google/wiki40b huggingface dataset:
ארנה שטיין-בלומנטל

אֶרנָה שטיין-בלומנטל (Erna Stein-Blumenthal;‏ 23 בנובמבר 1903, אֶמדן, גרמניה – 5 ביוני 1983, כפר ידידיה) הייתה מנהלת המוזיאון היהודי בברלין (1933–1935) ומבקרת אמנות ישראלית.
ארנה שטיין נולדה בנובמבר 1903 באֶמדן שבגרמניה. למדה אמנות. כיהנה כעוזרתו של ד"ר קרל שוורץ, מנהל המוזיאון היהודי בברלין, ולאחר עלייתו לארץ ישראל ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, התמנתה למנהלת המוזיאון תחתיו. בתקופת כהונתה הושם דגש על המוזיאון "כאמצעי להמחשת ההיסטוריה היהודית". בתקופה זו הגביר המוזיאון את תמיכתו באמנים היהודים, שלא יכלו להציג את יצירותיהם בגלריות ובמוזיאונים הגרמניים. שטיין כיהנה כמנהלת המוזיאון עד 1935, אז עלתה אף היא ארצה. בשנת 1936 הצטרפה לכפר ידידיה, שיועד ליוצאי גרמניה, ושם חייתה במשך שארית חייה. בארץ שימשה כמבקרת אמנות בעיתונות.
הייתה אם לשניים: ראובן ולילית.
שטיין-בלומנטל נפטרה באביב 1983, בגיל 79.
חוף חולי

חוף חולי הוא חוף ים המורכב כמעט כולו מחול או מחלקי אדמה דומים כמו בוץ או חצץ ואף אבנים ובדרך כלל חוף זה שטוח. התנאים בחופים כאלה נוחים הרבה יותר מחופי סלעים ויש בהם יותר בעלי חיים. כמו כן ישנם אנשים רבים המבלים בחופי רחצה כאלה ובחופים דומים. חוף סלעי יכול לכלול גם סלעים שונים ואף צוקים ובמקומות מסוימים גם צמחייה שונה, אך רובו מורכב מחול או מבוץ שטוח. לא תמיד קו הגבול בין שני סוגי החופים ברור. החופים מוצפים פעמיים בכל יום בעת הגאות וחוזרים בשפל, דבר היוצר מרקם חיים מורכב. בעקבות עליית גובה פני הים חופים חולות רבים עלולים להיות מוצפים.
לאורך השנים ישנם יתר ויותר בנייה לאורך חופים אלה והם נמצאים בסכנה גדולה. הפיתוח יכול לגרום לזיהום, צפיפות אנושית, לכלוכים שנופלים לאנשים, זיהום אור ורעש ובעיות נוספות.

פאונת החוף

החופים יכולים להיראות ריקים מיצורים אך מכילים הרבה חיות קטנות שקשה לראותם. ישנם בחולות מיני צדפות ותולעים שונות (בעיקר תולעים טבעתיות) המסתתרות בקווי השבר של המים ויוצאות בעת הגאות. יצורים נוספים הפועלים כך הם סרטנים שונים, חלזונות, ובאזורים הטרופיים גם יבשתנים, דגים המהלכים על היבשה. החולות משמשים לאזור רבייה לצבי ים, כלבי ים, עופות ימיים מסוימים ואפילו לדגים כמו הטרוטנית וגרוניון קליפורני. בחוף מסתובבים כמה עופות דורסים, עופות ים שונות, שחפים ומיני חופמאים המחפשים יצורים קטנים בחול. בחולות יכולים לבקר גם בעלי חיים יבשתיים כמו שועלים, עורבים, קיפוד החולות וכמה זוחלים כמו תנין הים. באזור יש מעט צמחייה כמו עשבי חולות, חבצלת, מעט אצות קטנות הקרובות למים וטחבים. באזורים הטרופיים ישנם כמה עצים כמו קוקוס, דקליים נוספים ועצי מנגרובים מותאמים למלח.
מתחת למים ישנם יצורי נוספים המתקרבים לאורך הגאויות ובורחים בעת השפל, כמו מיני סוליתאים, חסילונים, כמה כרישים וטריגוניים ועוד. לווייתנאים נדירים בחופים כאלה למעט דולפיניים אך לפעמים נמצאים לווייתנים שהוחפו בקבוצות.
הארמייה התשיעית (איטליה)

מלחמת העולם הראשונה

לאחר התבוסה האיטלקית ההרסנית בקרב קפורטו בנובמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, עבר הצבא המלכותי האיטלקי ארגון מחדש בידי ארמנדו דיאז. הארמייה התשיעית הוקמה, וכמפקדה מונה פאולו מורון. ביוני 1918 לחמה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, ובהמשך לחמה בקרב ויטוריו ונטו. הארמייה פורקה עם סיום המלחמה.

מלחמת העולם השנייה

ב-9 בנובמבר 1940 הועברה ארמיית הפו לאלבניה והיא הפכה להיות הארמייה התשיעית. הארמייה השתתפה בפלישה האיטלקית ליוון, אולם בעקבות מתקפת נגד יוונית נהדפה חזרה לאלבניה. הקמפיין נתקע עד שהגרמנים פלשו גם הם אל יוון באפריל 1941. לאחר סיום המערכה כנגד יוון היוותה הארמייה את כוח הכיבוש האיטלקי באלבניה, וכן בחלקים מדלמטיה ומונטנגרו שסופחו לאלבניה הכבושה. בספטמבר 1943 פורקה הארמייה בידי הגרמנים, ורבים מחייליה, ובין היתר כל הדיוויזיה ה-41 "פירנצה", הצטרפו אל הפרטיזנים האלבנים.
סלעי ירושלים

תיאור

בשנים 1973-1975 זנח אריכא את העיסוק בציור והתמקד ברישום והדפס מתוך התבוננות. ההדפס "סלעי ירושלים" הוא אחד מסדרה בת שישה הדפסי-אבן שיצר אריכא בעת ביקור שלו בישראל בשנת 1975. העבודה הודפסה במהדורה של 35 עותקים על גיליון נייר בגובה 77 ס"מ, וברוחב 57 ס"מ.
הרישום של אריכא מתמקד בקטע סלעי של הנוף הירושלמי במבט תקריב. את רוב הפורמט תופס תיאור של סלעים ומעליהם מתוארת צמחייה דלילה. מרדכי עומר כתב על סדרת הדפסים אלו כי "תהליך היווצרותן של שש ליתוגרפיות אלה - תהליך של מאבקים, קפיצות ומעברי מכשולים - חושף לא רק את אופן התגלותו של הנושא, אלא במיוחד את דרך ההתבוננות היצירתית ואת תפיסת העולם הבלתי מתפשרת של אריכא".
היינריך איגנץ ביבר

חייו

ביבר נולד בוארטנברג (כיום סטראז' פוד ראלסקם, צ'כיה). משרתו הראשונה, בשנת 1668, הייתה כנגן בחצר הארכיבישוף קארל ליכטנשטיין-קסטלקורן באולמיץ (כיום אולומוץ), אך הוא בושש לחזור מביקור באינסברוק ללא רשות. בביקור זה פגש את בונה הכינורות המפורסם באותם ימים, יאקוב שטיינר, שהזכיר את שמו כעבור שנים במכתב כ"וירטואוז המרשים הֶר ביבר". ביבר החל לעבוד ככנר בטירת קומז'יץ ובחצר של זלצבורג ובשנת 1684 היה לממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בזלצבורג, שם מת כעבור עשרים שנה.
יצירותיו הרבות מלמדות על נטייה לשימוש קנוני ולמנעד הרמוני, המקדים את יצירות הבארוק המאוחר של יוהאן פכלבל ויוהאן סבסטיאן באך. הוא נודע ככנר וירטואוז ובעיקר התפרסם ביצירותיו לכינור, שברבות מהן הוא עושה שימוש בסקורדאטורה (כוונון בלתי מקובל של המיתרים הפתוחים). בסביבה מוזיקלית שבה עמדה בפני מלחינים הבחירה בין הסגנון הצרפתי והאיטלקי, הצליח ביבר ליצור סגנון ייחודי משל עצמו, השונה מאוד מהסגנונות שהיו מקובלים בתקופתו, ובכך הוא אחד המלחינים הראשונים שכתבו בסגנון הסינתטי שבסופו של דבר יוביל לסגנון הגרמני-אוסטרי במוזיקה של המאה ה-18.
המוזיקה של ביבר נהנתה מתחייה בחלקה, הודות ל"סונאטות מחרוזת התפילה". הקובץ המצוין הזה של 16 סונאטות לכינור וקונטינואו ידוע גם בשם "סונאטות המיסטריה" (לאירועים חשובים בחיי מריה וישוע) ו"סונאטות תחריט הנחושת" (על שם התחריט המופיע בתחילת כל סונאטה). כל אחת מן הסונאטות דורשת כוונון שונה לכינור. השימוש הזה בסקורדאטורה מחולל את השינוי בכינור, החל בחמש המיסטריות המרנינות (הבשורה וכן הלאה) אל הטראומה של חמש המיסטריות הנוגות (הצליבה וכן הלאה) ואל האווריריות של שש המיסטריות הזוהרות, החל ב"סונאטת התחייה", שם שני המיתרים האמצעיים מוצלבים באופן סמלי ועד לסונאטה מס' 16, פאסאקאליה לכינור סולו בכוונון סטנדרטי, המשלימה את מחזור הסקורדאטורות. כדאי אולי להזכיר, שבסונאטה מס' 15 מופיע כמעט תו לתו נושא הקפריצ'ו מס' 24 של פגניני. אפשר להניח, שממש כמו שליסט, בראהמס ורחמנינוב הושפעו כעבור שנים מן הקפריצ'ו מס' 24 של פגניני, כך קיבל פגניני השראה מביבר.
ביבר כתב כמות ניכרת של מוזיקה כוראלית וקאמרית, קונצ'רטי, אופרות ומספר יצירות ידועות יותר, כמו "סרנדה לשומר לילה" ו"הרמוניה ארטיפיציוזה". יצירה שמייחסים כיום לביבר (לפנים ייחסו אותה לאורציו בנוולי) היא ה"מיסה סליסבורגנסיס", מוזיקה מרשימה בפוליפוניות שלה לטקסט של המיסה הקתולית, ל-53 קולות עצמאים.
יחסי סן מרינו–צ'ילה

יחסים כלכליים

בשנת 2015, סן מרינו ייצאה לצ'ילה סחורה בשווי 292 אלף דולר אמריקאי. הסחורה כללה בעיקר מכונות שטיפה. באותה השנה ייבאה סן מרינו מצ'ילה סחורה בשווי 82,400 דולר. הסחורה הייתה לוחות עץ בלבד.
קופה איטליה

מבנה הטורניר

הטורניר כולל שלבי המוקדמות שבו משתתפות כל הקבוצות מארבע הליגות הבכירות באיטליה, סה"כ 78 קבוצות. הטורניר כולל 4 סיבובי מוקדמות, סיבוב ראשון ושני, שלב חצי הגמר ושלב הגמר. הקבוצות מליגת המשנה, הליגה השלישית והרביעית מתחילות את דרכן במפעל משלב המוקדמות הראשון, ואילו הקבוצות מהסרייה א' מצטרפות בסיבוב הרשמי הראשון. כל שלבי הטורניר משוחקים בשיטת נוק אאוט. שלבי המוקדמות ושני השלבים המתקדמים משוחקים במשחק בודד בביתה של אחת משתי היריבות, שנקבע באקראי על ידי הגרלה, כאשר הקבוצה המנצחת מעפילה לשלב הבא. במקרה של שוויון בתוצאה, תתבצע הארכה ובמקרה הצורך דו-קרב בעיטות עונשין. שלב חצי הגמר משוחק בשיטת שני משחקי גומלין, והגמר במשחק בודד שמיקומו נקבע מראש. הקבוצה המנצחת במשחק הגמר זוכה בגביע.
ויסנס מרטינס אי אלמה

קריירה

מרטינס נולד בברצלונה ב-12 בינואר 1925 להורים דייגים. בילדותו הלך בעקבות אחיו הגדולים לתחום האגרוף, אך במהרה עבר לכדורגל, והוא שיחק כמגן שמאלי. תחילה שיחק בקטוליקה קוליבלנק, קבוצה קטנה בשכונת מגוריו, בהמשך עבר לראסינג סנטס, קבוצה קטנה נוספת מברצלונה. לבסוף הגיע למחלקת הנוער של ברצלונה, הקבוצה הבכירה בעיר ואחת הבכירות בכדורגל בספרד. מרטינס נודע כשחקן מהיר בעל קריאת משחק טובה. היכולת הטובה שהציג משכה את תשומת לבו של מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון, רמון גוסמאן, שזימן אותו לסגל הקבוצה לקראת הקלאסיקו נגד ריאל מדריד בצ'מרטין. כך, ב-19 באוקטובר 1941, בהיותו בן 16 ו-280 ימים, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ברצלונה, ובזכות כך הוא השחקן הצעיר ביותר ששיחק בהיסטוריית הקבוצה בליגה הספרדית. ברצלונה הפסידה במשחק זה 4-3.
עונת 1941/1942 הייתה קשה במיוחד עבור ברצלונה, והיא הייתה מועמדת לירידה לליגה השנייה. מרטינס ערך 5 הופעות נוספות תחת גוסמאן, שפוטר באמצע העונה והוחלף על ידי חואן חוסה נוגס. תחתיו שיחק במשחק אחד נוסף לקראת סוף העונה, בניצחון 6-2 על סביליה. ברצלונה הצליחה להישאר בליגה הראשונה, כשהיא סיימה את העונה במרחק 2 נקודות בלבד מהמקום המוליך לליגה השנייה. למרות הקשיים בליגה, זכתה ברצלונה בגביע הספרדי הודות לניצחון על אתלטיק בילבאו בגמר, אם כי מרטינס לא שותף בו. בשל גילו הצעיר, הושאל מרטינס בקיץ 1942 לסבדל, שהייתה אז בליגה השנייה, למשך שנתיים. בעונתו הראשונה שם סייע לה להעפיל לליגה הראשונה, עם שער אחד ב-13 הופעות, ובעונה השנייה המשיך לצבור ניסיון בליגה הבכירה. בקיץ 1944, עם תום ההשאלה בסבדל, קיבל מספר הצעות מקבוצות שונות בליגה הספרדית, אך מאמן ברצלונה ז'וזפ סמיטייר התעקש שיישאר בקבוצה, ולכן כך עשה. למרות זאת, פציעה חמורה במניסקוס השביתה אותו למשך כל עונת 1944/1945, והוא לא לקח חלק בזכייתה של ברצלונה באליפות השנייה בתולדותיה.
לאחר שהחלים מהפציעה ב-1945, עזב מרטינס את ברצלונה ועבר לז'ימנסטיק טרגונה, והוא חבר למאמנו הקודם, חואן חוסה נוגס. תחילה עזר לקבוצה לעלות מהליגה השלישית לליגה השנייה. לאחר שבעונת 1945/1946 סיימה במקום השלישי בליגה השנייה, סיימה ז'ימנסטיק טרגונה במקום השני בעונת 1946/1947 והצליחה לראשונה בתולדותיה להעפיל לליגה הראשונה. כך חזרו השניים לקדמת הכדורגל הספרדי. בעונה הראשונה של ז'ימנסטיק בליגה הבכירה, עונת 1947/1948, לקח מרטינס חלק קטן, והוא שותף ב-3 משחקי ליגה בלבד. בעונה הבאה גדל חלקו במשחקי הקבוצה, והוא השתתף ב-13 משחקים, עוזר לקבוצה לסיים את העונה במקום ה-9. ב-1949 החליט לנסות את מזלו מחוץ לקטלוניה לראשונה בחייו, והוא הצטרף לבלומפדיקה ליננסה, קבוצה מדרום אנדלוסיה, שעלתה לפני כן לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. על אף שחתם לשתי עונות, הוא שיחק שם במשך עונה אחת, בה הופיע ב-26 משחקים, והוא שב לברצלונה בשל בעיות רפואיות עמן התמודדה אשתו.
לאחר שיבתו לברצלונה, הצטרף מרטינס ב-1951 לקבוצה המקומית סנט אנדראו, ששיחקה אז בליגה השנייה. בסנט אנדראו שיחק במשך עונה אחת. הוא השתתף ב-27 משחקי ליגה, וקבוצתו הגיעה למקום ה-12 מתוך 16 קבוצות. בסוף העונה הצטרף לז'ימנסטיק טרגונה לקדנציה שנייה, אך הפעם ללא המאמן חואן חוסה נוגס. גם שם שיחק במשך עונה אחת, בה מיעט לשחק, ובתום העונה ירדה ז'ימנסטיק מהליגה השנייה לליגה השלישית. בסוף העונה, בהיותו בן 28 בלבד, פרש מכדורגל מקצועני. בהמשך חייו עבד כנהג, לפרקים כנהג בחברות תעופה ולפרקים כנהג מונית. מרטינס המשיך לשחק כדורגל ברמה החובבנית, בליגות למקומות עבודה.
סה

סֶה (בסינית: 瑟, בפין-יין: sè) הוא כלי נגינה סיני עתיק, המיועד לבידור אורחים, לפולחן דתי, לטקסי ציד ועוד. ככל הנראה, כלי זה הוא ההשראה לכלי מיתר אסיאתיים רבים, ביניהם הגוּגֶ'נְג הסיני והקוטו היפני. כלי מיתר זה הוא בעל 25 מיתרים עם גשר נייד ומנעד של חמש אוקטבות.

היסטוריה

הסה הוא כלי עתיק יומין ומקושר עם ההיסטוריה הקדומה ביותר של סין. ההיסטוריה שלו מערבת מחקר היסטורי עם מיתולוגיה סינית. זהו אחד מכלי הנגינה החשובים ביותר תרבות הסינית, לצד הגוצ'ין וה "גוג'נג". שרידים של הכלי נמצאו בחפירות במחוזות חוביי וחונאן, באזורים שמדרום למורד נהר היאנגצה, ובמקומות נוספים.
על פי האגדה, פֿוּשִׂי (דמות במיתולוגיה הסינית) הוא שיצר את הסה, והוא היה בשימוש כבר בתקופת שושלת שיה (2200 לפנה"ס- 1800 לפנה"ס).
כלי דומה הנקרא "סאול" נגזר מהסה. כלי זה הוא משמש עד היום בטקסים פולחניים מסוימים בקוריאה הדרומית, הנערכים פעמיים בשנה במקדש "מונמיו" בסיאול.

מבנה

מיתרי הסה היו עשויים משי שזור בעוביים שונים. לוּ'שְׁה צ'וּנְצְ'יו מתאר כך את התפתחות הסה: "חמישה מיתרים היו לסה, אחר כך חמישה עשר מיתרים. כאשר שוּן עלה לשלטון, הוא הוסיף שמונה מיתרים אז היו עשרים ושלושה מיתרים לסה". דעה נוספת סוברת שלסה היו קודם חמישים מיתרים, שאחר-כך צומצמו לעשרים וחמישה. "לסה גדול יש חמישים מיתרים, לסה בינוני יש 25 מיתרים". על-פי אותו מקור, יצר פושי את הסה עם 50 מיתרים והקיסר הצהוב שינה זאת ל-25. ישנו סה נוסף קטן בעל 13 מיתרים (בדומה ל"קוטו" היפני). חפירות ארכאולוגיות גילו גם סה עם 24, 23, או 19 מיתרים, מספר המיתרים שונה ממקום למקום. אורך החוטים שונה גם כן.
לסה שנחשפו בחפירות ארכאולוגיות מבנה דומה: משטח ארוך מעץ, מעוקם קמעה. בקצהו שלושה גשרים ובראשו גשר אחד. בנוסף ישנם ארבעה מוטות לליפוף המיתרים (לעיתים יש שלושה או שני מוטות ליפוף בלבד). המוטות בדרך כלל מעוטרים בדוגמאות וקישוטים; בקצה הכלי ישנו פתח שדרכו מחדירים את קצה המיתרים על מנת לקושרם. 
למרות ששניהם כלי מיתר סינים עתיקים יצויין שה"גוצ'ין" וה"סה" הם כלי נגינה שונים בתכלית, כל אחד וייחודו.

הסה כיום

כיום יש מעט מאוד נגני סה והסה נחשב ככלי "נכחד". נגן הסה הראוי לציון היחידי במאה ה-20 היה וו ג'ינגלו, נגן צ'ין במקור. ישנם גם מעט טבלטורות, רוב הטבלטורות הקיימות הן תווי ליווי ל"צ'ין".
לאחרונה, העניין בסה קם לתחייה, ונגנים נוספים לומדים את הסה. מספר מפעלים מייצרים סה מודרניים עם מיתרי מתכת על מנת לאפשר שילוב סה במוזיקה מודרנית.
הוגו פון קאטן

תחילת הקריירה

פון קאטן נולד ב-27 באוגוסט 1855 לאביו קרל פון קאטן שהיה ממשפחת אצולה שהייתה במקור משוודיה, והיה בעל אחוזה ומיור בצבא הפרוסי, ולאשתו אגנס לבית שומאן, בפרייאנואלדה שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1910 מונה למפקד הדיוויזיה ה-9, ובשנת 1912 מונה למושל הצבאי של מיינץ.

מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון קאטן המושל הצבאי של מיינץ, ב-31 באוגוסט 1914 מונה למפקד הדיוויזיה ה-39 והשתתף עימה בקרב ננסי-אפינל, בקרב הראשון על האן, במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. ב-19 בדצמבר 1914 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-23 ופיקד עליו בקרב איפר השני ובקרב על הסום. באביב 1917 הועבר פון קאטן עם הקורפוס בפיקודו לחזית המזרחית ופיקד עליו בקרב ריגה. בסתיו 1917 חזר פון קאטן לחזית המערבית והשתתף בקרב קמברה כחלק מהארמייה השנייה. באביב 1918 השתתף במתקפת האביב, ולאחר מכן בקרב השני על המארן כחלק מהארמייה השביעית. בסתיו השתתף בבלימת מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה כחלק מהארמייה הראשונה.
ב-31 ביולי 1918 מונה פון קאטן למפקד הארמייה השמינית שהגנה בחופי הים הבלטי, במקום גנרל גינטר פון קירשבאך שעבר לפקד על קבוצת הארמיות קייב, ופיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
לאחר שביתת הנשק, פיקד פון קאטן על הכוחות הגרמניים במדינות הבלטיות עד אביב 1919, ולאחר מכן פרש לביתו.
פון קאטן נפטר בבאד הונף ב-2 באפריל 1932 והוא בן 77 שנים.
NBC

שידורים חיים של מחזות זמר

בשנת 2013 רשת NBC שידרה מופע חי של המחזמר צלילי המוסיקה בכיכובן של קארי אנדרווד ואודרה מקדונלד. ושנה לאחר מכן מחזמר על פי פיטר פן, בכיכובם של אליסון ויליאמס וכריסטופר ווקן. שני מופעים אלו זכו לרייטינג גבוה, אך לא לביקורות חיוביות מצד המבקרים. בשנת 2015 הועלה המופע החי של המחזמר "הקוסם", שזכה להצלחה גם מצד קהל הצופים וגם מצד המבקרים. בשנת 2016, שודר המופע החי Hairspray Live! בכיכובם של ג'ניפר הדסון, אריאנה גרנדה, מרטין שורט ודאב קמרון, אשר זכה להצלחה. בשנת 2018 הועלה לשידור המופע החי !Jesus Christ Superstar: Live, בכיכובו של ג'ון לג'נד.בשנת 2019 היו עתידיים מחזות הזמר שיער וביי ביי בירדי להופיע כספיישלים טלוויזיונים לסירוגין. אך כשNBC ראו את הכישלון המהדהד שהיה Rent Live, הם החליטו לבטל את שתי הספיישלים לאלתר. נכון לספטמבר 2019 אין לNBC תוכניות לשדר ספיישלים מוזיקליים בעתיד הקרוב. היו שמועות שהרשת תשדר את מחזות הזמר "גברתי הנאווה", "שיר אשיר בגשם" ו"מאמה מיה!" ב2020, 2022 ו2024 כשידורים חיים, אבל אף אחת מהשמועות לא אושרה כנכונה.
ספאד אס XIII

הספאד SPAD S. XIII היה מטוס קרב דו כנפי, חד מנועי, תוצרת צרפת בתקופת מלחמת העולם הראשונה.

תיאור

המטוס פותח ונבנה על ידי Société Pour L`Aviation et ses Dérivés ‏(SPAD). הספאד היה ממטוסי הקרב הטובים במלחמת העולם הראשונה. נבנו מהדגם הזה 8,472 מטוסים. המטוס היה בשימוש בחילות האוויר במדינות הבאות: ארגנטינה, בלגיה, ברזיל, צ'כוסלובקיה, צרפת, יוון, איטליה, יפן, פולין, האימפריה הרוסית, סיאם, ספרד, טורקיה, ארצות הברית ואורוגוואי.
מטוסי הדגם הקודם S.VII היו בשרות מספטמבר 1916 אבל בתחילת 1917 הכניס חיל האוויר הגרמני לשימוש מטוס בעל ביצועים עדיפים והתעורר הצורך במטוס משופר. מטוס הספאד תוכנן על ידי Louis Béchereau. קודם תוכנן הדגם S. XII שלא זכה להצלחה ולאחר מכן הדגם המוצלח S. XIII. 
במטוס היו שיפורים אוירודינמיים, שטח הכנפיים והגה הכוון הוגדלו. הותקן מנוע חדש גדול יותר ומכונת ירייה משופרת. השיפורים הביאו לביצועי טיסה וליכולת קרב משופרים. הספאד היה מטוס הקרב המהיר בזמנו הן ביחס למטוס הבריטי Sopwith Camel והן ביחס למתחרה הגרמני Fokker D.VII. הספאד התפרסם כמטוס חזק בעל יכולת לבצע צלילה מהירה. יכולת התמרון של המטוס במהירות נמוכה הייתה פחות טובה משל המתחרים. הקושי בשיוט והזדקרות חדה במהירות נמוכה גרמו קשיי נחיתה לטייסים לא מנוסים.
הטיסה הראשונה התבצעה ב-4 באפריל 1917 ולאחר חודש החלה ההספקה שלו לצבא צרפת. חילות אוויר נוספים ממדינות ההסכמה אימצו את המטוס כמטוס הקרב שלהן. חיל האוויר של ארצות הברית רכש 893 מטוסים מדגם זה וכמחציתם היו בשימוש גם בשנת 1920. את המטוסים הטיסו טייסי קרב מפורסמים מצרפת, איטליה וארצות הברית.
נובוסטי נדלי

היסטוריה והווה

העיתון החל לצאת לאור בינואר 1989 כשבועון על ידי קבוצת עולים. הקבוצה מוציאה לאור מספר מגזינים, בהם אחו, לוץ, טלקלאב וסיקרט.
בשנת 1990 נרכש העיתון על ידי שלושה עיתונאים יוצאי העיתון "חדשות": אלי עזור, אילן כפיר ואפרים גנור.
בשנת 1991 העביר העיתון מסרים בשפה הרוסית מפיקוד העורף בהקשר למלחמת המפרץ הראשונה. באותה עת הוא הפך לעיתון יומי והמשיך בתפוצה זו עד שנת 2003, אז חזר להיות שבועון.
בדצמבר 2001, בעקבות סדרת כתבות ב"נובוסטי נדלי", נערכה ישיבה מיוחדת בוועדה לקליטת עלייה של הכנסת בנושא חשיפה של הונאת עולים על ידי נוכלים.
בפברואר 2003 הוגשה תביעה נגד "נובוסטי" בעניין העתקת 19 כתבות ללא רשות מהעיתון הרוסי "אוגוניוק", והעיתון חויב לשלם 285 אלף ש"ח. בפברואר 2007 הפסיד המגזין לעיתון מעריב בבוררות עסקית וחויב לשלם לו 2.6 מיליון ₪. 
באוקטובר 2007 הגיש העיתון הרוסי "קומרסנט דיילי" תביעה בסך 4.6 מיליון ש"ח נגד "נובוסטי נדלי" בגין פרסום 232 כתבות ומאמרים ללא רשות. בינואר 2008 הציג המגזין שיתוף פעולה עם הג'רוזלם פוסט: מוסף מתורגם לרוסית מכתבות העיתון.
עם כתבות העיתון בעבר נמנו חברות הכנסת ד"ר מרינה סולודקין ונינו אבסדזה.

ביקורת

בקרב מבקריו נמתחה על המגזין ביקורת על סיקור אוהד מדי של מפלגת ישראל בעלייה בעת היווסדה.
Google Cloud Platform

Google Cloud Platform היא פלטפורמת מחשוב ענן של גוגל, המציעה לקהל הרחב שירותי אירוח ותשתית המניעים גם את החיפוש של Google ואת YouTube. פלטפורמת הענן מספקת למפתחים מוצרים ושירותים כדי לבנות מגוון של יישומים ואתרי אינטרנט מפשוטים ועד למורכבים.
Google Cloud Platform היא חלק מחבילת הפתרונות לעסקים של Google for Work ומספקת סט מודולרי של שירותי ענן וכלי פיתוח. לדוגמה, אירוח וביצוע חישובים, אחסון מידע מובנה, אחסון קבצים, ממשקי תרגום, ממשקי עיבוד תמונה וממשקי חיזוי.
תחום כוכבי

באנליזה וקטורית, תחום כוכבי הוא תחום השומר על ישרים סביב נקודת אמצע מסוימת. תחום כזה קרוי תחום כוכבי, מפני שניתן לדמיין אותו במישור הממשי כמעין כוכב.
השימוש הנפוץ בתחום מסוג זה הוא בלמת פואנקרה, הקובעת כי כל תבנית דיפרנציאבילית סגורה היא גם מדויקת בתחום פתוח וכוכבי.

הגדרה פורמלית

נאמר כי  הוא תחום כוכבי, אם קיימת  כך שלכל  הקטע שבין z ל-x כולו מוכל בתחום. כלומר, . הנקודה z מכונה הכוכב של .
זוסמן סגלוביץ'

זוסמן סגלוביץ' (ביידיש: זוסמאן סעגאלאוויטש) (26 בפברואר 1884 – 19 בפברואר 1949), סופר ומשורר יידי.

קורות חיים

סגלוביץ' נולד בביאליסטוק שבפולין למשפחה מרובת ילדים, ביניהם אחיו וולף הירש סגלוביץ'. משפחתו הייתה בעלת ייחוס רבני וסבו, צבי פרנקל, עבד בשירות הצאר הרוסי. התחנך בחדר ועל ידי מורים פרטיים. בשנים 1903–1905 היה חבר הבונד ונאסר בגין פעילותו. לאחר פוגרום בביאליסטוק עבר עם משפחתו בשנת 1906 ללודז'.
בשנת 1903 פרסם לראשונה שיר בשפה הרוסית בעיתון מקומי ובשנת 1904 כתב ביידיש ב"דער פריינד". בשנת 1909 הודפס לראשונה קובץ משיריו. בראשית דרכו הספרותית הוא עסק בפרסום שירה וסיפורים קצרים, בהם הרבה לעסוק בחיי המעמד הבינוני בחברה היהודית ובאופי התנהלותן של נשים. 
במלחמת העולם הראשונה הוא שהה באודסה, בחצי האי קרים ובקווקז, וכן שירת שנה בצבא הצאר (1916–1917) והיה עד למהפכה הבולשביקית. לאחר מכן חי בקייב ובמוסקבה ובשנת 1919 התיישב בוורשה. במוסקבה פרסם קובץ מסיפוריו הקצרים. עם שובו לפולין ועד 1930 החלו להתפרסם כתביו בקביעות ב"היינט". העיתון סירב לפרסם כתבות אקטואליה שנכתבו על ידו והוא עבר לכתוב בעיתון "זמן". בשנים 1928–1930 כיהן כיו"ר הסניף המקומי של אגודת הסופרים והעיתונאים ביידיש. בין שתי מלחמות העולם פרסם למעלה משלושים ספרים ובהם 5 ספרי שירה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח בשנת 1939 מפולין ועד 1941 עבר מסע דרך ליטא, בולגריה, טורקיה וסוריה בדרכו לארץ ישראל. שהותו בארץ נמשכה שבע שנים ולאחר מכן הוא עבר לניו יורק, בה התפרסם ספרו על שנות חייו בתל אביב. בשנות חייו האחרונות הוא נודע כסופר שכתב על מאורעות השואה וגזר על עצמו מנהגי אבלות.
סגלוביץ' היה נשוי תקופה לקלרה סגלוביץ', שחקנית תיאטרון יידיש. לאחר שנפרדו נותר בודד וככל הנראה סבל מדיכאונות, כשהוא מתלונן על היותו בלתי מובן ועל קנאתם של סופרים אחרים בהצלחתו. בשנת 1949 נפטר משבץ ובעיתון "דבר" נכתב כי "עם מותו נסתלק אחד הסופרים המרכזיים והפוריים בספרות יידיש בפולין. הוא עידן את החיים האפורים והתסיס את בני הנוער במאוויים לעולם יותר יפה. עם מותו נהרס עוד משהו מורשה ההרוסה".
עיתונאות אזרחית

עיתונאות אזרחית היא תקשורת אלטרנטיבית שמטרתה ללבן את היחס של הציבור לפוליטיקה בתקשורת. עיתונאות זו נובעת מהתפיסה של התקשורת המודרנית כבעלת אינטרסים כחלק מהיותה אמצעי תיווך מהשלטון לציבור. 
בעיתונאות האזרחית כל אדם יכול לכתוב ולפרסם ידיעות, דעות וסיפורים חדשותיים בנושאים שונים, באופן המנותק מהעיתונאות הציבורית ומצנזורה. האינטרנט והמדיה החדשה הם חלק בלתי נפרד מתופעה זו, והם מאפשרים הפצת ידיעות באופן יעיל ומהיר יותר מתקשורת ציבורית.
אחד המקרים העיקריים שגרמו להתפתחות עיתונאות זו הייתה בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2001. התקשורת מיהרה לפרסם את שמו של הנבחר בשל תחרות עם אמצעי התקשורת האלקטרוניים בעיקר, בשלב שלא היה ניתן לקבוע עדיין מיהו המנצח. התוצאה של הפרסום הייתה שגויה והייתה בעלת השלכות חמורות בעיקר בקרב הציבור שחש מרומה.
אלפבית פונטי בינלאומי

האלפבית הפונטי הבינלאומי (באנגלית: International Phonetic Alphabet ובר"ת: IPA) הוא מערכת אותיות וסמלים פונטית המבוססת בעיקרה על האלפבית הלטיני. המערכת נבנתה בידי האגודה הבינלאומית לפונטיקה כדי לשמש תקן לייצוג צלילים של שפות מדוברות. ב-IPA משתמשים מורים ולומדי שפות זרות, בלשנים, קלינאי תקשורת, זמרים, שחקנים, מִילונאים, יוצרי שפות מתוכננות ומתורגמנים.
ה-IPA מיועד לייצוג אותם מאפיינים של דיבור הייחודיים לשפה מדוברת: פונמות, אינטונציה והפרדת מילים והברות. כדי לייצג מאפיינים נוספים של דיבור (כגון: חיכוך שיניים, גמגום וצלילים המושמעים בעקבות שפה שסועה) ניתן להשתמש בתוספת של סימנים הנקראת "תוספות ל־IPA".
סמלי ה־IPA מורכבים מיחידה אחת או יותר הלקוחה מאותיות וסימנים דיאקריטיים (סימני הֶבְחֵן). לדוגמה, הצליל של האות האנגלית "t" ניתן לייצוג ב־IPA בעזרת האות האחת [t] או בשילוב של אות וסימן דיאקריטי (t̺ʰ). הדיוק הוא בהתאם לרצון לדייק. לעיתים תכופות משתמשים באות אחת לייצוג מגוון של צלילים בתוך שפה אחת (הדבר תלוי במידת הדיוק הנחוצה למתעתק). לדוגמה, האות "t" שאינה ייחודית לצליל מסוים יכולה לסמן את הצליל [t̺ʰ] או את הצליל [t] בהתאם לשימוש בשפה מסוימת.
האגודה הבינלאומית לפונטיקה מוסיפה, משמיטה או משנה מדי פעם אותיות או סימנים דיאקריטיים. מאז השינוי האחרון בשנת 2005 יש 107 אותיות, 52 סימנים דיאקריטיים ו־4 סימנים פרוזודיים. כל אלה מוצגים באתר ה־IPA.

היסטוריה של האלפבית הפונטי הבינלאומי

בשנת 1886 הוקם הארגון אשר משנת 1897 ואילך ייקרא "האגודה הבינלאומית לפונטיקה" (בצרפתית: l’Association phonétique internationale) על ידי קבוצה שבין חבריה היו מורי שפות בריטים וצרפתים, ובראשם הבלשן פּוֹל פּאסֶיי. האלפבית התבסס במקור על רפורמה בשיטת הכתיבה עבור השפה האנגלית הידועה בשם "אלפבית רומי". על מנת להפוך את השיטה לשימושית בשפות אחרות איפשרו את כך שצלילי התנועות ישתנו משפה לשפה. בשנת 1888 שונה האלפבית כך שיהיה אחיד לכל השפות, ובכך הציבו תנאי מקדים לכל שינוי עתידי.
מאז היווצרותו עבר האלפבית מספר שינויים. האלפבית עבר שינויים והרחבות גדולות בשנים 1900 ו־1932 ונותר ללא שינוי עד כנס קיל בשנת 1989. שינוי מזערי נעשה בשנת 1993 בכך שנוספו ארבע אותיות עבור תנועות אמצעיות מרכזיות והוסרו אותיות שסמלו עיצורים מפונמים "אטומים". השינוי האחרון של האלפבית היה בשנת 2005 בהוספת אות עבור עיצור שפתי־שיני, מקיש (). מלבד הוספה והסרה של סמלים, שינויים באלפבית כוללים בעיקר מתן שמות חדשים לסמלים ולקטגוריות ושינוי צורות של אותיות קיימות.
תוספות לאלפבית הן יחסית חדשות. "תוספות ל־IPA"  היא מערכת של סמלים שנוצרה בשנת 1990. המערכת אומצה באופן רשמי בידי "האגודה הבינלאומית לקליניקה פונטית ובלשנות" .

טבלת האלפבית הפונטי הבינלאומי וטרפז התנועות

בתמונה להלן מופיעה טבלת האלפבית הפונטי הבינלאומי המציגה את הסימנים הפונטיים של העיצורים הממוינים על פי ערכיהם הפונטיים. בצד ימין במרכז מופיע טרפז התנועות המציג את הסימנים הפונטיים של התנועות המסודרות בהתאם לערך הפונטי של כל תנועה.