google/wiki40b huggingface dataset:
ריו בראבו (סרט)

עלילת הסרט

לפאב בעיירה ריו בראבו נכנס שתיין העיירה דוּד (דין מרטין) כשברצונו לשתות. הוא בוהה במשקה של ג'ו בארדט (קלוד אקינס) וכשזה מבחין בו, הוא זורק דולר כסף למרקקה על מנת להשפיל אותו. כשדוּד ניגש לקחת את הדולר, בועט השריף ג'ון צ'אנס (ג'ון ויין) במרקקה כשהוא מביע רחמים וגועל. כשצ'אנס פונה להביט בבארדט, מכה בראשו דוּד בעץ הסקה ומפיל אותו חסר הכרה. אז פונה דוּד לעבר בארדט, אולם שני בוקרים שכירים שלו עוצרים את דוּד ומחזיקים בו בזמן שבארדט מכה אותו. אחד מהצופים שהתאספו תופס את ידו של בארדט כדי שלא יוכל להכות את דוד עוד. בארדט שולף את אקדחו ויורה בבטנו של הצופה. בארטד עוזב את הפאב והולך לפאב אחר במחשבה ששום רע לא יאונה לו.

השריף מגיע לפאב השני כשבידו רובה וינצ'סטר מכוון לבארטד על מנת לעצור אותו בגין רצח הצופה. אחד מאנשיו של בארטד שולף את אקדח הקולט שלו ויוצר מצב של פט. דוּד נכנס לבר, לוקח את האקדח של השכיר השני של בארטד ויורה באקדח המכוון לעבר השריף. צ'אנס מכה בקת הרובה בפניו של בארטד, מפיל אותו ארצה ובעזרת דוּד גורר אותו לכלא.

ג'ו בארטד הוא אחיו של נתן בארטד (ג'ון ראסל), חוואי מקומי עשיר. אנשיו של נתן מכתרים את העיירה על מנת להוציא בכוח את ג'ו מהכלא. הכוח היחיד העומד לרשותו של השריף צ'אנס הוא סגנו הטרי דוּד ונכה מבוגר בשם סטמפי (וולטר ברנן). לעיירה מגיע העגלון פאט ווילר (ווארד בונד), כשעגלתו מלאה אספקה מפורט וורת' ועימו אקדוחן צעיר לשם אבטחה.

בסופו של דבר מצליח השריף להכניע את הפושעים בסיוע אנשיו והאקדוחן הצעיר (ריקי נלסון). ברקע נמתחת פרשת אהבים בין השריף לבין אשה מסתורית המכונה נוצות (אנג'י דיקנסון).

התייחסות פוליטית

הסרט נוצר כמענה לסרט בצהרי היום שמתפרש לעיתים כאלגוריה לרדיפת קומוניסטים בהוליווד ולמקארתיזם. ויין כינה מאוחר יותר את הסרט בצהרי היום "לא אמריקאי" ואמר שאינו מתחרט שסייע לגרימת עזיבתו של קארל פורמן את ארצות הברית. בניגוד לבצהרי היום בו נותר השריף לבדו מול הפושעים, בריו בראבו, צ'אנס מוקף בעלי ברית, אך אינו מוכן לקבל סיוע של איש מהם אם לדעתו הוא לא מתאים לכך. למרות זאת, בסצנת הסיום באים כולם לעזרתו.
בעוד בצהרי היום נעשה על ידי אנשי שמאל בהוליווד, ריו בראבו הוא תשובת הנגד של אנשי הימין בהוליווד.
פתח (ניקוד)

הגייה

הפתח נהגה כתנועה מרכזית פתוחה בלתי-מעוגלת [ä].
להאזנה:

הקלדה

כך מקלידים את הפתח במערכות הפעלה שונות:

מראה

סימן הפתח נראה כמו קו אופקי מתחת לאות.
"פתח גנובה" (באות ה"א, חי"ת או עי"ן שבסוף המילה): בכתבי יד ובגופנים מסוימים הוא אינו מיושר למרכז האות, אלא מופיע בין שתי האותיות האחרונות; בגופנים אחרים הוא ממורכז מתחת לאות, כמו שאר סימני הניקוד.

השימוש בפתח

לפי המיון המסורתי של סימני הניקוד, פתח הוא תנועה קטנה, ובהתאם לכך הוא נכתב בעיקר בהברה סגורה לא מוטעמת ובהברה פתוחה מוטעמת במילים סגוליות, אם כי קיימות גם חריגות מהכללים האלה.
אהמט ארטגון

שנים ראשונות

נולד באיסטנבול, טורקיה ועבר עם משפחתו לוושינגטון די. סי. ב-1935, כאשר אביו, מוניר התמנה לשגריר ארצו בארצות הברית. יחד עם אחיו נשוהי הרבה לבקר ברבעי האפרו-אמריקאים בעיר ובמועדוני המוזיקה, כך הכיר אמני ג'אז כלנה הורן, ג'לי רול מורטון, קאב קאלוויי, סידני בשה, לסטר יאנג ועוד. כמוסלמים במדינה נוצרית לבנה חשו האחים ארטגון קרבה לאפרו-אמריקאים כמו גם ליהודים, המרכז הקהילתי היהודי היה אחד המקומות הבודדים בו יכלו לצפות יחד בהופעה שחורים ולבנים. ב-1944 נפטר האב מוניר והמשפחה שבה לטורקיה, למעט שני האחים שהחליטו להשאר בארצות הברית. בעוד נשוהי עבר ללוס אנג'לס, נשאר אהמט בוושינגטון.

אחרי מכירת אטלנטיק רקורדס

ב-1971 ניצלו האחים ארטגון, שהתגעגעו למשחק הכדורגל, את כספי מכירת אטלנטיק לשם הקמת קבוצת הכדורגל ניו יורק קוסמוס ולהחתמתם של כמה מגדולי הכדורגלנים של המאה ה-20 בהם פלה, קרלוס אלברטו ופרנץ בקנבאואר.
ב-1987 נכלל ארטגון בהיכל התהילה של הרוק אנד רול, שהיה בין מייסדיו. ב-1991 קיבת תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה. ב-1993 קיבל פרס גראמי למפעל חיים. בשנת 2000 קבעה ספריית הקונגרס שארטגון הוא "אגדה חיה".

מותו ומורשתו

ב-29 באוקטובר 2006, בגיל 83, היה חבר כבוד בקונצרט של הרולינג סטונס (שצולם על ידי רוברט אלטמן לסרט Shine a Light) לכבוד קרן קלינטון במעמד הנשיא לשעבר, ביל קלינטון ומכובדים רבים נוספים. במהלך קבלת פנים מאחורי הקלעים מעד ארטגון וראשו נחבט. מצבו התדרדר עד מהרה לתרדמת, מספר שבועות מאוחר יותר, ב-14 בדצמבר, נפטר. סרטו של אלטמן הוקדש לזכרו.
ב-2007 חגגה חברת אטלנטיק רקורדס 60 שנים להקמתה עם שידור הסרט התיעודי מסדרת "American Masters" שנקרא "תקליטי אטלנטיק: הבית שאהמט בנה" ועל ידי הפצת הדיסק "חגיגות 60 שנה לאטלנטיק: קלאסיקות רית'ם ובלוז שנבחרו על ידי אהמט ארטגון".
ב-10 בדצמבר 2007 התאחדה להקת לד זפלין למופע יחיד בO2 ארנה בלונדון שהוקדש לזכרו במלאת שנה למותו ולגיוס כסף להקמת קרן ללימודי מוזיקה על שמו.
בנו של פרנק זאפה, נקרא אהמט, על שמו.
מיכל וקסמן

מיכל וקסמן (נולדה ב-1967) היא מחברת של ספרי הדרכה בנושא תזונה, אוכל ובישול.

ביוגרפיה

מיכל וקסמן נולדה בבאר-שבע וגדלה בהרצליה. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת טיולים בבית ספר שדה אכזיב, במהלכו חיברה את חוברת ההדרכה "מסלולי טיולים בגליל המערבי", שראתה אור בהוצאת החברה להגנת הטבע ב-1988. היא בעלת תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ובהיסטוריה של אפריקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
את הקריירה המקצועית שלה החלה בעבודה עיתונאית במחלקת החדשות של קול ישראל, ברשת המקומונים של ידיעות תקשורת ואחר כך במשך מספר שנים בתפקידי עריכה והפקה בחברת החדשות של ערוץ 2.
ב-1998 עברה לעבוד בתפקידי שיווק וניהול לקוחות עבור חברות סטרט-אפ ישראליות בארץ ובחו"ל. במסגרת עבודתה חייתה בניו יורק ובלונדון, יחד עם בעלה, שי בן אסולין. הם חיים בתל אביב עם שני ילדיהם.
מגיל צעיר עסקה באוכל ובבישול. כשהפכה לאם צברה ידע רב בתחום האוכל לתינוקות והחליטה לחלוק אותו ואת שלל המתכונים שאספה במטבחה הפרטי עם הורים אחרים.
בעיית הברכיסטוכרון

בעיית הברכיסטוכרון היא בעיה בפיזיקה ומתמטיקה. מקור המילה מיוונית, ומשמעותה "הזמן הקצר ביותר".

תיאור הבעיה

בהינתן נקודות a ו-b, כאשר a איננה מתחת ל-b, יש למצוא את צורתו של התיל שחרוז המחליק לארכו ללא חיכוך יגיע מ-a ל-b בזמן הקצר ביותר. תנועת החרוז מושפעת מכח כבידה קבוע בלבד.

פתרון הבעיה

אף כי המרחק הקצר ביותר בין a ל-b הוא הקו הישר המחבר ביניהן, תנועה בקו ישר אינה מנצלת ביעילות את האנרגיה הפוטנציאלית של החרוז לצורך הגברת המהירות שלו. האינטואיציה הפיזיקלית מובילה לכן למסקנה שצורת התיל צריכה להיות קמורה כלפי מטה. פתרון הבעיה באמצעות חשבון וריאציות מראה שהצורה המבוקשת היא ציקלואידה.

היסטוריה

ניסיון לפתור את הבעיה נעשה כבר בשנת 1638 על ידי גלילאו גליליי, אך הוא שגה וטען כי הפתרון הוא קשת של מעגל.
הבעיה הוצגה בשנית בשנת 1696, על ידי המתמטיקאי יוהאן ברנולי, וכשנה לאחר מכן פרסמו חמישה מתמטיקאים שונים את הפתרון, ביניהם יוהאן ברנולי עצמו, אחיו יאקוב ברנולי, אייזק ניוטון, גוטפריד לייבניץ והמרקיז דה לופיטל. האגדה מספרת כי ניוטון פתר את הבעיה בתוך יום אחד בלבד, ושלח את פתרונו בעילום שם לברנולי, שאמר "מן העקבות מזהים את האריה".
בפיתרונו, השתמש יוהאן ברנולי בניתוח בעיית הטאוטוכרון, שנפתרה על ידי כריסטיאן הויגנס בשנת 1659. אחיו יאקוב, שהיה איתו בתחרות מתמדת, ניסח את בעיית הברכיסטוכרון בגרסה שונה ומורכבת יותר, ופתרונו לבעיה זו הביא אותו לפתח שיטות אנליטיות חדשות. שיטות אלה לוטשו מאוחר יותר על ידי לאונרד אוילר והפכו למה שנקרא חשבון וריאציות.
משפט השופטים בגרמניה

משפט השופטים בגרמניה ובשמו הרשמי ארצות הברית נגד יוזף אלטסטוטר ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Josef Altstötter, et al.) היה השלישי בסדרת משפטי נירנברג הנוספים, בהם הועמדו לדין נאשמים בפשעי מלחמה בפני בתי דין של צבא ארצות הברית בארמון הצדק בנירנברג, גרמניה, עם תום מלחמת העולם השנייה. המשפט התנהל בשנת 1947.
במשפט השופטים הועמדו לדין 16 שופטים ועורכי דין גרמנים. תשעה מן הנאשמים היו בעלי משרות במשרד המשפטים של גרמניה הנאצית, אחרים היו תובעים ושופטים בבתי משפטי מיוחדים (בגרמנית: Sondergericht) ובבתי דין עממיים (Volksgerichtshof) בגרמניה הנאצית. בין היתר הואשמו הנידונים במשפט בכך שקידמו את תוכנית טוהר הגזע בחקיקת חוקי גזע ובאאוגניקה.
אב בית הדין במשפט היה קרינגטון מרשל, אשר היה נשיא בדימוס של בית המשפט העליון של אוהיו, ג'יימס ברנד שהיה שופט בבית המשפט העליון של אורגון, מלורי בלייר שופט בית המשפט לערעורים בטקסס ועורך הדין ג'סטין הרדינג שימש כשופט מחליף. ב-19 ביוני 1947, עוד במהלך המשפט, נאלץ אב בית הדין לפרוש עקב מחלה. השופט ברנד היה מאותה עת לאב בית הדין ואילו השופט המחליף הרדינג הפך לשופט הרכב. התובע הראשי במשפט היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור. כתב האישום הוקרא ב-4 בינואר 1947 וההליכים התקיימו מ-5 במרץ ועד 4 בדצמבר 1947. עשרה מתוך הנאשמים נמצאו אשמים, ארבעה מתוכם נידונו למאסר עולם ויתרתם לתקופות מאסר שונות. ארבעה מן הנאשמים זוכו מכל אשמה.
מסכת מעשרות

מַסֶּכֶת מַעֲשְׂרוֹת היא המסכת השביעית בסדר זרעים, גם במשנה, בתוספתא ובתלמוד הירושלמי. קרויה גם בשם "מעשר ראשון". במשנה כוללת חמישה פרקים, ובתוספתא שלושה פרקים.
המסכת עוסקת בהלכות מעשר ראשון המופרש מן היבול וניתן ללוי, וגם באיסור להשתמש בתבואה לפני שהופרש ממנה המעשר. 
אף שהמסכת עוסקת בעיקר ב"מעשר ראשון" נקראת "מעשרות", כיוון שהיא נוגעת בהלכות השייכות לכל המעשרות.

מיקומה של המסכת בסדר זרעים

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, המסכת סודרה אחרי מסכת תרומה, מכיוון שהיא השנייה בסדר ההפרשה (ובחשיבות).
הנס זקס (פסיכואנליטיקאי)

הנס זקס (בגרמנית: Hanns Sachs;‏ 10 בינואר 1881, וינה, אוסטריה — 10 בינואר 1947, בוסטון, ארצות הברית) מראשוני הפסיכואנליטיקאים, חבר בוועדת השישה של זיגמונד פרויד החל מ-1912 וחבר אישי קרוב של פרויד, שתיאר אותו כמי שאמונו בו הוא בלתי מוגבל על אף שההיכרות ביניהם קצרה.

ביוגרפיה

זקס היה בנם של עורך הדין סמואל זקס והרמינה לבית הלר. בראשית דרכו עבד גם הנס עצמו כעורך דין, אך אחרי ששמע את הרצאותיו של זיגמונד פרויד באוניברסיטה, הצטרף ב-1910 לחברה הפסיכואנליטית הווינאית. כבר בשנה שלאחר מכן הציג מאמר בקונגרס השנתי של החברה. 
ב-1912 החל לערוך את הבטאון Imago, שעסק בשימושים לא רפואיים של פסיכואנליזה.
לאחר שלא גויס לצבא בשל קוצר ראייה סייע לפרויד בתקופת מלחמת העולם הראשונה בהפקת בטאונים פסיכואנליטיים. ב-1919 נטש סופית את עיסוקו בעריכת דין ועבר לעבוד כמטפל. ב-1920 העביר את הקליניקה שלו מווינה לברלין, וב-1932 עבר לבוסטון. גם לאחר המעבר לארצות הברית נשאר בקשר עם פרויד. 
זקס פרסם מאמרים חשובים שעסקו בחלומות (1912) ובחלומות בהקיץ (1920). עוד פרסם מאמרים על קליגולה, על הסופר אגו הנשי ועל הקשר שבין קולנוע ופסיכואנליזה.
ב-1939 ייסד ביחד עם פרויד את הבטאון American Imago, העוסק בתפקיד של הפסיכואנליזה בתרבות, בספרות ובתאוריה החברתית בת זמננו.
סופיה, נסיכת שוודיה

ביוגרפיה

סופיה נולדה ב-2 במאי 1801 בסטוקהולם, לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ולפרדריקה מבאדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט. סופיה חונכה על ידי האומנות המלכותיות הדוויג אולריקה דה לה גרדי ושרלוט סטיירנלד.
בשנת 1809 הודח אביה מתפקידו, לטובת דודו קרל השלושה עשר, מלך שוודיה, וכל המשפחה הושמה במעצר בית. לאחר תקופה קצרה שוחררו בני המשפחה, ולאחר שלא הורשו להגר לבריטניה, הם התיישבו בדוכסות הגדולה של באדן. עד מהרה התדרדרו היחסים בין הוריה, ובשנת 1812 הם התגרשו, וסופיה ואחיה נשלחו להיות תחת חסותו של דודם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1815 התארסה סופיה עם לאופולד, נסיך באדן, שהיה דודו למחצה של אביה מנישואים מורגנטים, על מנת לחזק את טענתו של לאופולד לכתר הדוכסות הגדולה של באדן, מאחר שהצאצאים החוקיים של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן מתו בזה אחר זה ללא ילדים. ב-25 ביולי 1819 התחתנו השניים, ונולדו להם 8 ילדים.
בשנת 1830 מת לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה לאופולד עלה לשלטון במקומו. סופיה מתוארת כחכמה ונאמנה אך קפדנית. היא הלכה לישון בשעות מאוחרות וקמה מאוחר בבקרים, ולאחר מכן בילתה שעות בכתיבת מכתבים לקרובים שונים ברחבי אירופה. היא התעניינה במדע, אמנות ופוליטיקה, והמשיכה להתעדכן בכל האירועים הפוליטיים האקטואליים באמצעות התכתבותה. קשריה עם החצר הקיסרית בווינה היו מתוחים במיוחד, על אף שילדיה נשלחו לשם להשלים את לימודיהם. סופיה שמרה על מרירות מסוימת כלפי הדחת אביה, ולקחה מאוד לליבה כאשר אחיה נשלל ממעמדו כנסיך שוודי. במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848, נאלצה סופיה לברוח מקרלסרוהה עם משפחתה לשטרסבורג, והם חזרו בשנת 1849, לאחר שהמרד דוכא בידי הצבא הפרוסי. בשנת 1852 מת בעלה, ובנם לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן עלה לשלטון במקומו.
בית המלוכה השוודי רצה לעשות שלום עם בית המלוכה השוודי המודח, ואוסקר הראשון, מלך שוודיה וז'וזפין מלוכטנברג ניסו לארגן פגישה עם סופיה, אך ללא הצלחה. בשנת 1863 פגשה סופיה את אוסקר, נסיך הכתר השוודי ואשתו סופיה מנסאו. הפגישה הייתה מוצלחת, ובסופו של דבר בשנת 1881 התחתנה נכדתה ויקטוריה, נסיכת באדן עם גוסטב החמישי, מלך שוודיה. ב-6 ביולי 1865 מתה סופיה בקרלסרוהה, והיא בת 64 שנים.
Mars Orbiter Mission

רקע

רעיון משימת MOM החל בשנת 2010 עם בדיקה של ממשיות המשימה והסבירות להצלחה, לאחר שיגור הלוויין הירחי צ'אנדריאן 1 בשנת 2008. ממשלת הודו אישרה את הפרויקט ב־3 באוגוסט 2012 לאחר שהארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) השלים גיוס של 21 מיליון דולר אמריקאי. עלות הפרויקט הכללית עשויה להגיע ל־74 מיליון דולר. עלות הלוויין היא 25 מיליון דולר ושאר התקציב הוקצה לתחנות הקרקע ולפרויקטים נוספים של ISRO.
תחילה תכננה סוכנות החלל איסרו לשגר ב־28 באוקטובר 2013 אך השיגור נדחה ל־5 בנובמבר 2013. חלון שיגור חוסך הדלק על פי מסלול הוהמן מתרחש בערך כל 26 חודשים, במקרה זה, 2016 ו־2018. אורך משימת הלוויין סביב מסלול מאדים תיארך בין 6 ל־10 חודשים.
ב־5 באוגוסט 2013 החלה הרכבת משגר הלוויינים PSLV. ההרכבה הסתיימה במרכז הלוויינים של ISRO בבנגלור, והגשושית נשלחה לאי סריהריקוטה ב־2 באוקטובר 2013 עבור מיזוג הגשושית לתוך המשגר. ב־5 באוקטובר 2013, נאס"א הודיעה שתספק אמצעי תקשורת וניווט למשימה. משימה זו מקבילה למשימת MAVEN של נאס"א וזהה במטרתה, הלוויין האמריקאי שוגר בנובמבר 2013 במקביל ל־MOM ונכנס למסלול סביב מאדים בספטמבר 2014 במקביל למשימה זו. בנובמבר 2013, יושב ראש ISRO ציין שאם שתי המשימות יצליחו, הם ישלימו אחד את השני בממצאים השונים ויעזרו להבין את מאדים יותר.
דיאנדרה אייטון

נעורים וקריירת תיכונים

אייטון נולד בנסאו שבאיי הבהמה, ובצעירותו עברה משפחתו להתגורר בסן דייגו שבקליפורניה, ארצות הברית. בשנת 2015 עבר ללמוד ב'אקדמיית הילקרסט פרפ' שבפיניקס, אריזונה, לקראת שתי שנותיו האחרונות בתיכון. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של בית ספרו שיתף פעולה עם מרווין באגלי לתקופה של מספר חודשים, ורשם ממוצעים של 29.2 נקודות, 16.7 ריבאונדים ו-3.8 חסימות למשחק. בעונתו האחרונה בתיכון, בה שמר על ממוצעים דומים, נבחר להשתתף במשחקי המקדונלד'ס אול-אמריקן ונייקי הופ סאמיט, המציגים את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.

קריירת מכללות

בסיום לימודיו התיכוניים דורג אייטון ראשון ברשימת שחקני התיכונים המבוקשים ביותר במכללות, ובחר ללמוד באוניברסיטת אריזונה. במהלך עונת המכללות דווח כי בשנת 2016 התנהל משא ומתן בין מאמן קבוצת אריזונה, שון מילר, לבין סוכן השחקנים כריסטיאן דוקינס, לגבי תשלום של 100,000 דולר לאייטון על מנת להבטיח את הצטרפותו לאריזונה. אחד מעוזרי המאמן בקבוצה, עמנואל ריצ'רדסון, שוחרר מהקבוצה עקב מעורבותו בפרשת השחיתות, אך הקבוצה הודיעה כי מילר יישאר בתפקיד המאמן לפחות עד סיום העונה, כמו גם אייטון אשר לא נמצא אשם.
לאורך עונתו היחידה באוניברסיטת אריזונה הציג אייטון יכולת טובה והעמיד ממוצעים מרשימים של 20.1 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו הודחה במפתיע כבר בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות, על ידי אוניברסיטת באפלו הצנועה. בסיום העונה נבחר אייטון לחמישיית העונה של ליגת המכללות ולשחקן העונה של מחוז Pac-12.
לאחר הדחת קבוצתו הודיע אייטון על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.

קריירת NBA

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר אייטון במקום הראשון על ידי פיניקס סאנס. לאורך עונת הרוקי שלו קלע אייטון 16.3 נקודות ואסף 10.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, ב-71 המשחקים בהם שותף. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
כלכלה דמוקרטית

כלכלה דמוקרטית (או "דמוקרטיה כלכלית"; באנגלית: Economic Democracy) מציעה חזון של מדינה עם שוק חופשי כשהעובדים שותפים בניהול החברות המסחריות הפועלות בתחומה וברווחיהן. כלומר, תאגידים וארגונים למטרות רווח במדינה יתבססו על שיתוף של ציבור נרחב ברווחים ובהליכי קבלת ההחלטות - להבדיל מהמצב כיום במסגרתו שולטים בחברות מספר מצומצם של בעלי מניות שליטה או שליחיהם (חברי הוועד המנהל).
ל"כלכלה דמוקרטית", אין הגדרה מובהקת אחת, אלא היא מושג רחב הכולל מספר מודלים ותאוריות בעלי חפיפה רעיונית גבוהה. על פי רוב, חזון הכלכלה הדמוקרטית מעלה על נס מדינה שבה יפעלו ארגונים שמזכירים יותר קואופרטיבים מאשר חברות מסחריות במובן הרגיל של המילה. מהבחינה הזו הכלכלה הדמוקרטית משלבת חזון של כלכלת שוק עם סוציאליזם (מה שמכונה לעיתים "סוציאליזם של שוק") - מחד היא מחייבת מבנה של חלוקה מחדש של ההון במסגרת החברות המסחריות, ומאידך היא לא נשענת על התערבות ממשלתית בכלכלה "מלמעלה", ברמה המדינתית (כמו בסוציאל-דמוקרטיה) - אלא נסמכת בעיקר על הדינמיקה של השוק החופשי (עם זאת, כלכלה דמוקרטית לא מחייבת שוק חופשי לחלוטין ולא פוסלת התערבות ממשלתית בכלכלה ככל שהדבר מביא לתועלת חברתית. השוק החופשי הוא רק אמצעי).

סוגיית היזמות

טענה קלאסית שניתן להעלות כנגד הכלכלה הדמוקרטית היא שהיא מסרסת יזמות - זאת משום שגם הפועל הפשוט וגם היזם המסכן את הונו, זמנו ומרצו, מקבלים נתח מהרווחים באופן שיוויוני (טענה דומה עולה כנגד הקואופרציה). גם אם מייחסים ליזמים מוטיבציה כלכלית בלבד, עדיין טענה זו אינה נגזרת הכרחית של מודל הכלכלה הדמוקרטית. העקרון של חלוקת רווחי המפעל\תאגיד לעובדים אין משמעו בהכרח חלוקה שווה לחלוטין. בהינתן שהעובדים מצביעים על - וקובעים את - מבנה חלוקת הרווחים, הגיוני יותר שהם יסכימו לתגמל את היזם\ת מעל לעובד הפשוט, משום שהלה אחראי לקידומה של החברה כולה וכך תורם גם לרווחיהם ולמקום עבודתם. מאידך, סביר להניח שהם לא יאשרו תיגמול לפיו היזם גורף את מרבית הרווחים ורק חלק זעום מהם מתחלק, אם בכלל, בין העובדים. באותו אופן עשויים העובדים להסכים על תמריצי תפוקה או יעילות מסוימים על מנת לאזן בין ערך השוויון לבין הצורך בקיימות כלכלית.
היבט נוסף בכלכלה הדמוקרטית הוא שהיא פגיעה פחות לניידות של ההון לעולם השני והשלישי (שם השכר נמוך), שכן בעלי החברות והמפעלים הם במידה רבה גם העובדים עצמם. זה מונע אפשרות של שחקני-על כלכליים למשוך את השקעתם מהמסגרת המדינתית אם התנאים לא יטיבו עמם, וכך נמנע כשל שוק המובנה בגלובליזציה.
מזמרה

מזמרה היא סוג של מספריים המיועדים לשימוש על צמחים. הם חזקים מספיק לצורך גיזום של עצים ושיחים.
המזמרה משמשת לחקלאות, גינון, סידור פרחים ועוד.

מבנה

המזמרה כוללת זוג ידיות, ציר ולסתות. בניגוד לפלייר, לסתות המזמרה אינן נפגשות בסוף מהלך הידיות.
הקפיץ שמחבר בין שתי הידיות גורם למזמרה להיפתח כאשר אינה בשימוש. ניתן לסגור את הידיות על ידי לחיצה מתמשכת או על ידי לולאה או סוגר בטיחות שמצמידים אותן יחדיו.
ישנן מזמרות המיועדות לאנשים בעלי יד ימין דומיננטית ואחרות המיועדות לאנשים בעלי יד שמאל דומיננטית.
כריסטיאן קלמנס

פ.צ. קלן

קלמנס נולד בקלן שבגרמניה. בגיל 6 החל לשחק במועדון המקומי קלן ויילר-פולקהובן, ובגיל 10 עבר לשחקן במועדון הבכיר של העיר, פ.צ. קלן. בעונת 2009/2010 החל קלמנס לשחק בפ.צ. קלן II, קבוצת המילואים של פ.צ. קלן. ב-12 בספטמבר 2010 ערך קלמנס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כששיחק 76 דקות בניצחון 1-0 על פ.צ. סנט פאולי במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-11 בדצמבר 2010 הבקיע קלמנס את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער ניצחון בדקה ה-56 בניצחון 1-0 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור ה-16 בליגה. בשלוש העונות בהן שיחק קלמנס בפ.צ. קלן, הוא ערך 89 הופעות והבקיע 13 שערים.

שאלקה 04

ב-17 ביוני 2013 נודע כי קלמנס חתם על חוזה ל-4 שנים בשאלקה 04 מהבונדסליגה, ששילמה עבורו 3 מיליון אירו. ב-11 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 3-3 נגד המבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך קלמנס 11 הופעות ליגה, ובחצי הראשון של עונתו השנייה ערך 8 הופעות נוספות.

ההשאלה למיינץ 05

בחלון ההעברות של חודש ינואר 2015 הושאל קלמנס למיינץ 05 מהבונדסליגה למשך עונה וחצי. ב-31 בינואר 2015 ערך קלמנס את הופעת הבכור שלו בליגה במדי מיינץ 05, כששיחק 90 דקות בניצחון 5-0 על פאדרבורן 07 במסגרת המחזור ה-18. ב-21 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-38 בניצחון 3-1 על איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור ה-22 בליגה. בחצי העונה הראשונה שלו במועדון ערך קלמנס 9 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.

פ.צ. קלן

ב-21 בדצמבר 2016 עבר לפ.צ. קלן, אך הוא יכול ליטול חלק במשחקי הקבוצה החל מתחילת חלון ההעברות ב-1 בינואר.
האלפבית של אפריקה

האלפבית של אפריקה פותח בשנת 1928 בידי דידריך הרמן וסטרמן יחד עם קבוצה של חוקרים במכון הבינלאומי לשפה ותרבות אפריקאיות בלונדון. מטרת האלפבית הייתה לאפשר את כתיבת כל השפות האפריקאיות לצרכים מעשיים ומדעיים ללא סימנים דיאקריטיים. הוא מבוסס על האלפבית הפונטי הבינלאומי עם שינויים קלים, כמו j ו y שבשונה ממנו מסמלות את העיצורים כמו שמסמלות בשפה האנגלית.
אלפבית זה השפיע על התפתחות אורתוגרפיות של שפות אפריקאיות רבות, ולאחר דיונים בנוגע להרמוניזציה של מערכות הכתב, הוביל למעבר לאלפבית הייחוס של שפות אפריקה.
סוויאטופולק הראשון, נסיך קייב

ביוגרפיה

סוויאטופולק נולד בשנת 979 לאשתו של יארופולק, נסיך קייב, אישה ממוצא יווני, שלאחר שנהרג יארופולק נישאה לוולדימיר הראשון. לא ברור מי היה אביו של סוויאטופולק, אך הוא הכיר ביארופולק כאב וראה בוולדימיר רוצח. בשנת 1013 או 1014 התחתן עם בתו של בולסלאב הראשון, דוכס פולין.
לקראת סוף ימיו רצה ולדימיר להוריש את הנסיכות לבנו גלב. ככל הנראה על רקע זה נעצרו סוויאטופולק ואשתו. עם מות ולדימיר ירש אותו סוויאטופולק בתמיכת האצולה והצבא. עם תחילת שלטונו החל השימוש במטבעות חדשים שעליהם נטבע שמו. על חלק מהמטבעות נטבע שמו לאחר התנצרותו – פטר.
במהלך שנת 1015 נהרגו אחיו בוריס, גלב וסוויאטוסלאב. בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה, הרציחות אורגנו על ידי סוויאטופולק. עם זאת, בעת האחרונה נוספו תאוריות אחרות, שלפיהן דווקא אח אחר – יארוסלאב הראשון – היה מעורב ברציחת שלושת האחים.
בשנת 1016 החלו מאבקי כח בין סוויאטופולק לאחיו יארוסלאב, נסיך נובגורוד. בקרב מכריע הובסו כוחותיו של סוויאטופולק, והוא נמלט לפולין. בהמשך, בשנת 1018, שב בתמיכת בולסלאב הראשון, דוכס פולין. בקרב על נהר הבוג המערבי ניצח הצבא הפולני, וירוסלאב חזר לנובגורוד. סוויאטופולק חזר לקייב, אך תוך זמן קצר חזרו הביתה הכוחות הפולניים. בשנת 1019 אסף יארוסלאב צבא גדול ובתמיכת ורנגים ופצ'נגים החל במתקפה על קייב. בקרב על נהר אלטה נפצע סוויאטופולק ככל הנראה, ומת לאחר מכך.
אנרכיזם באנגליה

התפתחות מוקדמת

כמו ברוב חלקי אירופה, אנגליה של ימי הביניים נשלטה באמצעות מונרכיה בשיתוף עם פרלמנט של אריסטוקרטים אמידים ובעלי אדמות. בניגוד לאירופה היבשתית, הפרלמנט החזיק בזכויות יתר. כאשר המונרכיה האנגלית ניסתה לבסס מונרכיה מוחלטת, הפרלמנט האנגלי מרד. במהלך מלחמת אזרחים זו, פרוטסטנטים ופועלים עירוניים החלו בהקמה של קהילות שהתבססו על בעלות משותפת על אמצעי הייצור. כתוצאה ממלחמת האזרחים, האריסטוקרטים האנגלים והמעמד השליט הקפיטליסטי התאחד ותמך בפרלמנט, אך עם זאת נוסחו זכויות אזרחיות רבות.
ג'רארד וינסטנלי, פעיל פוליטי פרוטסטנטי הנחשב לאחד מהאבות המייסדים של האנרכיזם המודרני, פרסם במהלך המאה ה-17 מנשר שקרא לבעלות משותפת על אמצעי הייצור וארגון חברתי-כלכלי בקהילות חקלאיות קטנות. הפילוסוף ויליאם גודווין, היה הראשון שפרסם מסה שתמכה באופן מפורש בביטול השלטון בחיבורו "חקירה בנוגע לצדק פוליטי", בשנת 1793. למרות שלא השתמש במילה "אנרכיזם", יש הרואים אותו כ"מייסד האנרכיזם הפילוסופי".
ליברלים רבים כונו לעיתים קרובות "אנרכיסטים" בידי המונרכים. למרות שלא קראו לביטול ההיררכיה, הם תמכו ברעיונות של שוויון בין בני האדם, זכויות הפרט, ואחריות האנשים לשפוט את ממשלותיהם, שסיפקו את הבסיס למחשבה האנרכיסטית.

מהמאה ה-19 ועד מלחמת העולם השנייה

ההתנגדות לסדר החברתי הקיים הפכה פופולרית בסוף המאה ה-19. הביטוי לכך נע מתמיכה ברפובליקניזם האנגלי של צ'ארלס בראדלו, דרך הרפובליקניזם הרדיקלי של המשורר השנוי במחלוקת, אלג'רנון צ'ארלס סווינברן, אל האנרכו-סוציאליזם של ויליאם מוריס ואוסקר ויילד - ועד לאנרכיזם המפורש של פיוטר קרופוטקין ותומכיו. המשורר האנרכיסט הרברט ריד סיפק לכך תמריץ אינטלקטואלי בתקופתו, עם חיבורים כדוגמת "אנרכיה וסדר", "שירה ואנרכיזם", "פילוסופיה של האנרכיזם" ועוד.

תחייה בשנות ה-60 של המאה ה-20 ובמאה ה-21

התעניינות מחודשת באנרכיזם החלה בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. התעוררות זו נקשרה באנגליה לעלייתו של הז'אנר המוזיקלי פאנק רוק. הלהקה קראס, למשל, ידועה ברעיונותיה האנרכיסטים והפציפיסטים. 
בתחילת המאה ה-21 חלה התעוררות נוספת שהתבטאה באנגליה באמצעות סרטים, מוזיקה, הצגות תיאטרון חי (במיוחד קבוצת התיאטרון הסאטירית, "קומדי קולקטיב", מצפון אנגליה). התעוררות זו היא גם חלק מהתנועה העולמית נגד הגלובליזציה. קבוצות אנרכיסטיות רבות, כגון החזית לשחרור בעלי החיים והחזית לשחרור כדור הארץ החלו את דרכן באנגליה.
של (מילת יחס)

שֶׁל היא מילת יחס בעברית. כאשר מצטרפים אליה כינויי הגוף החבורים היא משמשת יסוד לכינוי הקניין.

התפתחות

המילה 'של' מקורה בצירוף של כינוי הזיקה ש- עם מילת היחס ל-, ובצורה זו היא מופיעה במקרא: "מִטָּתוֹ שֶׁלִּשְׁלֹמֹה" (שיר השירים ז', ג).
בכתבי יד של ספרות חז"ל מוצאים על פי רוב את הצורה החבורה (ש + ל + שם עצם), כגון בכתב יד קאופמן, במסכת שבת א, א: "ידו שלעני" (= ידו של העני). אבל גם בכתבי יד טובים מופיעה "של" לעיתים באופן פרוד, כגון בכתב יד אנאלאו של התלמוד הבבלי. על הפרדת "של" משם העצם הבא אחריה מעיד גם אופן הניקוד, כגון "שֶלְשְבִיעִית" בכתב יד פאריס.
עם זאת, הדעה כיום היא שחרף הכתיב החבור ברוב כתבי היד של המשנה, בלשון חז"ל נתפסה "של" כמילה בפני עצמה, ואילו הכתיב החבור בכתבי היד משקף נוהג כתיבה ארכאי. לכך יש לצרף את העובדה שכבר באגרות בר כוכבא (המאה השנייה לספירה) מוצאים עדות לעצמאותה של המילה "של", כגון: "של הגואין".
בעת החדשה, עם התפתחות הדפוס, הופרדה בדרך כלל המילה "של" מהמילה הבאה אחריה. הפרדה זו נעשתה באופן מכני, והדבר הביא במקרים מסוימים ללשון מגומגמת. כך למשל במקום הנזכר לעיל במסכת שבת: "שלעני" הפך ל"של עני", מבלי לתת את הדעת לכך שהפרדת המילים דורשת הכנסה של ה"א הידיעה ("של העני"). שיבושים אלו מאפיינים את הטקסט של המשנה גם במהדורות ימינו.
צורה זאת נשתמרה ביהדות תימן עד היום, וכך מופיע בכל כתבי היד התימניים של הרמב"ם וכן בתלמודים מכתבי היד התימניים. וכן בברכת נר שבת אופן הברכה אצל התימנים הוא: "בָּרוּךְֿ אַתָּהֿ ה, אֱלֹהֵינוּ, מֶלֶךְֿ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְּשָׁנוּ בְּמִצְוֺתָֿיו, וְצִוָּנוּ לְהַדְֿלִיק נֵר שֶׁלַּשַּבָּתֿ". וכן בברכת נר חנוכה: "בָּרוּךְֿ אַתָּהֿ ה', אֱלֹהֵינוּ, מֶלֶךְֿ הָעוֹלָם, אֲשֶׁר קִדְּשָׁנוּ בְּמִצְוֺתָֿיו, וְצִוָּנוּ לְהַדְֿלִיק נֵר שֶׁלַּחֲנֻכָּהֿ". אין זה אומר שהנוסח שונה, אלא אופן הגיית המילית שונה.