google/wiki40b huggingface dataset:
גיא מצקין

ביוגרפיה

מצקין גדל בתל אביב ולמד בתיכון עירוני ד'. הוא התעניין בקשתות בגיל 11, בעקבות צפייה בתוכנית הטלוויזיה "הישרדות", אולם החל להתאמן בגיל 14. מצקין שירת בצה"ל כשלם, במעמד של ספורטאי מצטיין. בשנת 2009 השתתף לראשונה באליפות עולם בירי באולם (18 מטרים), שנערכה בז'שוב שבפולין, והגיע למקום ה-48 בבודדים ומקום 10 עם הנבחרת. באליפות העולם שנערכה בטורינו ב-2011 סיים במקום ה-57. הגיע למקום ה-9 באליפות אירופה לירי באולם לשנת 2011.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ב-2012 סיים מצקין במקום ה-17. מיד לאחר מכן נערך במקום טורניר קדם-אולימפי, בו סיים במקום הראשון. בכך, השיג את הקריטריון האולימפי הבינלאומי להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012). עם זאת, היחידה לספורט הישגי קבעה קריטריון מחמיר יותר, לפיו היה עליו לסיים לפחות בין 8 הראשונים באליפות אירופה, והוועד האולימפי החליט שלא לאפשר את השתתפותו. בתגובה להחלטה הודיע מצקין כי ישקול את המשך דרכו בענף. בהמשך, דחה גם בית הדין העליון של הוועד האולימפי את ערעורו על ההחלטה.
11 יום לאחר שהוחלט רשמית שמצקין לא יורשה להתחרות באולימפיאדה, הוא זכה במדליית זהב בתחרות גראנד פרי שנערכה בבולגריה, לאחר ששבר במהלך התחרות שיא אישי. הישג זה הצית מחדש את הוויכוח על תפקודו של הוועד האולימפי הישראלי, החלטותיו בנושא קביעת הקריטריון הישראלי ושליחתם של ספורטאים צעירים בעתיד.
בשנת 2015 סיים מצקין תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2016 החל ללמוד לתואר שני ב-Performance Psychology באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד.
סרס (עיר)

היסטוריה

האזכור הראשון לעיר מופיע בכתבי הרודוטוס מן המאה ה-5 לפנה"ס בהם היא מכונה סיריס. מאוחר יותר נזכרת העיר בכתביו של טיטוס ליוויוס בשם סיראה. היישוב הפך לעיר מבצר תחת שלטון האימפריה הביזאנטית ובתקופת האימפריה הבולגרית השנייה הפך לאתר קרבות בין שתי הישויות. בשנת 1256 נכבשה העיר על ידי צבא האימפריה של ניקאה וב-1345 הפכה חלק מממלכת סרביה. הביזאנטים חזרו וכבשו את העיר ב-1371, אך ב-1383 נפלה העיר לידי צבאו של מוראט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, ב-6 בנובמבר 1912 נכבשה העיר על ידי כוחות מצבא ממלכת בולגריה בפיקודו של גאורגי טודורוב, אך במלחמת הבלקן השנייה ב-11 ביולי 1913, נכבשה העיר בידי כוחות ממלכת יוון בפיקודו של יורש העצר קונסטנטין. הצבא הבולגרי הנסוג נקט במדיניות של אדמה חרוכה והעלה את העיר באש. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב על ידי צבא בולגריה, במסגרת הקרבות בחזית המקדונית והיא הוחזרה ליוונים רק לאחר כניעת בולגריה למדינות ההסכמה בשלהי 1918.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרפה בולגריה למדינות הציר בחותמה על ההסכם התלת צדדי. ב-6 באפריל 1941 פלשו הגרמנים ליוון דרך בולגריה וממלכת יוגוסלביה, כבשו אותה ומסרו את שטחי תראקיה המערבית, מקדוניה המזרחית ובכלל זה העיר סרס לחזקת בולגריה. בספטמבר 1944 נכבשה בולגריה על ידי הצבא האדום וחודש מאוחר יותר הוחזרה העיר סרס לחזקת היוונים.

כלכלה

סרס היא מרכזו של אזור חקלאי ומרכז מסחר אזורי בתחומי הטבק, התבואה והבקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר. בתמיכת הממשלה היוונית הפך האזור החל משלהי המאה ה-20 למרכז תעשיית טקסטיל.

אקלים

בעיר שורר אקלים ים תיכוני עם מאפיינים מקצינים של אקלים ממוזג בשל משטר הרוחות מכיוון הרי הרודופי. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15ᵒc וכמות המשקעים הממוצעת עומדת על 600 מ"מ גשם.
יצחק רביץ

ביוגרפיה

נולד בירושלים לאביגיל ואברהם רביץ, למד בישיבה קטנה של עטרת ישראל, ולאחר מכן בישיבת חברון. לאחר נישואיו התגורר תקופה קצרה ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, עד שדירתו בביתר עילית הייתה מוכנה. בביתר עילית, הקים ישיבה וכולל בחצר ביתו, שם למד. פתח בעיר מספר מוסדות ציבוריים, וניהל רשת כוללים בביתר. לשם השגת מימון חלק את מקום מגוריו תקופה בין ביתר עילית לארצות הברית. היה מעורב בניהול הכספי של ישיבת חברון, שימש כראש תחום החרדים בג'וינט במקביל לעבודה בקרן וולפסון. בתחילת העשור הראשון של המאה ה־21 נבחר כחבר עירייה מטעם דגל התורה. באוגוסט 2013, בהתמודדות על המקום הראשון במסגרת בחירות פנימיות לרשימת הסיעה בעיר, ניצח רביץ את יוסף שטרית בסיבוב השני שהתקיים בין שני המועמדים ונבחר ליו"ר סיעת דגל התורה בעיר. בשנת 2013 הודיע רביץ כי במידה וראש עיריית ביתר עילית מאיר רובינשטיין לא יתמודד הוא יתמודד על ראשות העיר, לאחר הבחירות החל רביץ לשמש כסגן ראש עיריית ביתר עילית.
ביולי 2018 דודי זלץ, עוזרו של ח"כ יעקב אשר, גבר על רביץ בבחירות הפנימיות לרשימה. בספטמבר אותה שנה, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, הודיעה דגל התורה כי תריץ את יצחק רביץ כמועמד המפלגה לראשות מועצת קריית יערים. לצורך כך עבר רביץ להתגורר בקריית יערים. ראש המועצה המכהן, אברהם רוזנטל הודיע כי יתמודד עם רשימתו למרות כן. לאחר משא ומתן בין רביץ ודגל התורה לבין רוזנטל, סוכם כי רוזנטל יהיה מועמד דגל התורה בעוד רביץ ישובץ ברשימתו של רוזנטל וימונה לסגנו, ולאחר שנה רוזנטל יפרוש. בעקבות כך הוגשה רק רשימה אחת למועצה ומועמד אחד לראשות ולא התקיימו בחירות ביישוב. שבוע וחצי לאחר מועד הבחירות נפטר רוזנטל באופן פתאומי מדום לב, וב־20 בנובמבר נבחר רביץ לראש המועצה הזמני, עד לבחירות שנערכו ב־8 בינואר 2019. בבחירות גבר רביץ על יעקב פלאי, מועמד עצמאי שרץ מולו, ברוב של 60.42%.
נשוי לרבקה רביץ, ראש הסגל בבית נשיא המדינה ראובן ריבלין, ולהם 12 ילדים.
כן סקוטלנד

כן סקוטלנד (באנגלית: Yes Scotland) היה ייצוג מאורגן של קבוצות, ארגונים ואינדיבידואלים אשר שאפו להכריע למען עצמאותה של סקוטלנד במשאל העם שנערך ב-18 בספטמבר 2014. התנועה הוקמה באדינבורו במאי 2012. במשאל העם שנערך ב-2014 קיבל רעיון סקוטלנד העצמאית תמיכה רק של כ-45% מהקולות, וסקוטלנד נשארה חלק מהממלכה המאוחדת.
המנכ"ל של "כן סקוטלנד" הוא בלייר ג'נקינס (Blair Jenkins), ויושב ראש חבר היועצים הוא דניס קנוון (Dennis Canavan). סטיבן נון (Stephen Noon), המשמש כקובע מדיניות במפלגה הלאומית הסקוטית, הוא האסטרטג הראשי של התנועה.
ארגון ההתנגדות הראשי לתנועה זו היה הארגון "טוב יותר יחד" , שקרא להישאר באיחוד הוותיק (מאז 1707) עם בריטניה.
גבעת רוקח

גבעת רוקח היא השכונה הראשונה בבני ברק.

היסטוריה

המושבה בני ברק נוסדה בשנת תרפ"ד (1924). אוכלוסייתה הייתה דלילה ולא התרכזה בשכונה רשמית. עיקר שטחה המיושב היה בחלקה המערבי של בני ברק של היום. צריפיה הראשונים הוקמו בחלקו המערבי של רחוב רבי עקיבא (כיום רחובות הראשונים ומינץ). לאחר מכן הוקמו צריפים נוספים ונבנו הבתים הראשונים ברחוב רבי עקיבא וסביבתו (כיום רחובות הרב קוק וטבריה). כמו כן ניטעו פרדסים באזורים הסובבים את המושבה.
בסוף שנות ה-20 שהה מייסד בני ברק יצחק גרשטנקורן בארצות הברית לצורך גיוס משאבים לפיתוח המושבה. בהיותו בברוקלין הוא פגש את הנדבן היהודי ישראל רוקח. רוקח, שהיה אז כבן תשעים, הקים קרן צדקה בסכום של 50 אלף דולר שהעניקה הלוואות ארוכות טווח. הוא ניאות להקדיש חלק מהסכום להקמת שכונה חדשה במושבה הצעירה בני ברק.
בכ"א באלול תר"צ (1930) הונחה אבן הפינה לשכונה החדשה על אחת משבע הגבעות באזור, והיא נקראה על שם הנדיב – "גבעת רוקח". בהנחת אבן הפינה השתתפו תושבי המושבה ובראשם גרשטנקורן והוקראה מגילת היסוד לכבודו של רוקח. הרחוב הראשי המוליך למעלה הגבעה נקרא רחוב בן פתחיה, לכבודו של גרשטנקורן.
בקיץ תרצ"ג (1933) עלה החזון איש לארץ ישראל והתיישב בגבעת רוקח. כעבור מספר חודשים עלה בעקבותיו גיסו הרב יעקב ישראל קנייבסקי והתיישב בסמוך אליו בשכונה. במרכז השכונה הוקמה ישיבת בית יוסף, והרב קנייבסקי נבחר לעמוד בראשה. במשך שנים הייתה ישיבת בית יוסף המוסד התורני המרכזי של השכונה והיא השפיעה על האווירה הרוחנית והתורנית של בני ברק כולה. 
בשנות ה-40 רכש הרב יצחק אייזיק שר שלושה דונם וחצי בפסגת גבעת רוקח מידי ישראל ארטן ובנו אברהם ארטן. על השטח הזה הקים הרב שר יחד עם חתנו הרב מרדכי שולמן, בשנת תש"ז (1946), את ישיבת סלובודקה. הישיבה החדשה דחקה את מקומה של ישיבת בית יוסף כמרכז התורני הגדול של גבעת רוקח. במתחם ישיבת סלובודקה בגבעת רוקח, שרחובה נקרא על שמו של הרב שר, מתגוררים רבני הישיבה. במבנה של ישיבת בית יוסף פועלת כיום ישיבת בית מתתיהו.
כיום שוכנים בגבעת רוקח מוסדות דת נוספים, ובהם ישיבת חומת ציון ובית המדרש "בני שלשים" של חסידות קוסון, וכמשא ומתן ישיבה לצעירים כיסא רחמים. למרגלות הגבעה שכן בעבר מרכז חסידות נדבורנה, ובסמוך לו בית המדרש של חסידות סוכטשוב. כמו כן בעבר שכנה בגבעה, ישיבה לצעירים של חסידות מודזיץ, אמרי שאול.
אופסילון בשדרית

תכונות

υ בשדרית הוא כוכב כפול במרחק של כ-1,440 שנות אור ממערכת השמש. בני הזוג נמצאים במרחק זוויתי של כ-5 שניות קשת זה מזה, השקול למרחק של כ-2,000 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה שלהם זה את זה הוא כ-19,500 שנים. גילה של המערכת מוערך בכ-12 מיליון שנים בלבד.

υ בשדרית A

υ בשדרית A הוא על-ענק לבן מסוג ספקטרלי A8 Ib עם מסה של כ-9.6 מסות שמש ורדיוס של כ-50 רדיוסי שמש. בהירותו היא מדרגה 2.99 כך שהוא מאיר בערך פי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש. טמפרטורת פני השטח שלו קרובה ל-8,000 קלווין, מה שנותן לו את צבעו הלבן. מכיוון שהכוכב נמצא בשלבי התפתחות מתקדמים ביחס לבן הזוג, הוא היה כנראה מסיבי יותר בעבר, אך איבד חלק ניכר ממסתו כך שכיום בני הזוג הם בעלי מסה דומה. אם הכוכב יאבד עוד חלק משמעותי ממסתו הוא יסיים את חייו כננס לבן, אחרת הוא יתפוצץ כסופרנובה.

υ בשדרית B

υ בשדרית B הוא תת-ענק כחול מסוג ספקטרלי B3-4 IV (לפעמים מסווג כענק כחול מסוג ספקטרלי B7 III) עם מסה של כ-8 מסות שמש. בהירותו הנראית היא מדרגה 6, כך שהוא מאיר בערך פי 660 מהשמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה של פניו, שמוערכת בכ-23,000 קלווין, רובה הגדול של קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא בערך פי 10 מכך. מצרוף עוצמת ההארה והטמפרטורה ניתן להעריך שרדיוסו הוא כ-5 רדיוסי שמש. ככל הנראה הוא נמצא לקראת סיום שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא צפוי להתנפח ולהתקרר בדרך להפוך לענק ולאחר מכן לעל-ענק בדומה לבן זוגו.
מדרשת לינדנבאום

הקמת המדרשה

מדרשת לינדנבאום החלה את דרכה בשנת 1976, אז כונתה על שם מייסדה וראשה הרב חיים ברבנדר, אשר עמד במקביל בראש ישיבת המבתר. שמה הרשמי היה "מדרשת ברוריה", על שם ברוריה, אשתו השנונה והלמדנית של רבי מאיר, אחד מחכמי המשנה הבולטים. את שמה הנוכחי קיבלה מדרשת לינדנבאום בשנות התשעים, על שם זוג הנדבנים בלדה ומרסל לינדנבאום המעורב במפעלים פמיניסטיים ותורניים.
המדרשה נחשבת, במקביל למדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן, כחלוצת המדרשות התורניות לבנות. המאפיין המובהק ביותר של חדשנותה הוא כניסתן של התלמידות ללימוד גמרא, תחום ישיבתי מרכזי שהיה עד אז נחלתם של מוסדות ישיבתיים לגברים בלבד.
בהתחלה הייתה המדרשה בעלת זיהוי אנגלוסקסי מובהק, אך בחלוף השנים התחזק אופיו הישראלי של המקום.
לצד המרכז בירושלים למדרשה שתי שלוחות: "מתת כרמיאל" בכרמיאל שהוקמה ב-2014 ושלוחה בלוד שהוקמה ב-2017.

תוכנות לימוד וצוות המדרשה

במדרשה מתקיימות תוכנית לבנות מישראל ותוכנית לבנות מחו"ל. תוכנית הדגל של המדרשה היא תוכנית "הדס" המשלבת לימודים במדרשה עם שירות צבאי מלא. הבנות לומדות שנה לפחות במדרשה בתנאי פנימייה ואחר כך מתגייסות לצה"ל, בעיקר לשירות בחילות החינוך, המודיעין או האוויר.
במדרשה ישנן גם תוכניות לנשים אחרי שירות לאומי או צבאי. תוכנית אחת היא תוכנית ברוריה המיועדת לנשים מיד לאחר השירות ולפני הלימודים האקדמאים או תוך כדי אותם לימודים. התוכנית השנייה, 'המכון למנהיגות הלכתית' היא למעשה כולל לנשים. תלמידות מסלול זה לומדות גמרא והלכה באינטנסטיבות במשך חמש שנים ונבחנות במבחנים המקבילים למבחני ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית.
התוכנית לבנות חו"ל היא מהוותיקות שבמדרשות בישראל. בתוכנית מושם דגש על לימודי גמרא והלכה בצד לימוד תנ"ך ומחשבת ישראל. התוכנית שמה דגש על חינוך ציוני. בנות חו"ל מגיעות לשנת לימודים בארץ, חלקן נשארות לשנת לימוד שנייה ומיעוטן עולות לארץ מיד או בתום לימודיהן האקדמיים בחו"ל. התוכנית כוללת בעיקר בנות מאמריקה הלטינית (בתוכנית מיוחדת שנקראת "אמל"ט") ומאמריקה הצפונית.
הרב שלמה בראון הוא ראש תוכנית חו"ל, הרבנית נעמי ברמן ראש בית המדרש של תוכנית חו"ל והרב אהד טהרלב הוא ראש התוכנית הישראלית. עד תשע"ח כיהנה חנה גודינגר (דרייפוס) כראש בית המדרש. מלמדים במדרשה פרופ' הרב דניאל אפשטיין, הרב שוקי רייך, הרב ברוך גיגי (ראש ישיבת הר עציון), הרב אביה הכהן, הרב ד"ר דוד בן זזון, הרב חיים נבון ועוד.
ג'ים פרנל

קריירה

פרנל החל את הקריירה שלו בברנלי, שם חתם כשהיה בן 17. הוא היה השוער השלישי (מבחינת עדיפות בהרכב) של המועדון, ועד למעברו לליברפול בפברואר 1962 השתתף בשלושה משחקים בלבד בשמונה עונות. הוא היה לשוער הראשון של ליברפול מיד עם הגעתו, והשתתף ב-13 המשחקים האחרונים של העונה, שבסיומה העפילו האדומים לליגה הראשונה. הוא איבד את מקומו בהרכב לטומי לורנס לאחר ששבר את אצבעו בתאונת אימונים בתחילת עונת 1962/1963. הוא הספיק להשתתף בשני משחקים בעונת 1963/1964, ובנובמבר 1964 הועבר לארסנל תמורת 15,000 לירות שטרלינג.
גם בארסנל פרנל היה לשוער הראשון באופן מיד, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 5 - 3 על בלקפול ב-23 בנובמבר 1963; היה זה היום שבו חתם על החוזה עם ארסנל. פרנל מילא את מקומו של ג'ק קלסי, והיה השוער הבכיר של ארסנל במשך חמש העונות הבאות, למעט עונת 1964/1965 שבה חלק את התפקיד עם טוני ברנס. התקופה הטובה ביותר שלו הייתה בין ינואר 1966 למרץ 1968, שבה השתתף ב-111 משחקים ברציפות.
שחקני המועדון לא היטיבו לשחק תחת הדרכתו של בילי רייט, אך לאחר מינויו של ברטי מיי ב-1966 חל שיפור ביכולתם ובתוצאות שהשיגו, אם כי פרנל עצמו לא זכה ליהנות מכך במשך זמן רב. הוא השתתף בגמר גביע הליגה מול לידס יונייטד בעונת 1967/1968, שהסתיים בהפסד של ארסנל. אולם, במשחק הסיבוב החמישי של גביע ה-FA שנערך לאחר מכן הוא ביצע שגיאה שאפשרה לברמינגהאם סיטי להשוות את תוצאת המשחק. הוא הודח מההרכב לטובת בוב וילסון, ולא שיחק יותר בסגל הבכיר של ארסנל.
בספטמבר 1968 הוא הועבר לרותרהאם יונייטד תמורת 8,000 לירות שטרלינג, לאחר שבסך הכל השתתף ב-167 משחקים במדי ארסנל. לאחר שנתיים ברותרהאם הוא עבר לפליימות' ארגייל, והיה לאחד השחקנים הפופולריים בקרב אוהדי המועדון לאחר ששיחק שם במשך חמש וחצי שנים. ב-1971 הוא זכה בתואר שחקן השנה של ארגייל, ושלוש שנים לאחר מכן הוביל את המועדון לחצי גמר גביע הליגה. הוא פרש מכדורגל בקיץ 1976. ב-2003, כחלק מיובל המאה להקמת פליימות' ארגייל, הוא נבחר לשוער במסגרת בחירת ההרכב הטוב ביותר בתולדות המועדון. ארבע שנים לאחר מכן הוא נבחר לשוער הטוב ביותר בתולדות ארגייל.
לאחר פרישתו הוא עבד בפליימות' כמאמן. בין 1977 ל-1978 הוא עבד באקסטר סיטי בתפקיד מאתר כשרונות, בינואר 1979 הצטרף להנהלת פליימות' ארגייל, וב-1981 הצטרף לבלקבורן רוברס, שם עבד עד 1998.
זרמים ואסכולות באסלאם

שיעה

תומכי עלי כיורש, התנגדו לכל שושלת החליפים האחרת התנגדו מאוד לסונה, מתחילה מלחמת אחים, הם כותבים תורה חדשה הנקראת "שיעה" ב"שיעה" כתוב כי עלי הוא ממשיכו של מוחמד גם במישור הדתי. לכן שמם הוא "שיעים".

האסכולה החנפית

האסכולה החנפית היא האסכולה הגדולה באסלאם הסוני, ובערך 30% מהמוסלמים הם מבין חסידיה. אסכולה זאת נקראת על שמו של האימאם הגדול אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה שחי בכופה שבעיראק בין השנים 767-699. האסכולה עושה שימוש נרחב בשיקול דעת ובהיקש (קיאס- שיטה המבוססת על השוואה בין חדית'ים שונים ובין טקסטים קוראניים, כדי להתאים פיסקה הלכתית ישנה לנסיבות משתנות). האסכולה החנפית נחשבת לליברלית ביותר מבין כל האסכולות הסוניות, והיא נפוצה במרכז אסיה, אפגניסטן, פקיסטן, הודו, בנגלדש, מצרים, עיראק, טורקיה, מדינות הבלקן, ובקרב מהגרים מוסלמים במדינות המערב. מאסכולה זאת התפתחו תנועות כמו התנועה הבלוית ותנועת דאר אל-עולום דיאובאד הפעולות באסיה הדרומית בכלל ובהודו בפרט.

האסכולה השאפעית

האסכולה השאפעית היא האסכולה השנייה בגודלה מבין ארבע האסכולות, והיא קרויה על שמו של האימאם מוחמד אבן אידריס א-שאפעי שחיי במצרים במאה ה-9. בניגוד לאסכולה החנפית, האסכולה השאפעית מגבילים את השימוש בהיקש ובשיקול הדעת רק לנושאים אשר החדית' לא מתייחסת אליהם. עמדות אלו הופכות את האסכולה לשמרנית יותר משאר האסכולת, אך היא עדיין מצליחה להשתמש בחדית'ים כדי להתאים ואף לבטל פסיקות קוראניות ישנות למציאות משתנה.
אסכולה זאת נפוצה בסומליה, אתיופיה, בדרום מזרח מצרים, בקרב הכורדים, בתימן, סינגפור, תאילנד, הפיליפינים, אינדונזיה. כמו כן היא האסכולה הרשמית בבורניי ובמלזיה.

האסכולה המאלכית

האסכולה המאלכית היא האסכולה השלישית בגודלה, והיא מבוססת על עבודתו ההלכתית של האימאם מאלכ בן אנס אשר פעל במאה ה-8 במדינה. הפוסקים המאלכים נבדלים מפוסקי האסכולות האחרות בשימוש הנרחב שהם עושים בנוהגים של ערים וקהילות שונות כמקור לפסיקה. בזמן השלטון המוסלמי בספרד ובסיציליה הייתה האסכולה הזאת נפוצה באזורים אלו.
כיום חסידי האסכולה מתרכזים בעיקר במדינות צפון אפריקה כמו מרוק אלג'יר לוב סודאן, ובמדינות אפריקאיות סמוכות כגון צ'אד ניז'ר מאלי וניגריה.

האסכולה החנבלית

האסכולה החנבלית היא הקטנה מבין ארבע האסכולות שקיימות כיום, והיא מיוחסת לאימאם אחמד אבן חנבל שפעל בבגדאד במאה ה-9. האסכולה היא השמרנית ביותר מבין האסכולות וזאת בגלל התנגדותה לכל שימוש בשיקול דעת ובחירות שיפוטית כדי לפסוק הלכות.

אסכולה זאת מקובלת בקטאר ובערב הסעודית ולכן היא השולטת על מכה ומדינה (שתי הערים הקדושות ביותר באסלאם).

האסכולה הט'אהרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
״הט׳אהריה היא זרם תאולוגי-הלכתי קדום באסלאם אשר ביקש לפרש את הקוראן ואת החדית׳ (התורה שבעל פה) פירוש מילולי ביותר, ונמנע מכל אנלוגיה או היקש מן הכתוב. הדוגלים בה יצאו נגד כל ניסיון להפעיל שיקול דעת בפסקי הלכה, וקיבלו אך ורק את שיקול דעתם של חברי הנביא בני הדור הראשון באסלאם. מבחינה זו, קיצונית הט׳אהריה מכל שאר אסכולות ההלכה באסלאם והיא אכן התקיימה כאסכולה הלכתית רק זמן מועט״. (חנה שמש, ׳אלרד עלא אבן אלנגרילה׳ מאת מחמד אבן חזם בתוך: סופרים מוסלמים על יהודים ויהדות. עורכת: חוה לצרוס יפה) אחד הדוגלים בגישה זו היה התאולוג אבן חזם שחי באלאנדלוס (מת 1064) וידוע בקיצוניותו כלפי בני דתות אחרות ובקנאתו לאסלאם.
ישעיהו וולפסברג-אביעד

ד"ר ישעיהו (אוסקר) אביעד (ווֹלפסברג) (בגרמנית: Oscar Wolfsberg);‏ 26 בספטמבר 1893 – 2 באוגוסט 1957; ט"ז בתשרי תרנ"ד - ה' באב תשי"ז) היה רופא ילדים, רב, סופר-פובליציסט, הוגה דעות, עסקן הציונות הדתית, ממנהיגי המזרחי, ודיפלומט ישראלי.

ביוגרפיה

ישעיהו נולד ב-1893 בהמבורג שבגרמניה, למשפחה המיוחסת לשל"ה. קיבל חינוך דתי בבית הוריו. בצעירותו למד בתלמוד תורה עממי, ולאחר מכן בגימנסיה הריאלית היהודית-חרדית ובגימנסיה הממלכתית בהמבורג. בהיותו בן 18 החל את לימודיו בביולוגיה ורפואה באוניברסיטאות היידלברג, וירצבורג וברלין. בה בעת למד גם כן פילוסופיה יהודית וכללית, היסטוריה, מתמטיקה, ספרות ואמנות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כרופא צבאי בחזית המזרחית, בעקבותיה השתקע בברלין והחל בעבודתו כרופא ילדים.
היה מחברי הוועד המרכזי של תנועת המזרחי וערך את ביטאונה Die Jüdische Presse. ייצג אותה ואת הפועל המזרחי בכמה קונגרסים ציוניים. בתרפ"ו נבחר לנשיא המזרחי בגרמניה, הוועד הפועל הציוני, הוועד האדמיניסטרטיבי של הסוכנות היהודית והנהלת הקהילה היהודית בברלין. 
ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל, ובה המשיך לעסוק במקצוע הרפואה.
בארץ ישראל שימש כחבר המוסדות העליונים של הפועל המזרחי, הנהלת מוסד הרב קוק, הנהלת הברית העברית העולמית ובית דין הכבוד של ההסתדרות הציונית. 
בנוסף היה ממייסדי כפר הנוער הדתי (1938) שעל יד כפר חסידים והיה למדריכו הרוחני. בשנת 1941 היה חבר סיעת "יצירה ובניין" בה היה גם יצחק רפאל.
עם הכרזת האו"ם (ב-1948) נבחר לשמש כנציגה הדיפלומטי הראשון של ישראל בארצות הסקנדינביות.
באוקטובר 1956 החל לשמש כציר ישראל בברן שבשווייץ; עם מינויו כציר עִברת את שמו ל"אביעד". בתפקיד זה שימש עד מותו ב-1957.
בספרו "יהדות והווה", יש משום סיכום השקפתו המשלבת בין הגות ליהדות: "היהדות כמכלול ערכי האומה, אמונה, דת, הלכה, מוסר ומחשבה. העם היהודי כנושא תהליך היסטורי מסוים, כולל פרשת יסוריו ופעליו גם יחד. והמדינה כנקודת-מיפגש של כל נתיבי העבר וזרמיו וכנקודת מוצא למהלכי העתיד רבי היעוד והיחול".
בשנת 1955 זכה בפרס כבוד ע"ש הרב קוק, על ספרו "עיונים ביהדות".
אביעד נפטר ב-1957 בז'נבה. נקבר בירושלים.
הותיר אישה, שני בנים ובת.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
דיילי תומפסון

ביוגרפיה

תומפסון נולד בנוטינג היל, לונדון הבן השני לאבא ניגרי ולאמא סקוטית. בגיל 7 נשלח לפנימייה סגורה בסאסקס לילדים "בעייתיים". אביו שהיה נהג מונית נורה למוות בסטריטהאם כאשר היה תומפסון בן 12. שאיפתו הראשונה הייתה להיות כדורגלן מקצועני אך שינה את מטרותיו לאתלטיקה.
תומפסון שבר את שיא העולם בקרב עשר ארבע פעמים. בפעם האחרונה, בתחרות האולימפית בלוס אנג'לס, העמיד אותו על 8847 נקודות. תוצאה זו נותרה בעינה כשיא עולם במשך תשע שנים וכשיא אולימפי במשך עשרים שנה. באולימפיאדת סיאול (1988) התחרה בניסיון להיות הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית שלישית בענף, אך סיים רק במקום הרביעי.
חוץ מתאריו האולימפיים היה תומפסון גם אלוף העולם (1983), אירופה (1982, 1986) ושלוש פעמים אלוף חבר העמים הבריטי (1978, 1982, 1986). הוא היה בלתי מנוצח בכל התחרויות בהן השתתף מ-1979 עד 1987.
יחסיו עם התקשורת הבריטית ועם הקהל ידעו עליות ומורדות. הם חיבבו את אישיותו כשהיא התבטאה בשריקת "אל, המלך נצור" על דוכן המנצחים בלוס אנג'לס, אך לא כשסירב לשאת את דגל הממלכה המאוחדת, בטקס הפתיחה של משחקי חבר העמים ב-1982. כשבחר בו ה-BBC לאישיות הספורט של אותה שנה, הוא קילל בשידור חי בנאום קבלת הפרס שלו. למרות תקריות אלה ואחרות, נראה שהממלכה סלחה לתומפסון, שכן העניקה לו תוארי "קצין" (1983) ולאחר מכן "מפקד" (2000) במסדר האימפריה הבריטית.
צבא הטרקוטה

תיאור

הצבא מורכב מיותר מ-7,000 דמויות חיילים בגודל טבעי, ערוכים לקרב עם שריוניהם, סוסיהם וכלי נשקם, עשויים טרקוטה אשר נקברו יחד עם הקיסר הראשון בשושלת צ'ין בשנת 210 לפנה"ס.
קבורת הצבא יחד עם המצביא הייתה למעשה הבטחה שהוא יוכל להשתמש בחייליו גם בעולם הבא. צבא הטרקוטה נקבר במבנה התקפי בשלושה חללי קבורה הנמצאים כקילומטר וחצי מזרחית לקברו של הקיסר. עומקו של כל חלל קבורה שכזה נע בין 4 ל-8 מטרים, כאשר היום החללים מקורים על ידי תקרת המוזיאון שהוקם במקום ונפתח לציבור ב-1979.
לפני קבורת הדמויות הן נצבעו בצבעים שהקנו להן מראה של חייל אמיתי וכך הן גם נמצאו בחפירות הארכאולוגיות, אך חשיפה ממושכת לאוויר גרמה לדהיית הפיגמנטים בהם נצבעו הדמויות וכיום הן בעלות צבע הטרקוטה. נראה שבמקור הודקו הצבעים לחרס על ידי ורנית שהופקה משרף של עץ (Toxicodendron vernicifluum).
הדמויות מופיעות במספר תנוחות ביניהן: חיילים זקופים, קשתים הכורעים על ברך ופרשים עם סוסיהם. פניהן של הדמויות עוצבו בנפרד, ולכל אחת מהן הבעה ותסרוקת שונה. התסרוקת מעידה על דרגתו של החייל. הגובה הממוצע של החיילים הוא 1.80 מטר אך יש גם חיילים המתנשאים לגובה 2.10 מטר. החיילים מוצגים בתנוחת נכונות לקרב ופונים לכיוון מזרח, אל עבר שש המדינות שהיו האויבות של שושלת צ'ין באותה תקופה. לפי מבנה הקרב ניתן ללמוד על אסטרטגיית המלחמה אז. חלק מכלי המלחמה החלידו אך אחרים שעברו ציפוי כרום נשתמרו. 
רבים מהפסלים נשאו כלי נשק אמיתיים ורובם נמשחו בארס רעיל. איכרים אשר מצאו את הקבר ראשונים ונגעו בכלי הנשק מתו כתוצאה ממגע עם הלהב המורעל. במערך כולו זוהו כ-10,000 כלי נשק. היסטוריונים שחיו בתקופה בה נקברו הדמויות דיווחו כי הקבר מצויד בקשתות ירייה הקבועות במסגרת מיוחדת, היורות במסיגי גבול באופן אוטומטי.

מבנה המוזיאון

במקור הפיטים היו מוקפים במסגרות עץ שככל הנראה נשרפו זמן קצר לאחר מות הקיסר.
פיט מספר 1 בעומק 5 מטר, מבנה מלבני שאורכו 230 מטר ורוחבו 62 מטר גודלו הכולל 14 דונם. בפיט 1 מבנה של מעט חיילים במבנה התקפי מלווים בכרכרות.
פיט מספר 2 ממוקם 20 מטר צפונית מזרחית לפיר 1. צורתו כמו האות ר'. עומקו 5 מטר, אורכו בצד מערב 124 מטר ו-89 מטר בצד צפון ובסה"כ שטח של 12 דונם. בפיט 2 89 כרכרות עם 356 סוסים מהם 116 לפרשים בפיט זה מעל 900 לוחמים במבנה קרב עם חיצים וקשתות, חיל רגלים. 
פיט מספר 3 גם הוא בעומק 5 מטר ושטחו חצי דונם בלבד, הפיט מחולק לשלשה חלקים, במרכז כרכרה בצדדים שומרים עם כלי מלחמה ארוכים ככל הנראה חיילי משמר המפקד.

מרכבות הארד

בשנת 1980 התגלו במרחק של 20 מטרים מערבית לצבא, שתי מרכבות צבועות עשויות ארד. כל מרכבה בנויה מ-3,000 חלקים נפרדים, מונהגת על ידי רכב ומונעת על ידי ארבעה סוסים. המרכבות והסוסים קושטו בכסף וזהב והם מוצגים כיום במוזיאון. המרכבות הן חיקוי מושלם למרכבות האמיתיות בקנה מידה של 1:2. כל חלק במרכבה יכול לתפקד תפקוד מלא. מספור המרכבות נעשה לפי סדר הגילוי. מרכבה מספר 1, המרכבה המובילה, נקראת גם הכרכרה הגבוהה. כרכרה פתוחה, נהוגה על ידי גנרל חמוש בחרב מנחושת, מעליה מטריית נחושת, בצד שמאל מקדימה יש קשת וחצים. כרכרה מספר 2 כונתה כרכרת הביטחון. זוהי כרכרה סגורה במבנה מרובע ומעליה גג עגול, היא שוקלת 1.8 טון ומורכבת ממעל ל-300 חלקים. המטריה וכיסוי הגג עשויים נחושת בעובי 4 מ"מ. בכל צד של כרכרה 2 יש חלון הנפתח בזויות שונות, מה שמסייע בקירור תא הנוסעים. בכל גלגל 30 מוטות. הכרכרה מקושטת בפאר וכוללת למעלה מ-1000 חתיכות כסף וזהב. יצור הכרכרות מעיד על כך שבסין הייתה טכנולוגיית ריתוך ברמה גבוהה ביותר.
בשנת 1987 הוסיפה אונסק"ו את צבא הטרקוטה ואת קבר הקיסר לרשימת אתרי המורשת העולמית.