אגם טנגניקה

היסטוריה

המערביים הראשונים שהגיעו לאגם היו ריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק, אשר הגיעו לחלק המזרחי של האגם ב-1858 בחיפושם אחר מקורות הנילוס. ספיק המשיך את חיפושיו אחר מקור הנילוס ומצא שאגם ויקטוריה הוא המקור. בהמשך, עבר דייוויד ליווינגסטון ליד הנהר וזיהה את השם לימביה (Liemba) בשפה המקומית המדוברת עם חלקו הדרומי של הנהר.

צ'ה גווארה

בשנת 1965 הגיע לקונגו צ'ה גווארה, המהפכן הארגנטינאי, במטרה להוביל מהפכה קומוניסטית במדינה. הוא התכוון להתעמת עם המתמודדים הפרו-מערביים לשלטון הדמוקרטי ברפובליקת קונגו (או כפי שכונתה עד 1966, קונגו-לאופולדוויל, על שם בירתה) אותם כינה אותם "האימפריאליסטים הינקים ("Yankee imperialists"). בהרי פיזי באראקה (Fizi Baraka), אשר נמצאים מעל נהר הרוריז שנשפך לאגם טנגאנייקה ליד העיר אווירה (Uvira), פגש גווארה את אחד מתומכיו המפורסמים לורן קבילה. גווארה השתמש בחוף המערבי של אגם טנגאנייקה כאזור אימונים לצבא לוחמי הגרילה שלו. הוא נשאר באזור זה כשבעה חודשים בהן ניסה להפיל את הממשלה, ללא הצלחה. הוא נאלץ לעזוב את המקום לאחר שהסוכנות לביטחון לאומי (NSA) עקבה אחריו וסייעה לממשלת קונגו לאתר על מיקומו.

גאוגרפיה וגאולוגיה

אגם טנגניקה הוא אחד מאגמי הבקע הסורי-אפריקני. כמו כן הוא האגם העמוק ביותר ביבשת זו. אורכו של האגם מצפון לדרום הוא כ-673 ק"מ ורוחבו הממוצע 50 ק"מ. האגם נפרש על שטח של כ-676 ק"מ מצפון לדרום וכ-50 ק"מ ברוחב. אורך קו החוף של האגם עומד על 1,828 ק"מ. עומקו הממוצע 570 מטר ועומקו המרבי 1,470 מטר. טמפרטורת שטח הפנים הממוצעת של האגם 25°C וה-pH הממוצע 8.4.
הנהרות הגדולים ביותר הזורמים אל תוך אגם טנגנייקה הם נהר מאלאגראזי (Malagarasi River), נהר רוזיזי (Ruzizi River) ונהר קלאמבו (Kalambo). האגם מתנקז לפלג לוקוגה (Lukuga) שהוא זרוע נהר של הלואלאבה (Lualaba River).
ישנן מספר טכניקות המשמשות כדי לדעת את גילו של אגם בהיעדר נתונים מבוססים. אחת השיטות הנפוצות ביותר נקראת שיטת סיסמית - סקלת השתקפות (RSRM). שיטה זו משלבת בין אומדנים של שיעורי הצטברות של משקעים בטווח הקצר. משיטה זו עולה כי חלקו המרכזי של האגם נוצר לפני כ9 עד 12 מיליון שנים. החלק הצפוני של האגם אשר קרוב יותר לאזור בירת בורונדי, בוג'ומבורה, נוצר לפני כ-7 עד 8 מיליון שנים, והחלק הדרומי יותר של האגם אשר גובל בטנזניה וזמביה נוצר לפני כ-2 מיליון עד 4 מיליון שנים.
האגם מאויים על ידי שני גורמים עיקריים: חיפוש נפט והתחממות גלובלית. הניסיונות המוקדמים ביותר להערכת הפוטנציאל של הנפט והגז באגם היו כבר ב-1950 בחלקו הצפוני שנמצא בתחומי בורונדי. חיפושי הנפט באזור עלולים לסכן את העושר הביולוגי שהאבולוציה יצרה במשך מיליוני השנים מאז היווצרותו של האגם. בנוסף, מכיוון שהאגם מכלכל מיליוני אנשים ממדינות שונות (טנזניה, זמביה, בורונדי והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), עלולה דליפת נפט לגרום לנזק משמעותי לאיכות המים, לדייג באגם ולבריאות האנשים. האיום השני על האגם נובע מההתחממות הגלובלית. לאורך ההיסטוריה סיפק הדייג באגם כ-25-40% מתזונת החלבון החי של היישובים הסובבים את האגם. עקב ההתחממות הגלובלית אשר משפיעה על התכונות הכימיות והפיזיקליות של האגם ובעקבות עליה בטמפרטורת מי התהום וירידה במהירות הרוח פוחתת תפוקת הדיג.

ביולוגיה ימית

אגם טנגניקה ידוע במגוון הרב של סוגי הדגים שלו, המפורסמים ביותר הם דגי האמנון. בנוסף, אחד הייחודים של אגם זה מבין האגמים באפריקה הוא מגוון חסרי חוליות שבאגם וביניהם רכיכות, סרטנים, עלוקות וספוגיים.

אמנוניים

האמנוניים הם דגי מים מתוקים אשר חיים באגמים ונהרות חמים באפריקה, אסיה ואמריקה הדרומית. כמו כן מצויים גם באגם טנגניקה. מרבית מיני האמנונים ניזונים מן הצומח אך חלקם ניזונים מחסרי חוליות, טפילים של דגים אחרים ואפילו אוכלי דגים כמו האמנון הקיסרי, אחד מהאמנוניים הגדולים בעולם. בשנת 2000 תוארו מדעית כ-200 מיני אמנוניים וההערכה היא שישנם זנים שטרם נתגלו, כך שככל הנראה קיימים כ-250 מיני אמנוניים באגם, וסביר כי המספר ילך ויגדל עם השנים. מרבית המינים, כ-98%, הם אנדמיים לאגם טנגאנייקה, מה שהופך את האגם לאזור חשוב ללימוד והרחבת הידע על היווצרות המינים. האגם מכיל את המגוון הרב ביותר של דגי אמנון מבחינה מורפולוגית, אקולוגית והתנהגותית. על פי המאפיינים המורפולוגיים סווגו האמנוניים באגם לשבעה-עשר שבטים.

רכיכות וסרטנים

נכון לשנת 2005 נמצאו באגם 68 זנים של חלזונות מים מתוקים, 45 מתוכם אנדמיים, וחמישה עשר זני צדפות, מתוכם שמונה אנדמיים. חלזונות רבים החיים באגם חריגים למים מתוקים. החריגות היא מבחינת סוג הרכיכה שחייה וגם מבחינת עובי הקונכייה אשר עבה יחסית לחלזונות המצויים במים מתוקים.

דגים אחרים

באגם טנגאנייקה מצויים כ-80 זני דגים שאינם אמנוניים ומרביתם אנדמיים לאגם.
בין המינים האנדמיים השונים שקיימים באגם מצויים טפילים חברתיים כגון שפמנון קוקו (Synodontis multipunctatus). לרוב מנצלים שפמנוני הקוקו את דגי האמנון לגידול צאצאיהם. דגי האמנון אוספים את ביצי השפמנון קוקו בפיהם וכאשר ביצי השפמנון בוקעות הם אוכלים את הביצים של האמנון.
בין המינים שאינם אנדמיים לאגם קיימים מינים אפריקאיים שרק חלקם משותפים לנהר המלגאראזי ונהר קונגו וביניהם המין Polypterus Congicus ממשפחת הרב-סנפירים ודג טיגריס גולייתי.