google/wiki40b huggingface dataset:
אליסון וויילי

נעורים ולימודים

וויילי נולדה באנגליה ב-1954, וכשגדלה עברה עם משפחתה לאונטריו, קנדה. היא עשתה את תוארה הראשון בפילוסופיה באוניברסיטת מאונט אליסון בשנת 1976. בתוארה השני, אותו עשתה בשנת 1978 באוניברסיטת בינגהמטון, היא בחרה להתמקד באנתרופולוגיה והתזה שלה עסקה בהנמקה אנלוגית בארכאולוגיה. במוסד מחקר זה היא גם בחרה להמשיך ולעשות את הדוקטורט שלה על פילוסופיה של הארכאולוגיה בנושא "פוזיטיביזם והארכאולוגיה החדשה" 1982, לשם כך יצאה לסמסטר אחד באריזונה, ולשני סמסטרים באוקספורד ביחד עם המרצה שלה, רום הארה.

קריירה אקדמאית

בתקופת פוסט הדוקטורט שהתה ווילי שלוש שנים בקליארי, שם  מילאה תפקיד של מרצה וחוקרת, ושנה אחת באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, שם התרכזה רק במחקר. ב-1985  התחילה ללמד באוניברסיטת אונטריו, ועשתה כן במשך 13 שנים. ב-1998 עברה ווילי מקנדה לארצות הברית, שם לימדה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ואוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. בנוסף מאז 2013, היא מלמדת בסמסטר הסתיו באוניברסיטת דורהאם.
לאורך הקריירה שלה מילאה וויילי מספר משרות חשובות. היא חברה במספר וועדות ואיגודים העוסקים בפילוסופיה של הארכאולוגיה, פילוסופיה פמיניסטית, וערכה גם מספר כתבי עת, כגון "היפאתיה", העוסק בפמיניזם. היא הייתה נשיאת המחוז הפסיפי של ההתאחדות האמריקאית לפילוסופיה בין השנים 2011 ל-2012, וביוני 2016 נבחרה לכהן כנשיאת ההתאחדות לפילוסופיה של המדע.

תחומי התמחות

ההתמחות של וויילי בתור פילוסופית מתחלקת לשלושה תחומים:
1)     בעיות אפיסטמיות (תורת ההכרה) שמועלות ממחקרים ארכאולוגיים.
2)     מחקר מדעי החברה מזווית ראייה פמיניסטית.
3)      ביקורת מוסרית על אודות ההשלכות של מדע הארכאולוגיה  
בתחום הראשון, שבו החלה לעסוק עוד בכתיבת הדוקטורט שלה, היא עוסקת בניתוח האופנים בהם מנמקים היסטוריונים את טיעוניהם לגבי ההיסטוריה. למעשה, ווילי מבקשת להבין מהי בעצם הוכחה היסטורית מהימנה? וויילי פיתחה כמה שיטות אשר בעזרתן אפשר לנסות ולקבוע כיצד יש להשיג טענות אמפיריות לגבי העבר. 
בתחום השני היא מתעמקת בשאלה מה הן ההשלכות של ההצדקה לגבי מדע, שפעילותו חורגת מחיפוש ידע אפיסטמי בלבד. וויילי טוענת בנושא זה טענה כפולה: הראשונה היא שכל פעילות מדעית נדרשת לאמץ נקודת מבט מסוימת ולא כללית-טהורה. השנייה, שלמרות הכרח זה, המדע עדיין בעל ערך משמעותי וטענותיו אינן שגויות רק משום שהן מבטאות נקודת מבט חלקית ולא כללית. לשם הדגמה, לדעתה פמיניזם מבטא נקודת מבט של נשים מצד אחד, והוא מסגרת טובה לפרשנות מדעית מצד שני. היא מפרטת על כך בעבודתה האחרונה שלה בנושא הגיעה ב 2012 בוועדת המחוז הפסיפי של ההתאחדות האמריקאית לפילוסופיה,  אשר כותרתה הייתה "למה נקודת מבט חשובה".
בתחום השלישי פיתחה ויילי מודלים המסבירים מה נכון לעשות מבחינה מוסרית כאשר עוסקים בארכאולוגיה. הפעם הראשונה בה עסקה בשאלות אלה הייתה בוועדת "המוסר בארכאולוגיה" שהתכנסה על ידי החברה לארכאולוגיה אמריקאית, בתחילת שנות ה-90. התוצאה של וועדה זאת הייתה מספר עקרונות מוסריים מסוימים שלטענתה חשוב לשמר כשעוסקים בארכאולוגיה, אשר גם אומצו לאחר מכן על ידי החברה לארכאולוגיה אמריקאית. היא המשיכה לעסוק בסוגיה הזאת לאורך כל הקריירה שלה והוציאה בנושא זה מספר מאמרים. המאמרים האחרונים שהיא הוציאה בנושא זה היו                                                              "archeology Community-Based Collaborative" ו -“A Plurality of Pluralisms" ב-2014.
סטילווטר

כללי

מימי נהר הסטילווטר נובעים באזור הטבע הבראשיתי הבסארוקה-ברטות' ממזרח להרי ברטות',במחוז פארק ליד הגבול עם ויומינג וגבול הפארק הלאומי ילוסטון. 
הנהר זורם בכיוון צפון מזרח בין רכס נאבסרוקה ממערב והרי ברטות' ממזרח. הוא זורם דרך היער הלאומי קסטר וליד נקודות היישוב ניי ואבסרוקי. הוא נשפך לנהר הילוסטון ליד העיירה קולומבוס, מונטנה.

שמות הנהר השונים

נהר הסילווטר מוכר גם בשמות אחרים: נהר האיצ'קפירג'ה, נהר הרוז, נהר הרוזבד, וערוץ הסטילווטר.
יו הווארד

ביוגרפיה

הווארד הוא בנו של אדמירל בצי ארצות הברית. הוא למד בתיכון באלכסנדריה שבווירג'יניה, וב-1990 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באקדמיה הימית של ארצות הברית, במהלכם היה חבר בנבחרת החתירה של המוסד והתגייס לצי. הוא התנדב ליחידת אריות הים ונהיה ללוחם וקצין ביחידה. לאחר שנדחה פעמיים בניסיונותיו להתקבל לצוות 6 של אריות הים, התקבל ליחידה ב-1998 והוצב בפלגה הירוקה ולאחר תשעה חודשי הכשרה עבר לשרת בפלגת המבצעים האדומה. הוא היה מראשוני הלוחמים שנשלחו לאפגניסטן לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. ב-2006 מונה למפקד הפלגה האדומה שלחמה תחת פיקודו במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. בשנים 2011 עד 2013 פיקד על צוות 6.
ב-2015 קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה לקצין המבצעים והנספח הצבאי בסוכנות המודיעין הגיאו-מרחבית  ב-2016 מונה לעוזר מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. באוגוסט 2018 מונה למפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד מרכז של ארצות הברית.
הווארד בוגר תואר שני בביטחון לאומי ומשאבים לאומיים בדגש על חלל ממכללת המלחמה של הצי, הוא בעל תואר שני במנהל עסקים במסגרת תוכנית TRIUM (מיזם משותף של אוניברסיטת ניו יורק, בית הספר לכלכלה של לונדון ובית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז)
גולדפינגר (ספר)

עלילה

בעלילת הספר נשלח הסוכן החשאי ג'יימס בונד לעקוב אחר פעולותיו של יוריק גולדפינגר, מטורף המתעניין בזהב ומצליח להוציא זהב רב מהמדינה. הוא רודף אחריו לשווייץ, שם הוא מגלה כי גולדפינגר מפעיל מפעל בו הוא מתיך את הזהב הגנוב ומוכר אותו להודו. בונד מנסה להתנקש בחייו, אך הוא נתפס ועובר עינויים על ידי עוזרו האכזרי של גולדפינגר, אודג'וב. לבסוף הוא ניצל לאחר שהוא מציע לגולדפינגר לעבוד עבורו, ונלקח לפורט נוקס כדי להיות אחד ממזכיריו. שם הוא מגלה את מזימתו של גולדפינגר להגדיל את ערך הזהב שברשותו באמצעות הפיכת עתודות הזהב של העולם המאוחסנות בפורט נוקס לרדיואקטיביות. בונד מצליח להעביר מסר על המזימה למפעיליו, שפותחים בקרב נגד גולדפינגר, אך הוא מצליח לתפוס את בונד ולברוח במטוס עם אודג'וב. בונד נאבק בהם, הם נהרגים, ובונד מצליח להנחית את המטוס בשלום, סמוך לחופי קנדה.

רקע לכתיבת הספר

האדריכל ארנו גולדפינגר, שהתגורר בלונדון ברחוב וילו 2 בסמוך לביתו של הסופר איאן פלמינג, שימש השראה עבור פלמינג לדמות הנבל בספרו. פלמינג שנא את ביתו של גולדפינגר, שלצורך בנייתו נהרסו מבנים ויקטוריאנים שהיו במקום, ועל כן קרא על שמו את דמות אויבו של ג'יימס בונד - "יוריק גולדפינגר". ארנו גולדפינגר התייעץ עם עורכי דינו לאחר פרסום הספר, ולאחר שפלמינג איים לשנות את שם הדמות ל"גולדפריק" (איבר מין מוזהב), החליט גולדפינגר שלא לתבוע את פלמינג. המו"לים של פלמינג, במסגרת הצעת הפשרה, הסכימו לשלם את ההוצאות המשפטיות של גולדפינגר וכן לתת לו שישה עותקים של הספר.
מנורת לילה

מנורת לילה היא גוף תאורה קטן המיועדת לשימוש ביתי. מנורת הלילה לרוב מאירה בצורה עמומה יותר ממנורה רגילה, והיא מצויה בדרך כלל בצד המיטה בחדר השינה.

שימוש

מנורת לילה משמשת בדרך כלל לקריאה, כאשר הקורא לא רוצה להפריע לשאר האנשים הישנים בבית עם אור חזק. מנורת הלילה מספקת גם תחושת ביטחון בלילה, ופעמים רבות הורים משאירים מנורת לילה בחדר הילדים למשך הלילה על מנת שהילדים לא יפחדו מהחושך ויכולו לקום לשירותים בצורה נוחה וקלה. מנורת הלילה משמשת גם כתאורת חירום, ומונעת מעידות על מדרגות או שאר מכשולים. המנורה יכולה להיות תלויה על הקיר או עומדת על שידה ומופיעה בווריאציות שונות המותאמות לכל הגילאים.

בטיחות

הוועדה לבטיחות הצרכן בארצות הברית דיווחה על כעשרה מקרים בשנה בהם מנורות הלילה גורמות לשריפות בבתים, מכיוון שמשאירים אותן דולקות כל הלילה ויש סיכון שיתחממו ויגעו בחפץ דליק כלשהו. הוועדה ממליצה על שימוש בנורות קרירות, בנות פחות מארבע או שבע וואט.
ערטניתיים

תיאור מורפולוגי

משפחה זו כוללת צמחים מצורות החיים עצים, שיחים ועשבוניים רב-שנתיים. לעלים אין תכונות אחידות, והם פשוטים או מורכבים, לעיתים קרובות מנוצים פעם אחת או יותר. 
הפרחים דו מיניים, ובעלי סימטריה רדיאלית. מספר עלי הכותרת 6-9. בפרחי כל המשפחה קיימים צופנים. מספר האבקנים 6. השחלה עילית, לרוב בעלת מגורה אחת. הפרי הוא מטיפוס הלקט או ענבה, ומכיל אחד עד 50 זרעים.

ערטניתיים בצמחיית ארץ ישראל

משפחה זו מיוצגת בצמחיית ארץ ישראל על ידי שלושה מינים השייכים לשלושה סוגים שונים. המינים ערטנית השדות וכרבולתן השדות הם עשבים רב-שנתיים הגדלים בשדות ושוליהם ופריחתם צהובה; המין ברברית הלבנון הוא שיח קוצני נשיר הגדל במרומי החרמון, והוא נדיר ביותר בחרמון הישראלי.

חשיבות המשפחה לאדם

חשיבות משפחה זו לאדם היא משנית. מספר מינים מהסוג ברברית הם בעלי פרי אכיל, המלוקט לשם כך. כמו כן, מינים רבים מסוג זה משמשים כצמחי נוי, בעיקר משום יופי עלוותם הצבעונית. לכך גם משמש המין ננדינה תרבותית. 
מינים רבים אחרים משמשים כצמחי מרפא. מינים אחרים, כדוגמת ערטנית השדות, מהווים לעיתים עשבים שוטים.
שאדי גדיריאן

חיים אישיים

לאחר סיום לימודי התיכון ב-1988, גדיריאן למדה אמנות וצילום באוניברסיטת אזאד בטהראן, שם סיימה תואר ראשון. בשנת 2000, גדיריאן נישאה לצלם והסופר האיראני פיימן הושמנדזאדה אשר גם הוא למד צילום באוניברסיטת אזאד.
בנוסף לעבודתה האמנותית, גדיריאן עובדת במוזיאון הצילום של טהראן.

עבודות

גדיריאן הפיקה תשע סדרות צילומים עד כה: Miss Butterfly, Nil, Nil, Be Colourful, Like Every Day, Qajar, Ctrl+Alt+Delete, My Press Photo, Out of Focus, ו- West by East. סדרות אלה מנסות לעבד ולחשוף את הבעיות שעומדות בפני נשים באיראן, ובאותו הזמן גם להאיר בזרקור את המורכבויות של הסטראוטיפים השליליים שאותן הנשים סופגות מחו"ל.
ב סדרתה הראשונה, Qajar (קאג'אר) (1998), גדיריאן ארגנה דיוקנאות של נשים, בעיקר של משפחה וחברים שלה, עם תפאורות ותלבשות המזכירות את תקופת ההשושלת הקאג'ארית (1785-1925), אך בתוספת של אביזרים מערביים עכשוויים, כגון מערכת סטריאו, פחית פפסי, טלפון או שואב אבק. דיוקנאות שצולמו בתקופת הקאג'אר נערכו באווירה פורמלית, כשהמצולמים מוקפים לעיתים קרובות עם הנכסים היקרים להם וחפצים המצביעים על מעמדם הגבוע. הסמיכות של המסורתי והעכשווי בסדרה זו שימשה כבסיס לסדרות הבאות שלה, שנסבו סביב סתירות הקיימות בחיי היום יום באיראן.
עבודת הווידאו הראשונה של גדיראין נקראת (Too Loud a Solitude (2015. הסרטון הוא אוסף של "פרוסות של רגעים" שמביאה פרשנות לעמימות של מקור האנושות.

תערוכות קבוצתיות

המעורבות הראשונה של גדיריאן בתערוכות קבוצתיות הייתה בתערוכה על ילדים בגלריית אריה בטהראן, ובתערוכת הצילום התיעודי הבינלאומית בטהראן, שהתקיימו בשנת 1997. מאז, היא לקח חלק במגוון תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות ברחבי אירופה, צפון ודרום אמריקה, צפון אפריקה, אסיה, אוסטרליה, כמו גם תערוכות באיראן ובמזרח התיכון. העבודה שלה הופיע בביאנלה של ונציה (2015), ובעוד ביאנלות וגלריות בולטות אחרות.
גדריאן תרמה 13 צילומים מסדרת "קאג'אר" לתערוכה הקבוצתית "She Who Tells a Story: Women Photographers From Iran and the Arab World" שהתחילה ב-2013. התערוכה - שנוסעת מעיר לעיר - כוללת אוסף של עבודות מאת 12 אמניות, ומתייחסת בעיקר למורכבות של הגישה המערבית מבחינת סטריאוטיפים על החיג'אב והמאבקים הפנימיים והיומיומיים של נשים בעולם הערבי.

תערוכות יחיד

תערוכת היחיד הראשונה של גדיריאן נערכה בגלריית גולסטאן בטהראן, ובמוזיאון בית לייטון בלונדון, ב-1999. מאז, החא ערכה תערוכות יחיד בכל רחבי העולם, בעיקר באירופה, צפון אמריקה והמזרח התיכון.
עבודותיה של גדיריאן כלולים באוספים ציבוריים במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט בלונדון; במרכז ז'ורז'-פומפידו בפריז; מרכז האמנות LACMA בלוס אנג'לס; מוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון די סי; המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון; המומוק בווינה; בקרן דווי לאמנות בגורגון, הודו; ובמוזיאון לאמנות עכשווית בטהראן.

פרסים

ב-1995, גדיריאן זכתה בתחרות צילום עם אחת התמונות מתוך סדרת "קאג'אר", המציגה שתי נשים בחיג'אב המחזיקות ראי המשקף ספרים מוחרמים על מדף. אך משרד התרבות באיראן כינה את הצילום "מעורר מחלוקת מדי", ופסל את היצירה מהתחרות.
ב-4 בפברואר 2009, The Guardian בחר את גדיריאן כ"אמנית השבוע".

פרסומים

.Anahita Ghabaian Etehadieh, Sous la direction de, "La photographie iranienne, Un regard sur la création contemporaine en Iran", L'Atelier d'édition Loco/Silk Road Gallery, 2011, 191 pages
צ'רלי שלוש

ביוגרפיה

שלוש נולד במושב חוסן שבגליל המערבי בנם של אנט ויצחק. הוא למד בחטיבת הביניים "יד נתן", הסמוכה לעכו ובישיבה תיכונית "מגדל אור" שבמגדל העמק. ב-1982 התגייס לצה"ל במסלול בני המושבים ושירת בגדוד הנח"ל המוצנח של חטיבת הצנחנים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן הדריך טירונים במחנה שמונים ושירת כמ"כ בגדוד, את שירותו הצבאי סיים כרב-סמל פלוגתי של פלס"ר נח"ל והשתחרר בדרגת סמל ראשון. 
לאחר שחרורו התגייס ביולי 1986 למשטרת ישראל והוכשר כלוחם וכחבלן בימ"מ. הוא השתתף בפעולת ההשתלטות של היחידה על אוטובוס האמהות במרץ 1988. ב-1990 יצא לקורס קצינים. ב-21 באוקטובר 1990 במהלך היותו בהשלמה של הקורס, התעורר לשמע זעקות בשכונת בקעה בירושלים. הוא יצא לרחוב ונתקל בעאמר אבו סרחאן, מחבל ערבי חמוש בסכין שנמלט לאחר שרצח את החיילת איריס אזולאי ואת אלי אלטרץ. שלוש קרא לאבו סרחאן לעצור ומשזה לא עצר לנוכח קריאותיו ירה בו באקדחו לעבר רגליו, בין השניים התפתח מאבק במהלכו הצליח אבו סרחאן לדקור את שלוש למוות. על פועלו של שלוש הוא עוטר לאחר מותו בעיטור האומץ של משטרת ישראל. 
מותו של שלוש עורר דיון מתמשך בסוגיה של הוראות פתיחה באש. 
כחודשיים לאחר הפיגוע ירה אחיו של שלוש, אריה, על מכונית פלסטינית בצומת גוש עציון ופצע שלושה מנוסעיה. הוא נידון לשבע שנות מאסר ושוחרר לאחר שנתיים וחצי.
שלוש הותיר אחריו אישה ובת שנולדה שבועיים לאחר הירצחו.
הגדת סרייבו

הגדת סרייבו היא הגדה של פסח שנכתבה ככל הנראה בברצלונה שבספרד בשנת 1350 בקירוב ונחשבת להגדה העתיקה ביותר שנשמרה עד היום. ההגדה מוצגת במוזיאון הלאומי של בוסניה והרצגובינה שבסרייבו.
ההגדה נכתבה ואוירה בכתב יד על עור מולבן ומעוטרת בזהב ובכסף. כתב היד נחלק לשלושה חלקים. בחלק הראשון מופיעים 34 דפים ובהם איורים של סיפורי התורה מאז בריאת העולם ועד מותו של משה רבנו, תוך פירוט של האירועים הקשורים בהשתקעות עם ישראל במצרים וביציאתו משם. האיורים החותמים חלק זה הם איור של בית המקדש הבנוי, של חלוקת חרוסת לקראת הסדר, ושל העם היוצא מבית הכנסת לאחר תפילת החג. חלק זה מהווה כעין הקדמה מאוירת להגדה.
החלק השני הוא נוסח מעוטר של ההגדה, מלווה באיורים אחדים, ובחלק האחרון מופיע מחזור פיוטים ותפילות לימות הפסח.
לא ידוע מתי יצאה ההגדה מתחומי ספרד. אפשר לשער שהמשפחה שהחזיקה בה עזבה את קטלוניה בעקבות גזירות קנ"א (1391), או בגירוש ספרד ב-1492. בדף המגן האחורי של הספר מצוי חלק משטר מכר עברי האופייני ליהודי איטליה, שממנו ניתן להבין כי הספר נמכר באיטליה ב-1510. ההגדה נותרה באיטליה לפחות עד ראשית המאה ה-17, כפי שמעידה שורת אישור בכתב יד של צנזור בשם ג'ובאני דומניקו רסטוריני, מטעם הכנסייה הקתולית, מ-1609.
במועד לא ידוע הגיעה ההגדה מאיטליה לסרייבו, שבעבר הייתה בה קהילה יהודית גדולה. בשנת 1894 נמכרה למוזיאון הלאומי של בוסניה בסרייבו. המוכרים היו בני משפחת כהן, שנאלצו למכור את ההגדה המשפחתית לאחר שאבי המשפחה נפטר והיא נותרה ללא מפרנס.
עד מהרה עוררה ההגדה עניין רב בעולם האקדמי, וכבר ב-1898 יצא לאור בווינה מחקר על הטקסט ועל האיורים בהגדה, מאת חוקר הליתורגיה דוד היינריך מילר וחוקר האמנות יוליוס פון שלוסר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסתיר הספרן הראשי של המוזיאון, דרוויש קורקוט, את ההגדה מחשש שהנאצים ישמידו אותה. קורקוט הבריח את ההגדה מסרייבו, והחביא אותה במסגד בזניצה. במהלך מלחמת בוסניה, בשלהי המאה ה-20, החביא הספרן ד"ר אנבאר אימאמוביץ (enver Imamović) את ההגדה בכספת תת-קרקעית של סניף בנק. בעקבות שמועות שלפיהן ממשלת בוסניה והרצגובינה מכרה את ההגדה על מנת לממן רכישת נשק, הציג נשיא בוסניה את ההגדה בסדר פסח שנערך בשנת 1995.
בשנת 1991 הוערך שווי ההגדה ב-7 מיליון דולרים.
במהלך השנים יצאו מספר מהדורות פקסימיליה של ההגדה. הראשונה בהן נמכרה אך ורק במוזיאון של סרייבו.
רכס סנטינל (אנטארקטיקה)

גאוגרפיה

רכס סנטינל כולל קו רכס ראשי (ובו וינסון מסיב בחלקו הדרומי) ומספר רמות, קווי רכס והרים נבדלים בצדו המזרחי, בהם (מדרום לצפון): רמת פטוואר, רמת דויראן, רכס ורגאוה, גבעות פלאוורס, רמת סאליבן, רכס ברנס, רמת מגלניק, רכס פרובודה, רמות באנגי, רמות סוסטרה ורמת גרומיש. 
בין הרכס לבין רכס בסטיאן מדרום-מערב מפריד קרחון נימיץ, ובינו לבין רכס הריטג' מדרום מפריד קרחון מינסוטה, הנמוך יותר.

גילוי הרכס

הרכס התגלה וצולם לראשונה מהאוויר על ידי לינקולן אלזוורת' ב-23 בנובמבר 1935.
הרכס מופה לראשונה בינואר 1958 במשלחת החקר של הרי סנטינל, שבראשה עמד צ'ארלס ר. בנטלי. הרכס כולו מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית באמצעות תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1958–1961.

מקור השם

אלזוורת' קרא לרכס בשם זה, בשל היותו ניצב בולט כנגד משטח הקרח החלק שסביבו.

לקריאה נוספת

• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
המצודה האשורית (ראשון לציון)

המצודה האשורית בראשון לציון שוכנת על תל חולי בפינה הדרום-מערבית של שכונת נווה שקמה, במערב העיר, בצידן הצפוני של שדרות יצחק רבין. התל המתנשא לגובה של כ-50 מטרים מעל פני הים וחולש על סביבתו מגובה של כ-30 מטרים, ומראשו נשקף מראה פנורמי של שכונותיה המערביות של העיר, וצפונה לעבר גורדי השחקים של תל אביב ורמת גן.

היסטוריה

המבנה מתוארך למאה ה-8 לפנה"ס, ושמו המקורי של האתר אינו ידוע. בנייתו עשויה להיות מיוחסת לסרגון השני (722-705 לפנה"ס), בעת שעשה את דרכו דרומה לעבר אשדוד:
בִּשְׁנַת בֹּא תַרְתָּן, אַשְׁדּוֹדָה, בִּשְׁלֹחַ אֹתוֹ, סַרְגוֹן מֶלֶךְ אַשּׁוּר; וַיִּלָּחֶם בְּאַשְׁדּוֹד, וַיִּלְכְּדָהּ"
— ספר ישעיהו, פרק כ', פסוק א'
עם זאת, הממצא הדל שנמצא במקום, עשוי להתאים גם לאפשרות שהמצודה הייתה מצודה מקומית, שהייתה סמוכה, אולי, אל אחת מערי פלשת, או שהמשיכה ושימשה גם בתקופה הפרסית. לא נמצאו עדויות לחורבן המצודה, ונראה כי בשלב כלשהו המקום ננטש.
האתר היה מכוסה כולו בחולות, ולכן המצודה התגלתה רק ב-1992 במהלך חפירת בדיקה. עיקר המחקר במקום נערך בשנים 1995–1996 ובמהלכו נערכו חפירות חלקיות באתר ששטחו הכולל הוא כ-3.5 דונם. הממצא המרכזי של המצודה כוסה בגג פח נמוך המקשה על הגישה אל האתר, ונכון לשנת 2014 המקום מלוכלך ומוזנח.

המצודה

המבנה רבוע ומידותיו הן 15.5 מטרים על 15 מטרים. שיטת הבנייה במקום תומכת באפשרות שממדיו הכוללים של המבנה היו גדולים מבניין הרבוע שהשתמר. המבנה בנוי מלבני טין מיובשות בגודל של 10X30X40 ס"מ, מידות שאינן נחשבות סטנדרטיות באדריכלות האשורית. גובהו של המבנה כיום הוא 3.5 מטרים, ויסודותיו מסיביים ורוחבם מגיע ל-3.8 מטרים. המבנה נחלק לתא מרכזי וסביבו 11 תאים מלבניים בגדלים שונים. בשל כך שלא נתגלו פתחים חיצוניים ב-11 התאים, פתחים בינם לבין עצמם או רצפה בתחתיתם, ייתכן שאלה שימשו כיסודות בלבד למבנה ששכן מעליהם, ולא נודע להם שימוש פונקציונלי. התא המרכזי שרצפתו מפולסת שימש ככל הנראה כמחסן תת-קרקעי או כמרתף, והכניסה אליו הייתה דרך תקרתו. מאידך, ייתכן שהמבנה כולו שימש במה בלבד, שנועד להגביה ולשמש כבסיס למבנה שמעליו, אלמנט מוכר באדריכלות האשורית והבבלית. בצידה הצפוני והתלול של המצודה הוקמה חלקלקה בשיפוע של 45 מעלות.

ממצאים נוספים

בצידו הדרומי והדרום-מזרחי של המבנה התגלו שרידים דלים של מבני עזר או שירות עשויים מכורכר, המתוארכים לזמנה של המצודה. עם זאת, בכולם נמצא ממצא דומה של קנקנים, פכיות, סירים וקערות, המתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס. על התל התגלו מספר מוקדי שריפה שבהם שרידי עצמות בעלי חיים וקרמיקה, ובסביבתו התגלו עדויות לקיומם של חניוני לילה.
שדרות רבין החולפות מדרום לתל הוסטו דרומה כדי לא לפגום בשרידים, אך מורדותיו הדרומיים של התל גולחו בכל זאת, ולאורך הכביש נבנה קיר תמך המדמה חומה של מבצר אשורי. על הקיר ציורים ותבליטים מעשה ידיו של האמן דוד כץ. הגישה אל ראש התל אינה מוסדרת ונעשית בשבילי חול, אך בכוונת עיריית ראשון לציון להקים פארק ארכאולוגי סביב האתר.
דרגות חופש

בתחומים מדעיים רבים, ובפרט בפיזיקה ובכימיה, דרגות החופש של מערכת נתונה הן קבוצה של פרמטרים עצמאיים המתארים, עבור מודל מתמטי מסוים, את כלל המצבים בהם יכולה להימצא המערכת. כלומר, מצב המערכת תלוי (לפי המודל) אך ורק בערכם של פרמטרים הללו, וניתן לשנות כל אחד מהם, כך שהאחרים יישארו קבועים. בניסוח יותר פורמלי, מספר דרגות החופש של מערכת הוא מספר הערכים הבלתי-תלויים (המינימלי) המאפשר לתאר את מצבה באופן חד חד ערכי.
מקורו של המושג בסטטיסטיקה,] שם הוא משמש באופן טכני יותר לתיאור מספר הפרמטרים המעורבים בקביעת התפלגות, או מספר המשתנים החופשיים בחישוב. בהשאלה, המונח "מספר דרגות החופש" משמש בכל תחומי המדע, במשמעות דומה לזו של ממד מתמטי או ממד פיזיקלי.

דוגמאות

במכניקה קלאסית, כדי לתאר באופן שלם את תנועתו של חלקיק, יש צורך בשלושה רכיבי מקום (בקואורדינטות קרטזיות), ובשלושה רכיבי מהירות. אם כל אלה בלתי תלויים זה בזה, אומרים שלחלקיק יש 6 דרגות חופש. משמעות הדבר היא שבהינתן ששת המספרים הללו ברגע נתון, ניתן לקבוע את ערכם בכל רגע אחר.
לכן, למכל גז שיש בו N חלקיקים, יש 6N דרגות חופש - 6 לכל חלקיק. העובדה שהחלקיקים חסומים בתחום מרחבי מסוים אינה פוגעת במספר דרגות החופש. לעומת זאת, חלקיק שתנועתו מוגבלת על ידי משוואות, מפסיד דרגות חופש. לכן, בפועל ניתן לתאר (בקירוב) מערכות הבנויות ממספר רב של חלקיקים בעזרת מספר מצומצם של דרגות חופש. למשל, לכלי רכב יבשתי יש 4 דרגות חופש (שתיים לתיאור המקום, ושתיים לתיאור המהירות), ואילו לעץ תפוחים הנטוע במקום אחד יש רק שתי דרגות חופש. לדיסקית במשחק הוקי קרח יש 5 דרגות חופש: 4 לתיאור המקום והתנועה על המשטח הדו-ממדי, ועוד אחת לתיאור תנועת הסיבוב של הדיסקית סביב עצמה.
בתורת היחסות הכללית, משפט העדר השיער קובע כי צופה לחור שחור יציב יש שלוש דרגות חופש: מסה, תנע זוויתי, ומטען חשמלי.
במקרים רבים, מספר דרגות החופש תלוי בחלק של המערכת שאותו מבקשים לתאר. לדוגמה, כדי להבין תאונת דרכים, ייתכן שיש צורך במשתנים רבים, בנוסף למקום ולמהירות: לחץ האוויר בכל גלגל, המסה הכוללת, הטמפרטורה, ועוד. אם מבקשים לדייק, מספר דרגות החופש מתאר את המודל המתמטי של המערכת הפיזיקלית (ובפרט, את החלק שאותו מעוניינים למדל, ולא את המערכת הפיזיקלית כולה).

דרגות חופש בסטטיסטיקה

בסטטיסטיקה, מספר דרגות החופש הוא מספר הערכים המשתתפים בחישוב של ביטוי סטטיסטי (כגון אומדן לפרמטרים של מודל) שהם חופשיים להשתנות.
לדוגמה, במחלה מסוימת חולים גברים ונשים, ומעוניינים לדעת מה ההסתברות שחולה מסוים שנבחר באופן מקרי מאוכלוסיית החולים הוא גבר, וגם מה ההסתברות שחולה מסוים הוא אשה. ניתן לאמוד את ההסתברות הראשונה על ידי חלוקת מספר הגברים באוכלוסייה (או במדגם) בגודל האוכלוסייה (או המדגם) הכולל. באותו אופן ניתן לאמוד את ההסתברות השנייה על ידי חלוקת מספר הנשים באוכלוסייה בגודל האוכלוסייה. עם זאת, ברור כי סכום שתי ההסתברויות שווה ל-1, ולכן ברגע שבו נאמדה אחת משתי ההסתברויות נקבע האמדן להסתברות המשלימה. מכאן שבאמידת שתי הסתברויות אלה יש רק דרגת חופש אחת.
מושג דרגות החופש בסטטיסטיקה הועלה לראשונה ב-1825 על ידי גאוס בהקשר של שיטת הריבועים הפחותים. ההגדרה המודרנית נוסחה על ידי ויליאם סילי גוסט (תחת שם העט "סטודנט") ב-1908, בהקשר של התפלגות t. המונח עצמו הופיע לראשונה במאמר של רונלד פישר מ-1922 שעסק בהתפלגות חי בריבוע בהקשר של בדיקת השערת אי תלות בלוחות שכיחות.
אוסקר ואן דילן

קורות חייו

ואן דילן למד בהולנד, בלגיה, גרמניה, הודו וארצות הברית וסיים את לימודיו ב-2002.
ב-2003 הוצג בפסטיבל הסרטים ה-8 של טביליסי הסרט "Roter Damn Verwandelt" (רוטרדם הולכת לעזאזל) של פיטר יאן סמיט שנכתב ליצירה של ואן דילן. בשנה זו גם ראה אור התקליט הראשון של ואן דילן, De Stad ("העיר"), בהוצאת חברת Cybele Records הגרמנית. "העיר" מתארת בארבעה פרקים את חורבן רוטרדם במלחמת העולם השנייה ובנייתה מחדש. ואן דילן מנצח על אנסמבל "גלבר קלנג" ביצירה זו. יצירתו MM³ לפסנתר צעצוע הוקלטה לתקליטור סופר אודיו האוסף יצירות לכלי זה.
ב-2005 ניגנה רביעיית זפיר את רביעיית המיתרים מספר 1 של ואן דילן בקונצרטחבאו. בשנת 2006 הוקרן סרטו של אנדיאן לוקמן "תחזית מזג האוויר" בפסטיבל הולנד לסרטי אנימציה עם פסקול בהלחנת ואן דילן. ב-2007 ביצעה רביעיית ה"דוּלן" את רביעיית המיתרים מספר 2 שלו בהופעת בכורה. היצירה ליוותה את ההקרנה המחודשת של "הגשר", סרט משנת 1928 של במאי הקולנוע ההולנדי יוריס איבנס. הפסקול נבחר על ידי אגודת איבנס אירופה ללוות את הסרט גם באוסף ה-DVD החדש של איבנס.
ב-2007 הוציאה החברה ההולנדית Etcetera Records תקליטור של מלחיני אסכולת רוטרדם בנגינת רבעיית ה"דוּלן". בתקליטור כלולה "רביעיית המיתרים המבוססת על שלושה ציורים של אדוורד מונק" מאת ואן דילן. ב-2007 גם הוקרן לראשונה סרטו של הבמאי הקנדי קליב הולדן "מכונות היאוש" (Engines of Despair) עם פסקול של ואן דילן.

פעילות ציבורית

ואן דילן שימש חבר קרן ויקימדיה העולמית. מדצמבר 2006 עד יולי 2007, היה יו"ר מייסד של עמותת ויקימדיה הולנד. הוא כותב על זכויות השימוש במוזיקה.
סרקזם

סַרְקַזְם (המונח אינו כלול במונחי האקדמיה ללשון העברית ומוצעות החלופות: עוקצנות, לעג מר) הוא סגנון דיבור המתאפיין בעלבון חבוי; להבדיל מהבעת עלבון גלוי, סרקזם נאמר במסווה של רצון תמים "להעביר מסר" או "לחנך" את הצד שאליו כוון, אם כי בהגדרה מטרתו להעביר מסר עוקצני.
מאפיינים בולטים של סרקזם הם אמירת דבר והתכוונות להיפוכו (לשון סגי נהור), שימוש בשאלה רטורית, או הצגת מסקנה קיצונית בגנות אדם, על תכונה או פעולה תמימה שביצע.
לעיתים הגבול בין סרקזם להומור נייטרלי או השתאות או מסקנה קיצוניות, אינו מאד ברור, אך במקרי סרקזם תמיד ישנה כוונה להעלבה או הגחכה של האדם שאליו הופנתה התגובה הסרקסטית.
אמרה סרקסטית איננה בהכרח מניפולטיבית (ראו בהמשך - סרקזם בפסיכולוגיה) אם כי לעיתים הוא מגיע מתוקף מניפולציה או כחלק מתהליך מניפולטיבי.
בהגדרה מטאפורית נקרא הסרקזם "דיבור מריר" שכן הוא בדרך כלל נובע מתחושה נפשית "מרירה" בעניין מסוים.

מקור המילה

מקור המילה ביוונית - סרקסמוס (σαρκασμός). מילה זו באה מהפועל סַרְקַזין (σαρκάζειν), שפירושו "לקרוע בשר בשיניים", ובהשאלה, לדבר במרירות.

אירוניה, ציניות וסרקזם

בעברית נפוץ הבלבול] בין אירוניה (צחוק הגורל), ציניות (חוסר אמון בטוב לבם של אנשים) וסרקזם (דיבור מריר).

סרקזם ושפת גוף

כדי להבין סרקזם, לעיתים נדרש המאזין להבין לא רק את המשמעות המילולית של הדברים, אלא גם את כוונת הדובר, את הקונוטציה שלו, והאם הוא באמת מתכוון להיות סרקסטי או לא. על פי כלל, הבנת סרקזם בשיחה מוחשית שונה מהבנת סרקזם בשיחה כתובה (כמו באינטרנט).

פילוסופיה של המונח


יש הנמנעים באופן מכוון משימוש בסרקזם, משום שלדעתם שימוש בו, באופן כללי, גורם לעוינות בין בני אדם ופוגע באינטראקציה חברתית לטווח הארוך לפחות (ולפעמים גם לטווח הקצר).
שמואל אוסטשינסקי

תולדותיו

נולד בשנת תרכ"ד (1864) בכפר אוסטשין שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, ברוסיה הלבנה) לאליקים גצל, שהיה מנהל אחוזות ובעל אחוזה משלו. בשנת תרמ"ו (1886) עלה לארץ ישראל והתיישב בראשון לציון. קנה אדמה בראשון לציון, ובשל מעמדו הכלכלי לא היה זקוק לתמיכת הברון רוטשילד.
היה בין מייסדי אגודת הפועלים הראשונה בארץ ישראל, וכן ממייסדי אגודת הכורמים. היה ממקימי המושבות חדרה וכפר סבא. רכש אדמה לצורך הקמת שכונת התימנים "שיבת ציון" בראשון לציון. בשל מעמדו בקרב בני המושבות החדשות – ראשון לציון, עקרון, פתח תקווה, רחובות, נס ציונה וזכרון יעקב – שימש בורר ומתווך בסכסוכים שפרצו בין התושבים.
נבחר כראש הוועד החקלאי בראשון לציון. בשנים תרפ"ו–תרפ"ז (1926–1927) כיהן כראש ועד המועצה בראשון לציון. בתקופת כהונתו כראש הוועד יובשו ביצות, נסלל רחוב מרכזי במושבה ונחפרו בארות חדשות.
נפטר בשנת ת"ש (1940) ונקבר בראשון לציון. לאחד מבניו קרא הרצל, על שם תאודור הרצל. נכדו, בן בנו ירוחם, הוא עו"ד דניאל אוסטין.
על שמו ועל שם אחיו אליהו נקרא רחוב האחים אוסטשינסקי בראשון לציון.