google/wiki40b huggingface dataset:
שמואל קניאל

מתמטיקאי

שמואל קניאל נולד בחיפה. בשנת 1962 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה שכותרתה "Extensions of Normal Operators", שנעשתה בהנחיית שמואל אגמון. בשנת 1967 מונה שם למרצה בכיר, בשנת 1969 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1979 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. בשנת 1982 היה עמית במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. בשנת 2003 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.
תחומי המחקר שלו: משוואות דיפרנציאליות לא ליניאריות, דינמיקת נוזלים, מכניקה סטטיסטית, פתרונות נומריים של משוואות דיפרנציאליות.

פעילות ציבורית

בשנת 1973 נמנה עם קבוצת מדענים מהאוניברסיטה העברית שפנו לראש הממשלה גולדה מאיר והביעו התנגדות לחוק בדר-עופר, שעסק באופן חלוקת עודפי המנדטים בבחירות לכנסת. לאחר שמאיר לא קיבלה את עמדתם, הגיש עתירה לבג"ץ נגד חוק זה, העתירה נדחתה. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית היה פעיל במפלגת שלומציון שבראשות אריאל שרון. 
קניאל הגיש מספר עתירות לבג"ץ בנושאים שראה כבזבוז כספי הציבור, רובן ללא הצלחה. 
בשנת 1983 יצא נגד הסדר מניות הבנקים, בטענה שהמדינה הבטיחה למחזיקי המניות תמורה מופרזת. הוא עתר לבג"ץ נגד ההסדר, אך עתירתו נדחתה. בשנת 1987 תמך בסגירת פרויקט הלביא ולדבריו הצליח לשכנע את השר יוסקה שפירא להימנע בהצבעה בממשלה על סגירת הפרויקט, שעברה על חודו של קול. בשנות ה-90 עתר לבג"ץ נגד הנפקת אגרות חוב ייעודיות לקרנות הפנסיה, כדרך לפתרון משבר קרנות הפנסיה הגרעוניות. עתירתו נדחתה. 
לאחר המלצת וועדת רבינוביץ' בשנת 2002 להטיל מס רווחי הון בשיעור 15% על רווחים בשוק ההון, עתר לבג"ץ בתביעה לקבוע שיעור גבוה יותר. עתירתו נדחתה, אך שיעור המס הועלה ל-20% ובהמשך הועלה ל-25%. בשנת 2012 עתר לבג"ץ נגד חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011, שנחקק בעקבות המלצותיה של ועדת ששינסקי, בטענה שהחוק קבע תמלוגים נמוכים מדי למדינה.
בשנת 2006 הגיש תובענה ייצוגית נגד שלושת הבנקים הגדולים בישראל, בטענה שגבו ריבית גבוהה מדי ממשקי הבית. בשנת 2014 הציעו הבנקים לשלם 17 מיליון ש"ח כפשרה, אך קניאל בחר להמשיך בתביעתו לפיצוי גבוה יותר. בשנת 2016 הסתיימה התובענה הייצוגית בפשרה לפיה ישלמו הבנקים פיצוי בסך כולל של 47 מיליון ש"ח, מתוכם 35 מיליון ש"ח שהופקדו על ידי הבנקים כשנתיים קודם לכן במסגרת הליך שניהל כנגדם הממונה על ההגבלים העסקיים. לקניאל נפסק גמול בסך 1.05 מיליון ש"ח על הגשת התובענה הייצוגית.

חיים אישיים

קניאל התגורר בירושלים. היה נשוי לשושנה קרונגולד-קניאל, פסיכולוגית חינוכית במקצועה, ולאחר גירושיהם נישא לראובנה שלהבת. לשמואל שלושה בנים מנישואיו לשושנה קרונגולד-קניאל.
מוחמד אסד

ביוגרפיה

מוחמד אסד נולד כלאופולד וייס בעיר למברג, בירת החלק האוסטרי של גליציה (כיום לבוב שבאוקראינה), למשפחה יהודית משכילה. אביו היה עורך דין וסבו, ר' בנימין אריה וייס שימש כרב העיר צ'רנוביץ', בירת בוקובינה. בילדותו למד תורה ובגיל צעיר ידע את השפה העברית על בוריה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 ברח מבית הוריו על מנת להתגייס בזהות ובגיל בדויים לצבא האוסטרי. לאחר שבוע ימים עלה אביו על עקבותיו והחזירו הביתה. לאחר המלחמה למד שנתיים באוניברסיטת וינה היסטוריה של האמנות ופילוסופיה והפך לעיתונאי בווינה. בשנת 1922 הגיע לביקור בירושלים אצל בני משפחת אמו, ביניהם הד"ר דוריאן פייגנבאום. בירושלים נגלה לו העולם הערבי והמוסלמי והוא החל לפרסם בעיתוני גרמניה כתבות אנטי-ציוניות ופרו-ערביות. בירושלים אף התיידד עם הד"ר יעקב ישראל דה האן, שהיה פעיל נגד התנועה הציונית.
בסוף המהפך שעבר הוא המיר בשנת 1927 את דתו לאסלאם, החליף את שמו למוחמד אסד ויצא ללמוד לימודי אסלאם במכה. עד מהרה הפך הצעיר המוכשר לאחד מגדולי חכמי הדת בערב הסעודית וליועצו של המלך עבד אל-עזיז אבן סעוד. שמו הגיע גם לידיעת האמיר עבדאללה מעבר הירדן והוא הוזמן לחצרו. עם זאת מצא גם לנכון להיפגש בשנת 1930 עם המנהיג הציוני נחום גולדמן.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם הגיע מוחמד אסד להודו והיה בין הלוחמים למען הקמת מדינה עצמאית בחלקים המוסלמיים של הודו. פרסם מאמרים אנטי-בריטיים חריפים. בשנת 1939 נכלא על ידי השלטונות הבריטיים למשך כל תקופת מלחמת העולם השנייה.
עם הקמתה של פקיסטן העצמאית בשנת 1947 היה מוחמד אסד לאחד מבכירי הממשל במדינה, ובשנת 1952 נתמנה לסגן ראש הנציגות של פקיסטן באו"ם. בעצרת האו"ם נשא מוחמד אסד נאומים אנטי-ישראליים חריפים, אך בסתר ניהל דיאלוג בלתי רשמי ולא מחייב גם עם נציגי ישראל לאו"ם, ובמשרד החוץ של ישראל הוענק לו הכינוי "המומר". כן קיים אסד בסתר מפגשים חשאיים עם בת דודו ובעלה, כשהלה היה דובר משלחת ישראל באו"ם. בסיום תפקידו באו"ם הוא הפך לחכם דת מוכר והרצה על האסלאם במדינות שונות. מפעל חייו החשוב היה תרגום הקוראן לאנגלית, וגם ספרו "הדרך למכה" זכה לפרסום רב.
מוחמד אסד נפטר ב-20 בפברואר 1992 בגיל 91 ונקבר בבית קברות מוסלמי קטן, בעיר גרנדה שבספרד.
בנו מאשתו הסעודית טלאל אסד, חי בארצות הברית. הוא פרופסור לאנתרופולוגיה ומרקסיסט.
טיטור

טיטור (בלועזית: טיטרציה, באנגלית: Titration, בעברית: תהליך סתירה) היא שיטה לקביעת הריכוז של חומרים שונים בתמיסה.
החומר שאת ריכוזו בתמיסה רוצים לגלות נקרא אנליט (Analyte) והוא מצוי בתמיסה בריכוז לא ידוע. לתוך תמיסת הנעלם מוסיפים תמיסה של חומר בריכוז ידוע וקבוע. חומר זה נקרא טיטרנט (Titrant). בין החומרים מתרחשת תגובה וכל עוד בתמיסה יש שיירים של האנליט התגובה תצא לפועל.
מקובל להשתמש באינדיקטור pH לזיהוי הנקודה שבה התגובה הסתיימה (לא נותרו עוד שיירי אנליט). בנקודה זו, המכונה "נקודת סוף טיטרציה", ניתן לחשב את ריכוז הנעלם על ידי מציאת כמות המולים שהגיבו מתוך ידיעת הנפח והריכוז המדויקים של הטיטרנט.

תהליך הטיטרציה

לנפח ידוע של הנעלם שברצוננו לקבוע את ריכוזו, מוסיפים טיטרנט בנפח וריכוז ידועים בעודף. לאחר הוספת הטיטרנט אמורים להשאר עודפים ממנו בכלי. את העודפים מטטרים עם תמיסת החומר הנעלם בריכוז ידוע עד לסיום התגובה. ברגע שכל עודפי הטיטרנט הגיבו ניתן לדעת כמה מהם היו בעודף ומכאן, כמה היו דרושים לטיטרציה.

עקומת הטיטרציה

עקומת הטיטרציה היא גרף המציג את ריכוז אחד החומרים, או מדד אחר בתמיסת הנעלם (כגון pH, מוליכות וכו') כנגד כמות הטיטרנט המוסף.
בתחילת הטיטרציה ריכוז האנליט בתמיסה יורד לאט מאוד, לאחר מכן מתחילה "צניחה" שנהיית תלולה יותר ויותר ככל שמתקרבים לנקודת שקילות (נקודה האקוויוולנטית). בנקודה האקוויוולנטית תהיה בגרף הפונקציה נקודת פיתול (הנקראת נקודת שקילות). לאחר הירידה התלולה בריכוז האנליט תהיה דעיכה איטית וריכוז התמיסה האנליטית שואף ל-0 כאשר ציר ה-x שואף לאינסוף.
שושנה לוי-הוכמן

שושנה לוי-הוכמן (אוגוסט 1913 – אוגוסט 2003) הייתה רופאה ישראלית, מחלוצות הרופאות בארץ ישראל, הרופאה הכירורגית השנייה בארץ. חברת סגל בית החולים הדסה, בירושלים.

ביוגרפיה

לוי-הוכמן נולדה בירושלים, בת הזקונים של צפורה לבית ארקין ויצחק בעל חנות בגדים בירושלים. אחיה: אפרים ויהודה ואחותה חיה עזרו בסיוע הפרנסה ועבדו בחנות המשפחתית. סבה מצד אמה, ישראל ארקין, היה ממשפחות הכורמים הוותיקות, במזכרת בתיה.
לוי-הוכמן סיימה את הגימנסיה העברית בירושלים, התקבלה ללמודי רפואה בפריז וסיימה את לימודיה ברומא.
כשחזרה לארץ-ישראל בתום לימודיה, נאלצה לעבוד ללא שכר במעבדה להורמונים בהנהלתו של פרופ' הרמן צונדק בבית החולים ביקור חולים. בשנת 1945 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כשהחלו להתפנות משרות של רופאים התקבלה להתמחות בכירורגיה אצל פרופ' אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף), בבית החולים הדסה בירושלים.
חשוב לזכור כי הכירורגית הראשונה בארץ ישראל הייתה ד"ר שושנה שקופ-פרנקל שהתקבלה להתמחות בשנת 1937 בבית החולים הדסה (תל אביב) במחלקתו של פרופ' מכס מרכוס, ולוי-הוכמן הייתה כנראה הכירורגית השנייה שהתמחתה בארץ ישראל.
ב-1942 נישאה לד"ר אברהם הוכמן, אותו הכירה מתקופת הלימודים בגימנסיה. הוכמן מחלוצי האונקולוגיה בארץ, ומאוחר יותר פרופסור לאונקולוגיה ומשנת 1949 ניהל את המכון האונקולוגי בבית החולים הדסה.
ב- 1947 נסעו בני הזוג להשתלם בארצות הברית.
במלחמת העצמאות השתתפה בניתוחים רבים של אזרחים וחיילים פצועים שנותחו במחלקתו של פרופ' ג'וזף.
בשנת 1979 התאלמנה.
בהמשך השנים עברה לעבוד ככירורגית בקופת חולים עד לפרישתה ב-1974.
בשנת 2003 נפטרה בשיבה טובה בגיל 90. השאירה בת (רופאת עור), ובן.
שביל האפלצ'ים

שביל האפלצ'ים (באנגלית: Appalachian Trail) הוא שביל מטיילים בצפון אמריקה. אורכו כ-3400 ק"מ והוא נפרש לרוב אורכן של מזרח ארצות הברית וקנדה, מפרובינציית קוויבק בצפון ועד מדינת ג'ורג'יה בדרום.
בראשית המאה ה-20 הציע בנטון מק קיי לסמן שביל ארוך שיקשר בין חניוני הנופש השונים בהרי האפלצ'ים. מאז נפרצו, הוכשרו וסומנו קטעי שביל רבים. רק בתקופת מלחמת העולם השנייה הופסקה מלאכת סלילת השביל.
הנקודה הגבוהה אליה אפשר להעפיל דרך השביל נמצאת בהר וושינגטון, שם מגיע השביל עד לגובה של כאלפיים מטרים.
שביל האפלצ'ים הוא גם אחד משבילי המטיילים הפופולרים בעולם, למרות שתנאי הטבע בו אינם קלים. בחורף מתכסים חלק מההרים בשלג והנהרות קופאים, באביב מציקים היתושים והזבובים ואילו בקיץ חם שם מאוד ומסתובבים דובים בקרבת האדם. מאות אלפי אנשים מטיילים בו לאורך קטעים אחדים מדי שנה ויש בודדים המסיירים לכל אורכו במשך שנה תמימה. לאורך השביל הוקמו פונדקים ובקתות לינה כדי לארח את המבקרים הרבים.
שביל האפלצ'ים הוא אחד משלושת שבילי הכתר המשולש (Triple Crown of Hiking) הארוכים, לצד שביל הרכס הפסיפי היוצא מגבול ארצות הברית בקליפורניה עם מקסיקו ומסתיים בצפון בגבול ארצות הברית בוושינגטון וקנדה, ושביל קו פרשת המים של היבשת המתחיל בגבול ארצות הברית מקסיקו בניו מקסיקו ומסתיים בגבול ארצות הברית קנדה שבמונטנה.
האחים שלוש

האחים שלוש היה בית חרושת למוצרי בנייה טרומיים מבטון והוא חלוץ תעשייה זו באזור יפו וככל הנראה גם בארץ ישראל כולה. את בית החרושת הקימו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19 אברהם חיים שלוש ויוסף אליהו שלוש, שניים מבניו של אהרן שלוש, במגרש שהיה צמוד לבית אביהם בנוה צדק (רחוב שלוש 32 בתל אביב).
תחילה הוקם במקום בית חרושת למרצפות מלט. בראשית המאה ה-20 התרחבו תחומי הייצור וכללו מגוון רחב של מוצרים טרומיים מבטון (עמודים, מעקות, משקופי חלונות, מדרגות, תומכות למרפסות ומאוחר יותר גם בלוקים לבנייה). מוצרים אלה שולבו ברבים מבתי השכונות היהודיות והערביות של יפו, ומאוחר יותר גם בבתים בתל אביב. מוצרי בית החרושת שווקו גם בחיפה, בירושלים ובשכם. לאחר מלחמת העולם הראשונה הצטרף לניהול בית החרושת ישעיה לוריא, גיסם של אברהם חיים ויוסף אליהו שלוש.
בית החרושת פעל, ככל הנראה, עד תחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ונסגר כתוצאה מן המשבר הכלכלי שבו היה שרוי ענף הבנייה באותן שנים. בשטחו המשיכו לפעול בתי מלאכה שונים. בשנת 2006 נהרסו כל מבני בית החרושת מלבד החומה שהקיפה אותו ושער הכניסה שהוביל אליו.
ג'יי ניקסון

ביוגרפיה

ניקסון נולד בדה סוטו (De Soto), פרבר של העיר סנט לואיס שבמיזורי. מוצא משפחתו בעיקר מאנגליה. אחד מאבות אבותיו מצד אביו, אברהם ג'ונאס, היה מתיישב יהודי באילינוי וחבר של אברהם לינקולן. ניקסון נולד למשפחה מתודיסטית, אך סבתא רבתא שלו מצד אביו הייתה יהודיה.
הוא למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת מיזורי, וסיים עם תואר ראשון ב-1978. בהמשך עבד כעורך דין. ב-1986 נבחר לסנאט המדינתי של מיזורי, ובין השאר רץ שנתיים לאחר מכן לסנאט ללא הצלחה. הוא שירת בסנאט עד שנבחר לתובע הכללי של מיזורי ב-1992, ושירת בתפקיד זה עד 2009. גם ב-1998 רץ ללא הצלחה לסנאט.
ב-2008, לאחר שהמושל הרפובליקני המכהן הכריז כי לא יתמודד לכהונה שלישית, הכריז ניקסון על מועמדותו למשרה זו. בבחירות הכלליות ב-4 בנובמבר הביס את יריבו הרפובליקני ונבחר למושל, כשזכה ב-58.40% ממניין הקולות. ב-2012 נבחר לכהונה שנייה, עם ניצחון גורף גם כן.
ניקסון נשוי ואב לשניים. אין הוא קשור משפחתית לנשיא ריצ'רד ניקסון.
פטריקוב

תולדות היישוב

בראשיתה סבלה העיירה מפשיטות המונגולים, ולאחר מכן הטטרים. אזכורה הראשון של העיירה בכתובים הוא משנת 1523, עת הייתה בשליטת הדוכסות הגדולה של ליטא.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית, ובמהלך המאה ה-19 הייתה בבעלות משפחת אצולה רוסית. בשנת 1923 הוענקו לפטריקוב זכויות עיר.

יהודי פטריקוב

בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה כ-2,500 יהודים, כמחצית תושביה. בנובמבר 1920 נרצחו 11 יהודים בפוגרום שאירע בעיירה. בתקופה הסובייטית עזבו את העיירה יהודים רבים.
ב-29 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים. ב-22 בספטמבר 1941, בעת תפילת תשליך על גדת נהר פריפיאט, רצחו הגרמנים כ-300 יהודים מהעיירה בתוך המים. למחרת רצחו הגרמנים ברחובות העיירה כ-500 יהודים נוספים.
בסוף פברואר 1942 נרצחו בין 150 ל-200 יהודים נוספים מהעיירה ליד הכפר הסמוך בלקי. לאחר מכן, רוכזו היהודים שנותרו בעיירה בגטו בן שלושה בתים שהוקם בה, בו הוחזקו בתנאי רעב. כל יושבי הגטו נרצחו בסוף אפריל 1942 במשחטה מקומית.
צ'שובה

היסטוריה

התיעוד הראשון לכפר מצוי ברשומות הכנסייה מ-1305 בהקשר לתשלום משכורות לנושאי משרות מסוימות. בשטח הכפר ממוקמת כנסיית ניקולאוס הקדוש, שהוקמה ב-1751 ועשוייה מעץ. תושבי צ'שובה מתפרנסים מחקלאות. שמו של הכפר נגזר משמו של אציל פולני בשם צ'שובסקיץ' שהיה בעל האדמות באזור מ-1586 ועד 1628.

הקהילה היהודית

במהלך המאה ה-17 התיישבו יהודים בכפר. בפאתי הכפר צ'שובה מצויים שרידי בית עלמין יהודי שנוסד ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-17. קיים תיעוד מ-1690 העוסק בתשלום מס בגין השימוש בקרקע בה מצוי בית העלמין. בשטח בית העלמין פזורות כמה עשרות מצבות המתוארכות מאמצע המאה ה-18 ועד שלהי המאה ה-19. הכיתוב על המצבות הוא בעברית וגרמנית. ב-1753 הוקם מבנה בית הכנסת של הקהילה, שעשוי היה מעץ ועמד על תילו עד 1911. בסמוך לבית הכנסת שכן ביתו של רב הקהילה ומבנה ששימש כתלמוד תורה. 
בתקופת שלטונו של פרידריך השני, מלך פרוסיה שגשגה הקהילה ואוכלוסייתה גדלה. בארכיון בוורוצלב מצוים מסמכים מ-1757 המעידים על קהילה משלמת מיסים בת כ-100 נפשות. במחצית השנייה של המאה ה-19 ניתנו ליהודים זכויות תנועה והגירה מסוימות ואוכלוסיית הקהילה הלכה והצטמצמה. ב-1855 מנתה אוכלוסיית הכפר 476 נפשות, מתוכם 18 יהודים וב-1894 נותרו בכפר 4 יהודים בלבד. רב הקהילה האחרון נפטר ב-1871. ב-1905 לא התגוררו עוד יהודים בכפר. במקום בו עמדו בעבר מבני בית הכנסת ובית הרב, מצויה אנדרטה לציון 700 שנים להקמת הכפר. מקום הצבת האנדרטה מכונה גם בימינו על ידי תושבי הכפר בשם דוֹם רָבִּינַא, שמשמעו בעברית בית הרב. ב-2002 ביצעו נציגי השלטון המקומי ומתנדבים פעולות ניקוי ואחזקה במתחם בית העלמין. באוגוסט 2008, במהלך סופה עזה נגרמו לבית העלמין נזקים כבדים.
רכבל גיברלטר

רַכֶּבֶל גיברלטר (באנגלית מכונה בפשטות The Cable Car) הוא רכבל המוליך מתחנה הממוקמת בגרנד פרייד (Grand Parade) ליד נמל גיברלטר במערב בגיברלטר, דרך תחנת הביניים "מאורת הקופים" (Ape's Den), ועד ל"טופ אוף דה רוק" (Top of the Rock - משמעות השם "ראש הצוק") על גבעת סיגנל (Signal hill) במרכזו של צוק גיברלטר. גובהה של גבעת סיגנל הוא 387 מטר מעל פני הים, ולמרות כינויו של המקום, "ראש הצוק" הוא אינו הנקודה הגבוהה בצוק.
המרחק בין שתי התחנות הוא 673 מטר והפרש הגבהים ביניהן הוא 352 מטר. לאורך הכבל יש שלושה עמודים תומכים, והוא נע במהירות של 5 מטרים בשנייה. כל אחת משתי הקרוניות התלויות עליו מסוגלת לשאת 30 נוסעים בנוסף לנהג.
ברכבל הראשון שהוקם בגיברלטר היה סל שיכול היה לשאת אדם בודד או מעט סחורה דוגמת תחמושת, ולהביאם עד לסוללת התותחים ששכנה בסמוך לתחנה העליונה של הרכבל הקיים. שרידי תחנת הרכבת העליונה הישנה שוכנים בסמוך מדרום לתחנה הקיימת. הרכבל הנוכחי נבנה בשנת 1966 על ידי חברה שווייצרית ושופץ בשנת 1986.
מהתחנה העליונה של הרכבל נשקף נוף פנורמי לכל הכיוונים, ויש בה מסעדה, בית קפה וחנות מזכרות.
רוברטו בולניו

חייו

בולניו נולד בסנטיאגו, בירת צ'ילה. אביו היה נהג משאית ומתאגרף ואמו הייתה מורה. ב-1968 עקר עם משפחתו למקסיקו עזב את הלימודים והחל לעבוד כעיתונאי ולהיות פעיל בארגוני שמאל. בולניו שוטט בעולם, ונדד בין צרפת, מקסיקו, צ'ילה ואל סלוודור עד שלבסוף השתקע בספרד. במשך רוב חייו בולניו כתב שירה, ורק בשנות הארבעים לחייו עבר לכתיבת פרוזה, מתוך תקווה שכך יוכל לתמוך במשפחתו. בשנות חייו האחרונות הספיק לכתוב כמות נכבדת של רומנים וסיפורים, אשר זכו להערכה רבה. בולניו מת בברצלונה בגיל חמישים בשל בעיות בכבד בזמן שהמתין להשתלת כבד חדש; הוא סבל מהתדרדרות במצבו הבריאותי זמן רב לפני כן והשאיר הוראות לגבי מה שיש לעשות עם כתביו לאחר מותו.

מיצירותיו

נכון להיום פורסמו 12 רומנים פרי עטו בספרדית, כמו גם ארבעה קובצי סיפורים קצרים וחמישה ספרי שירה. ב-2009 נתגלו מספר יצירות נוספות בעזבונו של בולניו וחלקן עדיין לא יצאו לאור. הרומנים נוקטורנו בצ'ילה, כוכב רחוק, בלשי הפרא  ו-2666, תורגמו לעברית, כמו גם קובץ הסיפורים שיחות טלפון והנובלה קמע, כולם בהוצאת עם עובד.
גלקסיית טוקאן הננסית

מאפיינים

גודלה הזוויתי של הגלקסיה הוא כ-2.9 דקות קשת שממרחקה שקול לקוטר של כ-2,430 שנות אור. מסתה מוערכת בכ-‎6×10⁷‎ מסות שמש, כמאתיים מיליוניות ממסת שביל החלב, אך מסת הכוכבים הנראים שבה היא רק כ-‎5.6×10⁵‎ מסות שמש, ונראה שהיא מורכבת ברובה מחומר אפל שטיבו אינו ידוע. עוצמת ההארה הכוללת שלה היא פי 550,000 מעוצמת ההארה של השמש והמתכתיות של כוכבי הגלקסיה היא כאחוז בלבד מזאת של השמש, כך שכוכבי הגלקסיה הם זקנים יחסית לכוכבי שביל החלב ונראה שכבר מיליארדי שנים שאין בה יצירה של כוכבים חדשים. הגלקסיה מתרחקת ממערכת השמש במהירות גבוהה יחסית לגלקסיות הקבוצה המקומית של קרוב ל-200 קילומטר בשנייה, ומהירות זו כמו גם מיקומה הרחוק ממרכז הקבוצה המקומית ומהגלקסיות הגדולות של הקבוצה חריגים ביחס לרוב הגלקסיות מסוג זה. הסבר אפשרי הוא שהיא נעה במסלול מאוד אליפטי ביחס למרכז הכובד של הקבוצה המקומית כך שלפני כ-10 מיליארד שנים היא עברה דרך מרכז הקבוצה ואיבדה כך את מרבית הגז החופשי שלה ומאז אין בה יותר יצירת כוכבים חדשים. הסבר אחר הוא שהגלקסיה נוצרה רחוק ממרכז הקבוצה באזור שמושפע כבידתית לא רק מהקבוצה המקומית אלא גם מקבוצת פסל הסמוכה.
נלי ומר ארנו

תקציר העלילה

נלי (ביאר) נשואה לג'רום (ברלין), גבר שהפסיק לעבוד ולחפש עבודה. נלי עובדת חלקית בבית דפוס, אולם היא מפגרת בתשלום עבור שישה חודשים שכירות של הדירה בה היא דרה עם בעלה.
היא נפגשת עם ז'קלין בבית קפה, שם היא פוגשת את פייר, איש עסקים עשיר שיצא לגמלאות. לאחר שהוא נוכח לדעת שנלי שקוע בחובות, מחליט ארנו בספונטניות לתת לה 30,000 פרנקים כמתנה. נלי נענית להצעה באי-רצון, מסלקת את חוב השכירות שזמן פירעונו חלף ומעתיקה את מקום מגוריה לדירה אחרת.
נלי נאותה להקליד את זכרונותיו של ארנו, ברם ארנו מתעקש שלא יהיה זה תשלום עבור הכסף שהוא כבר נתן לה, אלא שהוא ישלם לה עבור העבודה. כך למדה נלי עוד אודות חייו של ארנו: הוא היה שופט במושבה צרפתית ולאחר מכן איש עסקים. נלי מנהלת רומן עם העורך של ארנו. ארנו מעט מקנא.
חטיבת ההפעלה המבצעית

חטיבת ההפעלה המבצעית היא יחידה צבאית השייכת לאגף המודיעין (אמ"ן) של צה"ל, והיא הגוף האמון על ריכוז פעילותם של מערכי המודיעין השונים באגף, ניהול מבצעי היחידות המיוחדות הכפופות לאגף המודיעין וחיזוק התקשורת בין דרגי המודיעין הבכירים והאסטרטגיים לבין קציני המודיעין בשטח, כדי להביא להשמדתן של מטרות איכות במערכי האויב בזמן קצר
מלבד הכנת בנק המטרות אחראית החטיבה גם על איסוף מודיעין רגיש ומדויק על בכירי ארגוני הטרור. בראש היחידה עומד קצין בדרגת תא"ל. בשנת 2007 החליט ראש אמ"ן, האלוף עמוס ידלין, על הקמת החטיבה בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה ובהם הצורך במודיעין איכותי על יעדים בטרם פעולה צבאית והצורך ב"בנק מטרות" איכותי ורחב.
חומר מקציף

חומר מקציף (Foaming agent) הוא חומר אשר הוספתו למוצר מביאה ליצירת קצף.
כתוסף מזון הוספת חומר מקציף מאפשרת יצירת קצף במוצר מזון, כאשר זו נועדה להשפיע על המרקם של המוצר, או על יציבותו באמצעות יצירת בועות אוויר השומרות על מרקמו.
חומרים מקציפים מהווים מרכיבים של חומרי טואלטיקה כגון סבון, שמפו לשיער, משחת שיניים (לרוב נעשה שימוש בנתרן לורת זרחתי, נתרן לוריל אתר זרחתי, נתרן לוריל זרחתי ואמוניום לוריל זרחתי).
אחת מדרכי השימוש של חומר מקציף בתעשייה היא ניצול תכונה של חומרים מקציפים לשחרר גז בטמפרטורות מסוימות, ולכן חימום המוצר מביא להפיכתו מנוזל לקצף. חומרים מסוג זה הם טיטניום הידריד וזריקוניום הידריד המשמשים ביצירת קצף מתכתי.
לאה צמל, עורכת דין

תקציר העלילה

לאה צמל היא עורכת דין ישראלית ותיקה המייצגת פלסטינים בבתי המשפט בישראל במשך כחמישה עשורים. לעיתים קרובות, צמל מוצאת עצמה סופגת ביקורת חריפה בעיתונות ובדעת הקהל הישראליים, אך היא נותרת איתנה ואופטימית באמונתה שניתן יהיה לשרת את הצדק.
הסרט עוקב אחר פעולותיה של צמל במסגרת אחדים מתיקיה, לרבות הגנה על קטין בן 13 המואשם בניסיון רצח, וכן הגנה על בעלה מיכאל ורשבסקי שהואשם בבגידה במדינה.
קטעי אנימציה מסתירים את זהותם של הנאשמים.

פרסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בפסטיבל דוקאביב לשנת 2019 זכה בסרט בפרס הסרט הטוב ביותר. בנימוקי השופטים נכתב:
[הסרט הינו] פרויקט מעורר מחשבה העוסק בנושא חשוב ומדגים מיומנויות קולנועיות מרשימות, ובהן בולט במיוחד השימוש החדשני והחכם באנימציה ... [הסרט] משרטט דיוקן מורכב של אשה חזקה ומעוררת השראה המאמינה בכל ליבה בצדקת דרכה. על היכולת לייצג נאמנה את דמותה היוצאת דופן, הרואה תקווה כשאחרים רואים רק מאמץ עקר.
הסרט זכה בפרס הווארד גילמן בשווי 70 אלף ש"ח, ובמענק מטעם מפעל הפיס בסך 150 אלף ש"ח.

ביקורות

הסרט מחזיק בדירוג של 100% ביקורות חיוביות באתר Rotten Tomatoes, על פי 7 ביקורות, ביניהן בהוליווד ריפורטר וב-Sight & Sound.

סערת ביטול התמיכה של מפעל הפיס בדוקאביב

זכייתו של הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב בשנת 2019 עוררה סערה ציבורית, עקב פעילותה של צמל כעורכת דין המייצגת אסירים ביטחוניים וטרוריסטים פלסטינים. עיקר המחאה כוון נגד מפעל הפיס, שהעביר מענק בסך 150,000 ש"ח ליוצרי הסרט, במסגרת תמיכתו במפעלי תרבות ישראליים.
אחרי מספר ימים של מחאות בפתח משרדיו, בהובלת ארגון "אם תרצו", ב-27 ביוני 2019 הודיע מפעל הפיס כי יבחן את המענק לסרט וכי החליט לבטל את המענקים לסרטים הזוכים בשנים הבאות. החלטת מפעל הפיס להפסיק לממן את הפרס הזוכה בדוקאביב עוררה אף היא סערה ציבורית: איגודי היוצרים והאמנים ופורום מוסדות תרבות הפגינו מול משרדי מפעל הפיס, שני שופטי פרס ספיר, שאף הוא מוענק על ידי מפעל הפיס, התפטרו לאות מחאה, שלוש סופרות (נעמי לויצקי, לאה איני ואורית וולפיילר) הסירו מועמדותן לפרס זה ועשרות סופרים וסופרות טענו כי מפעל הפיס התנער מתמיכה בסרט "מטעמים פוליטיים פסולים" והצהירו כי אם יזכו בפרס ספיר, הם יעביר חלק מכספי הזכייה ליוצרי הסרט.
ב-19 בספטמבר 2019 הודיע מפעל הפיס כי הוא חוזר בו מההחלטה להפסיק את התמיכה בפסטיבל דוקאביב, ומארגני הפסטיבל הודיעו כי יעבירו אותו לקמפיין האוסקר של הסרט "לאה צמל, עורכת דין".
סימני דרך

סימני דרך הוא משחק ילדים המיועד לשני משתתפים לפחות ומצריך גיר, אף כי השימוש באבן גיר נפוץ יותר. המשתתפים מתחלקים לקבוצה בורחת וקבוצה רודפת, כאשר אם יש מעט משתתפים מספיק שחקן אחד בקבוצה הבורחת. הקבוצה הבורחת מתחילה לנוע, בעוד הקבוצה הרודפת ממתינה (נותנת "פור"). הקבוצה הבורחת מסמנת חיצים על המדרכה, אשר מסמנים את נתיב הבריחה שלה. על הקבוצה הרודפת לאתר את החצים ולהשיג את הקבוצה הבורחת.
ניתן לראות משחק זה, כגרסה מפושטת של משחק "חפש את המטמון". 
בתרבות האנגלו-סקסית מכונה המשחק "תפסו את השועל", ואופן סימון הדרך הוא באמצעות פתיתי נייר צבעוני ולא באמצעות סימני גיר. לפי חוקי המשחק אסור מרחק של יותר מאשר 6 רגל בין סימני הדרך. המשחק מוזכר בצורתו זו בספרה של ג'ין וובסטר, אבא ארך רגליים, שיצא לאור בשנת 1912, ואשר מתרחש בארצות הברית של תחילת המאה העשרים, וכן בספרה של אדית נסביט, ילדי המסילה, המתרחש באנגליה ויצא לאור בשנת 1906.
מונור

הקהילה היהודית

יהודים החלו להתיישב במונור במחצית השנייה של המאה ה-19 וקהילה מסודרת נוסדה ב-1862, אשר לאחר הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה לזרם הנאולוגי. ב-1880 נמנו במונור כ-390 יהודים, וב-1910 הקהילה הגיעה לשיא של 570 יהודים.
בפרעות טרור לבן שנערכו בהונגריה בסביבות 1920 נגרם נזק כלכלי ונזק ברכוש ליהודים, ויהודי אחד אף נהרג. באותה שנה החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה: ב-1920 נמנו 490 יהודים, ב-1930 נמנו 445 וב-1941 נמנו 344 יהודים בלבד, כשלושה אחוזים מכלל האוכלוסייה. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה, והיו בהם גם כמה פקידים, תעשיינים ובעלי מלאכה בתעשייה הזעירה.

בשואה

עוד בתחילת המלחמה היהודים במקום סבלו מחקיקה אנטי-יהודית בהונגריה ורבים מהגברים גויסו לעבודות כפייה בשירות העבודה. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרס 1944. על-פי נתוני מפקד שנערך בשבוע השני של אפריל 1944 מנתה הקהילה הנאולוגית של מונור 254 נפשות.
המִנהל ההונגרי נותר על כנו גם אחרי הכיבוש הגרמני, והיהודים רוכזו בגטאות וגורשו בהתאם לתקנות ולצווים של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי. ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה (Laszlo Endre), סגן הממונה על המחוז ואנטישמי מושבע, להקים גטאות במחוזו. באותו היום הוקם במונור גטו לאורך כמה רחובות. נוסף על יהודי מונור הועברו אל הגטו גם יהודים מיישובי הסביבה ובסך הכל רוכזו בו כ-350 יהודים.
היהודים בגטו נחקרו ועונו בניסיון לדלות מהם מידע היכן הסתירו חפצי הערך. כמה יהודים, ובהם גם מומרים, בחרו להתאבד כדי להימלט מן ההשפלה והעינויים. בית החרושת ללבנים במונור היה למרכז השילוח של יהודי גטאות מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון  שמדרום וממזרח לבודפשט. ב-30 ביוני 1944 פונו היהודים מגטאות אלו למרכז השילוח, וכן הועברו אליו יהודי הגטאות של יאספאטי , יאסארוקסאלאש , יאסברן ויאסלדאן) שבמחוז יאס-נאג'קון-סולנוק. כ-8,000 יהודים נדחסו במתחם בית החרושת ללבנים, תחת כיפת השמים, ללא מחסה וללא מים, וגם מזון סופק להם רק בצמצום, ולא בכל יום. כולם גורשו משם לאושוויץ בשלושה טרנספורטים שיצאו בין 6 ל-8 ביולי 1944.