תאילנד

כלכלה

רוב אזרחי תאילנד חיים בכפרים. כ-49% מכוח העבודה מועסקים בענף החקלאות; לעומת שנות ה-80 שם עמד נתון זה על כ-70%.
האורז מהווה המרכיב העיקרי בתוצר החקלאי. בנוסף ענף זה מעבד ומייצא גומי, קשיו, קוקוס, אננס, תירס ודגים. בשנים האחרונות, בעיקר בגלל כוח עבודה זול, מתפתחים מאוד ענפי הייצור השונים כגון – אלקטרוניקה, ביגוד, הנעלה ותוצרי פלסטיק וענפים מסורתיים כמו תוצרי עץ ואבנים טובות. לאחר המשבר הכלכלי הקשה שעבר על המדינה, כחלק מהמשבר הכלכלי באסיה בשנים 1999-1997, בשנות ה-2000 חזרה תאילנד, יחד עם כל אסיה, לצמיחה משמעותית, שהושגה בעיקר בעזרת גידול מרשים בייצוא (בעיקר לארצות הברית ויפן) ובתיירות הנכנסת. התיירות מהווה גם היא חלק משמעותי מכלכלת המדינה - כ-6.7% מהתוצר. בשנת 2007 ביקרו במדינה 14 מיליון תיירים, ובשנת 2016 ביקרו במדינה 32.5 מיליון תיירים. מתוכם, קרוב ל-6.2 מיליון תיירים היו מאירופה, ומהמזרח התיכון הגיעו כמעט 750,000 תיירים.
מעמד האישה בתאילנד משפיע גם הוא על הנוף התעסוקתי שבה. אף על פי שהנשים בתאילנד קבלו את זכות ההצבעה בשנת 1932, רק בשנת 1949 הפכה לראשונה אישה לחברה בבית הנבחרים של האספה הלאומית של ממלכת תאילנד. הנשים בתאילנד חוות אפליה ואי שוויון מגדרי ביחס לשכר משום שהן מועסקות לרוב בעבודות בשכר נמוך.
המטבע המקומי הוא הבאט, המחולק ל-100 יחידות בשם סאטאנג.

אקלים

האקלים הוא טרופי ומאופיין במונסונים. בתקופה שבין אמצע מאי לבין סוף ספטמבר נמצאת תאילנד בהשפעת מונסון דרום-מערבי, גשום, חם ולח. בתקופה שבין נובמבר לבין אמצע מרס מושפעת תאילנד ממונסון צפון-מזרחי, יבש וצונן. המצר היבשתי קְרָא שבדרום תמיד חם ולח.

פארקים לאומיים

נכון ל-2016 הוגדרו בתאילנד 127 פארקים לאומיים, כולל 22 פארקים ימיים. הפארקים מנוהלים משנת 2002 על ידי מחלקת שימור הצמחייה, חיות הבר והפארקים הלאומיים במשרד המשאבים הטבעיים והסביבה (MONRE). הפארק הלאומי הראשון היה קאו יאי ב-1961, כאשר הועבר חוק הפארקים הלאומיים. הפארק הלאומי הגדול ביותר הוא הפארק הלאומי קאנג קרצ'ן ובו מגוון ביולוגי גדול של צמחייה ובעלי חיים.

דמוגרפיה

מבחינה אתנית מקובל היה להעריך כי 75% מהאוכלוסייה הם תאים, 11% הם סינים, 3.5% הם מלאים ו-10.5% אחרים. אולם, רוב האוכלוסייה היא למעשה מעורבת, כך שלא ניתן להגדיר אחוזים מדויקים. כ-95% מהאוכלוסייה הם בודהיסטים, כ-4% מוסלמים וכ-1% נוצרים.

שפה

בתאילנד מדוברות מספר שפות ומספר רב של ניבים. בצפון-מזרח תאילנד נפוצה שפה הקרויה פאסה איסן והיא כמעט זהה לשפה המדוברת בלאוס השכנה וקרובה לשפה התאית. בצפון-מערב תאילנד נפוצה שפה המכונה פאסה צ'יאנג-מאי / קאם מואנג שהיא ניב של השפה התאית. השפה הנפוצה ביותר במדינה כולה שהיא גם השפה הרשמית היא השפה התאית המרכזית. תאית היא שפה טונאלית, כלומר משמעות המילה תיקבע לא רק על סמך העיצורים והתנועות אלא גם על פי גובה ומתאר הטון (טון עולה או יורד, נמוך או גבוה). בשפה התאית קיימות תשע תנועות יסוד והשפה כוללת מספר עיצורים שאינם קיימים כמעט בשפות המערב.

דת

כ-95% מהאוכלוסייה הם בודהיסטים, כ-4% מוסלמים, כ-0.7% נוצרים, כ-0.2% דתות אחרות וכ-0.1% הינדים. לדת הבודהיסטית חלק חשוב בחייהם של התאים. רוב הגברים מתלמדים כנזירים משך מספר חודשים עם הגיעם לבגרות מאחר שלפי הדת זאת הדרך הטובה ביותר לעשיית חסד. הנזירים מקבלים כבוד מיוחד והעם אמור להאכיל ולתמוך בהם. כמו כן, במדינה יש הרבה מקדשים עתיקים ומקובל לתרום על מנת לשפר או לבנות מקדש חדש.
הדת היא נושא רגיש למדי בתאילנד ויש להימנע מכל מחווה שעלולה להתפרש כזלזול בבודהה. התרבות התאית מאמינה בקיומן של רוחות; כמעט בכל בית בתאילנד ניתן למצוא את 'בית הרוחות', מעין בית מיניאטורי אשר אמור להיות משכנן של רוחות הבית. התאים מגישים מנחה מדי יום לרוחות המצויות בבית - הבית תמיד יישאר נקי ולעולם לא יעמוד בפינה שעלולה להיות מוצלת.

ספורט


האגרוף התאילנדי ("מוּאַי תאי") הוא ספורט פופולרי. ענף נוסף הזוכה לפופולריות הוא פוצ'יוולי (משחק הדומה לכדורעף ולכדורשת אלא שהשחקנים משתמשים ברגליהם בלבד). התאילנדים משחקים אותו עם כדור מקומי העשוי מפלסטיק ולא כדורעף.
תאילנד זכתה עד היום ב-21 מדליות במשחקים האולימפיים, מהן 7 מדליות זהב.