google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ו שוסטר

ראשית חייו וקריירה

ג'וזף שוסטר נולד בטורונטו, קנדה למשפחה יהודית. אביו, יוליוס, היגר מרוטרדם שבהולנד לקנדה והיה חייט ואמו, אידה, הייתה מהגרת מקייב שבאוקראינה. בן דודו של שוסטר היה הקומיקאי פרנק שוסטר.
בתור נער חילק את העיתון Toronto Star בתור עבודתו על מנת לעזור למשפחתו בפרנסתה. במהלך עבודתו מצא שוסטר גלילי טפטים שעליהם החל לצייר ובכך התחיל את דרכו, בראיון האחרון שנתן ב-1992 נזכר בדבר ואמר כי:
"הייתי הולך מחנות לחנות בטורונטו והייתי אוסף כל מה שאנשים זרקו. יום אחד, אני הייתי מספיק בר מזל כדי למצוא חבילה של גלילי טפטים שהיו בשימוש ונשארו מהם כמה [...] אז זה היה מכרה זהב בשבילי ואני הלכתי הביתה עם כל גליל שיכולתי לשאת. השתמשתי בכל טפט זמן רב".
בשנת 1924, עברה משפחתו של שוסטר לקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית. באוהיו החל שוסטר ללמוד בתיכון גלנוויל ושם התיידד עם שותפו לעתיד, ג'רי סיגל. השניים החלו את עבודתם המשותפת בפרסום מגזין מדע בדיוני בשם Science Fiction.

יצירת סופרמן

בשנת 1933 פרסמו סיגל ושוסטר סיפור קצר בשם "שלטונו של העל-אדם", אודות מדען המבצע ניסוי באדם אשר אסף בבית תמחוי ומעניק לו כוחות על. לאחר שקיבל את כוחותיו החדשים, האיש מנסה להשתלט על העולם ורוצח את המדען, אך לבסוף מאבד את כוחותיו וחוזר לבית התמחוי. הדמות מהסיפור, אותו כתב סיגל ואייר שוסטר, הייתה מושפעת מרעיון העל-אדם של פרידריך ניטשה והייתה שונה מאוד מדמותו של סופרמן כפי שהוא מוכר כיום. במשך למעלה מחמש שנים לאחר פרסום הסיפור המקורי ניסו השניים למכור את הדמות שיצרו למו"לים שונים, תוך שהם משנים את הדמות ואת סיפור הרקע שלה לחייזר הנשלח כתינוק לכדור הארץ ומשתמש בכוחותיו לטובת האנושות. בעיצובו של סופרמן הושפע שוסטר מדמויותיהם של דאגלס פיירבנקס והרולד לויד ואילו את שמו (קלארק קנט) ביסס סיגל על קלארק גייבל וקנט טיילור.
את הזכויות על הדמות מכרו לבסוף לחברת "National Periodical Publications", לימים DC קומיקס, בתמורה ל-130 דולר אמריקאי וחוזה עבודה ככותבים בחברה.
סיפור העלילה הראשון של סופרמן פורסם ב-18 באפריל 1938 בחוברת אקשן קומיקס מס' 1 (על שער החוברת כתוב "יוני 1938"), אנתולוגיית קומיקס שכללה תשעה סיפורים נוספים שאינם קשורים זה לזה.

המאבק על זכויות היוצרים של סופרמן

לאחר שעזב שוסטר את העבודה על סופרמן הוא המשיך לעבור כמאייר קומיקס, אך נאלץ להפסיק לאייר בעקבות לקות ראייה ממנה סבל. במשך עשרות שנים ניהלו שוסטר וסיגל מאבק משפטי במטרה לקבל חלק גדול יותר מהרווחים העצומים שהניבה דמותו של סופרמן. בשלהי שנות השבעים נטשו השניים את המאבק המשפטי לטובת מאבק ציבורי על דעת הקהל ויצרו פרסום שלילי לחברת האחים וורנר (בעלת השליטה בחברת DC קומיקס), אשר הפיקה באותן שנים את סרט הקולנוע המבוסס על הדמות. לבסוף הסכימה וורנר לשלם לשניים פנסיה קבועה בסך $20,000 והוצאות רפואיות לכל ימי חייהם.

מוות

שוסטר נפטר בגיל 78 ב-30 ביולי 1992 בשל אי ספיקת לב.
פרויקט נהר ירושלים

פרויקט נהר ירושלים הוא שמה של יצירת אמנות שנוצרה בשנת 1970 על ידי יהושע נוישטיין, ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס. העבודה נחשבת ליצירת האמנות המושגית הראשונה שנוצרה בישראל.

היסטוריה

בשנת 1970 היה נויישטיין שותף, ביחד עם ז'ורז'ט בלייה וג'ררד מרקס ביצירתו של "פרויקט נהר ירושלים". במיצג, שנוצר בחסות מוזיאון ישראל, הושמעו קולות זרימה מוקלטים של מים על ידי רמקולים, במזרח ירושלים, באזור שלרגלי אבו תור ומנזר סנט קליר ועד נחל קדרון. הנהר הדמיוני לא רק יצר סביבת אמנות חוץ-מוזיאלית, אלא גם רמז, באופן אירוני, על תחושת הגאולה המשיחית שלאחר מלחמת ששת הימים, ברוח ספר יחזקאל (פרק מ"ז) וספר זכריה (פרק י"ד).
תיעוד של העבודה הופיע במסגרת התערוכה "מושג + אינפורמציה" שנערכה במוזיאון ישראל בשנת 1971. יונה פישר, תיאר את העבודה בקטלוג התערוכה כפעולה המושגית הראשונה בישראל.
מארי ריצ'רדסון

ביוגרפיה

ריצ'רדסון נולדה ביבלבורג.
מ-1982 ועד 1985 למדה באקדמיה הלאומית למשחק של שוודיה (Teaterhögskolan i Stockholm) ולאחר מכן עבדה בתיאטרון המלכותי של סטוקהולם.
ב-1993 שיחקה בסרט הנורווגי "Telegrafisten" המבוסס על רומן מאת קנוט האמסון.
ב-1997 הייתה בתפקיד הראשי ב-Larmar och gör sig till, סרט טלוויזיה של אינגמר ברגמן שהוצג בפסטיבל קאן.
ב-1999 הופיעה בסרט עיניים עצומות לרווחה.
ב-1992 שיחקה בסרט של בילה אוגוסט "כוונות טובות" המבוסס על האוטוביוגרפיה של אינגמר ברגמן וב-2000 שיחקה בסרט "Trolösa" המתבסס על אירועים מחייו האישיים של ברגן ובויים על ידי ליב אולמן.
ב-2003 שיחקה את אמו של הדמות הראשית בסרט רוע.
ב-2009 שיחקה במיני סדרת המתח "Morden" של תאגיד השידור השוודי.
יש לה שני ילדים מזוגיות עם השחקן ג'ייקוב אקלונד.
בית נקופה

היסטוריה

מקור השם ביישוב נוּקְבְתָא שבבנימין הנזכר בתלמוד וממנו באה משפחת כוהנים שנשאה את אותו שם (גם רבי יהודה הנשיא העיד על עצמו שזה מוצאו). לפי הסברה, השם העתיק השתמר בשם הכפר הערבי ששכן במקום, בית נַקּוּבָּא. מקור השם בנקבָּה ארוכה ועמוקה, חצובה בסלע, בראש ההר (דומה לנוקבתא דְעִיּוֹן – מפל התנור, שבשמורת נחל עיון; הערבים מפרשים את השם מלשון נַקְּבּ, מעבר, משום היותו שוכן במעבר הררי).
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי שבעה זוגות אשר עלו מיוגוסלביה לאחר מלחמת העולם השנייה. בהמשך צורפו אליו עולים ממרוקו. הוא משתייך לתנועת המושבים.
המושב הוקם על חורבות הכפר הערבי בית נקובא, שתושביו עזבו אותו ב-1948, ולא הורשו לחזור אליו לאחר מכן.
ב-1962 הקימו תושבי הכפר המקורי את הכפר עין נקובא על חלק מאדמותיהם, דרומית ליישוב.
למושב הוקצה שטח של כ-1640-1680 דונם, ויועד ל-60 משקים. בפועל התיישבו בו 48 משפחות בלבד.
אסתי המכוערת

עלילה

"אסתי המכוערת" שודרה במשך שלוש עונות ועשרים וחמישה פרקים. הסדרה עוקבת אחר סיפורה של אסתי בן-דוד, בחורה שאינה שבעת רצון מחייה. אסתי מתקבלת לעבוד במשרד הפרסום של צבי רוזנטל. אביה של אסתי, אלביס בן-דוד, אינו מרוצה מחייה המקצועיים של בתו. אסתי מקיימת רומן באמצעות שיחה מקוונת עם עומר רוזנטל, בנו של מנהל המשרד. אסתי יודעת עם מי היא מתכתבת, אולם עומר אינו מודע לכך שהוא מדבר עם אסתי העובדת איתו במשרד. בין אנשי המשרד והאנשים הסובבים אותם נוצרות אהבות, בגידות, חברויות ותככים.

אלביס

"אלביס" היא סדרת ההמשך של "אסתי המכוערת", ששודרה במשך שתי עונות, בשנים 2005–2006. בתחילה נקראה "אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית" אך בעונה השנייה קוצר השם ל"אלביס".

עלילה

"אלביס, רוזנטל והאישה המסתורית", העונה הראשונה בסדרה "אלביס", כללה את כל דמויות הסדרה האם, בנוסף למספר דמויות והתפתחויות עלילתיות משמעותיות. בסדרה זו, לאה אבשלום, אשתו של אלביס (שממנה מעולם לא התגרש) ואמה של אסתי, שאותה חשבו כל הדמויות כמתה מסיבות מסתוריות, מתבררת כחיה, ומאיימת בסחיטה את אלביס שתחשוף את סודו הגדול. אלביס נגרר לפרשייה מסובכת, הכוללת פוליטיקה ושחיתות. ללאה בן מרומן עם היריב של אלביס, ויקטור מארק, בשם יונתן, שברח מהכלא לאחר שהסתבך בעסקת סמים. יונתן ואמו פועלים יחד במסע נקמה, שבמסגרתו, כאמור, אלביס, וכן עורך דין דב שליין. העלילה מסתבכת עוד יותר כשנוכחים באירוע האישה המסתורית ובתו של עורך דין שליין.
העונה השנייה נקראה "אלביס" ועלתה לשידור ב-14 בספטמבר 2006. בעונה זו הצטרפו לסדרה דמויות חדשות. במהלך הסדרה נחשפות דמויות שונות לזהותה האמיתית של האישה המסתורית.
בפרק האחרון ששודר ב-16 בנובמבר 2006, נסגרת עלילת כל העונות – אסתי חוזרת להיות "מכוערת", עומר רוזנטל מתאהב שוב באסתי, כל התעלומות נפתרות ועורך דין שליין נכנס לכלא.

פסקול

שיר הנושא של "אסתי המכוערת" היה "אל תבכי ילדונת", שכתב והלחין אלון אולארצ'יק. את השיר ביצעו שני שחקניה הראשיים של הסדרה, ריקי בליך ושייקה לוי.
שיר הנושא של העונות הבאות היה "נחש במסיכה", גרסה עברית לשירו של אלביס פרסלי "Devil in Disguise" בתרגומו של ימי ויסלר. את השיר ביצע שייקה לוי.
פסקול הסדרה "אסתי המכוערת" הולחן ובוצע על ידי אלון אולארצ'יק. את פסקול סדרת ההמשך הלחינו במשותף גל תורן ודוד "דודוש" קלמס.
תאוריית המודרניזציה

תאוריית המודרניזציה היא מקבץ תאוריות במדעי החברה העוסקות בריבוד הגלובלי, פרי יצירתם של אינטלקטואלים שונים, ובמרכזה דגם של תהליך התפתחות כלכלית וחברתית המציג את הריבוד הגלובלי כתוצאה של הבדלים בקידמה החברתית, בדגש על ההתפתחות הטכנולוגית. התאוריה התפתחה בארצות הברית בשנות ה-50, והייתה לה השפעה רבה על מדיניות החוץ של ארצות הברית בעידן הפוסטקולוניאלי ובהקשר של המלחמה הקרה.
הטענה המרכזית של התאוריה היא חשיבותה של הטכנולוגיה התעשייתית ושל הקידמה החברתית והתרבותית באופן כללי, כקובעת את רמת החיים של כל חברה וחברה. המחסום העיקרי, על פי תאוריית המודרניזציה, מפני ההתפתחות הטכנולוגית ואגב כך גם ההתפתחות הכלכלית, היא המסורת. הטענה היא שחברות מסורתיות נוטות לדחות חידושים טכנולוגיים ועל ידי כך בולמות את התפתחותן הכלכלית.

רקע

דייוויד אפטר הדגיש את החשיבות של השיטה הפוליטית ואת ההיסטוריה של הדמוקרטיה, כשהוא חוקר את הקשר בין דמוקרטיה, ממשל תקין ויעילות לבין מודרניזציה. דייוויד מק'קללנד ("החברה המצליחה", 1967) ניגש לנושא זה מההיבט הפסיכולוגי, עם תאוריית המוטיבציה שלו, כשהוא טוען שמודרניזציה אינה יכולה להתרחש עד שחברה מסוימת מעריכה את ערך החדשנות, ההצלחה והיוזמה החופשית. אלכס אינקלס ("להעשות מודרני", 1974) יצר גם הוא מודל דומה של "האישיות המודרנית", שעליה להיות עצמאית, פעילה, מעוניינת במדיניות ציבורית ובעניינים תרבותיים, פתוחה לחוויות חדשות, רציונלית ומסוגלת ליצור תוכניות ארוכות טווח לעתיד. כמה מהחיבורים של יורגן הברמס גם הם קשורים לתת-התחום הזה.

מאפייני המודרניזציה

לחברה מודרנית מספר מאפיינים:

ניהול זמן

חברה מודרנית מתנהלת על פי יממה בת 24 שעות, בה מתנהל סדר יום שמוגדר מראש. קיימת שעה מוגדרת לפתיחת עסקים, ללימודים במוסדות חינוך, לזמני ארוחות. פגישות נקבעות מראש. כן החברה מתנהלת על פי לוח זמנים שנתי - תשלומים מתבצעים בתאריכים מסוימים, דו"חות מוגשים בתאריכים מוגדרים מראש, תקציבים מוגדרים על פי זמן, זמני החופשות נקבעים מראש. גם למשימות שונות נקבע פרק זמן ברור להשלמתן.

בישראל

היישום המרכזי לתאוריית המודרניציה במדינת ישראל נעשה בשנות ה-50 וה-60, במסגרתו שלטה התפיסה בקרב מדעני החברה ובקרב האליטות החברתיות, כי על יוצאי ארצות האסלאם לעבור תהליכי מודרניזציה. הטענה הייתה שמכיוון שעולים אלה עלו ממדינות לא מודרניות, עליהם לעבור תהליכי דה-סוציאליזציה ורה-סוציאליזציה, על מנת שיוכלו להצטרף כראוי לכור ההיתוך הישראלי. גם בישראל תאוריה זו נמצאה תחת מתקפה החל משנות ה-70, בין השאר כתוצאה מערעור ההנחה בדבר אי-המודרניות של המדינות מהן הגיעו העולים מארצות האסלאם, וכתוצאה מהבנה טובה יותר של תהליכי אוריינטליזציה, ניחשול ודיכוי חברתי ותרבותי.
דב לוצקי

ביוגרפיה

לוצקי שירת בצה"ל כקצין בחיל השריון, במלחמת יום הכיפורים לחם עם כוח שריון בחזית רמת הגולן. ב-21 באוקטובר 1973 נשלח על ידי מפקד גדוד השריון בו הוצב (קהלני), לתל מרעי על מנת לתצפת על הכוחות הסורית שתקפו את כוחות צה"ל במובלעת, תחת אש כבדה דיווח לוצקי על תנועות האויב וסייע בתכנון והצלחת הקרב. על פועלו עוטר על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור בעיטור המופת. 
ב-1979 התגייס למשטרת ישראל וסיים בהצטיינות קורס קצינים. פיקד על יחידת סיור ושימש דובר משטרת חיפה, פיקד על תחנת המשטרה בזכרון יעקב ופיקד על ימ"ר חיפה. ב-1998 השלים לימודי תואר שני בניהול בשלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. שימש קצין אג"ם של מחוז הצפון בעת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל ובמהלך מהומות אוקטובר 2000. כיהן כמפקד מרחב העמקים ומפקד מרחב הגליל. ב-2005 מונה לראש מפקדת הדרכה וקצין חינוך ראשי באגף משאבי אנוש ושימש בתפקיד זה במהלך ההכנות וביצוע תוכנית ההתנתקות. בתפקידו הבא כיהן כסגן מפקד מחוז הצפון. 
ב-2008 עבר לשירות בתי הסוהר ומונה לראש אגף מבצעים וסגן ראש השירות בדרגת גונדר. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך השריפה בכרמל (2010), בה נספו 37 מאנשי השב"ס. בדו"ח מבקר המדינה על אירועי השריפה צוין כי לוצקי "אישר את הפעלת כוח התגבור הארצי, בלי שנמצא כי הוא שקל את היקף הכוחות והאמצעים הנחוצים ואת היקפם של אלה שהופעלו, בלי לקיים הערכת מצב מתועדת המתחשבת באיומים שנשקפו בתחילת האירוע או בהמשכו, אף שהיה עליו לעשות כך מתוקף אחריותו להפעלת כוחות סיוע בדרג הארצי". 
לאחר פרישתו מונה ב-2012 למנכ"ל עיריית נצרת עילית, בתפקיד זה שירת עד לשנת 2015.
טיטאנובואה

גודל

החוקרים שהשוו את גודל וצורת החוליות המאובנות לחוליות של נחשים חיים הסיקו שה-T. cerrejonensis הגיע לאורך מרבי של בין 12 ל-15 מטרים, משקלו היה כ-1,135 ק"ג ובחלקו העבה ביותר היה קוטרו כמטר אחד. לשם השוואה, הנחש הגדול ביותר שמדידתו אמינה, פיתון מרושת בשם סמנתה, הגיע לאורך של 7.9 מטרים ומשקל של 124.7 ק"ג.

מיקום

ב-2009 הודיעו מספר חוקרים כי גילו מאובנים של 28 נחשים מהמין T. cerrejonensis במכרות הפחם קרחון (Cerrejón) בלה גווחירה, קולומביה. לפני הגילוי האחרון נמצאו מספר מאובנים של חוליות מתקופת הפלאוקן באזורים הטרופיים העתיקים של אמריקה הדרומית.

אקלים

מכיוון שנחשים הם בעלי דם קר הממצאים החדשים מרמזים שאזורי המחיה של הטיטאנובואה היו חמים יותר מכפי ששיערו קודם והטמפרטורה הממוצעת הייתה כ-30 מעלות. הטמפרטורה החמה אפשרה לנחשים להגיע לגודל גדול יותר בהשוואה לנחשים שחיים כיום, בדומה לבעלי חיים בעלי דם קר החיים כיום כשהפרטים הגדולים יותר חיים באזור הטרופי החם ואילו פרטים קטנים יותר חיים רחוק מקו המשווה באזורים חמים פחות.
קצר פה כל כך האביב

היצירה

דויד גרוסמן כתב את השיר הזה על בנו, סמ"ר אורי גרוסמן, שנפל במלחמת לבנון השנייה. הוא פנה לזמר יהודה פוליקר בבקשה שילחין את השיר, וזה ראה אור ב-9 במרץ 2011.
גרוסמן אמר שבעיניו זהו שיר על מלאות החיים, על הצמיחה והלבלוב שבהם ועל האובדן. הוא פנה לפוליקר בבקשה להלחנת השיר, מכיוון שהרגיש שיש בפוליקר "שילוב חזק ונוגע ללב של כאב ושמחת חיים".
זהו השיר השני שנכתב לזכרו של אורי גרוסמן. ב-2010, נכתב השיר הראשון "הודעה נמסרה למשפחה" על ידי יואב גינאי, ידידה של משפחת גרוסמן. גם את השיר הזה הלחין פוליקר, וירדנה ארזי שרה אותו.
במהלך הקריירה שלו הלחין וביצע פוליקר שירים נוספים שיוחסו לבנים או לבנות שנפלו או הלכו לעולמם, ביניהם השירים "יורם" ו"פרח". שירו "כשתגדל" הפך לשיר המזוהה עם אבל על נפילת בן, גם אם לא לכך התכוון יעקב גלעד, שכתב אותו. השירים הנוספים שהלחין פוליקר כוללים גם שירים שנכתבו על השואה, ביניהם "אפר ואבק" ו"חלון לים התיכון".
"קצר פה כל כך האביב" סיים במקום ה-31 במצעד השירים השנתי של וואלה! ושל רשת ג' תשע"א. במצעד שירי העשור של וואלה! NEWS לשנים תש"ע - תשע"ט, הגיע השיר למקום הרביעי.
אליוט אייזנר

פועלו ותרומתו המרכזית

אייזנר פעל לקידום תפקיד האמנויות בחינוך האמריקני ולשימוש באמנויות כמודלים לשיפור המעשה החינוכי בתחומים אחרים. אייזנר האמין שלאמנויות חשיבות מכרעת לפיתוח מיומנויות חשיבה אצל ילדים. הוא טען, כי יצירת אמנות עשויה לשמש אידיאל מכונן לחינוך וכי תפיסת הלמידה בתחומי הלימוד המגוונים כמעשה אמנות מעוררת השראה. לטענתו, החינוך הנוכחי צריך לעבור רפורמה במסגרתה יוחלפו דפוסי הלמידה בבית הספר כפי שהם כיום, דפוסים מכניים ושגרתיים, בדפוסי פעילות דומים לאלה שבסטודיו של אמן או מעבדת מדע חדשנית.
אייזנר כתב 17 ספרים ועשרות מאמרים בנושא תוכניות לימודים, הוראה, למידה ומדידה איכותית, בנוסף להרצאות התכופות והמבדרות שלו בארצות הברית וברחבי העולם כולו.

נעוריו ותחילת דרכו

אליוט וויין אייזנר נולד בשיקגו, אילינוי ב-10 במרץ 1933, בן למשפחת מהגרים יהודים מרוסיה. אביו, לואיס אייזנר, נולד בעיירה של Pavoloch באימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) והיגר לאמריקה ב-1909. אמו, אווה Perzov, היה קצרנית מהעיירה Chechersk (בימינו בלארוס) .אייזנר עבד בתעשיית העור והיה חבר באיגוד הפרוות והעור הבינלאומי (International Fur & Leather Workers Union). החוויה שלו מחברותו באיגוד כמו גם עבודתו המאוחרת יותר במפעל מזוודות ״פלאט״ של שיקגו, החדירו בו נטיות סוציאליסטיות. במסגרת פעילותו באיגוד, הזדמן לו לפגוש את יוג'ין דבס בכנס סוציאליסטי עבור קמפיין הבחירות שלו של 1920.

השכלה וקריירה

אליוט אייזנר למד וקיבל (M.A (1958 ודוקטורט (1962) בחינוך מאוניברסיטת שיקגו. הוא הועלה לדרגת פרופסור חבר של חינוך ואמנות באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1965. עבודתו תמכה בחינוך לאמנות מבוססת משמעת, והוא פיתח את החשיבות של צורות ייצוג בחינוך. במהלך 1980, היו לו מספר חילופי דברים עם דניס פיליפס ביחס למעמדם של מחקר איכותני על הבנה חינוכית, כמו גם הוויכוח המפורסם עם הווארד גרדנר: האם יצירה בדיונית כגון רומן ניתן יהיה להגיש כמו מסה (אייזנר האמין שהוא יכול, וכמה רומנים מאז הוגשו בהצלחה). הוא פרסם באופן שוטף. יצירותיו כללו מאות מאמרים על תריסר ספרים. כמו כן נאם לעיתים קרובות בפני מורים, מנהלים, ובכנסים מקצועיים. הוא כיהן כנשיא ארגונים מקצועיים רבים, בהם האגודה לחקר החינוך האמריקאית, האגודה הלאומית לחינוך לאמנות, האגודה הבינלאומית לחינוך באמצעות אמנות (International Society for Education through Art) ואגודת ג'ון דיואי.

מותו

אליוט אייזנר נפטר ב-10 בינואר 2014, מסיבוכים של מחלת פרקינסון.

ספריו

2005 - Reimagining schools
2002 - The Arts and the Creation of Mind
1998 - בתי הספר שאנחנו צריכים The kind of schools we need
1994 - קוגניציה ותוכניות לימודים Cognition and curriculum
1991 - העין הנאורה The Enlightened Eye
1990 - מחקר איכותני בחינוך Qualitative Inquiry in Education
1979 - הדמיון החינוכי The educational imagination

ציטוטים מפורסמים

״בהוראה, אם מורה מתקדם במהירות או באטיות תלויה לא רק בקצב הדיבור של המורה, אלא גם על מה התלמיד מביא עמו לאירוע. בעבור חלק מן התלמידים, המהיר הוא איטי ועבור אחרים, האיטי הוא מהיר. זו טבעה של אינטראקציה שמגדירה את החוויה שלנו“. (2009)
״אנו זקוקים לבתי ספר מספיק פתוחים, שיאפשרו לתלמידים להשאיר טביעת אצבע על עבודתם ללא תחושה של יתירות. זוהי מטרה שאפתנית, אבל קריטית לרווחתו של כדור הארץ בטווח הארוך”. (2009)
״אני מאמין שזה בהחלט מתאים למורים ואחרים המעורבים בתכנון לימודים לתכנן פעילויות שאין להן מטרות מפורשות או מדויקות״ (1994)
קרלוס ברנארד

ביוגרפיה

ברנארד שיחק בהצגות המלט ויומנה של אנה פרנק. השתתף בתפקידי אורח בסדרות ווקר, בבילון 5, וכשחקן קבוע ב-1999 בסדרה צעירים חסרי מנוח.
בשנים 2001-2006 הוא שיחק בסדרה 24. בסדרה הוא השחקן השני במספר הפרקים שבהם דמותו הופיעה, אחרי קיפר סאתרלנד. ב-2009 הוא חזר לעונה השביעית של הסדרה, אחרי שבעונה החמישית דמותו נהרגה לכאורה.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הדרמה של ABC, "נוכלים", בתפקיד ראשי של הסוכן מאק, אך זו ירדה מאוויר לאחר עונה אחת.

חיים אישיים

ברנארד דובר ספרדית שוטפת. ב-1999 הוא התחתן עם השחקנית שריס בייקר. ב-2003 נולדה להם בתם.
הייזלוודיט

הרכב כימי וקריסטלוגרפיה

נוסחת המבנה הכימי של ההייזלוודיט היא Ni₃S₂.

ההייזלוודיט מתגבש במערכת הטריגונלית, חבורת סימטריות נקודתית " טריגונלית טרפזוהדרלית" , וחבורת סימטריות מרחבית "R32". הפרמטרים של תא היחידה הם: Å‏a=5.741‏ ו-c=7.139.‏

תכונות פיזיקליות

המינרל מופיע כמקבצים גרגריים עד חסרי צורה או מפוזר בתוך מסת אם. להייזלוודיט אין פצילות. הקשיות של המינרל נמוכה, 4 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 5.82 גרם לסמ"ק. גבישים תאומים אפשריים וזו הסיבה לצורת הפסיפס שרואים במקטע מלוטש של המינרל.

תכונות אופטיות

אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי. גבישי ההייזלוודיט הם אטומים. צבעם צהוב פליז חיוור עד צהוב-ארד. בחשיפה לאור מקוטב מצולב משתנה צבעו תוך כדי סיבוב מחום ועד אפור כחלחל.

גילוי ומקור השם

המינרל נתגלה במכרה הניקל "הלורד ברסי" (Lord Brassey Mine - כיום מכרה נטוש) במחוז הייזלווד (Heazlewood) באי טסמניה אחת ממדינות אוסטרליה ב-1896 וקרוי על שם המחוז בו מצוי המכרה.

התהוות

הייזלוודיט נוצר בהתמרה של פרידוטיט ודוניט בתהליך התגרענות. הייזלוודיט הוא המינרל הסולפידי המכיל את הכמות המעטה ביותר של גופרית בין המינרלים המכילים ניקל, ונוצר רק במהלך אקסולציה של גופרית מהסריג של אוליבין מותמר.
ההערכה היא כי הייזלוודיט נוצר מגופרית וניקל המצויים באוליבין בראשיתי בכמויות זעירות, וכי הם מחולצים מהאוליבין בתהליכי התמרה. אוליבין מגמטי מכיל עד ל-4,000 חלקים למיליון (ppm) של ניקל ועד 2,500 ppm גופרית בתוך הסריג הגבישי, כזיהומים וכתחליפים למתכות מעבר בעלי רדיוס יוני דומה (Fe⁺² ו-Mg⁺²).
במהלך ההתמרה מתרכבים הגופרית והניקל מהסריג של האוליבין ויוצרים מינרלים סולפידיים מותמרים, בעיקר מילריט. כשנוצר אוליבין מותמר, הנטייה של מינרל זה לספוג מחדש גופרית, ושל הגופרית להיפלט מסרפנטיניט דרך אובדן החומרים הנדיפים נוטים להקטין את זמינות הגופרית.
בסביבה זו המינרלוגיה של סולפידים של ניקל מייצרת את התרכובת הדלה ביותר בגופרית, שהיא ההייזלוודיט.

מקור ותפוצה

בסלעי דוניט ואופיוליט שעברו סרפנטיניזציה כנראה מתהליכים הידרותרמיים, במחדרים מאפיים משוכבים, ובכרומטיטים ובקסנוליתים במעטפת כדור הארץ. ידוע כי מחדר "האנימון וול" (Honeymoon Well - באר ירח הדבש) האולטרה-מאפי באוסטרליה המערבית מכיל תערובות סולפידיות של הייזלוודיט-מיליריט בתוך דוניט - סלע הצטברות אוליביני שעבר סרפנטיניזציה בתהליך התמרה. ההייזלוודיט התגלה יחד עם המילריט גם בסלעים האולטרה-מאפיים של קלדוניה החדשה.
מינרל זה נתגלה גם במטאוריטים, כולל מטאוריטים של ברזל ובכונדריטים פחמניים מסוג CV.
ההייזלוודיט מצוי בכמויות קטנות במספר רב של אתרים. מקום בהם מצויים כמויות משמעותיות של המינרל כוללים את מכרה הניקל הנטוש "הלורד ברסי" (Lord Brassey Mine) במחוז הייזלווד (Heazlewood) באי טסמניה באוסטרליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); במחוז ג'וזפין (Josephine) במדינת אורגון, במחוז לנקסטר (Lancaster) בפנסילבניה ובמכרה דורלסקה (Dorleska) במחוז טריניטי בקליפורניה שבארצות הברית; במכרה מארברידג' (Marbridge mine) שליד העיירה לא-מוט (La Motte), ובמכרה ג'פרי (Jeffrey) באזבסטוס בקוויבק שבקנדה; במכרה הכרום "קופ קרום" בסמוך לעיירה  אסקל (Aşkale) בנפת ארזורום שבטורקיה; בפוסקיאבו בקנטון גראובינדן שבשווייץ; במרבץ באן פוק (Ban Phuc) בוייטנאם; ובנפת איטואיגאווה (糸魚川市) במחוז נייאגטה (新潟県) ביפן.
אולג דריפסקה

שנותיו הראשונות והשכלה

דריפסקה נולד בעיר קטנה במחוז ניז'ני נובגורוד, אך גדל בעיירה אוסט לבינסק שבמחוז קרסנודאר. בעיירה זאת אף סיים את חוק לימודיו, וב-1985 נרשם והתקבל ללימודים באוניברסיטת מוסקבה. כשנה לאחר מכן גויס לצבא הרוסי, בו שירת עד 1988. לאחר שירותו חזר ללימודיו במוסקבה, וזאת תוך כדי עבודה באתרי בנייה ברחבי רוסיה על מנת לפרנס את עצמו. בשנת 1993, בהיותו בן 25, סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה עם תואר בפיזיקה, אך לאחר שהבין כי אין אפשרות לפתח קריירה במקצוע זה בתקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות, הוא העדיף לחפש אפיקים אחרים, כאלו שיניבו לו כסף. עם זאת, עדיין המשיך ללמוד, ובשנת 1996 קיבל תואר נוסף בכלכלה מהאוניברסיטה לכלכלה על שם פלחנוב, שבמוסקבה.

פעילות עסקית

מיד לאחר התפרקותה של ברית המועצות החל דריפסקה בפעילות עסקית. ראשית פעילותו הייתה בתחום סחר החליפין. החברה שלו סחרה במגוון של מוצרים, אך התמקדה בעיקר בסחר במתכות שונות, כגון: נחושת, אלומיניום, ברזל ועוד. המכירות גדלו משנה לשנה, וכך עשה דריפסקה את הונו הראשון. ב-1994 הפך למנכ"ל של מפעל להיתוך מתכות בעיירה סיינוגורסק. הוא דאג לשלם את משכורות העובדים שסבלו מהלנת שכר, העביר את המפעל מודרניזציה של ציוד פסי הייצור, הגדיל את תפוקת הייצור, וחתם על חוזים של הספקה לגופים ברוסיה ובארצות נוספות.
בשנת 1997 הקים את חברת "בייסיק אלמנט" (Basic Element), ודרכה רכש חברות רבות בתחומי האנרגיה, התעשייה, הבנקאות, התעופה ועוד. למרות החברות הרבות שבבעלותו, דריפקסה היה מזוהה יותר מכל עם בעלותו על חברת רוסאל, שהוא מכהן גם כמנכ"ל שלה בפועל עד 2018. רוסאל היא יצרנית האלומיניום הרוסית הגדולה, וחולשת על כ-10% משוק האלומיניום העולמי. בין היתר הוא מחזיק בבעלותו גם את יצרנית הרכב הרוסית גא"ז, וכמו כן 5% ממניות יצרנית הרכב ג'נרל מוטורס. אחזקה גדולה נוספת שלו היא בעלות של 25% בחברת כריית המתכות הענקית נורילסק ניקל.
חברת "בייסיק אלמנט" (Basic Element) היא אחת מהחברות הגדולות בעולם מבחינת שווי שוק והיקף פעילות ולה עסקים בכל יבשות תבל. בחברה מועסקים למעלה מרבע מיליון בני-אדם.
דריפסקה הוא אחד המיליארדרים הצעירים, ועל פי דירוג עשירי תבל של המגזין "פורבס" לשנת 2008 הוא היה "האיש העשיר ברוסיה", וממוקם מספר 8 בעולם; הונו האישי הוערך על ידי המגזין ב-28 מיליארדי דולרים. בהתאם לאותו דירוג לשנת 2011 הוא ירד למקום ה-6 בין עשירי רוסיה.
באפריל 2018 הטילה ארצות הברית סנקציות על אנשי עסקים רוסיים בהם דריפסקה, והקפיאה את נכסיו בארצות הברית. בדצמבר אותה שנה הוחלט לבטל את הסנקציות.

פילנתרופיה

לצד פעילותו העסקית הוא גם פילנתרופ גדול. בשנת 1998, הקים דריפסקה את Volnoe Delo, קרן הצדקה הפרטית הגדולה ביותר ברוסיה. הקרן תומכת ביותר מ-400 יוזמות ברחבי רוסיה במטרה לפתח את החינוך והמדע, ולשיפור הסטנדרטים של בריאות הציבור. הוא תומך גם ברשת של עשרות בתי-ספר, שבהם לומדים למעלה מ-20 אלף תלמידים.
דריפסקה תרם גם בישראל ותמך בפרויקט "אנליזה", שמטרתו לחזק תלמידים בבתי ספר על-יסודיים, בעיקר בפריפריה, המצטיינים במתמטיקה, על מנת לסייע להם להיבחן בבחינת בגרות ברמה של 5 יחידות לימוד.

חיים אישיים

דריפסקה התחתן בשנת 2001 עם פולינה, בתו של הפוליטיקאי, איש העסקים והעיתונאי הרוסי ולנטין יומשב. לזוג שני ילדים.
דריפסקה אוהב לשחק כדורגל, ואף אימץ שתי קבוצות כדורגל רוסיות: קובאן קרסנודאר, ודינמו מוסקבה.
דריפסקה גם אוהב לקרוא ספרים.
שופפלוך

היהודים בשופפלוך

תפקיד מרכזי בתולדות המקום היה לקהילה היהודית. הראשונים שבהם התיישבו בשופפלוך במאה ה-14 ועסקו בסחר בהמות. הם חיו בשכנות טובה עם הנוצרים. במקום קיים בית קברות יהודי גדול, שראשיתו בשנת 1612. 
מן החיים בשכנות של יהודים ונוצרים התפתח ניב מקומי מיוחד (יש הרואים בו שפה) המכונה "לכודיש" (ככל הנראה שיבוש של המלים 'לשון קודש'), אשר עד היום מובן על ידי הדור המבוגר שבמקום, הרואים בו מעין שפת סתרים.
חוה ליפשיץ

ביוגרפיה

חוה ליפשיץ נולדה ב-26 במרץ 1936 בווינה כאוה וולף. אביה, שלמה (סולומון) היה עורך דין בווינה ואחד ממייסדי קרן "מכבי", היום מכבי שירותי בריאות. לאחר האנשלוס ברחה המשפחה לארץ ישראל. אוה ליפשיץ עיברתה את שמה לחוה. ליפשיץ הייתה ילדה מאוד מוכשרת, ובילדותה לקחה שיעורי פסנתר אצל המלחין פאול בן חיים.
בשנת 1953 לפשיץ החלה ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בתוכנית מיוחדת לתלמידים מצטיינים שאיפשרה לימודים אקדמיים במקביל לשירות צבאי. בשנת 1958 סיימה תואר שני בכימיה פיזיקאלית, ובשנת 1961 סיימה דוקטורט בהנחיית פרופסור גבריאל שטיין, בו חקרה כימיה של קרינות. בין השנים 1961 ל-1963 עשתה השתלמות פוסט דוקטוראלית אצל פרופ' פרנק לונג באוניברסיטת קורנל. בשנת 1963 חזרה לארץ והצטרפה לסגל האוניברסיטה העברית שם לימדה ובנתה מעבדה למחקר במס ספקטרומטריה. בשנת 1973 מונתה לפרופסור מן המניין.
ליפשיץ חלתה בסרטן בגיל צעיר יחסית אך חיה עם המחלה במשך כעשרים שנה והמשיכה בעבודת המחקר שלה עד ימיה האחרונים. 
ליפשיץ הייתה נשואה לאסא ליפשיץ, פרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית, אותו פגשה בלימודיה, והייתה אם לשלושה ילדים, בהם רון ליפשיץ, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב.

פעילות אקדמית

מחקריה של ליפשיץ בתחום הספקטרומטרית מסה הושפעו רבות מן העיסוק שלה בתחום הכימיה כמו הדינמיקה הכימית של יונים במצב גז, ריאקציות חד-מולקולריות, נתיבי פירוק של צברים יוניים, כימיה של פולרנים, ומולקולות ביולוגיות בפזה הגזית. היא הייתה חברה בוועדות עריכה של עיתונים מקצועיים נחשבים מאוד בתחומה.
בין השנים 1994 ל-1997 עמדה בראש המכון לכימיה באוניברסיטה העברית
ליפשיץ הנחתה דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים רבים. היא לקחה חלק בוועדות ציבוריות ומילאה תפקידים חשובים כמו יו"ר המחלקה ללימודי כימיה, חברה במועצה להשכלה גבוהה, יו"ר המחלקה לכימיה פיזיקאלית, חברה בוועדה העליונה למדע וטכנולוגיה וראש המכון לכימיה.