי לראיית חשבון.
כיום מייעדת הלשכה את זמנה לחבריה רואי החשבון. הלשכה ממשיכה לקבוע סטנדרטים חשבונאיים בתחום החשבונאות והביקורת ובכללי אתיקה והתנהגות ההולמים את המקצוע. כן היא מעודדת תחומי חקיקה מתאימים והתנדבות באחת ויותר מכ-250 ועדות מקצועיות הנמצאות תחת חסותה. בין שירותיה הנוספים לרווחת רואי החשבון בישראל ניתן למנות את המרכז לגישור ולבוררות, את ההוצאה לאור המפרסמת מדריכים, חוברות גילויי דעת ופרסומים, עלונים וירחונים, ואת הכנסים וההשתלמויות שהיא מקיימת מספר פעמים בשנה. בנוסף, חברי הלשכה זכאים להנחות והטבות, כגון כרטיס אשראי לעסקים ללא תשלום דמי כרטיס, הנחה בתשלום שכר לימוד לתואר שני (במוסדות לימוד מסוימים), הנחה בביטוח אחריות מקצועית (בחברות ביטוח מסוימות) ועוד.
הלשכה מקיימת גם בחינות לחשבי שכר  ומעניקה תעודות לעוברים את הבחינות בהצלחה.

המוסד לסקירת עמיתים

בשלהי שנת 2004 הקימה לשכת רואי חשבון בישראל חברה בבעלותה בשם המוסד לסקירת עמיתים. מטרת המוסד לסקירת עמיתים היא לשמור על הרמה המקצועית של רואי החשבון בישראל תוך בדיקת פירמות רואי החשבון אשר מבקרים חברות שחוק ניירות ערך חל עליהן (חברות ציבוריות). החל משנת 2005 החל המוסד לסקירת עמיתים בביצוע בדיקות מדגמיות במשרדי רואי חשבון בישראל.
IIACF

IIACF - International Israel Allies Caucus Foundation ("הקרן הבינלאומית לשדולות חברי פרלמנט אוהדי ישראל") הוא ארגון גג של שדולות פרו-ישראלית הפועלת בבתי הקונגרס האמריקניים, הפרלמנט האירופי ובפרלמנטים אחרים ברחבי העולם. משרדי הארגון ממוקמים בוושינגטון, בריסל וירושלים. נשיא הארגון הוא השר וח"כ לשעבר, הרב בני אלון.

היסטוריה ומטרות

בשנת 2004 הקימה קבוצה חברי כנסת ממפלגות שונות את Knesset Christian Allies Caucus (השדולה לקידום היחסים עם הקהילות הנוצריות), שפעלה על מנת לקדם את הקשרים בין חברי פרלמנט נוצרים אוהבי ישראל ברחבי העולם לבין החברים בשדולה, והיוותה את הבסיס לקרן. בשנת 2006 חברו יחד חברי קונגרס משתי המפלגות האמריקאיות (עומדים בראשה שני יושבי-ראש-עמית מהמפלגה הרפובליקנית ושני יושבי-ראש-עמית מהמפלגה הדמוקרטית) להקמת (Congressional Israel Allies Caucus (CIAC הפועלת בחסות הקרן. מאז הוקמו כ-20 שדולות נוספות ברחבי העולם: בקנדה, אורוגוואי, ברזיל, דרום אפריקה, פינלנד, אנגליה, יפן, הפיליפינים, קוריאה הדרומית, מלאווי ועוד.
מטרות הקרן הן לרתום את הפרלמנטים השונים והממשלות ברחבי העולם לתמיכה בישראל, לתאם ביניהם את הסיוע לישראל וביצוע של יוזמות משותפות ואחידות בעזרת קידום ושיתוף תקשורת ומידע בין חברי פרלמנט ומחוקקים.
אנדז'יי ספקובסקי

קורות חיים

אנדז'יי ספקובסקי נולד ב-21 ביוני 1948 בלודז' שבפולין. הוא למד כלכלה באוניברסיטה ולפני שהתמקד בכתיבה, עבד כנציג מכירות של חברת מסחר זרה. הוא החל את הקריירה הספרותית שלו כמתרגם, במגזין פנטזיה פולני (Fantastyka magazine). בעקבות העבודה בעיתון הוא הגיש סיפור קצר (The Witcher) לתחרות שהמגזין ערך, וזכה במקום שלישי. הסיפור פורסם במגזין בשנת 1986 וזכה לביקורות חיוביות מאוד. הסיפורים הבאים שלו פורסמו לראשונה ב-Fantastyka magazine. ספקובסקי כתב את מעגל האגדות אשר התבסס על העולם של "The Witcher". הכתבים כוללים שלושה אוספים של סיפורים קצרים, וחמישה רומנים. עבודותיו הפכו אותו לאחד מכותבי ספרי הפנטזיה הגדולים בפולין בשנות התשעים. 
הדמות הראשית בסדרת הספרים היא גארלט, בן אנוש שעבר השבחה גנטית דרך מוטציות והתאמן מילדות במטרה לצוד ולחסל מפלצות. גארלט חיי בעולם מעורער מוסרית, אך מצליח לשמור על קוד מוסר משלו. הספרים מושפעים הן מטולקין והן מהמיתולוגיה הסלאבית.
על בסיס הספרים פותחו משחקי וידאו בשם הספר, The Witcher, על ידי חברת CD Projekt הפולנית. 
ספקובסקי זכה בחמישה "פרסי זיידל" (Janusz A. Zajdel Award), פרס לכותבי ספרות מדע בדיוני בפולין. בשנת 1997 זכה בפרס "Polityka's Passport", המוענק מדי שנה לאמנים פולנים עם פוטנציאל לחשיפה בינלאומית. ב-2003 הוא זכה בפרס הספרדי לספרות "Premios Ignotus", על האנתולוגיה הטובה ביותר, "The Last Wish" ("המשאלה האחרונה") והסיפור "מוזיקאים" כסיפור הקצר הזר הטוב ביותר. 
ספקובסקי הוא אזרח כבוד של העיר לודז'.
יהודה פנטנוביץ

קורות חייו

יהודה (לאון) פנטנוביץ נולד בדרום אפריקה, בעיר קלרקסדורפ. כיהודי היה נתון מדי פעם להתקפות והטרדות, ולכן למד ג'ודו בנעוריו והגיע לרמת חגורה שחורה. לאחר סיום התואר השני שלו ברוקחות עבר לקייפטאון, שם גילה את הקראטה והחל להתאמן באמנות לחימה זו מרמת חגורה לבנה ועד לרמת חגורה שחורה דאן ראשון (שודאן) בשוטוקאן. בשל סכסוך של סנסאיי המועדון עם ראשי השיטה שלו, הוא חיפש עם תלמידיו שיטה חדשה ועבר ללמוד גוג'ו ריו בהדרכה של סנסאיי מוריו היגואנה.
ב-1972 עלה פנטנוביץ לארץ עם אשתו נורמה ושלושת ילדיהם, והשתכן בנתניה. הוא החל להתאמן בחוף הים. כך נתקבצו אליו מספר תלמידים והוא החל לאמן אותם כמדריך, וכך גם הכיר מדריכי קראטה חשובים בארץ.
את מורהו לקראטה למשך שאר ימי חייו, סנסאיי מוריו היגואנה, פגש באותה שנה באליפות העולם בפריז, שבה השתכן איתו באותו חדר, והתרשם ממנו עמוקות. בחזרתו הקים בפתח תקווה את המועדון (ה"דוג'ו") הראשון בארץ שלימד את השיטה, כאשר הוא עדיין כפוף למועדון בדרום אפריקה. לאחר נתק של כתשע שנים בין המועדון שם להיגואנה, החליט פנטנוביץ לעבור ולהשתתף ישירות בשיטה שהיגואנה עומד בראשה.
במהלך השנים עבר פנטנוביץ חזרה לנתניה ושם הכשיר תלמידים רבים, בהם כאלה שייסדו מועדונים בעצמם. כיום השיטה כוללת כשלושה עשר מועדונים. המועדון הראשי (ה"הונבו דוג'ו") נמצא בנתניה, לשם מגיעים מדי פעם מדריכי השיטות האחרות. אשתו של פנטנוביץ, נורמה, שימשה (ומשמשת עד היום) כמזכירת המועדון הראשי ומסייעת בכל הנושאים האדמיניסטרטיביים של השיטה. כדי לשמור על קשר בין המועדונים, החליט פנטנוביץ כי מדי כמה חודשים ייערכו אימונים רבי משתתפים ממועדונים שונים בארץ השייכים לשיטה. כמו כן הביא לביקור של סנסאיי היגואנה בישראל מדי כארבע-חמש שנים.
לאחר עלייתו ארצה מונה פנטנוביץ לרוקח ראשי בחברת תרופות ישראלית. לאחר שהפך את הקראטה לעיסוקו המרכזי, ב-1986, עבר לעבוד במשרה חלקית כיועץ לתעשיית הרוקחות.

פעילות בינלאומית

פנטנוביץ שימש כחבר במועצה האירופאית והעולמית של עמותת הקראטה הבינלאומית של אוקינאווה גוג'ו-ריו (I.O.G.K.F ) וכחבר בצוות הבוחנים למבחנים העולמיים של הארגון עד לדרגת דאן 7. הוא התקבל לשמש שופט באיגוד הקראטה האירופאי ובאיגוד העולמי של ארגוני הקראטה, ושימש כשופט ראשי באליפות אירופה ואליפות עולם של עמותת הקראטה גוג'ו-ריו הבינלאומית. הוא לימד בארצות שונות בחו"ל תחת החסות של עמותת הקראטה גוג'ו-ריו הבינלאומית.
לפנטנוביץ הייתה תעודת מאמן קראטה בכיר מטעם בית הספר למאמנים במכון וינגייט. הוא מילא את תפקיד השופט הראשי עבור איגוד הקראטה הישראלי, ייצג את ישראל כשופט קראטה ושימש כמאמן נבחרת ישראל באליפות עולם אחת. בסך הכול ייצג את ישראל בכ-40 אירועים בינלאומיים וב-6 משחקי מכביה.

פטירתו

בסוכות תשס"ז נפטר פנטנוביץ ממחלה קשה, שנתגלתה אך שבועיים לפני כן. הוא הודיע על כך למשפחתו ולבכירי הארגון בלבד, וכך הגיע מותו כהלם לשאר תלמידיו. הוא נקבר ביום הושענא רבה של סוכות בבית העלמין ותיקים בנתניה. סנסאיי מוריו היגואנה הגיע לארץ ליום השלושים לפטירתו לחלוק כבוד לתלמידו וחברו.
לאחר פטירתו המשיכו בכירי תלמידיו, כמה מהם ברמות של דאן שלוש עד חמש, לאמן בדוג'ו שהקים. מתכונת הכיתות נותרה זהה כמעט, והקשר עם ראש השיטה העולמית, מוריו היגואנה, נשמר.
יעקב יונדוף

ביוגרפיה

יעקב (יאנוש) נולד בבריסק בשנת 1916 לנחום ופינקלה לבית משפחת פרידמן. למד בגימנסיה העברית "תרבות". בגיל צעיר הצטרף לקן בית"ר ומונה למפקד קן בית"ר בקובל.
לאחר שנתיים התמנה יאנוש לחבר מפקדת הגליל של בית"ר.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. עבד במפעל האשלג בים המלח. בשנת 1938 ייסד יאנוש את הסתדרות העובדים הלאומית בחיפה והיה בקשר הדוק עם האצ"ל. באותה שנה נעצר יאנוש עם חברי אצ"ל והועבר למבצר בעכו ואחר לצריפין שם הכיר את דוד רזיאל והיה לאיש אצ"ל פעיל. אחרי השחרור חזר לחיים אזרחיים ושימש חבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית, בא בעת מילא תפקידים כקצין בשירות הידיעות באצ"ל, תחילה בהשגת מימון ונשק ומאוחר יותר בתכנון וביצוע פעולות נגד הבריטים. כינוייו במחתרת היו: ירדני, אברהם, שמעון, ברקאי.
בשנת 1944 נעצר שנית והועבר למחנה המעצר בלטרון. באותה שנה הוגלה עם 251 אנשי אצ"ל ולח"י לאריתריאה, שם שימש כמתווך בין העצורים לכולאיהם.
יאנוש יחד עם יעקב מרידור וחבר נוסף ברחו מהמחנה בתחתית מכל מים. בלב המדבר נמלטו מהמכלית ונשארו בלב המדבר ללא מים ומזון- מחופשים כאנשי אינטיליג'נס במדים פולניים. כעבור שלושה ימים נתפסו במדבר והוחזרו למחנה. לאחר מכן הנהיג, בשיתוף עם מרידור, מספר ניסיונות בריחה. עם קום המדינה הוחזרו העצורים ארצה.
יאנוש היה בין מקימי תנועת ה"חרות" נבחר למועצתה הארצית והיה בין קובעי רשימת החברים לכנסת הראשונה. אולם לאחר זמן קצר פרש מפעילות בתנועה והחל לעסוק במסחר. בשנת 67–1966 בזמן המשבר עם עו"ד שמואל תמיר חזר לפעילות לתקופה של שנתיים. 
לימים פרסם בעיתון "המשקיף", תחת שמו מהמחתרת: "ירדני", רשימות מפרשת הבריחה מסודאן.
יאנוש נפטר בישראל בנובמבר 1972.
גבתון

היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1933, כחלק מתוכנית התיישבות האלף, במסגרתה הוקמו מושבים חקלאיים קטנים מסביב ליישובים הגדולים והמבוססים (רחובות ממזרח, קבוצת שילר מדרום). יישוב כזה נקרא יישוב ספר, במטרה לסייע בהגנתם מפני פורעים ערביים - במקרה זה, מפני תושבי זרנוגה השכנה ממערב (כיום קריית משה).
במקור אמורים היו להתיישב על-פי התוכנית כאלף משפחות פועלים, תוך השתתפות חלקית של המשפחות במימון. אך בפועל, בשל קשיים כלכליים יושבו כחמש מאות משפחות בלבד. 
המושב נקרא על שם העיר המקראית גבתון, הנזכרת כעיר לויים בנחלת שבט דן (ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק כ"ג), ולאחר מכן כעיר פלשתית (ספר מלכים א', פרק ט"ו, פסוק ט"ז). בגבתון הקדומה נעשו הפיכות בממלכת ישראל, כגון הפיכתו של בעשא בן אחיה וכן הפיכתו של עמרי על זמרי.
תושבי המושב בעבר עסקו בחקלאות. כל משפחה קיבלה משק שכלל חלקה בת 4.5 דונם. לכל משק היו פרה, לול תרנגולים וגידולים שונים כגון פרדסים ושאר מטעים ופירות מאכל, לרוב הפרדסים תפסו חלק ניכר בענף החקלאות במושב.
כיום לכל משק יש לול ישן, רובם אינם בשימוש, אך הפרדסים עדיין משמשים כמקור הכנסה לחלק מתושבי המושב.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, ביקשה עיריית רחובות לספח את המושב לשטח השיפוט העירוני שלה בטענה שבהיותו מוקף בשטחים רחובותיים מצפון, ממזרח וממערב, אין לו זכות קיום עצמאית. התנגדותם של אנשי המושב ושל הארגונים הירוקים בלמה תוכניות אלה. 
בגבתון פועלת תנועת הנוער בני המושבים.
בגבתון מתגוררים כיום כ-300 תושבים. לאחרונה, אושרה תוכנית פיתוח שתאפשר את הגדלת האוכלוסייה עד ל-900 תושבים.
שארל, קרדינל לורן

חייו

שארל נולד בז'ואנוויל (שבצפון חבל בורגון) לקלוד, דוכס גיז ולאשתו אנטואנט דה בורבון. אחיו הבכור היה פרנסואה, דוכס גיז ואחותו, מארי דה גיז שנישאה לג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, הייתה אמה של מרי סטיוארט.
ב-1538, בהיותו בן ארבע עשרה שנה בלבד, התמנה לארכיבישוף של ריימס. ב-27 ביולי 1547, יום אחד בלבד אחרי שהכתיר את אנרי השני למלך צרפת בקתדרלה של ריימס, התמנה לקרדינל לורן. יחד עם אחיו פרנסואה, דוכס גיז, שימש כיועצו הראשי של המלך.
כאחד ממנהיגי בית גיז הקתולי, היה אויבם המושבע של הפרוטסטנטים והתנגד לוויתורים של קטרינה דה מדיצ'י שנועדו לפייסם. ב-10 ביולי 1559 מת אנרי השני ובנו פרנסואה, שהיה ילד חולני, עלה על כס המלוכה בשם פרנסואה השני. מאורע זה היה ניצחון גדול בעבור בית גיז ושארל, קרדינל לורן השתלט על ענייני הכספים של הממלכה.
הוא נחשב לאחד האחראים למלחמות הדת בצרפת בין קתולים לבין הוגנוטים, וכמי שניסה להחדיר את האינקוויזיציה לצרפת. ב-1563 אחרי רצח אחיו, פרנסואה דוכס גיז, הפך שארל קרדינל לורן לראש בית גיז ולמנהיג הקתולים שלחמו נגד ההוגנוטים, והאשים את מנהיגם גאספאר דה קוליני השני ברצח אחיו.
ב-1569 ניהל משא ומתן שהביא לנישואיו של שארל התשיעי, מלך צרפת לאליזבט מאוסטריה. ב-1570 ניסה לבקש את ידה של מרגריט דה ולואה, בתה של קטרינה דה מדיצ'י, אך ללא הצלחה. ב-1572 התנגד לנישואיו של אנרי מלך נווארה (אנרי הרביעי, מלך צרפת לעתיד) למרגריט דה ולואה - נישואים שנועדו להשכין שלום בין הצדדים הלוחמים - וניסה לשכנע את האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר שלא לתת את הסכמתו לנישואים אלה.
בהיותו ברומא, משנודע לו על טבח ליל ברתולומאוס הקדוש (שהחל ב-24 באוגוסט 1572) הביע את שמחתו וניסה לשוב לפריז כדי לתפוס שוב את מקומו במועצת המלך שארל התשיעי, אולם קטרינה דה מדיצ'י הודיעה לו כי איננו רצוי בחצר המלכות.
שארל, קרדינל לורן מת באביניון ב-1574.
כפר דיסני

כפר דיסני (בצרפתית: Disney Village) הוא אתר קניות, הסעדה ושעשועים הממוקם באתר הנופש דיסנילנד פריז, במארן-לה-ואלה שבצרפת.
הכפר נפתח ב-12 באפריל 1992 תחת השם "פסטיבל דיסני" (באנגלית: Festival Disney), בשטח כולל של 18,000 מ"ר. תכנון כפר הקניות וההסעדה מבוסס על תכנון דאונטאון דיסני שבאתר הנופש דיסניוורלד שבפלורידה. כפר דיסני תוכנן על ידי האדריכל פרנק גרי והוא כולל מגדלים עשויים פלדת אל-חלד מוארים. חלק ניכר מהעיצוב של גרי הוסר בעת שיפוץ הכפר בסגנון אר-דקו בשנת 2005. הכפר ממוקם בסמוך לשני פארקי השעשועים של אתר הנופש: דיסנילנד פריז ופארק אולפני וולט דיסני.
בכפר מוצג המופע "באפלו ביל" מאז שנת 1992 בסגנון המופע המקורי של באפלו ביל, כאשר המופע כולל אינדיאנים, רודאו על שוורים ובאפלו ואף סוסים שהובאו מצפון אמריקה.
כמו כן בכפר חנויות רבות, בתי קולנוע ודיסקוטקים.
עמק תלוי

עמק תלוי הוא עמק צדי המתחבר אל אחד הקירות הזקופים של עמק ראשי, כשפתח העמק מצוי גבוה מעל לקרקעית העמק הראשי. הוא קשור בדרך כלל לעמק קרחוני כאשר קרחון משני זורם לתוך קרחון גדול יותר. הקרחון הראשי שוחק את הסלע תוך יצירת עמק אופייני בצורת האות U כשקירות העמק זקופים כמעט לגמרי. גם הקרחון המשני מחולל עמק בצורת האות U, אבל משום שנפח הקרח בו קטן יותר, העמק פחות עמוק מהעמק שמחולל הקרחון הראשי. משום שפני השטח של הקרחונים היו במקור באותו גובה, נראה העמק הרדוד יותר כאילו הוא "תלוי" מעל העמק הראשי. לעיתים קרובות נוצרים בקצה של העמק התלוי מפלי מים.
עמקים תלויים מתרחשים גם מתחת למים במערכות של פיורדים. לדוגמה, השלוחות הצדדיות של סוגנפיורד (Sognefjord), הפיורד הארוך ביותר בנורווגיה, רדודות הרבה יותר מהפיורד הראשי. הפתח של פיארלנדספיורד (Fjærlandsfjord) הוא בעומק 400 מטרים בעוד שעומקו שהפיורד הראשי באותה נקודה הוא 1,200 מטרים. הפתח של איקאפיורד (Ikjefjord) הוא בעומק 50 מטרים בלבד בעוד שהפיורד העיקרי בעומק 1,300 מטרים באותה נקודה.
אף שמקורם של רוב העמקים התלויים הוא קרחוני יכולים להיווצר עמקים תלויים גם כתוצאה מסחיפה באמצעות מים כתוצר של שיעורי שחיקה שונים של העמק הראשי ועמקי היובלים. שיעורי השחיקה השונים קשורים להרכב הסלעים הסמוכים במקומות שונים בעמק. עמקי היובלים נסחפים בקצב איטי יותר מאשר העמק הראשי, וכך ההבדל בעומק של שני העמק הולך וגדל במהלך השנים. עמקי היובלים בנויים מסלע עמיד יותר ותלויים לכן מעל העמק הראשי.
קווייק וורס

Multiplayer Game - משחק מרובה משתתפים

כמו סדרת באטלפילד, הדגש בקווייק וורס הוא על המשחק מרובה המשתתפים ולא על המערכה לשחקן יחיד. במשחק מרובה המשתתפים משתתפים עד כ-32 שחקנים בשרת אחד ונלחמים אחד כנגד השני בשתי קבוצות (בכל קבוצה ישנם 16 שחקנים). לכל קבוצה ניתנות מספר משימות שעליה להשלים או לעמוד בהם כדי להיות מוכרזת כמנצחת. לדוגמה: ל-GDF ניתנת משימה להשמיד גנרטור מסוים בעוד שהמשימה של ה-Strogg היא להגן על הגנרטור.
בזכות משימות אלו ישנו דגש רב על עבודת צוות.

עלילת המשחק

השנה היא 2065, את כדור הארץ תוקפים חייזרים מגזע הסטרוג, שמחפשים דלק בשם Stroyent ברחבי הגלקסיה. השחקן יכול לבחור האם הוא רוצה להיות סטרוג או חבר בכוחות הגנה הגלובליים. לכל אחד מהצבאות יש חמישה סוגי חיילים. סוג החייל מכתיב את הנשק איתו משחק השחקן. השחקן מקבל תדרוך קצר על המשימה אותה הוא צריך להשלים במהלך הלחימה. עם הגעתך לבסיס תוכל לבחור כלי רכב שונים, שנוסעים גם במים ובאוויר וכמובן באדמה. בכל נקודה שונה בעולם הרקע הפסטורלי משתנה בין איים עם הרי געש לשדות עם גבעות ועצים. המערכת שמתגמלת אותך לפי מספר משימות שהשלמת וכמה אויבים הרגת עובדת בשיטת ה-XP. כמה שיותר XP יש לך כך תתוגמל ביותר נשק ומפות חדשות.

כלי-רכב

מאפיין נוסף בקווייק וורס הוא היכולת להשתמש במגוון כלי-רכב עתידניים. בעוד שה-GDF משתמשים בכלי-רכב מודרניים עם מקצת שיפורים, ל-Strogg מגוון כלי-רכב עתידניים, בהם טנקים מרחפים, צייקלופים שמהלכים על שניים וחלליות תקיפה מהירות בצורה חיפושיות מכניות.

כלי-נשק

בקווייק וורס כלי נשק עתידניים, שנעים בין רובי תקיפה רגילים למדי עד לרימוני פעימה אלקטרו-מגנטית שנועדו לשיתוק כלי-רכב ועמדות הגנה. בנוסף, ל-Strogg מגוון כלי נשק עתידניים כגון סורקי שטח מעופפים והגנות פלאזמה ניידות.

סוגי חיילים

המשחק מאופיין גם בסוגי חיילים שונים (קלאסים - Classes או ערכות - Kits). לכל צבא יש 5 ערכות קבועות: חייל רגיל, מהנדס, צלף, סייר ומפקד שדה. לכל אחד מהסוגים הללו יכולות שונות שיעזרו לכל אחד מהצדדים במשימתו. לדוגמה: מהנדסים יכולים לבנות גשרים ומגדלי שמירה בעוד שצלפים יכולים לפרוץ למחשבי האויב ולמכ"ם.

מנוע המשחק

קווייק וורס עובד על מנוע Doom 3 עם שיפורים קלים בגרפיקה. למרות היותו מנוע כבד, הצורה שבה הוכנסה הטקסטורה (Texture) למפות השונות השתנתה ולכן המשחק לא דורש מערכות מחשב חזקות מדי.
HMMWV

High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle (רכב גלגלי רב-תכליתי בעל ניידוּת גבוהה), המכונה באנגלית HMMWV (מבוטא Hum-Vee, קרי הָם-וי) היה רכב השטח העיקרי של הצבא האמריקני, צה"ל וגופים נוספים. מיוצר על ידי חברת AM General האמריקנית (החברה נרכשה בשנת 1999 על ידי קבוצת ג'נרל מוטורס). 
ה-HMMWV החליף כלי רכב שונים כמו הג'יפ M151 ומספר משאיות קלות של הצבא האמריקני. במקור כונה הרכב האמר (Hummer), אך בהמשך התייחד אך ורק לכלי הרכב האזרחיים שהתבססו עליו, והפך למותג. עם זאת, בצה"ל ובישראל בכלל נהוג כיום לכנות גם את ה-HMMWV בשם "האמר", בלא הבחנה בין הגרסה הצבאית והאזרחית. 
באוגוסט 2015, צבא ארצות הברית הודיע שהוא מוציא את ההאמרים מהשימוש ומתחיל לרכוש רכבי שטח חדשים מתוצרת חברת אושקוש, אחרי שהיא זכתה בפרויקט לספקות כלי רכב של הצבא (JLTV - Joint Light Tactical Vehicle).

היסטוריה

בשנת 1979 פרסם הצבא האמריקאי דרישה לפיתוח רכב שטח רב-תכליתי. ביולי 1979 החלה חברת AM General מאינדיאנה, בבעלותו של המליונר היהודי איירה רנרט, לפתח את הרכב, ובשנת 1980 נבנה אב הטיפוס הראשון. בשנת 1981 חתם הצבא האמריקאי על חוזה ראשוני לרכישת 55 אלף כלי רכב, שנמסרו בשנת 1985. טבילת האש הראשונה של רכב השטח נערכה בפלישתה של ארצות הברית לפנמה. ה-HMMWV התפרסם במלחמת המפרץ הראשונה.
הדגם המתקדם ביותר של ה-HMMWV מיוצר בכמויות מוגבלות משנת 1996, ומצויד במיגונים נוספים כגון שמשה המוגנת מקליעי רובה ומכונות ירייה, במנוע חזק יותר ובמיזוג אוויר.

שימושים

ההאמר משמש לעשרות משימות, ביניהן: תובלת חיילים ומטען, פינוי פצועים (אמבולנס, נקרא בצה"ל האמר-בולנס), קשר, נשיאת מקלעים כבדים, גרירת תותחים ושיגור טילים (נגד טנקים ונגד מטוסים). ההאמר תוכנן במקור כרכב סיור ולא נועד להיכנס לקרב אש ישיר עם כוחות אויב.

חולשות

לצבא האמריקני היה ניסיון לא מוצלח עם רכב ה-HMMWV במתארים של לחימה בעצימות נמוכה ולוחמה בשטח בנוי. במבצע איירין במוגדישו (1992) ההאמרים היו פגיעים מאוד לאש מקלעים ורקטות RPG שירו עליהם המילציות. בנוסף, ההאמרים לא היו חזקים מספיק על מנת לפרוץ את המתרסים והמחסומים שהקימו המיליציות ברחבי העיר. 
במלחמת עיראק ב-2003 נפגעו מספר רב של האמרים ורבים מאנשי צוותיהם נפצעו או נהרגו. בקורת רבה נמתחה על המחסור במיגון מתאים להאמר ועל העיכובים בהספקת האמרים בעלי שריון-מתוגבר לכוחות המוצבים בעיראק.
חוקת טרנובו

חוקת טרנובו (בבולגרית: Търновска конституция) הייתה החוקה הראשונה של בולגריה המודרנית. החוקה כוננה ב-16 באפריל 1879 בעת כינוס האספה הלאומית שנערכה בווליקו טרנובו. כינונה היה חלק מהקמת נסיכות בולגריה, היא עברה מספר תיקונים והייתה בתוקף עד פרסום חוקת דימיטרוב ב-4 בדצמבר 1947.

רקע כללי

לאחר תום המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הוקמה נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במסגרת זו כוננה חוקת טרנובו אשר הנהיגה איזונים ובלמים למניעת השגת כוח אבסולוטי על ידי הנסיך ובהמשך המלך הבולגרי. בחוקה נקבעו עקרונות להפרדת הרשויות וכן נקבע עקרון שוויון הזכויות בין כל אזרחי הנסיכות ללא הבדל דת או גזע. המערכת הפוליטית הבולגרית הייתה רב מפלגתית והתחולל מאבק בין מצדדי הפרלמנטריזם ובין תומכי המלוכה. ידה של המלוכה הייתה על העליונה ובחוקת טרנובו בוצעו מספר שינויים אשר חיזקו את מעמדו של המלך על פני הפרלמנט. ב-1908 הכריז פרדיננד הראשון, מלך בולגריה על הפיכתה של בולגריה מנסיכות לממלכה תוך ביצוע ההתאמות הנדרשות בחוקה.
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת של בולגריה. בהמשך, השתלטה בהדרגה המפלגה הקומוניסטית של בולגריה על מוסדות השלטון וב-8 בספטמבר 1946 בוטלה המלוכה לאחר משאל עם. לאחר ביטול המלוכה וכינון הרפובליקה העממית פעלו הקומוניסטים לשינוי החוקה, ובדצמבר 1947 פרסם ראש ממשלת בולגריה גאורגי דימיטרוב חוקה חדשה אשר התבססה על חוקת ברית המועצות מ-1936, וכונתה על שמו חוקת דימיטרוב. חוקת דימיטרוב נותרה בתוקף עד 1971.

חוקת טרנובו ויהודי בולגריה

חוקה זו הייתה ליברלית ומתקדמת לתקופתה וכללה זכויות רבות למיעוטים. סעיף 40 של החוקה קבע שיהודי בולגריה יהנו מחופש דת וסעיף 42 קבע, כי הקהילות היהודיות ינוהלו על ידי שלטונות דת עצמאיים מטעמן, אך בפיקוחו של השר הממונה מטעם הממשלה הבולגרית. כך, זכו יהודי בולגריה לאוטונומיה בניהול חיי הקהילה. לאחר אישור החוקה פרסם שר החוץ והדתות דראגן צאנקוב את ה"תקנון הזמני לניהול הקהילות הדתיות של הנוצרים, המוסלמים והיהודים". במסגרת התקנון הזמני נקבע, כי קהל מתפללים בבית כנסת מסוים יוגדר יחידה דתית, בראשו יעמוד רב שימונה על ידי הנהלה שתיבחר על ידי קהל המתפללים ומקרבם. ההנהלה תורכב מ-3 עד 5 שליחי ציבור ותפוקח על ידי משרד הדתות הבולגרי. עוד הותר לנבחרי הקהילה לגבות מס קהילה ונקבע כי הרב הראשי של סופיה יהיה הרב הראשי ליהודי הנסיכות ויקבל משכורת שנתית מהמדינה בסך 1,000 לבות. בכפוף לחוקה אושרה בהמשך הקמת הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה.
טובה בארי

פרופ' טובה בארי (נולדה ב-1947) היא חוקרת השירה העברית בימי הביניים.

ביוגרפיה

טובה בארי נולדה בהונגריה למרגלית ואליהו אבינרי (פרקש). היא למדה לתואר ראשון, שני ושלישי באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לספרות עברית. את עבודת הגמר כתבה בהדרכת פרופ' עזרא פליישר על שירי הקודש של ישראל נג'ארה. בעבודת הדוקטור ליקטה שלוש מאות פיוטים של יוסף בן חיים אלברדאני, פייטן וחזן שפעל בבבל באמצע המאה העשירית, בה הוכיחה שבשונה ממה שהיה מקובל במחקר, גם בבית כנסת מרכזי בבגדאד אמרו פיוטים במסגרת ליטורגית בדומה למוכר מבתי כנסת בארץ ישראל.
בארי זכתה שלוש פעמים במענקי מחקר של הקרן הלאומית למדע. היא מלמדת שירת ימי הביניים בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב ופרסמה ספרים ומאמרים בתחומי מחקריה השונים. מחקריה עוסקים בשירה העברית במזרח במאות העשירית והאחת-עשרה, על פי כתבי יד מן הגניזה הקהירית, וכן בשירה העברית בארץ ישראל ובמזרח במאה השש-עשרה, ובעיקר בשירתו של ישראל נג'ארה. ספרה "החזן הגדול אשר בבגדאד: יוסף בן חיים אלברדאני" ראה אור בשנת תשס"ג וזכה בפרס יצחק בן-צבי. 
בארי מתגוררת בירושלים ונשואה לפרופ' כתריאל בארי.