google/wiki40b huggingface dataset:
מדרחוב נורדאו (חיפה)

היסטוריה

הרחוב כולל מגוון מבנים בסגנון אקלקטי ובינלאומי ("באוהאוס") שנבנו בשנות ה-30. במשך עשרות שנים שימש הרחוב מרכז עסקים, קניות ובילוי. הוא אכלס חנויות רבות, ובלטו בו חנויות לבדים וטקסטיל וכן צורפים ותכשיטנים. כמו כן פעלו בו בתי קפה ותיקים, ובהם "וינה", "שטרנהיים", "קפה ריץ" ו"קפה יורדן". בשנות ה-70 נפתחו בו מסעדות הגורמה הראשונות בחיפה. כמו כן שכנו בו משרדים וקליניקות פרטיים רבים. 
בשנות ה-80 יזם ראש העירייה אריה גוראל את הפיכת רחוב נורדאו למדרחוב. בשנים הראשונות המדרחוב שקק חיים. אולם באמצע שנות ה-80, בעקבות שינויים דמוגרפיים שעברו על שכונת הדר הכרמל, החלה הדעיכה של הרחוב. תושביה המבוססים של השכונה נטשו אותה, והדבר גרם לירידת קרנו של המדרחוב. חלק גדול מבתי העסק והחנויות שפעלו בו נסגרו ועברו לקניונים החדשים ולאזורים אחרים בעיר. בסוף שנות ה-80 הגיעה פעילות המדרחוב לשפל.
בשנות ה-90, בעקבות גל העלייה ממדינות חבר העמים והגעתם של עולים רבים לשכונת הדר, היה ניסיון להחיות את המדרחוב. אולם רוב החנויות שנפתחו בו פנו כמעט בלעדית לאוכלוסיית העולים והדבר הרחיק את הקונים הוותיקים לקניונים. עם הזמן עזבו את השכונה משפחות עולים צעירות, ובעקבותיהן גם חלק מהעולים המבוגרים שחששו להישאר בסביבה. את מקומם תפסו אוכלוסיות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך ועובדים זרים. שינויים אלו ותהליכים אורבניים נוספים המיטו מכה אנושה על המדרחוב. מחירי הנכסים במדרחוב צנחו בעשרות אחוזים. חלק מהחנויות הושכרו לעובדים זרים והן פועלות כמועדונים. מאז העשור הראשון של המאה ה-21 הוא הפך מוקד לעובדים זרים וחסרי בית. המדרחוב משמש מרכזה של הקהילה הפיליפינית בצפון הארץ.
בשנת 2012 הקימה עיריית חיפה מנהלת ציבורית להתחדשות מדרחוב נורדאו. לצדה פועלת בהתנדבות "קבוצת מ.ק.ס" (ראשי תיבות: מתכננים, קהילה, סביבה; שמה מנציח את שמו הפרטי של מקס נורדאו שעל שמו קרוי הרחוב) הכוללת מתכננים ואנשי תרבות המתגוררים או פועלים בשכונת הדר. המנהלת עוסקת בכל ההיבטים של התחדשות עירונית, ובכלל זה שיקום ושיפוץ בניינים וייזום אירועי תרבות ואמנות ופסטיבלי רחוב.
אליק גרשון

שיא גינס

ב-21 באוקטובר 2010 שבר את שיא גינס למשחק שחמט סימולטני. גרשון שיחק בכיכר רבין במשחק סימולטני, נגד 523 מתחרים וניצח 454 מתוכם. המשחק האחרון הסתיים לאחר 18 וחצי שעות, במהלכן הלך כ-45 קילומטר. 

בכתבת השער של מוסף 7 ימים בידיעות אחרונות מה-5 בנובמבר 2010 מאת אמיר שואן, נכתב כי התחרות הייתה "מבושלת": בין המשתתפים בתחרות היו תלמידי בי"ס שבח מופת בתל אביב חסרי ניסיון במשחק שחמט וכן היו ילדים נוספים שהגיעו ללא רקע קודם. שיאו של גרשון נשבר בפברואר 2011 על ידי שחמטאי איראני.
ג'ק סוק

ביוגרפיה

סוק נולד בלינקולן שבנברסקה וגדל באוברלנד פארק שבקנזס.

יחידים

באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ב-2010 זכה בטורניר הנוער. באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2011 זכה לכרטיס חופשי והעפיל לסיבוב השני בו הפסיד לאנדי רודיק. 
ב-2015 זכה באליפות ארצות הברית על מגרשי חימר, והעפיל לגמר טורניר סטוקהולם בו הפסיד לתומאש ברדיך. 
ב-2016 העפיל לגמר טורניר אוקלנד, לגמר אליפות ארצות הברית על מגרשי חימר ולגמר טורניר סטוקהולם, באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע להישג השיא שלו בטורנירי גראנד סלאם ליחידים כשהודח בסיבוב הרביעי על ידי ז'ו-וילפריד צונגה.
ב-2017 הגיע לחצי גמר טורניר אינדיאן וולס מאסטרס, וזכה בתואר הראשון שלו בסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP כשזכה בטורניר פריז. בעקבות הניצחון העפיל לאליפות סבב המאסטרס העולמי, הוא גבר בשלב הבתים על מרין צ'יליץ' ואלכסנדר זברב ובחצי הגמר הפסיד לגריגור דימיטרוב. את השנה סיים בדירוג השיא שלו, שמיני בעולם.

זוגות

סוק ובן זוגו הקנדי ואשק פוספיסיל זכו באליפות וימבלדון 2014 לאחר ניצחון בגמר על מדורגים ראשונים האחים בריאן. יחד עם פוספיסיל זכה גם באליפות אטלנטה הפתוחה ב-2014, באליפות סין הפתוחה ב-2015 ובטורניר אינדיאן וולס ב-2015. הוא העפיל עמו לעוד חמישה גמרים של טורנירי ATP-1000. ב-2016 זכה עם ג'ון איזנר בטורניר שנחאי מסטרס.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית ארד יחד עם סטיב ג'ונסון.
ב-2018 זכה בפעם השנייה באליפות וימבלדון בזוגות, יחד עם מייק בריאן. בהמשך השנה זכה עם בריאן גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.

זוגות מעורבים

בטורניר הזוגות מעורבים באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-2011 שיתף פעולה עם מלאני אודין, וזכה עמה בתואר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה עם בת'אני מאטק סאנדס במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על בני ארצם ונוס ויליאמס ורג'יב ראם.

גביע דייוויס

סוק חבר בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית משנת 2015. הוא סייע לה להעפיל לשלב רבע הגמר ב-2016 וב-2017.
יה אלי וגואלי

מקור הפיוט ומחברו

מחבר הפיוט אינו ידוע, יש שכתבו שהאקרוסטיכון של הפיוט הוא 'יהודה', בעקבות כך יש שייחסו את הפיוט לרבי יהודה הלוי, אך אחרים דחו השערה זו מאחר שהאקרוסטיכון של הפיוט הוא 'יהודא', ורבי יהודה הלוי היה חותם את שמו 'יהודה' עם האות ה"א בסוף השם, ולא באל"ף.
כפי הנראה הפיוט נדפס לראשונה בהגהות לספר המנהגים של יצחק אייזיק מטירנא, (שנת ה'קפ"ה) אך אין ידוע מידי מי יצאו הגהות אלה, ואפשר שזמנם מאוחר יותר. לאחר מכן נדפס בספרי יוצרות נוספים ולאחר מכן אף נדפס בסידור שער השמים לבעל השל"ה.

מהות הפיוט ותוכנו

רבים התקשו בכוונתו של הפייטן, למה רמזו דבריו, ויש שכתבו בעקבות כך, שהפיוט מיוסד על פי הקבלה. אך אחרים טענו שהפיוט סובל משינויים רבים בעקבות הצנזורה ששלטה בה, ולכך קשה להבין כוונתו.

מנהגי אמירתו

כאמור פיוט זה נאמר בשלושת הרגלים קודם התחלת תפלת המוסף לפני אמירת ה'אשרי', והוא משמש כעין פתיחה ונטילת רשות. יש נוהגים שלא לומר את הפיוט בשבת, וכן בימים שבהם אומרים 'יזכור', אין נוהגים לאומרו. בטעם הדבר יש שכתבו מאחר שבימים אלה ישנו הפסק בין קריאת התורה למוסף ('יקום פורקן', ו'יזכור'), לא רצו להפסיק בפיוטים נוספים.  
יש שטענו] שהסיבה לכל דיני אי אמירתו, היא שהפיוט נתקן בחוץ לארץ, שבו נהוג יום טוב שני, ויש ימים מרובים שאפשר לאומרו, אבל בארץ ישראל שאין יום טוב שני, נוהגים לאומרו בכל חג, מלבד חגים שאומרים בהם יזכור.

שינויי נוסחאות

בחג הפסח יש שנהגו להשמיט את המילים 'ותודה' מאחר שאין מקריבים קרבן תודה בפסח, (וכפי שמטעם זה אין אומרים 'מזמור לתודה' בימי חול המועד של פסח). אחרים דחו טענו זו מאחר שאף קרבן אשם אינו קרב ביום טוב, וכוונת הפייטן כפי הנראה הייתה על כל סוגי הקרבנות באופן כללי.
בחלק מהנסחאות הגרסה היא "בנתיבות לב, עולם לבלב", אך בהרבה נוסחאות אחרות הנוסח הוא "בנתיבות לב, לבלב", וכך הוא בנוסח הנפוץ כיום.
בנוסח סידור השל"ה נדפס: "כל אדמתך", אך ברוב הדפוסים הנוסח הוא "כל גוי אדמתך".

לחנים

לחנים רבים נתחברו על פיוט זה, ואף נשתמרו לו כמה לחנים עתיקים בקהילות שונות.
בשנת 2008 חידש הזמר ניצן-חן רזאל לחן ששמע מהרב צפניה דרורי, אשר התוודע אליו במסגרת תפקידו כתחקירן באתר הזמנה לפיוט. לחן זה זכה אף לגרסאות כיסוי שונות, ביניהן של אפרת גוש, ואחרים.
לונדון גאזט

היסטוריה

בנובמבר 1665 נמלטה חצרו של צ'ארלס השני מלונדון לאוקספורד מפחד המגפה הגדולה של לונדון ואנשי החצר פחדו לגעת בעיתונים שהגיעו מן הבירה. לפיכך הודפס העיתון ברישיון הכתר על מנת לבשר את החלטות דבר המלך במועצה. ב-5 בפברואר 1666, לאחר שובו של המלך ללונדון, התפרסם לראשונה הלונדון גאזט (החל מגיליון מספר 24). העיתון נשלח למנויים ולא הופץ לציבור הרחב.
החל מ-1889 התבססה הדפסת העיתון ברישיון על ידי מדפיס פרטי תחת פיקוחו של "משרד הכתיבה המלכותי" (Her Majesty's Stationery Office). בשנות ה-90 של המאה ה-20 הפך המשרד ההיסטורי למחלקה במשרד למידע ציבורי.

דיגיטציה

החומר בעיתון מהווה כר נרחב למחקר אקדמי כמקור ראשוני. המשרד למידע ציבורי מספק את כל הגיליונות ההיסטוריים במספר פורמטים, הן לחיפוש גליונות סרוקים וטקסט באמצעות אתר אינטרנט, והן בפורמטי טקסט מגוונים (XML, JSON, RDF, XHTML, HTML5).
יו.איי.אי אמירטס

היסטוריה ופעילות

הקבוצה נוסדה כקבוצה איטלקית שרוב רוכביה הם איטלקים בשנת 1999, מאז ועד היום היא נחשבת לקבוצה בכירה שרוכבים בשורותיה מטפסים חזקים והם מועמדים בעיקר לניצחונות בקטעים. היא נוסדה ב בשם למפרה - דאיקין - קולנאגו. היא רשמה ניצחונות בקטעים במרוצים בכירים כמו הטור דה פראנס עם לודו דירקסנס, ובוואלטה אספנייה עם רוברט האנטר ועוד. בשנת 2000, היא רשמה ניצחונות בקטעים בג'ירו ד'איטליה עם יאן סבוראדה, מריאנו פיקולי, וגילברטו סימאוני. ובוואלטה אספנייה עם השניים האחרונים. ב-2001, ניצח אוסקר קמנזינד את מרוץ לייז'–בסטון–לייז'. בשנת 2003, היא עברה להיקרא רק "למפרה". עד 2005, אז עברה להיקרא "למפרה - קאפיטה". בשנת 2006 - 2007, נקראה "למפרה - פונדיטאל" ואלסנדרו באלאן ניצח עבורה את הרונדה ון פלנדרן. למפרה המשיכה להחליף ולצרף ספונסרים ולשנות את שמה, בשנת 2009 נקראה "למפרה אנ.ג'י.סי", ובשנת 2010 "למפרה פארנס-ויני".
בשנת 2011 - 2012, נקראה "למפרה. איי.אס.די. מיקלה סקרפוני ניצח בג'ירו ד'איטליה במדי הקבוצה בשנת 2011. ומשנת 2013 - 2016, חברת האופניים הבכירה מרידה    שמשה כספונסר הבכיר שלהם והקבוצה נקראה "למפרה - מרידה".
בשנת 2017, איחוד האמירויות הערביות לקחה בעלות על הקבוצה והיא נקראה "יו. איי.אי אבו דאבי", והספונסרים של הקבוצה הם גופים בתוך איחוד האמירויות כמו בנק אבו דאבי, הבנק הראשון של אבו דאבי ואמירטס.
פסטיבל סופוט

פסטיבל סופוט (בפולנית: Sopot Festival) הוא פסטיבל מוזיקה בינלאומי הנערך בסופוט, שבפולין.

היסטוריה

פסטיבל סופוט נערך לראשונה ב-1961, שלושת הפסטיבלים הראשונים נערך במספנה של גדנסק ולאחר מכן הועבר הפסטיבל ל-"Opera Leśna", אמפיתיאטרון בסופוט.
בין 1977–1980 הוחלף הפסטיבל בתחרות ה-"Intervision Song Contest", הגרסה של האירוויזיון של המדינות הסובייטיות.
בין 1994–2004 הפסטיבל שודר ואורגן על ידי הטלוויזיה הפולנית, לאחר מכן החל להיות משודר בתחנת הטלוויזיה המסחרית "TVN", זאת בעקבות ירידה בפופולריות של הפסטיבל שהחלה בשנות השמונים.
ב-2010 ו-2011 לא נערך הפסטיבל עקב שיפוצים שהתקיימו באמפיתיאטרון בעיר.
מלבד מדינות אירופה השתתפו בפסטיבל נציגים ממדינות נוספות כמו קנדה ומונגוליה.
הוא מהווה כאחד מפסטיבלי המוזיקה הגדולים באירופה.
טמפל גרנדין

חייה

בתקופת ילדותה של גרנדין לא הייתה מודעות גבוהה לאוטיזם. לכן, בגיל ארבע (1950) היא אובחנה כבעלת "נזק מוחי בלתי מוגדר". היא למדה בגן טרום-חובה לילדים מעוכבי דיבור ובגן חובה ובבית ספר יסודי רגילים, באזור בו יש מעט תלמידים בכיתות בתי הספר. גרנדין החלה לדבר רק בגן טרום-חובה, בגיל ארבע וחצי, והחלה לקרוא רק בגיל תשע. היא מעידה על כך שמושגים רבים שמובנים להרבה ילדים, נעשו מובנים לה רק בגיל מאוחר יותר, ושהיא חושבת בתמונות, כך שכל שפה מילולית נותנת לה תחושה של שימוש בשפה זרה.
גם בנעוריה של גרנדין היא וסביבתה טרם הבינו שיש לה אוטיזם והיא למדה בבית ספר תיכון פנימייתי לנוער מחונן עם בעיות נפשיות. חיבתה לחיות וקרבתה אליהם החלו בבית-הספר התיכון בו למדה, שרכש סוסים זולים וכושלים שסבלו בעבר מהתעללויות. בספרה "השפה הסודית של בעלי-החיים" היא מסבירה כיצד הלך מחשבתה כאוטיסטית עזר לה להבין את מחשבתן של החיות המבויתות. היא כותבת: "...וכך חיינו יחד בבית-הספר, חבורה של מתבגרים מופרעים וחבורה של בעלי-חיים מופרעים לא פחות".
ב-2010 הפיק ערוץ HBO סרט טלוויזיה בשם "טמפל גרנדין" , המבוסס על חייה, בכיכובה של קלייר דיינס. הסרט זכה בפרס האמי וכך גם דיינס.
בשנת 2012 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
יעל עוזאי

ביוגרפיה

עוזאי נולדה ברוסיה בשם קיילה נוביקוב. בשנת 1925 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל וגדלה בתל אביב. למדה בגימנסיה "הרצליה".
בשנת 1938 החלה לעבוד כמזכירה במשטרת היישובים העבריים. בין השנים 1940–1948 עבדה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית.  עברתה את שמה הפרטי ליעל בהוראת ראש המחלקה המדינית, משה שרת. לאחר קום המדינה הייתה עוזרת למזכיר הממשלה זאב שרף ומאוחר יותר מונתה לסגניתו. בתקופת הביניים שבין פרישת שרף ומינוי כתריאל כ"ץ לתפקיד, שימשה מזכירת הממשלה בפועל. לאחר פרישת כ"ץ מונתה לתפקיד וכיהנה בו בין השנים 1962–1968.
למדה משפטים באוניברסיטה העברית (1957–1961) והוסמכה לעריכת דין.
לאחר פרישתה משירות המדינה הייתה פעילה ב"איגוד נשים אקדמאיות" ובפעילויות התנדבותיות למען קשישים ומוגבלים. בשנת 1973 הביעה תמיכה בטדי קולק כראש עיריית ירושלים. הייתה מראשוני מפלגת "שינוי" וחברת מועצת התנועה. בנובמבר 1976 הייתה בין מייסדי התנועה הדמוקרטית של יגאל ידין. כיהנה גם כנציגת ציבור בבית הדין לעבודה.
הייתה נשואה למיכאל, ממנו התאלמנה. נפטרה ביוני 2013, בגיל 93.
בקצה השמיים

עלילה

חשבון נפש של טייס הקרב המבוגר ביותר בישראל ובעולם. טייס בן 60 עם יכולות של בן 20. הוא דוגמה לכך שהטבע אינו כל יכול. מה זה להיות טייס קרב ומהו המחיר? סרט שבו אורי הטייס, שמזה 41 שנה מופקד על ביטחון המדינה, שמפעיל את מטוס ה-F16, (שזה בעצם המחשב המעופף המשוכלל בעולם), בריכוז, במהירות, בדייקנות ללא זמן לחשוב, מזיל דמעה לראשונה בחייו. אורי הוא מהצלפים של חיל האוויר, חיית קרב, הומניסט וצייר מדהים פותח את הלב בכנות מפתיעה ועושה חשבון נפש על המחיר ששילם, שכולנו שילמנו. זו הצצה נדירה לטייסת אף 16. זו שמאפשרת לנו לצפות בסרטים בשקט. 
תא"ל (מיל) אורי גיל זכה במהלך הפקת הסרט בשיא גינס על היותו טייס הקרב המבוגר בעולם. אורי הוא הטייס היחיד שהפיל מטוסים בכל מלחמות ישראל מששת הימים, ועד היום. לראשונה התיר חיל האוויר לצלם בטייסת F-16 לאורך זמן את שנת הטיסה האחרונה.
סיפורו של אורי גיל הוא סיפורו של חיל האוויר הישראלי. אורי היה בין הטייסים שביצועיהם, במלחמת ששת הימים, מיצבו את חיל האוויר הישראלי כחיל האוויר הטוב ביותר בעולם, ועד לאחרונה, כטייס ותיק, כשחיל האוויר הישראלי הפך לחיל האוויר המושמץ ביותר בעולם, כשחבריו של אורי חותמים על מכתב סרבנות, ("מכתב הטייסים") ואינם מוכנים להטיל פצצה על אזרחים חפים מפשע, כדי לפגוע במחבל. 
מוטיב שמלווה את הסרט הוא ציור הטייסת, ציור ענק שאורי מתחיל לצייר בתחילת הסרט ועוקב אחריו עד לתערוכה ב 2013 במוזיאון תל אביב.

תגובות לסרט

"נתקעתי אל המסך בלי יכולת להינתק ממנו, כי ממנו, מן המסך זהרה לי ארץ ישראל של יפי נפש ושל התלבטות נפשית המלווה לוחם." (יהורם גאון, קול ישראל).
פיסטויה

היסטוריה

פיסטוריום הייתה מרכז לגאלים, ליגורים ולאטרוסקים עוד בטרם הייתה למושבה רומית במאה השישית לפני הספירה. פיסטויה הרומית הוקמה על הדרך ויה קסיה, שהובילה בין אזור העיר רומא ובין ליגוריה. בשנת 62 לפני הספירה נהרגו בסמוך לעיירה איש הציבור קטילינה ורעיו, שקשרו קשר להשתלט על האימפריה.
לאחר התמוטטות האימפריה הרומית הייתה פיסטויה חלק מממלכת הלומברדים. העידן החשוב בתולדות פיסטויה החל בשנת 1177. בתקופה זו הכריזה פיסטויה על עצמה כעיר חופשית, ונבנו בה חומות ומבני ציבור מהודרים.
ב-1254 נכבשה העיר פיסטויה שתמכה באימפריה הרומית הקדושה על ידי פירנצה שתמכה באפיפיור. מאז נותרה בהשפעה ובשליטה פלורנטינית, פרט לתקופה קצרה במאה ה-14 בה נכבשה על ידי לוקה. פיסטויה סופחה רשמית לפירנצה ב-1530.
דנטה אליגיירי הזכיר לרעה את פיסטויה ביצירתו "הקומדיה האלוהית", כאשר הזכיר את ואני פוצ'י, אשר גנב את אוצר הקתדרלה של פיסטויה ב-מאה ה-13. ביצירה זו כבול פוצ'י בתוך מקלעת של נחשים, בעודו מקלל את האל, ומיכלאנג'לו קרא לבני פיסטויה "אויבי השמיים".
במאה ה-16 החל בפיסטויה ייצור של אקדחים, ומכאן קיבל האקדח ("פיסטול" בשפות אירופיות) את שמו.
כיום ידועה העיר בשוקי הפרחים שלה.
על בני העיר המפורסמים נמנים המשורר בן המאות 14-13 צ'ינו דה פיסטויה, האפיפיור קלמנס התשיעי,  המתמטיקאי המפורסם בן המאה ה-19 אנריקו בטי, במאי הקולנוע מאורו בולוניני, איש הציבור בן המאה ה-20 ליצ'ו ג'לי, והפסל מרינו מריני.
שריון לוחות מקסימיליאן

שריון לוחות מקסימיליאן הוא מונח מודרני לסגנון של שריון לוחות גרמני מתחילת המאה ה-16, שכנראה הופיע לראשונה בשריון לוחות שהוכן עבור מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. השריון מאופיין בקסדת ארמט (Armet) וקסדות דומות עם מגן עיניים (visor) מתרומם; רכסים (fluting) צרים ומקבילים בצורה דמוית מניפה המכסים את רוב חלקי השריון); חריטות; עיצוב הנלקח מתגליפים; שריון קיראס (שריון חזה, בטן וגב) חד במותניים וסבטון (מעין נעל משוריינת) בעלת קצה מרובע.
לפי גרסה אחרת, שם השריון קשור דווקא למקסימיליאן השני, שכן שריון המקסימיליאן האחרון הוכן במיוחד עבורו ב-1557, כ-17 שנה אחרי שיצא משימוש כללי.
השריון תוכנן כדי לחקות את הביגוד מלא הקפלים שהיה עד אופנתי באירופה. צו האופנה שהתפתחה במאה ה-15 באירופה היה להכין שריון שלא רק סיפק הגנה מרבית, אלא גם היה יפה מבחינה חזותית. שריון מקסימיליאן שילב את סגנון השריון המעוגל של איטליה עם סגנון הרכסים הגרמני.

על המונח

לא כל שריון שנעטה על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה שריון בסגנון מקסימיליאן. השריון המפורסם ביותר שנעטה על ידי מקסימיליאן היה שריון לוחות גותי, שנעטה על ידו כאשר היה נסיך צעיר ומאוחר יותר הוצג כמתנת חתונה מכובדת לדודו זיגמונד. מקסימיליאן הראשון נהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1493 ומת ב-1519, אך שריונות מקסימיליאן קלאסיים ידועים מ-1515 ועד 1525, ושריון בעל צורה דומה אך עם פחות רכסים שהיו גם שונים יוצר עוד ב-1500.‏

סגנון שוט זוננברג מסורתי

דגמים מוקדמים של שריון מקסימיליאן - שהיו חסרי רכסים ורכסים בסגנון wolfzähne ("שיני זאב"), השונים מהרכסים של שריון מקסימיליאן קלאסי - וניתן היה לעטותם עם קסדת סאלט (האופיינית לשריון הגותי) נקראים שריון "שוט-זוננברג" (Schott-Sonnenberg) על ידי אוקשוט (Oakeshott).‏ שריון מסורתי זה היה בשימוש בשנים 1500-1520 ואילו שריון מקסימיליאן אמיתי היה בשימוש בשנים 1515-1525. היסטוריונים אחרים לא מפרידים לחלוטין בין סגנון שוט-זוננברג לסגנון מקסימיליאן.

שריון איטלקי "alla tedesca" (דמוי גרמני)

שריון "alla tedesca" (דמוי-גרמני) איטלקי היה שריון איטלקי מהשנים 1500-1515 עם רכסים ולוח חזה בצורת שריון מקסימיליאן. הוא כלל מגני אגן ורגליים (tassets) שנמשכו עד הברכיים ונלבש עם קסדת סאלט עם מגן עיניים. סוג זה של שריון נחשב בידי אוקשוט כסוג של שריון שוט-זוננברג שהוכן על ידי איטלקים עבור השוק הגרמני.

קווים מקבילים לשריון kastenbrust מאוחר

אוקשוט טוען ש: "זה מעניין לגלות שצורת הקיראס של סגנון שוט-זוננברג הייתה נחזתה בגרמניה כחצי מאה מוקדם יותר לפני שהיא הופיעה באופן אמיתי. מספר דמויות על מצבות וציורים מ-1400-1500 מראים לוח חזה מעוגל ביותר דמוי בולבוס - כפי שאמרתי (עמוד 82), זה היה לעיתים קרובות אלטרנטיבה לסגנון Kastenbrust המרובע."
שריונות כאלה מהחצי הראשון של המאה ה-15 מופרדים על ידי אוקשוט משריון kastenbrust כשריון alwite. ברם, היסטוריונים אחרים מתייחסים לשריון זה כאל סוג של שריון kastenbrust.
איימי טיגרדן

ביוגרפיה

טיגרדן נולדה בעיר פרברית בקליפורניה, היא דיגמנה למספר קמפיינים כולל לטומי הילפיגר וביצעה הופעות טלוויזיוניות בין היתר בסדרות "פשע מן העבר", "מדריך ההישרדות של נד" ו-"האנה מונטנה". ב-2006 הצטרפה לקאסט של הסדרה של NBC "אורות ליל שישי", שם שיחקה את בתו של קייל צ'נדלר ועל תפקיד זה זכתה בפרס פרסי הוליווד הצעירה.
היא הייתה שופטת בתחרות מיס נוער ארצות הברית לשנת 2007 ובשלב שאלת השופטים היא שאלה את נציגת דרום קרוליינה "סקרים מראים כי חמישית מהאמריקאים אינם יודעים היכן נמצאת ארצות הברית על מפת העולם, מה את חושבת על כך", שאלה שסוקרה רבות בתקשורת עקב התשובה הלא שגרתית שנענתה "אני חושבת שהחינוך ומוסדותיו צריכים לשרת רק את האמריקאים".
ב-2009 התארחה בשלושה פרקים של "90210" כרונדה, תלמידה בתיכון מערב בוורלי הילס היצאת עם אית'ן וורד, לאחר מכן היא גם הופיעה בפרק בסדרה "CSI", ושיחקה בתפקיד קטן בסרט המוזיקלי "העידן המושלם לרוקנרול" לצד קווין זגרס. שיחקה גם בסרט האימה "למכירה על ידי בעלים" לצד רייצ'ל ניקולס.  
ב-2011 שיחקה בסרט האימה צעקה 4, בתפקיד הראשי בסרט הנעורים של דיסני נשף סיום ובסרט "תחתית החושך" עם דניס קווייד ודבון ורקהייזר.
ב-2012 שיחקה את התפקיד הראשי בפיילוט של הסדרה "המועמדת" המבוססת על רומן בעל שם זהה, אך לבסוף הסדרה לא יצאה לשידור. באותה שנה גם השתתפה בפרק של הסדרה Punk'd.
ב-2014 שיחקה בסדרה חוצה כוכבים, שירדה לאחר 13 פרקים.
ב-2016 שיחקה בסרט הצלצול 3, שהוא הסרט השלישי בסדרת הצלצול. היא הופיעה במספר קליפים ובין היתר בקליף של להקת הרוק הינדר לשיר "Without You".
טיגרדן היא טבעונית וחברה בארגון "Job's Daughters International"
סן לורנצו (רומא)

סן לורנצו (באיטלקית: San Lorenzo) הוא רובע ברומא בירת איטליה. אוכלוסייתו מונה כ-9,660 תושבים.
ב-19 ביולי 1943 הופצץ הרובע בהפצצה אווירית על ידי בעלות הברית ונפגע קשות. בהפצצות נהרגו כ-3,000 איש, מהם זוהו 1,377, וכן כ-11,000 פצועים.
עד היום מתקיים ב-19 ביולי בכל שנה טקס לציון הפצצת סן לורנצו, למרות שהיו עוד מספר רבעים שהופצצו ברומא בתאריכים אחרים.
הרובע שהיה ברובו מאוכלס על ידי פועלי רכבת ואנשי המעמד הנמוך, מאכלס כיום סטודנטים רבים בעיקר בשל קרבתו לאוניברסיטה "לה ספיאנצה".
דורותי ל. סיירס

חייה ויצירתה

דורותי הייתה בתם היחידה של הכומר הנרי סיירס ורעייתו הלן מרי לי. אביה החל ללמד אותה לטינית בגיל שש ובשנת 1912 היא זכתה במלגת לימודים לאוקספורד שם למדה שפות מודרניות וספרות ימי הביניים. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות והייתה בין הנשים הראשונות שקיבלו תואר מאוקספורד, משזו החליטה להכיר בתארים לנשים. סיירס חשה כי חיי האקדמיה אינם בשבילה. היא עבדה זמן מה כמורה ובהוצאת הספרים שהוציאה לאור את ספר השירה הראשון שלה ובמשך מספר שנים היא עבדה כפרסומאית, עד שהצליחה להתפרנס מכתיבתה. בשנת 1923 התפרסם ספר הבלשים הראשון שלה בו הופיעה לראשונה דמות הבלש המזוהה עמה לורד פיטר ווימסי, שזכה להצלחה רבה. כמו סופרות אחרות בז'אנר גם סיירס ספגה ביקורת רבה במקביל לפופולריות שלה. היא גם הואשמה בסנוביזם ובאנטישמיות. אחרי קשר רומנטי נכזב עם המשורר והסופר ממוצא יהודי רוסי ג'ון קורנוס, סיירס ניהלה פרשיית אהבים קצרה ועזה עם שכנה ויליאם ווייט שהסתיימה כשסיירס גילתה שהיא בהריון ושווייט כבר נשוי. סיירס בחרה להסתיר את הריונה ממשפחתה ומחבריה וזמן קצר אחרי לידת בנה ג'ון אנתוני ב-3 בינואר 1924 היא מסרה את הילד לטיפולן של דודתה ובת דודתה שטיפלו בילדים למחייתן. סיירס פרנסה את בנה והייתה עמו בקשר מתמיד, והילד קיבל את שם משפחתו של בעלה אחרי נישואיה, אך הוא מעולם לא חי עמה היא הכירה בו רשמית ופומבית כבנה רק בצוואתה, והוא ראה בבת דודתה את אמו. ב-8 באפריל 1926, אחרי שכבר פירסמה שני ספרי בלשים, נישאה סיירס לקפטן אוסוולד אתרטון "מאק" פלמינג, סופר ועיתונאי סקוטי גרוש ואב לשתי בנות. עם הזמן בעיות בריאות הקשו על פלמינג לעבוד, דורותי הפכה למפרנסת העיקרית ופלמינג החל לקנא בה. אחרי מחלה ממושכת הלך פלמינג לעולמו ב-9 ביוני 1950. באמצע שנות השלושים סיירס החלה לכתוב מחזות. עם הזמן היא הפסיקה לכתוב סיפורי בלשים ופנתה לכתיבת מחזות, תסכיתים (המפורסם שבהם היה על חיי ישו, והוא עורר בערה רבה בקרב חילונים ודתיים כאחד) שירים, מסות מאמרים, והיא פרסמה ספרים רבי השפעה על תאולוגיה ועל חינוך. סיירס הפכה למרצה מפורסמת בנושאי דת. היא הייתה מקורבת לקבוצת האינקלינגס וידידה קרובה של ק.ס. לואיס וצ'ארלס ויליאמס, אם כי בהיותה אישה לא הייתה חברה של ממש בקבוצה. בהשראת יצירתו של ויליאמס, היא החלה לתרגם את יצירתו של דנטה אליגיירי לאנגלית, וראתה בכך את עבודתה הטובה ביותר, אולם היא הלכה לעולמה לפני שהספיקה להשלים את עבודת התרגום בעצמה. סיירס מתה באופן פתאומי בביתה ב-17 בדצמבר 1957.
האסטרואיד 3627 Sayers  שהתגלה על ידי לובוש קוהואוטק נקרא על שמה.
רבקה גולדברג

רבקה (ריטה) גולדברג היא ציירת ומשוררת ישראלית. נולדה בשנת 1950 בלונדון, אנגליה, ועלתה ארצה בשנת 1975. מאז מתגוררת בירושלים.

השכלתה

בעלת דוקטורט בביוכימיה (אוניברסיטת קיימברידג'). למדה ציור בקיימברידג’ וכן באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, בירושלים. 
חברת האגודה לאומנות חזותית בישראל מאז 1999.

משפחתה

נשואה לסופר שלום פרידמן. אם לשתים וסבתא לשמונה נכדים, כולם מתגוררים בירושלים.
מד לחץ דם

מד לחץ דם או ספיגמומנומטר (sphygmomanometer, מקור המילה ביוונית "ספיגמוס", sphygmus, שמשמעותה דופק, ובמונח המדעי "מנומטר", manometer, שמציין מד לחץ) הוא מכשיר המשמש למדידת לחץ הדם בעורקי האדם. ישנם סוגים שונים של מדי לחץ דם, הנחלקים למדים אנלוגיים ומדים דיגיטליים.
תוצאת מדידת לחץ הדם ניתנת בזוג מספרים המסמלים לחץ, בדרך כלל ביחידות של מילימטרים של כספית. המספר הגבוה מציין את הלחץ הסיסטולי (נוצר בזמן התכווצות שריר הלב) והמספר הנמוך מציין את הלחץ הדיאסטולי (הלחץ בזמן מנוחת שריר הלב בין שתי פעימות). הערכים התקינים המקובלים ללחץ דם הם 120 מ"מ כספית לחץ סיסטולי ו-80 מ"מ כספית לחץ דיאסטולי, אך הם תלויים בגיל ובמצב הנבדק.

היסטוריה

מד לחץ הדם הראשון הומצא בשנת 1711 על ידי כומר אנגלי בשם סטיבן היילס (Stephen Hales). היילס החדיר צינורית זכוכית לסוס, הקיז את דמו החוצה למבחנה, בחן את כמות הדם שיצאה ואת העלייה בגובה נוזל הדם בין פעימה אחת לשנייה. שיטה זו הייתה פולשנית, ולכן לא נוסתה על בני אדם. בשנת 1855, פיזיקאי גרמני בשם קארל וון וירורדט (Karl Von Vierordt) מדד לחץ דם לראשונה שלא באמצעות חדירה ישירה לכלי הדם, אלא חיצונית על ידי הפעלת לחץ זמני על עורק לשם העלמת הדופק. עם זאת, המכשיר היה גדול ומסורבל (בגובה של 168 סנטימטרים) והפיק מדידות לא עקביות. מכאן ואילך בוצעו שיפורים רבים באמצעי המדידה החיצוניים עד לקבלת המכשירים המוכרים לנו כיום.

אופן הפעולה

נתאר כיצד נמדד לחץ הדם במד אנלוגי. מד לחץ דם מורכב משרוול מתנפח המולבש לרוב על זרוע האדם הנבדק, אל השרוול מחובר צינור גמיש (לרוב העשוי מגומי) המוביל אל אמצעי המדידה (מד הלחץ). לאחר הנחת השרוול מנפחים אותו באמצעות כדור לחיץ. מנפחים את השרוול המהווה חסם עורקים זמני באוויר דחוס עד שחשים שהדם מפסיק לזרום בעורק, כלומר, מפסיקים לחוש דופק בגפה. לאחר מכן, משחררים את הלחץ באיטיות על ידי פתיחת המסתם בכדור הלחיץ, תוך כדי האזנה בעזרת מסכת (סטתוסקופ) אחר חידוש זרימת הדם בעורק.
כאשר הלחץ בשקית משתווה ללחץ הדם בעורק, תחודש זרימת הדם לגפה באופן סילוני ולא רציף. רחשי תהליך זה שנשמעים בסטתוסקופ נקראים "קולות קורוטקוף" (Korotkoff Sounds). הקול הראשון שבוקע מהווה נקודת ציון לקביעת הלחץ הסיסטולי באמצעות מד הלחץ. ממשיכים לשחרר בהדרגה את הלחץ בשרוול, עד שלחץ הדם בעורק משתווה ללחץ השרוול המנופח, זרימת הדם הופכת סדירה והדופק הנשמע בסטתוסקופ נעלם. בנקודה זו נקבע את ערך הלחץ הדיאסטולי. על פי רוב, שרוול המכשיר מולבש על הזרוע, מעל המפרק. אמנם ישנם גם מכשירים המודדים את לחץ הדם בפרק כף היד או באצבע אך אלו נחשבים פחות אמינים.
נציין, כי שיטה זו אינה מדויקת לחלוטין, ויכולות להיווצר טעויות מדידה כתוצאה למשל מנוקשות של העורק, התרגשות או רגישות של הנבדק ("יתר לחץ דם של חלוק לבן"), תת-לחץ דם חמור (במיוחד במכשיר דיגיטלי) ועוד. במידה ודרושה מדידה רציפה, לדוגמה במעקב על חולה בטיפול נמרץ, לרוב משתמשים בשיטה פולשנית במסגרתה מכניסים צנתר לעורק, אשר עוקב באופן רציף אחר לחץ הדם של המטופל.
צבי אנקורי

צבי אנקורי (1920 - נובמבר 2012) היה היסטוריון וסופר, כיהן כפרופסור באוניברסיטאות בישראל ובארצות-הברית.

ביוגרפיה

נולד בשם הישק ורובל בטרנוב שבגליציה המערבית (כיום בפולין), לחזן יצחק אייזיק ורובל. עלה לישראל ב-1937 והצטרף לקיבוץ חניתה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס ליחידת התובלה 178 בצבא הבריטי. עם כיבוש דרום איטליה בספטמבר 1943 השתקע במחנה העקורים פרמונטי וניהל בו את מערכת החינוך. לאחר המלחמה חיפש את אחותו, מלה, הצליח להוציאה מברית המועצות ולהביאה לישראל. 
במלחמת השחרור היה ממפקדי הגדנ"ע בירושלים. פיקד על פלוגת הגדנ"ע שמשימתה הייתה, כדבריו, "להחליף את אצ"ל בדיר-יאסין ולנקות את השטח מגוויות לפני שתבוא לכפר משלחת מהצלב האדום."
בתקופה שבה התגורר בשכנות לש"י עגנון התיידדו השניים ונהגו לטייל יחד.
הוא לימד באוניברסיטאות תל אביב, העברית, אוהיו וקולומביה.
תחומי מחקריו הם תולדות יהודי האימפריה הביזנטית ותולדות הקראים.
נפטר בגיל 92. בנותיו הן השחקנית גילת אנקורי, פרופסור גנית אנקורי, ראש החוג לאמנות באוניברסיטה העברית, ואשת החינוך דליה חזות.