google/wiki40b huggingface dataset:
דפוס אברהם כונת

דפוס אברהם כּוֹנָת (Conat) היה אחד מבתי הדפוס העבריים הראשונים בהיסטוריה. בית הדפוס החל לפעול כ-35 שנה בלבד לאחר המצאת הדפוס על ידי יוהאן גוטנברג, ופעל בעיר מנטובה, בירת דוכסות מנטובה של האימפריה הרומית הקדושה (כיום בלומברדיה שבאיטליה), בין השנים 1473 ל-1476 לערך. הוא נוהל על ידי הרופא אברהם בן שלמה בן ברוך כונת, וסייעו לו אשתו, אֶשְׂטֶלינה, אברהם ידידיה האזרחי מקולוניא (שייתכן שהיה אף שותפו בבית הדפוס) וסדר הדפוס יעקב בן לוי מטָרַסקון (טרשקון) שבפרובאנס. כל המידע על בית הדפוס נלמד מתוך הקולופונים לספרים שהודפסו בו. כונת מכנה את עצמו בכל הקולופונים בכינוי "הכותב בכמה קולמוסים בלא מעשה נסים".
אמר אברהם קטן המשפיעים ותלמיד הרופאים הנסמך זעירא מן חבריא בכמ"ר שלמה כונת זלה"ה הכותב בכמה קולמוסים בלא מעשה נסים, אשר יגע ומצא להרביץ תורה בישראל והשיג זאת המלאכה, לכתוב כהלכה, מערכה ערוכה לקראת מערכה. אלף עמודים בכל יום פעמים באהבה ובלב נדיבה ארבעה עמודים בפעם אחד אשר בצד אחד מן הדף בנייר הגדול וכן הארבעה אשר בצד השני עד שימצא היות כתוב הדף אשר לו ב' דלתות וד' פנים בב' פעמים, וזה מלאכתו כל הימים.
— הקולופון לטור אורח חיים

אברהם כונת

לפני שהקים את בית הדפוס היה אברהם כונת מעתיק ספרים מקצועי ואמן כתיבה. מקצועיותו זו העניקה לו יכולת לתכנן לוח זמנים ולעמוד בו ולהעריך נכונה רכש כמויות של חומרי גלם כנייר ודיו. לומברדיה שבצפון איטליה הייתה האזור הראשון מחוץ לאזור גרמניה שבו הוקמו בתי דפוס, ובשנת 1472 פעלו בה כבר שלושה בתי דפוס של גויים. לפי עדותו, כונת למד את מלאכת הדפוס בעיר מגורו אצל המלומד הנוצרי פייטרו אדמו דה מיקֶלי (Pietro Adamo de' Micheli).
בנוסף לעיסוק בדפוס העיד כונת על עצמו שהוסמך לרפואה. כמו כן ידועה תפילה שחיבר.

עיצוב הספרים והאותיות

הטיפוגרפיה של הספרים פשוטה ופונקציונלית. רוב האותיות הן בכתב רש"י ולעיתים קשה להבדיל בין האותיות ע' וצ'. יחד עם זאת, מספר אותיות נצוקו בדפוסים שונים מהרגילים כגון האות א', שנוצקה בגופן קורסיבי והאות ש' בגופן של אות מרובעת.
רוב הספרים מסודרים בעצוב דף פשוט ומרובע. עם זאת, מספר דפים מסודרים בסידור בלתי-שגרתי, למשל הדף האחרון של טור אורח חיים, בו סודרו האותיות בצורות של לוח שחמט ושל פירמידות ישרות והפוכות ובסיומו של ספר יוסיפון, בו סודרו האותיות בצורת קוביות מחודדות.

רשימת הספרים שיצאו בדפוס

מתוך הספרים העבריים שהודפסו בבית הדפוס מוכרים שבעה ספרים שלמים ואחד (טור יורה דעה) חלקי (31 הדפים הראשונים בלבד), שהושלם בפרארה בשנת 1477. כל הספרים הם אינקונבולים (דפוסי ערש).
מקינטה

מקינטה (באיטלקית: macchinetta - "מכונה קטנה") היא כלי להכנת משקה מוקה. ישנה טעות נפוצה לקרוא למשקה המוכן במקינטה "אספרסו". במקינטות הקלאסיות מקור החום מגיע מלהבת אש גלויה, אך ניתן למצוא גם מקינטות חשמליות עם גוף חימום מובנה. במקומות מסוימים מכונה המקינטה גם "קפטיירה" (caffettiera).

היסטוריה

מקורה של המקינטה באיטליה, והיא הכלי המקובל והנפוץ ביותר להכנת קפה באיטליה, ספרד ובפורטוגל. את המקינטה המציא אלפונסו ביאלטי - מייסד חברת ביאלטי בשנת 1933. המקינטה המפורסמת ביותר היא Moka Express של ביאלטי, אשר שומרת על העיצוב המקורי שלה עד היום.
המקינטות והפרקולטורים השונים היו נפוצים מאוד בעבר, אולם החל משנות ה-70 של המאה ה-20 ירדה הפופולריות שלהם, בעקבות חדירתן לשוק של מכונות קפה אחרות, כמו "קפה פילטר" ומכונת האספרסו. עם זאת, השימוש במקינטה עדיין שכיח, שכן היא מאפשרת הכנת קפה איכותי ומיצוי מלא של גרגירי הקפה, מעבר למה שניתן להשיג בעזרת מכשירים אחרים.

הכנת קפה במקינטה

המקינטה פועלת על פי עיקרון פיזיקלי פשוט. המים שנמזגו לכוס שבתחתית המקינטה מתחממים מלהבת הכיריים, וכבר לפני שהמים רותחים, נבנה לחץ מאוויר הכלוא מעל המים שבאזור A (ראו איור "מבנה המקינטה"). האוויר, שמתרחב בחום הרבה יותר מהמים, יוצר לחץ הדוחף את המים מעלה דרך צינורית הקרובה לתחתית המקינטה, הצינורית מובילה אל המסננת (B) והמים עוברים דרכה בלחץ. בזכות האטמים הלחץ נשמר. המים החמים ממשיכים ועוברים דרך המסננת בה נמצא הקפה הטחון מתערבבים איתו וסופגים את שמני הקפה ומרכיבי הטעם. התערובת ממשיכה לזרום מעלה דרך מסננת נוספת המונעת מגרגרי הקפה לעבור. המוקה זורמת בצינורית, ועוברת דרך ה"מזרקה" אל הכד (C) שבחלק העליון של המקינטה. התוצאה המתקבלת היא משקה קפה בעל טעם חזק, בשל הלחץ המאפשר חילוץ מוגבר של טעמי הקפה אל המים.
לקפה הנחלט במקינטה קוראים "מוקה". לחץ המים במקינטה הוא בין 100 ל-200 קילו-פסקל,  להבדיל מאספרסו הנחלט במכונת קפה בלחץ גבוה בהרבה, של כ-900 קילו-פסקל. בקפה המוכן במקינטה יש פחות "קרמה" (קצף קפה, Caffè crema) והוא בעל טעם שונה מקפה שייחלט במכונת קפה מאותם הפולים. להכנת קפה במקינטה יש לטחון את הקפה טחינה גסה יותר מאשר קפה לאספרסו.
על מנת להכין קפה במקינטה, מוודאים תחילה שהמכשיר קר. מפרקים את הכוס מהכד, מוציאים את המסננת וממלאים במים קרים עד שסתום הלחץ. לאחר מכן מחזירים את המסננת וממלאים אותה בקפה טחון ללא דחיסה. מפזרים את הקפה בצורה אחידה, ומבריגים בחזרה את המיכל אל הדוד. בשלב זה מדליקים את האש ומחממים את המקינטה עד שהמוקה מתחילה לצאת מן הפיה. מומלץ לחמם על אש בינונית-קטנה, כדי שחימום המים  יהיה הדרגתי. מורידים את המכשיר ממקור החום, ממתינים מעט עד לתום החליטה, ומוזגים לכוס. לפני שימוש ראשון במקינטה חדשה, מומלץ להכין בה מספר פעמים קפה אותו שופכים ולא שותים, כך לפי הוראות היצרן של חברת ביאלטי.
אהרן שמי (סופר)

אהרן שֵׁמי (2 בפברואר 1929 - 24 בספטמבר 2010) היה עיתונאי, סופר וסאטיריקן ישראלי.

ביוגרפיה

אהרן שמי נולד ב-1929 בקיבוץ יגור. התחנך בקיבוץ תל יוסף, שהוריו נמנו עם מייסדיו. הצטרף לחי"ש, ובמלחמת העצמאות נפצע קשה בקרב בגלבוע. בתל יוסף נישא לרות, ובעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד עברו השניים לקיבוץ בית השיטה. היה רקדן וכוריאוגרף, ועבד עם נחום היימן וזאב חבצלת. השתתף כרקדן בפסטיבלים בינלאומיים של הנוער הסוציאליסטי. 
ב-1962 עבר לתל אביב, ובה עבד כעוזר במאי בסרט "יהודית", בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מצדה", בסרטיו של אפרים קישון "ארבינקא" ו"תעלת בלאומילך", ובסרטו של מנחם גולן "פורטונה". ביים סרטי הדרכה לצה"ל וסרטי תדמית. הגה את הסיסמה "בכביש אל תהיה צודק - תהיה חכם".
כתב טורי פובליציסטיקה בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"דבר". נמנה עם מייסדי המוסף הסאטירי "דבר אחר".  בתחילת פעולתו של ערוץ 2 היה חבר בצוות התוכנית "אין עם מי לדבר" שבהנחיית יאיר גרבוז.

משפחתו

בתל יוסף נישא לרות, ולזוג נולדו שלושה ילדים, רס"ן יובל שמי, טייס קרב, נהרג בשנת 1984 בתאונת אימונים, איריס, זמרת בלהקת "סקסטה" ורם.
נישא בשנית לדניאלה שמי, עיתונאית וסופרת, ולזוג נולדו שני ילדים, אסף וגיא, גיטריסט בלהקת "מרסדס בנד".
אוניברסיטת קונסטנטינופול

אוניברסיטת קונסטנטינופול (ביוונית: Πανδιδακτήριον, פאנדידקטריון, מילולית: "הוראה כוללת") הייתה מוסד להשכלה גבוהה שהתקיים באימפריה הביזנטית, בחסות קיסרית, משנת 425 ועד כיבוש קונסטנטינופול על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ב-1453. מטרת המוסד הייתה הכשרת פקידים לבירוקרטיה האימפריאלית ואנשי מינהל חילוניים לכנסייה (עד 1204 המוסד לא היה מוסד דתי, לא לימד תאולוגיה ולא עסק בהכשרת כמורה).

תולדות האוניברסיטה

את האוניברסיטה יסד הקיסר תאודוסיוס השני כמוסד לימודי גבוה בבירת האימפריה, קונסטנטינופול. החברה הביזטית הייתה חברה בעלת רמה גבוהה של אוריינות, הן בקרב גברים והן בקרב נשים, והעריכה השכלה וידע, כמורשת יוון העתיקה. עוד לפני הקמת האוניברסיטה הממלכתית התקיימו בעיר לימודים ברמה גבוהה בבתי ספר עצמאיים וחלק המשיכו להתקיים גם במקביל אליה (בפרט בית הספר לפילוסופיה של המגנאורה (Μαγναύρα), בסמוך לכנסיית האגיה סופיה). עם הקמת האוניברסיטה היו בה 31 מסלולי לימוד במקצועות כגון משפטים, פילוסופיה, רפואה, אריתמטיקה, גאומטריה, אסטרונומיה, מוזיקה, רטוריקה ועוד. 15 מסלולים נלמדו ביוונית ו-16 בלטינית. לימודי הפילוסופיה במוסד שימרו למעשה את המסורת האפלטונית (והנאו-אפלטונית) והאריסטוטלית למשך אלף שנות ימי הביניים עד לרנסאנס. 
במשך השנים שקעה האוניברסיטה עד שב-1045 פתח קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית מחדש את האוניברסיטה ובפרט ייסד את בית הספר למשפטים (Διδασκαλεῖον τῶν Νόμων), מאורע אשר מסמל את הפיכתו של מקצוע המשפט לתחום נפרד ועצמאי באימפריה, זניחה מסוימת של המשפט הרומי וחזרה מוחלטת אל אופיים של החוקים היוונים המסורתיים. בתקופה זו הונחו היסודות לתקופת הזוהר של המשפט הביזנטי, משפט אשר ישפיע רבות על המערב ובעיקר על איטליה בסוף ימיה של האימפריה.
בשנת 1204 נכבשה קונסטנטינופול על ידי הצלבנים הלטינים (קתולים) במסגרת מסע הצלב הרביעי, אשר הקימו את האימפריה הלטינית. האוניברסיטה שינתה את פניה והפכה למוסד בשירות הכנסייה, להכשרת כמורה ולימודי תאולוגיה. עם כיבוש קונסטנטינופול על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ב-1453 באה האוניברסיטה אל קיצה. המלטותם של אנשי האוניברסיטה לכיוון איטליה עקב כך, יחד עם כתבי יד שהצליחו להציל מספרייתה, היו זרז להתפתחות הרנסאנס.
שאול מזרחי (כדורגלן)

ביוגרפיה

שחקן קבוצת הבוגרים של בית"ר ירושלים, עזרא מזרחי, הזמין את מזרחי, שנהג לשחק בילדותו כדורגל עם חבריו, להצטרף לקבוצת הבת "בית"ר יהודה". את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת, ששיחקה בליגת העל הישראלית, ערך בעונת 1954/55, עוד לפני שהיה בן 18, כקיצוני ימני. במשחק בכורתו כבש צמד שערים מול בית"ר תל אביב ובמשך העונה כבש עוד שערים. בתום העונה ירדה בית"ר ירושלים לליגת המשנה.
למרות גילו הצעיר, היה מזרחי שחקן בולט בקבוצה ואת כינויו "שאול המלך" רכש במהרה. בחלוף שלוש עונות העביר המאמן ארנסט ורמש את מזרחי לתפקיד הבלם. את עונת השיא שלו רשם בשנת 1957. בתפקידו החדש שיחק עד סיום הקריירה שלו. מזרחי נחשב בתקופה הזאת לאחד מהבלמים הטובים בישראל. העובדה ששיחק בנעוריו כשחקן התקפה, השפיעה על סגנון משחקו. יחסית לבלם, הרבה מזרחי להצטרף להתקפת קבוצתו ולכבוש שערים. מזרחי מונה להיות קפטן הקבוצה לאחר פרישתו של שלום ציון. מזרחי היה קפטן הקבוצה במשך מספר שנים, עד שהעביר את התפקיד לחברו לקבוצה, אודי רובוביץ'.
מזרחי שיחק בבית"ר כ-15 עונות ברציפות (אחד משיאני ההופעות של המועדון בכל הזמנים), בהן כבש 40 שערי ליגה. מספר חולצתו היה 5.  בסוף עונת 1969/1970 עזב לקבוצת בית"ר לוד ובתום העונה שאחריה פרש ממשחק פעיל והחל לאמן במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים.
מזרחי נפטר ב-2 באפריל 2018, בגיל 81.
דקירה

דקירה היא נעיצה של חפץ חד בגופו של אדם או בעל חיים.
דקירה, בניגוד לחיתוך, שיסוף או פגיעת עצם קהה, גורמת לרקמות הגוף נזק נקודתי. על כן, היא מסכנת חיים רק במקרה בו היא פוגעת בריאות, בכלי דם מרכזי או בעצב מרכזי. מבחינת התוקף, דקירה עשויה להיות עדיפה על חיתוך או על שימוש בעצם קהה, משום שהיא דורשת השקעה של כוח מועט וזמן מועט - חוד הנשק מרכז את הכוח, שהתוקף משקיע ברגע אחד, בנקודה האחת - בחוד הנשק.
דקירה מהווה את עקרון הפעולה של כלי הנשק הקדומים ביותר: חנית, רומח וכידון. מדובר בנשקי מוט בעלי להב חד וצר המותקנים על מוט ארוך. אופן הפעולה של נשקי מוט אלה הוא נעיצתם בכוח באויב. כלי נשק אלו היו נפוצים מהתקופה הפרה-היסטורית, עבור בעת העתיקה וימי הביניים (לצד כלי נשק חותכים כגון גרזנים וחרבות) ועד סוף העת החדשה, אז נדחקו לטובת רובים מכודנים. הם היוו מרכיב חשוב במערכים צבאיים רבים, הידוע שבהם הוא הפלנקס.
דקירה עשויה להיות חלק מקרב פנים אל פנים, או להיעשות בהפתעה, כמו דקירת גבו של אדם שאנן. כפשע, דקירה נעשית משנאה לנדקר או כדרך אלימה להתגברות עליו, למשל בעת שוד. לדקירה ניתן להשתמש בכלים המיועדים לכך, כגון פגיון, סכין או אולר, או בכלים מאולתרים, כגון שבר זכוכית. דקירה הפוגעת באיבר חיוני עלולה לגרום למותו של הנדקר, ולהאשמת הדוקר בהריגה או ברצח. בסעיף 402 לחוק העונשין נקבע ששוד המלווה בדקירה של אדם עונשו מאסר 20 שנים (לעומת שוד שאינו מלווה בפציעה, שעונשו מאסר 14 שנים).
בישראל ובשטחי יש"ע נפוצים פיגועי דקירה נגד ישראלים. במהלך האינתיפאדה הראשונה הפכו פיגועי דקירה לתופעה חמורה ומתמשכת. בין 2000 ל-2010 התרחשו 152 פיגועי דקירה בהם נרצחו 17 ישראלים, רובם (16) אזרחים.
דקירה שאינה פשע נעשית למטרות רפואיות: דקירה באמצעות מזרק בעת מתן זריקה, דקירה לשם בדיקת דם או תרומת דם ועוד.
ישיבת עטרת חכמים

הקמת המוסדות

נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי.
המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים.

מגידי שיעורים בכולל

כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי.
כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות.
כיום מכהנים כרמים, הרבנים  יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל.
אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל.

מדי שבוע מתקיים שיעור בהיכל בית המדרש, הרב בשיחתו השבועית מרבה לספר דוגמאות מחיי היום יום ומהמקרים הבאים לפתחו, ומלמד את האברכים בצורה מעשית איך להתמודד ולהתקדם בעשיה ובפעילות עם הציבור הרחב.

פעילות תורנית חברתית

המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני.
בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת.
אייפון 5c

חומרה

האייפון 5c זהה במפרטו לאייפון 5, ומכיל מסך בגודל 4 אינץ' ברזולוציית רטינה (640X1136), המספק צפיפות פיקסלים של 326 פיקסלים לאינץ'. המצלמה העיקרית היא 8 מגה פיקסל בטכנולוגיית iSight יחד עם פלאש LED, והמצלמה המשנית (הקדמית) היא ברזולוציה 1.9 מגה-פיקסל (שיפור לעומת האייפון 5), בצילום FaceTime HD. המכשיר משתמש במעבד A6 כפול ליבה במהירות שעון של 1300 GHz, אשר רץ על מערכת ההפעלה iOS 7 עם זיכרון RAM בנפח של 1GB. המכשיר מכיל קישוריות כמו LTE, בלוטות' 4.0 ו-WiFi בתקן N, ויכול לשמש כ-hotspot. המכשיר נמכר בצבעים כחול, אדום, צהוב, לבן וירוק, עם כיסויי גומי מיוחדים מחוררים, אשר מאפשרים ליצור שילובי צבעים. עוביו דק למדי (8.9 מילימטרים) ומשקלו 132 גרם. רוב גופו עשוי פלסטיק (פוליקרבונט), וזה מבדיל אותו ממכשירי האייפון האחרים.

ביקורת

מבחינת רוב הסקירות, האייפון 5c הוא שינוי תפיסת עולם של אפל, בכך שהשיקו מכשיר מוזל. עם זאת, מחירו של מכשיר זה אינו כה מוזל כפי ששוער. הסקירה של מגזין הטכנולוגיה TGspot טוענת שהאייפון 5c הוא למעשה אייפון 5 מבפנים, ופלסטיק מבחוץ. לטעם רוב הביקורות, הפלסטיק אף עדיף על האלומיניום, אך לא שווה את מחירו.
המטבח התימני

ממאכלי תימן

על אף שלכל אזור ישנם מאכלים ייחודיים לו, קיימים מספר מאכלים האופייניים למטבח התימני בכללו. מרק בשר, למשל, עם ירקות, תפוחי אדמה ולעיתים אורז או ביצים מקושקשות מוגש בתוספת פיתה שנאפתה בטאבון, חילבה או זחוק.
אף על פי שקפה גדל בתימן באופן מסחרי, התה הוא המשקה הלאומי. לעיתים מתובל התה עם ציפורן, הל ו/או נענע. בנוסף, קיים משקה עשוי קליפות פולי קפה בשם גישר.

המטבח התימני כמזון מהיר

בישראל נמכרים מוצרי מזון בסגנון תימני גם כמזון מהיר. לפני קום המדינה, עולי תימן שעברו בעדן ובשייך' עותמאן בדרכם לארץ נחשפו למאכל הפלאפל שהגיע ממצרים, ופתחו בישראל דוכנים למכירתו ,למרות שאין הוא מאכל מקורי תימני.כמו כן המלאווח והג'חנון שנחשבים היום מזון מהיר תימני, לא היו נפוצים ברוב תימן, ואומצו מהמטבח של דרום תימן {שרעב, תעיז וכו'}. 
בשנות ה-80 פתח המסעדן נרי אבנרי את רשת המסעדות "נרגילה", אשר הגישה אוכל בנוסח תימני מהיר וזול יחסית, וכן ממשיכת דרכה, רשת המסעדות נאפיס, שנמנות עם המסעדות הרווחיות בישראל. כיום נמכרים בישראל מוצרי מזון קפואים בסגנון תימני.
מחלת השימוטו

גילוי המחלה

ב־1912 תיאר ד"ר האקארו השימוטו (Hakaru Hashimoto) ארבע נשים עם הפרעה כרונית של בלוטת התריס. בלוטת התריס של החולות הייתה מוגדלת, והתאפיינה באינפילטרציה (הסננה) דיפוזית של לימפוציטים, פיברוזיס (לייפת) ואטרופיה (ניוון) של פרנכימת הבלוטה. מבחינה היסטולוגית ניתן לראות כי התסנין הכבד של הלימפוציטים הורס את תאי הבלוטה (התאים הפוליקולריים) וניתן לראות תאים מיוחדים הקרויים תאי hurthle- אלו הם תאים אשר עברו שינוי (היו בעבר תאים פוליקולריים רגילים) והם בעלי ציטופלסמה רחבה יותר, המאופיינת בנוכחות של מיטוכונדריות רבות. בנוסף ניתן להבחין בזקיקים לימפטיים הכוללים מרכזי נבט לימפטיים.
בעבר חשבו שהמחלה נדירה ולרוב נעשתה האבחנה בזמן ניתוח או על ידי הפתולוג לאחר כריתת הבלוטה. השכיחות העולה בשיטת הביופסיה באמצעות החדרת מחט (FNA =Fine-Needle Aspiration Biopsy) והתפתחות שיטות סרולוגיות לניתור נוגדנים, הובילו לאבחנה לעיתים קרובות יותר.
כיום מסתבר כי זוהי מחלת בלוטת התריס הנפוצה ביותר.
האינדיקציה הראשונה לאנורמליה אימונולוגית בהקשר למחלה נראתה בניסוי שבו גילו כי קיימת עלייה משמעותית ברמות הגמא גלובולין (IgG) (סוג של נוגדן נפוץ) בסרום החולים. בניסוי נוסף, הוספת דם של חולה השימוטו לרקמת בלוטת תריס בריאה גרמה להרס תאי הרקמה, במופע הדומה לזה שמתקבל במחלה עצמה.
ממצאים אלה, ועוד רבים, הביאו לחשד כי מדובר במצב מתמשך של תגובה אוטואימונית - מצב שבו המערכת החיסונית של אדם תוקפת את גופו שלו.

אפידימיולוגיה

השימוטו היא המחלה השכיחה ביותר מבין מחלות בלוטת התריס.
בין 1-1.5 מתוך 1000 בני אדם יחלו במחלה זו בשלב מסוים של חייהם.
שכיחותה אצל נשים גבוהה פי 8–15 מאשר אצל גברים.
אף על פי כי המחלה יכולה להתפרץ בכל גיל, כולל ילדים, המחלה נצפית לרוב בקרב נשים בגילאי 30-60.

אבחון

כשמתעורר חשד למחלת בלוטת התריס מתחילים את האבחון בבדיקת רמות ה-TSH (תירוטרופין), הורמון המופרש מההיפופיזה שתפקידו לעורר את פעילות בלוטת התריס. כשבבדיקת דם מתגלה רמה גבוהה של הורמון TSH, זה מצביע על חוסר בהורמוני בלוטת התריס, דבר הגורם למשוב חיובי על ההיפופיזה לשחרור TSH נוסף. בדרך כלל, על מנת לאבחן את המחלה, תספיק בדיקה זו יחד עם בדיקה לנוכחות נוגדנים נגד בלוטת התריס (התירואיד).
במקרים הקשים יותר לאבחון ניתן לבצע בדיקות נוספות (אולטרסונוגראפיה, ביופסיה, בדיקת רמות הורמון והורמון חופשי בדם).
אצל 90% מהחולים נמצאים בסרום נוגדנים נגד TPO (פראוקסידז של בלוטת התריס). ה-TPO הוא אנזים ממברנלי (אנזים המעוגן בקרום התא), שתפקידו בבלוטת התריס הוא חמצון יון היוד והבאתו למצב אנרגטי שיאפשר סינתזה של הורמוני הבלוטה. 20%-50% מהחולים מציגים נוגדנים נגד תירוגלובולין. חלבון זה מיוצר על ידי תאי הבלוטה ויש לו תפקיד בהובלת תירוזין (חומצת אמינו שהיא אבן הבניין העיקרי של הורמוני הבלוטה). במצב של הרס הבלוטה ישנה "בריחה" של תירוגלובולין לפריפריה ויצירת נוגדנים נגדו. הופעת נוגדנים אלה מעידה על פעילות אינטנסיבית של מערכת החיסון נגד הבלוטה.

טיפול

לרפואה אין כיום פתרון למחלה עצמה, ולכן הטיפול מתמקד בתסמינים (סימפטומים). במצב של תת-תריסיות נוהגים לטפל במתן תחליף תירוקסין (levothyroxine) לפי רמת התת-תריסיות של החולה, ובכך ליצור איזון. בנוסף, עוזר התירוקסין להורדת רמות הנוגדנים בסרום ולצימצום גודל הזפק.
אברהם רוזנטל (פוליטיקאי)

ביוגרפיה

נולד בירושלים. למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן למד בישיבת אמשינוב, בה למד אצל הרב שמואל אוירבך. לאחר חתונתו גר ברחובות, שם עבד כעוזרו של רב העיר, הרב שלמה קוק. לאחר מותו של הרב קוק עבד בחשבות בחברת עתירות מדע, המסונפת לכור תעשיות. עבד גם כחשב בתלמוד תורה המסורה, מכון ירושלים ומוסדות נוספים. עם הקמת קריית יערים, בחציו השני של העשור השמיני במאה העשרים עבר להתגורר ביישוב, והיה מראשוני המתיישבים. בשנת תשנ"ה מונה כחבר בוועד היישוב, וניהל את מחלקת החינוך.
לאחר פרישת ראש מועצת קריית יערים הקודם, דוד יפרח, הגיש רוזנטל מועמדות לראשות המועצה המקומית ועמד בראש רשימת "כן לקריה", בתמיכת רב היישוב, אריה שולמן. מולו הגיש מועמדות לראשות המועצה יצחק מטמון, שעמד בראש רשימת "הרשימה המאוחדת". בבוקר יום הבחירות, שנערך ב-20 באוגוסט 1996, הגיש מטמון את התפטרותו מהריצה לראשות המועצה, ומאוחר יותר גם שאר חברי רשימתו. מאחר שרוזנטל נותר מועמד יחיד ברשימה יחידה, הוכרז על ידי פקיד הבחירות כראש המועצה המקומית.
בשנת 2013, לאחר שנים רבות שלא התקיימו בחירות ביישוב, התמודד מול רוזנטל לראשות המועצה דב בקשט, יחד עם רשימה חדשה בשם "איחוד הקהילות למען טלזסטון". רוזנטל זכה בכ־72% מהקולות, לעומת כ־28% של בקשט. רשימתו של בקשט זכתה בשלושה מושבים במועצה.
בשנת 2018, לקראת הבחירות למועצת היישוב, פעל הרב המקומי, אריה שולמן יחד עם מפלגת דגל התורה להבאת מועמד חיצוני שיחליף את רוזנטל. האחרונים, שתמכו עד אז ברוזנטל וברשימתו "כן לקריה", הציבו את יצחק רביץ כמועמד המחליף לראשות המועצה. למרות כך, הודיע רוזנטל כי יתמודד לראשות המועצה עם רשימתו. לבסוף, לאחר משא ומתן של דגל התורה מול רוזנטל, סוכם כי רביץ ימונה כסגנו של רוזנטל, ורוזנטל מצידו יפרוש לאחר כשנה, ולא יתקיימו בחירות ביישוב. ההסכם לא יצא אל הפועל בשל מותו של רוזנטל כשבוע וחצי לאחר מועד הבחירות.
רוזנטל ראה עצמו כחסיד סדיגורה, בעקבות פגישה שנערכה בשנות ה-70 עם האדמו"ר רבי אברהם יעקב פרידמן (השלישי). היה נשוי, ואב לשלוש.
נפטר בביתו ב-9 בנובמבר 2018 מדום לב. לאחר פטירתו הונצח בקריאת מקווה טהרה וכיכר על שמו ביישוב.
גלדיס קופר

ביוגרפיה

קופר נולדה בפרוור הית'ר גרין וגדלה בשכונת צ'יזוויק שבמערב לונדון, הייתה המבוגרת מבין שלוש בנותיהן של ויליאם פרדריק קופר ומייבל בראנט.

קולנוע

גלדיס החלה את דרכה כנערה בסרטים שקטים והתגלתה כשחקנית משנה לראשונה בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 בדרמות "ליידי המילטון" של אלכסנדר קורדה בתפקיד ליידי פרנסיס נלסון אשתו של האדמירל הבריטי הוריישו נלסון (לורנס אוליביה), "רבקה" של אלפרד היצ'קוק ו"קיטי פוייל" של סם ווד.
זכתה לפרסום רק לאחר שהועמדה פעמיים ברצף לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעותייה בסרטים "ועתה, הנוסע" בתפקיד גברת ווינדל וייל לצידה של בטי דייוויס ו"שירת ברנדט" בתפקיד המחנכת הדתייה, האחות מרי טרזה ווזו.
ב-1944 הופיעה גלדיס בדרמה הרומנטית "הצוקים הלבנים של דובר" (1944) ובדרמה "גברת פרקינגטון" בתור הדוכסית אליס דה בראנט.
ב-1945 שיחקה בדרמות "מכתבי אהבה" ו"עמק ההחלטות".
סגרה את שנות ה-40 המוצלחות מאוד מבחינתה עם הופעות בדרמות "השנים הירוקות", "רחוב הדולפין הירוק", "מאדאם בובארי" ו"אשת הבישוף".
ב-1958 השתתפה בדרמה "שולחנות נפרדים" בתור אורחת בית המלון גברת מאד ריילטון בל.
ב-1964 הועמדה גלדיס בפעם השלישית לפרס האוסקר על תפקידה בתור גברת היגינס בסרטו המצליח של ג'ורג' קיוקור "גברתי הנאווה".
את הופעותיה הבולטות האחרונות עשתה בסדרת הפעולה "The Rogues" בתפקיד עליו הועמדה לפרס אמי ובקומדיה המוזיקלית "המיליונר המאושר ביותר".

תיאטרון

גלדיס הייתה שחקנית תיאטרון פעילה במשך כ-30 שנה והועמדה פעמיים לפרס טוני על הופעותייה בהצגות "The Chalk Garden" ו"המעבר להודו".
מתופף

מתופף הוא מוזיקאי העוסק בתיפוף, כלומר מנגן בתוף או במערכת תופים.

מתופף הקלטות

מתופף הקלטות הוא מתופף שעבודתו היא להקליט עם להקות או סולנים שחסר להם מתופף. לרוב מתופפי להקות חותמים חוזה עם אולפן הקלטות ועובדים איתו באופן קבע. התכונות האופייניות למתופפי הקלטות הן חוש קצב טוב מאוד וצליל נקי. כיוון שמתופפי הקלטות מוותרים על החלק האמנותי של הנגינה ומבצעים רק את מה שהכרחי הם נחשבים בעיני רבים מהמתופפים כאומנים ולא אמנים. על כן ישנם מתופפים שמשתמשים בביטוי "מתופף הקלטות" ככינוי גנאי.
ולנטין פוירשטיין

קריירה מוקדמת

פוירשטיין נולד ב-18 בינואר 1885 בברגנץ, שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1906 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, והצטרף לרגימנט הקייזר-יגר ה-2. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם פוירשטיין עם יחידתו, וב-15 במאי 1915 הועלה לדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה הצטרף בהם לצבא האוסטרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בספטמבר 1924 הועלה פוירשטיין לדרגת אוברסט לוטננט, ובסתיו 1928 הועלה לדרגת אוברסט. ב-25 ביוני 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה האוסטרית ה-3.
לאחר סיפוח הצבא האוסטרי לורמאכט, מונה פוירשטיין ב-1 באפריל 1938 למפקד הדיוויזיה ההררית ה-2, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פוירשטיין מפקד הדיוויזיה ההררית ה-2, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין כחלק מהקורפוס ה-22 במסגרת הארמייה ה-14. במהלך המערכה בנורווגיה לחם פוירשטיין עם הדיוויזיה שבפיקודו בטרונדהיים ובנרוויק, וב-4 במרץ 1941 הועבר לעתודת המילואים. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה פוירשטיין לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, וב-25 בינואר 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-70 בנורווגיה. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פוירשטיין למפקד הקורפוס ההררי ה-51 באיטליה, וב-12 באוגוסט 1944 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1945 פרש פוירשטיין מתפקידו, ובאפריל 1945 נפל בשבי בעלות הברית.

לאחר המלחמה

בקיץ 1948 שוחרר פיירשטיין מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פוירשטיין באינסברוק, עד למותו ב-8 ביוני 1970.
ז'אן ברוסה

קורות חיים

ז'אן מורייה נולדה בשנת 1921 בפייר דה קיורטיל, וגדלה באנסי. אביה ז'ון מורייה היה יצרן גבינות ששירת ונפצע במלחמת העולם הראשונה ועבד באנסי. אמה מארי, הייתה עקרת בית. ז'אן רצתה ללמוד להיות אחות בפריז, אך בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה, לא התאפשר לה לעשות זאת, והיא נשארה באנסי.

פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

אנסי, בירת מחוז הוט סבואה (Haute-Savoie), הייתה תחת שלטון איטלקי בנובמבר 1942. מדיניות השלטון האיטלקי הייתה אז הומנית וליברלית בשטחים שכבשה, ויהודים רבים מצאו מקלט באנסי. בספטמבר 1943 הועברה השליטה על האזור לגרמניה הנאצית, והיהודים שחיו באנסי נחשפו לסכנה מיידית.  באותו זמן עבדה ברוסה בפריפקטורה, וידעה על מעצרים עתידיים של יהודים באזור. היא הייתה בקשר קבוע עם המחתרת הצרפתית, והיה ביכולתה להזהיר את אלו שעמדו להיעצר או להיות מגורשים. מכיוון שהכירה את כל ראשי הכפרים, היא הצליחה לארגן מקומות מחבוא בשביל יהודים וילדים יהודים בפרט. היא גם סייעה לבודדים ולמשפחות שלמות לחצות את הגבול לשווייץ. היא סיפקה ליהודים במחבוא מוצרים הכרחיים, ובהם, מסמכי תעודה מזויפים, תלושי מזון, שמיכות ופרטי ביגוד שקשה להשיגם.

לאחר המלחמה והשואה

אחרי המלחמה, הרב הנרי שילי, שבשנות ה-50 היה יושב הראש של האקדמיה הרבנית בפריז, העיד על חלקה של ברוסה בהצלת חייו וחיי משפחתו. הוא סיפר כי היא סיפקה להם מסמכים מזויפים ולאחר הכיבוש הנאצי, אירגנה לילדיו מקום מסתור.
אחרי ששוחרר האזור מהשליטה הגרמנית ב-1944, התחתנה ברוסה עם ז'אן ברוסה שהיה עובד ממשלה מקומי. היא שירתה כסגנית נשיא הוועדה הצרפתית של יד ושם למספר שנים החל מ-1987, והשתתפה בדיונים ציבוריים בנוגע לשואה. ז'אן בעלה נפטר ב-2003. בתם קלודי מתה בנעוריה והיו להם שני בנים. בנוסף לארבעה נכדים ושלושה נינים. ברוסה נפטרה בגיל 96 ב-19 באוקטובר 2017.

הכרה והנצחה

ברוסה הוכרה כחסידת אומות עולם על ידי יד ושם ב־4 למאי 1973. ב-2005 זכתה לעיטור לגיון הכבוד הצרפתי. ב-2006 נחרט שמה באנדרטה לזכר השואה בפריז.