google/wiki40b huggingface dataset:
נעמית

האטימולוגיה

השם המדעי של הסוג מגיע מהמילה היוונית העתיקה glykymaris (אולי מ - Glykys (מתוק) Meris (חלק)), מילה אשר נרשמה רק פעם אחת בספרות יוונית. שמות המינים בעברית נקבעו ב-2003 על ידי האקדמיה העברית ללשון ופורסמו במילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד).

תפוצה היסטורית

צדפות אלו נפוצות מאד במאובנים, מן הקרטיקון (לפני 112.6 מיליון שנה) וניתן למצוא בכל רחבי העולם. בסוג כ-100 מינים שנכחדו.
בישראל נמצאו מצבורי נעמית מצויה למרגלות הרי יהודה, עדות שמצביעה על קיומם במזרח הים-התיכון לפחות מהתקופת הפליוקן אך המצבורים הגדולים ביותר נמצאו מההולוקן לפני 5000-5500 שנה. אוכלוסיית הנעמית החלה להצטמצם לפני כ-2000 שנה וכמעט נכחדה לגמרי לפני כ-1000 שנה, כנראה כתוצאה משינויים סביבתיים. סימוכים לכך ניתן למצוא גם בעדויות ארכאולוגיות מאתרים כגון תל לכיש, שם תארוך פחמן קבע את גילם לכ-3100 שנים, כלומר הקשוות נאספו כ-1000-1600 שנה לאחר מותם. סימוכים נוספים הם השחיקה של הצדפה, בכ-44% מהקַשׂוות שנמצאות על החוף הקודקוד (Umbo) נשחק לגמרי ונוצר במקומו חור. תהליך שחיקה זה אורך זמן רב ועדות לכך שהצדפים נשטפו לחוף לפני לפחות כ-2000 שנה. כיום הנעמית כמעט נכחדה לגמרי מחופי ישראל. נעמית חומת-כתם (Glycymeris pilosa) עדיין חיה במספרים נמוכים מאד במדף החול מצפון לחיפה. נעמית מצויה ייתכן ונכחדה כליל, עדות אחרונה לצדפה חיה דווח ב-1969 מחיפה.

תיאור

הקונכייה (קַשְׂוָה) קמורה בשני צדדיה, מעט ארוכה יותר מרחבה. גודלן בינוני עד גדול. הרצועה החיצונית חסרת פסי רוחב.

ביולוגיה

המינים בסוג אוהבי שמש, חיים על מדפי החול בעומק רדוד עד בינוני. ניתן למצאם רק במים מלוחים, אינם מסוגלים להתקיים במים מתוקים או מליחים (מליחות קטנה ממי ים). הצדפה נוהגת להתחפר בחול ולכן מעדיפה חול נקי ויציב בעל גרגירים אחידים. בשעת הצורך הנעמית מסוגלת לנוע דרך החול בצורה איטית אשר מתבצעת לרוב בלילה. הם ניזונים אופורטיוניסטים מפלנקטון כגון דינופלגלטים. הטפיל העיקרי של הנעמית הם ספוגים מתחפרים מהמשפחה Clionaidae.
דימיטריס חדזיס

חייו

חַדְזִיס נולד בעיר יאנינה שבצפון־מערב יוון וחי בה את רוב שנות ילדותו.
לאחר חמש שנים שבילה באתונה (1925-1930) חזר לעיר הולדתו וקיבל על עצמו עריכת מקומון. לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת אתונה נקטעו מחמת קשיים כלכליים, ושנה אחרי הצטרפותו למפלגה הקומוניסטית (1935) נעצר והוגלה למשך חודשים אחדים לאי פולגנדרוס. בין 1941 לבין 1944 נטל חלק במחתרת שפעלה נגד הכיבוש הנאצי, ובשנים 1948 ו־1949 השתתף במלחמת האזרחים ביוון לצד כוחות השמאל ששאפו לכונן במדינה דמוקרטיה עממית.
בין השנים 1949 ו־1974 חי חדזיס כגולה פוליטי ברומניה, בגרמניה המזרחית, בצרפת ובהונגריה ועסק בלימודי ביזנט, בכתיבת דוקטורט ובהוראת ספרות יוונית.
עם שוב הדמוקרטיה ליוון חזר למולדתו, ובמשך זמן־מה לימד תרבות יוונית באוניברסיטת פּטרס. בשנות חייו האחרונות ייסד וערך את כתב־העת "המנסרה", שהציג לקהל הקוראים היווני טקסטים ממיטב הספרות העולמית בת־זמנו.
חדזיס מת בשנת 1981.
שערנת

שערנת (באנגלית: Trichinosis, או גם trichinellosis), היא מחלה טפילית הנגרמת מאכילת בשר חזיר או בשר ציד נא או שלא בושל מספיק, שהיו נגועים בזחלים של תולעת עגולה מסוג Trichinella spiralis (שערונית). ההידבקות במחלה זו נפוצה במקומות בהם נהוג לאכול בשר חזיר נא או כזה שלא בושל דיו, בעיקר מקומות בהם אוכלים ירך חזיר או נקניקיות חזיר כחלק מהתפריט המקובל.

תקופת הדגירה

התסמינים במעי יכולים להופיע תוך יום-יומיים מההידבקות. תסמינים נוספים מופיעים בדרך כלל בין שבועיים לשמונה שבועות לאחר אכילת הבשר הנגוע. התסמינים יכולים להופיע בצורה קלה מאוד או קשה בהתאם לכמות הזחלים שנכנסו לגוף. לרוב, מקרים קלים של שערונית אינם מאובחנים כהלכה ומיוחסים לשפעת או מחלות נפוצות אחרות.

מחזור החיים

התולעת יכולה לפגוע בכל סוג של יונק שאוכל בשר המכיל את הזחלים שלה (אשר נמצאים בשלפוחיות קטנות). כאשר השלפוחיות מגיעות לקיבה, החומצה שבמיצי העיכול ממסה את הקרום הקשה של השלפוחית והזחלים הצעירים משתקעים, בתוך יום-יומיים, במעי הדק, שם הם מתבגרים. לאחר הרבייה, הנקבות הבוגרות יוצרות זחלים, שחודרים דרך דופן המעי ונעים דרך מערכת הלימפה למחזור הדם שם הם מחפשים להם תא מתאים. הזחלים יכולים לחזור לכל תא, אך הם יכולים לשרוד רק בשרירי שלד. בתוך תא שריר התולעת מתגלגלת וגורמת לתא לפעול כרצונה, באופן דומה לזה של וירוס. התא מכונה כעת nurse cell והוא גורם להיווצרות רשת של כלי דם סביבו, המזינים את הזחל שבתוכו.

גורמי סיכון

אכילת בשר נא או שלא בושל דיו, בעיקר חזיר, חתולי בר, שועל, כלב, זאב, סוס, כלב ים או סוס ים מעלה את הסיכון ללקות בשערוניות. זו הדרך היחידה ללקות במחלה, והיא אינה מידבקת (פרט לאכילת בשר אדם נגוע). אפילו אכילת צואה של אדם נגוע אינה יכולה להעביר את המחלה שכן התולעים הבוגרות, כמו גם הזחלים מחוץ לשלפוחיות, אינם יכולים לשרוד בקיבה.

אבחון

בדיקת דם או ביופסיה של השריר יכולה לגלות שערוניות. בדיקת צואה יכולה לגלות תולעים בוגרות - אורך הנקבות הוא כ-3 מ"מ והזכרים כמחצית מכך.

טיפול

ניתן לטפל בסימפטומים בעזרת אספירין וקורטיקוסטרואידים. Thiabendazole יכול להרוג את התולעים במעי; אולם אין טיפול שהורג את הזחלים.

תפוצה

ההידבקות הייתה בעבר נפוצה מאוד. אולם כיום היא יחסית נדירה. בין השנים 1991–1996 דווחו בארצות הברית תריסר מקרים בשנה בממוצע. מספר המקרים הולך ופוחת בשל חקיקה שאוסרת הזנת חזירים במזון המכיל בשר נא, שימוש נרחב יותר בבשר חזיר מוקפא, ועירנות הציבור לסכנה שבאכילת בשר חזיר נא או לא מבושל דיו. על כן, בשנים האחרונות המקרים המדווחים קשורים יותר לאכילת בשר ציד ולא לבשר חזיר.
בפברואר-מרץ 2002 אירעה התפרצות של תחלואה בשערנת בקרב עובדים תאילנדים במושב שדה יצחק שאכלו בשר ציד נא. מתוך 120 העובדים חלו 30 במחלה ונזקקו לטיפול בבית חולים. הם סבלו מכאבי שרירים וחולשה. בדיקות הדם שלהם הראו רמות גבוהות של אנזים השרירים קראטין פוספוקינאזה (cpk), כביטוי לנזק בשרירים, אאוזינופיליה (עליה במספר האאוזינופילים בספירת הדם) המעידה על זיהום טפילי וערכים גבוהים של נוגדנים לשערוניות. זו הייתה ההתפרצות הגדולה ביותר של שערנת בארץ עד כה.
רבנלה

תיאור

לרבנלה גזע הדומה לגזע עץ התמר המצוי ממנו יוצאים עלים בצורת משוטים המחוברים לגזע בפטוטרות ארוכות. הפטוטרות אוגרות בתוכן מי גשמים הנשמר לאורך זמן, גם בימות היובש.
העלים מסודרים על הגזע במישור אחד בצורת מניפה. לרבנלה פרחים לבנים הדומים לפרחי ציפור גן עדן, המשתייכת גם היא לסדרת הזנגבילאים, ולפרחים חפה ירוקה. לאחר האבקה, הפרחים מוציאים זרעים כחולים, בצבע ייחודי לזרעים.
עם הזדקנות העץ, מאבד הרבנלה את העלים הנמוכות שלו, שהן גם הישנות ביותר, ומתחתן נגלה גזע אפור.
מספר הכרומוזמים שלו הוא 2n = 22.

שם

השם רבנלה פירושו במלגשית "עלי יער". במאה ה-19 נודע הרבנלה כ"אילן מכניס ארח", בגלל המים בפטוטרות שלו שנחשבו אז זכים לשתייה.

גידול

מוצאו של הרבנלה במדגסקר. בטבע, אחד המאבקים שלו הוא למור צווארון.
במאה ה-19 כבר ניטע העץ בארצות חמות רבות בעלות אקלים דומה לאי מדגסקר. עליו העבים שימשו לכיסוי גגות וחלקים אחרים של העץ שימשו גם הם לבנייה ולאריזה. מהזרעים יצרו קמח לדייסה.

זנים

לרבנלה המדגסקרית ארבעה זנים. הזן הגדול ביותר הוא ה"במבו" (Bemavo) המגיע מהרי מזרח מדגסקר. גובהו מגיע עד לכ-30 מטר, ועובי גזעו כ-60 סנטימטר. מניפת העלים שלו כוללת בין 20–35 עלים שאורכם כ-11 מטר.
בנק עותומן

בנק עותומן (בטורקית: Osmanlı Bankası; בטורקית עות'מאנית: Bank-ı Osmani) הוא בנק טורקי שפעל בעבר גם בארץ ישראל. הבנק הוקם בשנת 1856 או 1863 בשם "בנק אימפריאל עותומאן" (Banque Impériale Ottomane) באיסטנבול שבטורקיה. ב-1924 החליף את שמו ל"בנק עותמאן". בין השנים 1863 - 1914 היה הבנק הממלכתי של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1996, נמכר סניפו באיסטנבול לבנק טורקי פרטי אשר הקים במקום מוזיאון להנצחתו.
הבנק פעל בארץ ישראל משנת 1905 עד שנת 1953. סניפו הראשי בארץ ישראל היה בירושלים, מבנה הבנק קיים עד היום ברחוב שלמה המלך 4 ועליו חרוט סמל הבנק.

תולדות הבנק

בתקופה שקדמה לכניסת הבנקים המודרניים לתחומי האימפריה העות'מאנית, הפעולות הפיננסיות והבנקאיות היו בעיקר בידי קבוצות של סוחרים יוונים, ארמנים, יהודים יוצאי ספרד ונוצרים מהלבנט. היוונים היו פעילים במיוחד בבנקאות, כולל בעיר הבירה איסטנבול.
בשנת 1863 הקימו משקיעים בריטים, צרפתים וטורקים את הבנק האימפריאלי העות'מאני (Banque Impériale Ottomane), בשותפות עם ממשלת האימפריה. כבר בשנת הפעילות הראשונה נפתחו סניפים בלונדון ובפריז. במרוצת שבעים שנות קיומו פרש הבנק רשת סניפים ברחבי ארצות הבלקן והמזרח התיכון. "הפריחה המרשימה של עסקיו והתרומה העיקרית לרווח נזקפה לזכות הפעילות הממלכתית של שלטונות האימפריה".
בשנת 1864 נפתח סניף אלכסנדריה שבמצרים, אשר היה המקור החשוב ביותר במימון החקלאות במדינה. עוד הקים סניפים בתחומי השליטה של איטליה בלוב: טריפולי - 1906 ובנגאזי - 1911. 
ב-1889 התמנה אדגר וינסנט, לורד ד'אברנון למנהל הבנק, וסחף אותו להרפתקאת השקעות במניות של מכרות בדרום אמריקה שנסחרו בבורסות אירופה. הבנק רכש מניות של חברות המכרות ובמקביל נתן אשראי נוח לאלפי תושבי קונסטנטינופול על מנת להשקיע במניות אלה, שערכן תפח והלך כתוצאה מהמסחר הער. ב-1895 התפוצצה הבועה, רוששה רבים מהמשקיעים וכמעט מוטטה את הבנק. ד'אברנון, מכל מקום, הצליח לגרוף רווח נאה.
באוגוסט 1896 השתלטה על בניין הנהלת הבנק, שרוב עובדיו היו אירופאים, קבוצת טרוריסטים ארמנים ואיימה לפוצצו, במטרה להעלות את מודעות העולם לבעיותיהם. המצור הסתיים כעבור 14 שעות, כאשר שגרירי המעצמות האירופאיות ומנהל הבנק הלורד ד'אברנון מבטיחים להעלות את "השאלה הארמנית" בפני ממשלותיהם. ההשתלטות על הבניין גבתה את חייהם של עשרה עובדי בנק אמריקאים וטורקים. כ-6,000 ארמנים נטבחו בהמשך ברחובות בהפגנות שדוכאו על ידי משטרת קונסטנטינופול. 
עוד לפני הקמת סניף ירושלים, ב-1905, קיים הבנק נציגות בירושלים, אשר נוהלה על ידי המיסיונר יוהנס פרוטיגר ולאחר מכן על ידי שותפיו היהודים שלום קונסטרום ויוסף נבון. הבנק מימן בין היתר את מסילת הברזל יפו-ירושלים. בשנת 1905 נפתחו סניפים של הבנק בירושלים, ביפו ובחיפה (1906). 
ערב פרוץ מלחמת העולם הראשונה נחשב הבנק לבעל הרשת הפיננסית בעלת מגוון העסקים הגדול ביותר במזרח אגן הים התיכון. לרשת היו כשמונים סניפים: 16 בחלק האירופי של טורקיה ובחצי האי הבלקני: אלבניה, יוון, בולגריה ורומניה. 37 סניפים ברחבי המזרח התיכון : איראן, עיראק, לבנון, סוריה (11 סניפים) מצרים (5 סניפים), קפריסין וארץ-ישראל ובמרכזים הפיננסיים של מצרים, קהיר ואלכסנדריה, שבהם היה ריכוז המוסדות הפיננסיים הגדול באזור.
מלחמת העולם הראשונה שמה קץ לפעילות הבנק כבנק ממלכתי, אם כי הוא פתח בשנת 1916 סניף אחד נוסף במרסי שבצרפת. הבעלות על סניפי הבנק במזרח התיכון עברה לידי בנק Paribas‏  ‏ (Banque de Paris et des Pays-Bas - "בנק פריז בהולנד")
בשנת 1922 נפתחו סניפים חדשים של בנק עותומן בערים בית לחם, רמאללה ושכם. בשנת 1953 הועברו נכסי הבנק בישראל לידי בנק מרכנתיל לישראל.
רם כרמי

ביוגרפיה

כרמי נולד בירושלים, למשפחה מבוני היישוב. אביו הוא האדריכל דב כרמי אשר תכנן מבנים רבים בתל אביב הישנה בתקופת היישוב. אמו, חיה, היא בת חיים מקלב, בנו של מרדכי מקלב, איש העלייה הראשונה ומראשי אנשי הציבור בפתח תקווה. אחותו היא האדריכלית עדה כרמי-מלמד.
את לימודי האדריכלות עשה בלונדון בבית הספר לאדריכלות של אגודת האדריכלים AA, בין השנים 1951-1956. בשנים 1975-1979 כיהן כאדריכל ראשי במשרד השיכון.
זכה פעמיים בפרס רכטר: בשנת 1966 על תכנון פרויקט "מרכז הנגב" בבאר שבע וב-1999 על מוזיאון "יד לילד" בבית לוחמי הגטאות. זכה פעמיים בפרס רוקח: ב-1965 על תכנון בית אל-על וב-1970 על מבני מגורים ברחוב בארי בתל אביב-יפו.

אקדמיה

היה פרופסור אורח בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת קולומביה, פרופסור אורח בבית הספר לאדריכלות בשטוטגרט, פרופסור אורח בבית הספר לאדריכלות באינסברוק, פרופסור אורח בבית הספר לאדריכלות ביוסטון, טקסס, פרופסור מבקר אורח בפקולטה לאדריכלות במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. כיהן כפרופסור חבר בפקולטה לאדריכלות ולתכנון ערים בטכניון.
כרמי שימש כפרופסור מן המניין בבית הספר לארכיטקטורה באוניברסיטת אריאל‏.

סגנון

כרמי הושפע בסגנונו מקריאת הספר "כמעיין המתגבר" מאת איין ראנד. הוא היווה את קולו של דור אדריכלים חדש שצמח בסוף העשור הראשון של הקמת המדינה ומרד כנגד האדריכלות הלבנה שייצגו דור האדריכלים הקודם. השפה שאימץ כרמי ושלט בה באופן חסר תקדים, היא הברוטליזם - שימוש בחומרים זמינים ופשוטים כדוגמת בטון, מתכת, עץ וזכוכית והותרתם בפרויקט ללא גימור נוסף. שפה זו זכתה לכינוי "אדריכלות אפורה" הודות לשימוש הרב בבטון חשוף שצבעו אפור. לבד מההיבט החומרי של הפרויקטים, זכו עבודותיו של כרמי לפרסום בינלאומי הודות לפרשנותו החדשה של כרמי למושגים כדוגמת "רחוב", "עיר" ו"אור". שלושת המושגים הללו אשר באו בכל יצירותיו האדריכליות לאורך הקריירה שלו, היוו ניסיונות בעיצוב עירוני בקנה מידה של בניין. דוגמאות לכך ניתן למצוא במפעל ארגמן ביבנה, בניין מרכז הנגב בבאר שבע, והתחנה המרכזית החדשה של תל אביב. ניסיונות אלה, אשר היו קיצוניים ולא התקבלו תמיד על הציבור והמבקרים, זוכים באופן תמידי לדיון ציבורי.

ביקורת

חלק מעבודותיו זכו לתשבחות רבות בארץ ובחו"ל, בהן בניין בית המשפט העליון ומסוף היוצאים בטרמינל 3. עם זאת, רבות מעבודותיו המרכזיות בישראל נתקבלו בביקורת ציבורית קשה. כך היה לגבי התחנה המרכזית החדשה של תל אביב, אשר נטען כלפיה שגרמה לנזקים אורבניים קשים בסביבתה, קמפוס הר הצופים, בו מתקשה הציבור להתמצא, ״מגדלי חוף הכרמל״ בחיפה, המסתירים את הנוף וזכו בתואר המפוקפק "מפלצות חוף הכרמל" מתושבי העיר ומגדלי הולילנד שפוגעים באופן קשה בקו הנוף של ירושלים, וזכו לכינוי "המפלצת על הגבעה". גם על שיפוץ בית הבימה בתל אביב נמתחה עליו ביקורת קשה. רם כרמי הגיב לביקורת על בניין הבימה באופן בוטה "מה שעשיתי זה דבר גדול ולא אכפת לי מה אומרים כולם, שיישקו לי בתחת". בהזדמנות אחרת אמר: "כל תוכנית טובה שאני עושה, מוהלים אותה במים, מוציאים לה כמעט את הנשמה. אבל אני לא הורס ולא מפוצץ את המבנה, כי כמו כל אבא טוב, אם הילד שלך יוצא קצת לא לפי התוכניות שלך ולא הכי מוצלח, אז אתה לא פוגע בו ולא אוהב אותו פחות. כולם היו בנייני".
יוז'ף גאבור

ביוגרפיה

יוז'ף גאבור היה בנם של קרולי גראבר יליד טרנצ'ין, יהודי, שהיה המוציא לפועל של בית המשפט המחוזי המלכותי ושל גיזלה שמידט. בגיל שבע-עשרה נרשם גאבור לאקדמיה לאמנויות הבמה בבודפשט וביולי 1899 התקבל כחבר בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, שם הופיע לראשונה ב -4 בספטמבר באותה השנה בתפקיד גונטרנד, בקומדיה "הבעל הלך לצוד". כשחקן קומי היו לו הצלחות רבות, אבל הוא שינה את מקצועו לזמר וחתם חוזה ב"תיאטרון העממי". שם שר את תפקידו של אייזנשטיין ב"עטלף" של שטראוס ואת פריז ב"הלנה היפה". מספטמבר 1900 חתם בבית האופרה של בודפשט כטנור לירי, אך עד מהרה נסע לאיטליה לטיול לימודים, ואז המשיך לברלין וכתב דיווחים על נסיעתו לחו"ל לעיתון "יומן של פשט". הוא חזר בשנת 1913, שר פעמים רבות בעונה והצליח מאוד בקולו הגמיש, היפה ובאמצעות המוזיקליות שלו שלא היה כמוה. הוא הופיע הן בתפקידים ליריים וגם בתפקידים של אופרות וגנר. בשנת 1916 היה אורח קבוע בתיאטרון הקומדיה. ביולי 1925 התמנה למנהל בית האופרה של בודפשט. הוא שר הכול מפרסיפל, טנהויזר והתפקיד של דוד מאמני השירה מנירנברג. כאשר בית האופרה נאבק משנת 1922 בבעיות כלכליות כה חמורות שלא היה מסוגל לכסות את הפסדיו משום מקור, גאבור "חרש" את העיר ועשה כל מאמץ לגייס כסף עבור בית האופרה. הוא הקים את "אגודת ידידי בית האופרה" ובתרומותיהם הכספיות של חברי האגודה מנע את סגירת המוסד. הוא הציל חבורה של אנשים מפיטורים, כדי שלא יישארו פתאום ללא פרנסה. יוז'ף גאבור ידע איטלקית בצורה מושלמת והיה גם מתרגם; הוא תרגם יצירות דרמה שהושמעה בתרגומו באיטליה. קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
ג'לג'וליה (אתר ארכאולוגי)

ג'לג'וליה היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי מזרחית לג'לג'וליה סמוך לכביש 6. באתר נחשף יישוב מתקופת הפלאוליתית התחתונה השייך לתרבות האשלית המאוחרת.

החפירות ותוצאותיהן

בעקבות הרחבת העיר ג'לג'וליה נעשתה חפירת הצלה של רשות העתיקות בשיתוף החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך החפירות נחשף אתר פרהיסטורי מן התרבות האשלית המתפרש על פני 10 דונמים. לדברי מעין שמר, מנהלת החפירה מטעם רשות העתיקות, ופרופ' רן ברקאי, ראש החוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, הקרבה לשפת נחל שסיפק את צורכי המים ויצר סביבה עם בעלי חיים רבים שהתקיימו בג'לג'וליה לפני כחצי מיליון שנה, הפך את ג'לג'וליה לאזור מועדף על בני אדם קדמונים שאליו הגיעו קבוצות של ציידים לקטים שוב ושוב. העדות לחיים באזור הם כלי צור רבים שנחשפו בכמות גדולה באתר. לא דווח על עצמות אדם שהתגלו באתר, אך בהתבסס על גילו והתרבות שלו העריכו החופרים שהסתתים השתייכו למין הומו ארקטוס.
פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה

ילדותו

פרידריך אוגוסט נולד ב-23 בדצמבר 1750 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לאביו פרידריך כריסטיאן, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולאמו מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

נסיכות הבוחר מסקסוניה

ב-17 בדצמבר 1763 מת אביו של פרידריך אוגוסט, והוא עלה במקומו לשלטון. מכיוון שהיה קטין, מונה דודו פרנץ קסאפר, נסיך סקסוניה לעוצר הנסיכות, עד לשנת 1768.
לאחר עלותו לשלטון, דאג פרידריך אוגוסט לסדר ויעילות בכספי המדינה ובממשל, ובשונה מקודמיו, הפנה את תשומת לבו לסקסוניה, וטיפח אותה בכלל ואת דרזדן בפרט.
בשנת 1765 נקבע בחוקה הפולנית, שפרידריך אוגוסט ימונה ליורש העצר של סטניסלב השני, מלך פולין, אולם לאחר מותו של סטניסלב בשנת 1798 ויתר פרידריך אוגוסט על כתר פולין, מכיוון שלא רצה להסתכסך עם פרוסיה, אוסטריה ורוסיה שחילקו את פולין בשנת 1795.
פרידריך אוגוסט השתדל לשמור על נייטרליות בין המעצמות, אולם בסכסוך הירושה הבווארי בשנים 1778–1779 נטה לצד פרוסיה, ובתמורה לכך קיבל בשנת 1785 סכומי כסף משמעותיים מהפרוסים.
באוגוסט 1791 נפגש פרידריך אוגוסט עם לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה בפינליץ, ודן עימם בין היתר על המהפכה הצרפתית. לבסוף יצאו הקיסרים בהכרזה שהמהפכה הצרפתית אכן מהווה סכנה למונרכיות באירופה, ואם מדינות אחרות תתערבנה בנעשה בצרפת, אף אוסטריה ופרוסיה תצטרפנה למאמץ המלחמתי, אולם פרידריך אוגוסט לא הצטרף להצהרה.
במרץ 1793 הצטרפה סקסוניה לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ושלחה כוחות צבא להילחם בצרפת. פרוסיה פרשה מן הקואליציה באפריל 1795 במסגרת הסכם בזל על מנת להקל עליה במהלך חלוקת פולין. בעקבות כך ובעקבות התקדמות צבא צרפת בתוככי גרמניה, פרשה סקסוניה מהקואליציה באוגוסט 1796, ובשנת 1797 חתמה על הסכם שלום עם צרפת.
בשנת 1806 הצטרפה סקסוניה לאולטימטום הפרוסי נגד צרפת, ולחמה לצידה בקרב ינה ובקרב אאורשטדט. לאחר התבוסה חתם פרידריך אוגוסט ב-11 בדצמבר 1806 על הסכם עם נפוליאון, שבו נקבע שסקסוניה תצטרף לקונפדרציה של הריין, תמסור שטחים בתורינגיה לממלכת וסטפליה, אך בתמורה קיבלה סקסוניה מעמד של ממלכה, וקיבלה את האזור סביב קוטבוס.

ממלכת סקסוניה

ב-20 בדצמבר 1806 הוכתר פרידריך אוגוסט למלך סקסוניה, ובשנת 1807 מונה לדוכס ורשה. במהלך קרב לייפציג תמך פרידריך אוגוסט בצרפת ובעקבות החלטתו ננטש על ידי חייליו ונלקח בשבי על ידי פרוסיה. בקונגרס וינה שטח הממלכה נחלק ו-57% ממנו הועברו לידי פרוסיה כפרובינציית סקסוניה הפרוסית, בעוד יתרתו נותרה על כנה והמלך הושב לעמוד בראשה. בנוסף, דוכסות ורשה פורקה, כשחלקה הגדול נמסר לרוסיה בתור פולין הקונגרסאית, ומיעוטו נמסר לפרוסיה. עם הקמת הקונפדרציה הגרמנית הצטרפה הממלכה לשורותיה.
במהלך שנותיו האחרונות ניסה פרידריך אוגוסט להעביר רפורמה פוליטית במדינה, אך השיג מעט מאוד.
ב-5 במאי 1827 מת פרידריך אוגוסט בדרזדן, לאחר ששלט למעלה מ-60 שנים במדינה, ובמקומו עלה לשלטון אחיו אנטון, מלך סקסוניה.
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית

שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית (Peer-to-peer file sharing) הוא דרך להפצה ושיתוף של מדיה דיגיטלית באינטרנט באמצעות טכנולוגיית עמית לעמית (P2P). רשתות שיתוף קבצים מסוג עמית לעמית מאפשרות למשתמשים לקבל גישה לקובצי מדיה, כגון ספרים, מוזיקה, סרטים ומשחקים, באמצעות תוכנת עמית לעמית המחפשת מחשבים אחרים שמחוברים לרשתות עמית לעמית על מנת לאתר את התוכן הרצוי. ה-nodes ברשתות הללו הם משתמשי הקצה ושרתי הפצה.
טכנולוגיית שיתוף קבצים מסוג עמית לעמית התפתחה בכמה שלבים שונים, מהרשתות המוקדמות, כגון נאפסטר, שפירסמה בתחילת הדרך את הטכנולוגיה, למודלים המאוחרים יותר כמו פרוטוקול ביטורנט. מיקרוסופט משתמשת כיום ברשת ביטורנט על מנת לאפשר הורדה של עדכונים למערכת Windows 10 ומשחקי וידאו מקוונים שונים (כגון Skyforge) משתמשים בביטורנט כרשת להפצת תוכן לצורך הורדת קבצים גדולים במיוחד - חלופה שאינה כרוכה בעלויות דרמטיות עבור רוחב הפס שנחוץ כאשר ההורדות מבוצעות ממקור יחיד.
מספר גורמים תרמו לכך ששיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית הפך נפוץ ברחבי העולם לאורך השנים - אחת הסיבות הייתה ההגדלה המאסיבי של רוחב הפס למרבית משתמשי האינטרנט בעולם, וסיבות נוספות כוללות את העובדה שמרבית התוכן התרבותי הפיזי בעולם עבר דיגיטציה לאורך השנים, וכמו גם העלייה הדרמטית ביכולות של המחשב האישי (במיוחד היכולת לנגן קובצי וידאו ואודיו).
כתוצאה מהשינויים הללו קל יחסית להעביר קובץ אחד או יותר ממחשב אחד למשנהו דרך האינטרנט באמצעות רשתות שיתוף קבצים שונות.
שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית ניתן לעשות באמצעות יישומי שיתוף קבצים חינמים.
אלקטרואקוסטיקה

אלקטרואקוסטיקה היא המדע העוסק ביצירה ובמדידה של גלי קול במכשור אלקטרוני כגון רמקולים ומיקרופונים.
ככל שגלי הקול מתפשטים, נחלשת עוצמת הקול, בגלל פיזורו לכיוונים רבים, ובליעתו בגופים שונים. לכן אין הקול יכול לעבור מרחקים ארוכים. לעומת זאת, אנרגיה חשמלית ניתן להעביר למרחקים גדולים (באמצעות מוליכים או דרך האוויר). לכן, כדי להעביר קול למרחקים, למשל בטלפון, ממירים את אנרגיית הקול לאנרגיה חשמלית. האנרגיה החשמלית מועברת כגל אלקטרומגנטי, מגיעה ליעד ושם מותמרת בחזרה לאנרגיית קול. לתהליך זה קוראים שרשרת אלקטרואקוסטית.
מהפך של אנרגיית קול לאנרגיה חשמלית נקרא מיקרופון, והוא מתבצע באופן הבא:
גלי קול פוגעים בממברנה דקה וגמישה וגורמים לה להתנודד בעוצמה ובתדירות יחסיות לגלי הקול הפוגעים בה. הממברנה מחובר לגנרטור היוצר זרם חשמלי שעוצמתו ותדירותו יחסיות לעוצמתו ותדירותו של הקול. באוזניות מתבצע התהליך בסדר הפוך, והאנרגיה החשמלית מותמרת לאנרגיית קול.
ברנרדו אספינוסה

קריירת מועדונים

אספינוסה נולד בעיר קאלי לאמא ספרדייה ואבא קולומביאני ועבר בגיל 10 לעיירה הספרדית מרבייה. שיחק בצעירותו במועדון המלאגי "דוס הרמנאס סן אנדרס" ובגיל נוער עבר למועדון הבת של סביליה, סביליה אתלטיקו, תמורת 1,800 יורו. ערך את הופעת הבכורה שלו כמקצוען בעונת 2007/08 כששיחק מול מלאגה.
עונה אחר כך, כבר נרשם בסגל של סביליה אתלטיקו, אולם הספיק לרשום אך ורק 15 משחקים לפני שנפצע וסיים את העונה שבסופה גם נשרה הקבוצה לליגה השלישית. בעונת 2010/11 כבר רשם 35 משחקים, הבקיע שער אחד ועזר לקבוצתו להתברג למשחקי הפלייאוף על העלייה לליגה השנייה, אך סביליה אתלטיקו הפסידה לדפורטיבו גוודלחרה ונשארה בליגה השלישית. את הבכורה בקבוצה הבכירה עשה ב-2011 במשחק הגביע מול ריאל אוניון קלוב. סביליה ניצחה 1–6 ואספינוסה הבקיע את אחד השערים. באותה עונה אף ערך את הבכורה שלו בליגה הבכירה כאשר ב-11 במאי 2011 שיחק מול אוססונה.
בעונת 2011/2012 הושאל לראסינג סנטנדר, בה שיחק 25 משחקים וכבש שני שערים. הראשון מול ריאל סרגוסה שנתן לקבוצתו ניצחון של 0–1 והשני הגיע במשחק מול ולנסיה, גול שהישווה את תוצאת המשחק ל-2-2. בסיום העונה חזר לסביליה אבל לא שיחק בחצי הראשון של העונה וב-26 בדצמבר הושאל בשנית, הפעם לספורטינג חיחון, עד לסיום אותה עונה.
ב-26 ביוני 2013 נרכש סופית על ידי חיחון תמורת 6 מיליון יורו. עזר לקבוצה להעפיל לליגה הבכירה בעונת 2014/15 כשהיא מנצחת את ריאל בטיס. את הגול הראשון שלו בליגה הבכירה בעונת 2015/16 כבש מול גרנדה במשחק שהסתיים בתיקו 3-3. בינואר 2016 ספג פציעה קשה במשחק מול ויאריאל שבגינה נאלץ להיעדר מהמגרשים כשבעה חודשים.
בעונת 2016/17 עבר לשחק בפרמייר ליג במדי קבוצת מידלסברו ואת הבכורה ערך ב-31 בדצמבר מול מנצ'סטר יונייטד.
בתחילת עונת 2017/18 חזר לספרד כדי לשחק בז'ירונה. ב-6 ביולי 2019 הושאל לאספניול לעונה אחת.

נבחרת לאומית

זומן לראשונה לנבחרת קולומביה לקראת משחק הידידות מול מקסיקו ב-22 בפברואר 2012 במה שהיה משחקו הראשון של חוסה נסטור פקרמן כמאמן הנבחרת, אך לא השתתף במשחק. זומן גם לסגל לקראת המשחקים מול פרו ואקוודור במוקדמות מונדיאל 2014, אך טרם ערך את הבכורה במדים הלאומיים. זומן גם למשחקים מול צ'ילה וארגנטינה במוקדמות מונדיאל 2018 וכן למשחקי הידידות מול צרפת ואוסטרליה אך עדיין לא רשם הופעה כשחקן הנבחרת.
Will You Be There

סוגיות משפטיות

נגד השיר הוגשו שתי תביעות. הראשונה, בגין הפרת זכויות יוצרים של הקלטת תזמורת קליבלנד וחוסר בקרדיט לבטהובן. התביעה אשר הייתה על סך 7 מיליון דולר יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט. הדפסות עוקבות של Dangerous כללו אזכורים מלאים בחוברת האלבום.

עילת התביעה השנייה הייתה גניבה ספרותית (פלגיאט). התביעה הוגשה על ידי הזמר האיטלקי אלבנו קאריזי אשר טען כי השיר הועתק משירו "I Cigni di Balaka". לאחר משפט שארך 7 שנים, פסק בית המשפט האיטלקי לטובת ג'קסון וטען כי שני השירים מאד דומים, אך שניהם הושפעו משיר אינדיאני מסורתי. קאריזי חויב לשלם את כל הוצאות המשפט.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ מציג את ג'קסון מבצע את השיר במסגרת סיבוב ההופעות של Dangerous בשילוב קטעים מתוך הסרט לשחרר את וילי.

מצעדים ודרוגים

הסינגל מכר 1,600,000 עותקים ברחבי העולם, מתוכם 500 אלף עותקים בארצות הברית.
ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי

ביוגרפיה

ארמנד נולד בפריז ב-11 באוקטובר 1629, והיה בנם הצעיר של אנרי השני, נסיך קונדה ושרלוט מרגריט דה מונמורנסי, בתו של אנרי הראשון דה מונמורנסי. הוא היה אחיהם של לואי השני, נסיך דה קונדה ואן ז'נבייב דה בורבון-קונדה, ועם לידתו הוענק לו התואר "נסיך קונטי". עם הכותרת, ארמנד ירש גם את שאטו דה איל-אדם ואת האחוזה שלו, אשר הועברה לאמו שרלוט מרגריט לאחר מותו של אחיה, אנרי השני דה מונמורנסי. הוא נועד לכנסייה ולמד תאולוגיה באוניברסיטת בורג', אך אף על פי שקיבל מספר בנפיקיום, כולל המנזרים של קלוני ובזיליקת סן-דני, הוא לא קיבל הסמכה לכהונה. הוא מילא תפקיד בולט בתככים ובלחימה של הפרונד, ב-1648 היה מפקד המפקד העליון של צבא המורדים, ובשנת 1650 נכלא עם אחיו (קונדה) וגיסו (לונגוויל) בטירת ונסן.
בעת שהותו בכלא הוא אמר שהוא "מיסטי" ו"מלא רעיונות מוזרים", אולם הוא קצת השתגע בזמן הכלא. לאחר שפיתח תאווה נסתרת לאחותו הדוכסית לונגוויל, הוא המציא טריקים כדי לגרום לה לשים לב אליו. הוא ניסה אלכימיה ושיקויים במשך זמן-מה ולבסוף פצע את עצמו במרית. פרק זה היה בסופו של דבר בר מזל עבורו, כי הוא כבר לא יכול היה לסרב לקבל עזרה חיצונית של רופאים, כמה מהם העבירו מכתבים תחנונים לעולם החיצון אשר האיצו את שחרורו בסופו של דבר.
כאשר יצא הקרדינל מאזארן לגלות, הוא רצה להתחתן עם שרלוט-מרי דה לורן (1627–1652), הבת השנייה של מאדאם דה שברוז, אשת הסוד של המלכה, אן מאוסטריה (אשתו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת) אך נמנע מלעשות זאת על ידי אחיו קונדה, שהיה עכשיו השליט במדינה. הוא היה מודאג בשנת פרונד, אך כעבור זמן קצר התפייס עם הקרדינל מאזארן, ובשנת 1654 נשא לאישה את אחייניתו של הקרדינל, אן מארי מרטינוזי, ובנוסף שמר על השליטה בגיין. היו להם שני בנים, לואי ארמנד ופרנסואה לואי.
הוא פיקד על הצבא, אשר בשנת 1654 פלש לספרד דרך קטלוניה, שם כבש שלוש עיירות מהספרדים. לאחר מכן הוא הוביל את הכוחות הצרפתיים באיטליה, אך לאחר התבוסה לפני אלסנדריה בשנת 1657, הוא פרש ללנגדוק, שם הקדיש את עצמו ללימוד ומיסטיקה עד מותו.
בתיכון לואי הגדול היה קונטי תלמידו של מולייר, שממנו הוא השיג כניסה לחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
ארמנד נפטר ב-26 בפברואר 1666 בפזנא, ובנו לואי ארמנד הראשון, נסיך קונטי ירש את תאריו.