google/wiki40b huggingface dataset:
סובייניה יז'יורי

תולדות היישוב

היישוב נזכר מהמאה ה-13 ככפר בבעלות בישופים, ועד חיבורו בשנת 1879 למסילת הרכבת בקו לובלין-ורשה היה יישוב דל. מסוף המאה ה-19 נודע היישוב בשל ירידי הסוסים השבועיים שנערכו בו.

יהודי סובייניה יז'יורי

בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-1,400 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
בסוף ספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובד בבד הגיעו אליו אלפי פליטים יהודים ממערב פולין, עד שמספריו יהודיו הגיע לכ-3,680 איש.
בשנת 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, ממנו נלקחו מדי יום מאות יהודים לעבודות כפייה, חלקן במחנה עבודה בכפר וילגה הסמוך. בשל רעב ומגיפות מתו רבים מיושבי הגטו, וכן הוצאו להורג יהודים שניסו להבריח אליו מזון.
בספטמבר 1942 הובאו לגטו שביישוב יהודים נוספים מהסביבה, ומספר יושביו הגיע לכ-8,000 איש. ב-27 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו אנשי ס"ס ושוטרים גרמנים, ושילחו את כל יושביו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר מכן, שרפו הגרמנים את בתי הגטו ואת בית הכנסת המקומי.
אישטוון קרטס

ביוגרפיה

קרטס נולד בבודפשט. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש. בהגיעו לגיל 12, החל לנגן גם בפסנתר. גם בתקופת המלחמה התמיד בלימודי הנגינה וההלחנה. עם פלישת הגרמנים להונגריה במלחמת העולם השנייה והבנת הקורות את היהודים באירופה, נכנסה המשפחה למחבוא. רוב בני משפחתו המורחבת של קרטס שולחו לאושוויץ בשנת 1944 ונספו בשואה.
אחרי המלחמה חידש קרטס את לימודי המוזיקה הסדירים ובשנת 1947 התקבל במלגת לימודים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בין מוריו היה זולטן קודאי. הוא פיתח עניין בניצוח והיה לתלמידם של יאנוש פרנצ'יק ולאסלו שומוגי. בתקופת לימודיו פגש קרטס את אשתו, זמרת הסופרן אדית גברי. מבחינה מוזיקלית הושפע מברונו ולטר ואוטו קלמפרר, אז מנהל האופרה של בודפשט.
משנת 1953 עד 1955 ניצח אישטוון קרטס בגיור, ומשנת 1955 עד 1957 על תזמורת האופרה בבודפשט. אחרי ההפיכה, בשנת 1957, עזב את הונגריה והשתקע בגרמניה המערבית, שם התמנה למנהל האופרה של אאוגסבורג. הוא השתלם בניצוח באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'ילה ברומא אצל פרננדו פרוויטלי ואדית גברי שרה באופרה של ברמן. 
אחרי שהשלים את לימודיו ברומא, הוזמן כמנצח אורח לתזמורת המבורג והאופרה הממלכתית של המבורג, כמו גם לויסבאדן והאנובר. הוא קצר שם הצלחה בהפקות של "פידליו" ו"לה בוהם".
במרץ 1960 הוזמן אישטוון קרטס לכהן כמנהל מוזיקלי כללי של האופרה של אאוגסבורג, שם ניצח על חליל הקסם, החטיפה מן ההרמון, כך עושות כולן ונישואי פיגארו של מוצרט. אלה הקנו לו מוניטין של אחד מטובי הפרשנים ליצירות מוצרט. הוא הצטיין גם בניצוח על אופרות של ורדי וריכרד שטראוס. בשנת 1961 הוזמן לפסטיבל זלצבורג לנצח על החטיפה מן ההרמון ובשנת 1963 על חליל הקסם. בתקופה זו גם ניצח על הקונצרט הראשון מרבים בפילהרמונית של ברלין ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בין השאר. בשנת 1964 התמנה למנהל האופרה של קלן, שם ניצח על הביצוע הראשון בגרמניה של האופרה בילי באד מאת בנג'מין בריטן. בין השנים 1965 ו-1968 היה המנצח הראשי בתזמורת הסימפונית של לונדון, ובאותה תקופה ניצח בהופעות אורח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. 
אישטוון קרטס היה אורח תדיר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בתזמורת הפילהרמונית של וינה, בתזמורת פילדלפיה, בתזמורת הסימפונית של שיקגו ובעוד רבות אחרות. 
בשנת 1973 התמנה למנצח באמברגר סימפוניקר, אך זמן קצר אחר כך, כשבא לסדרת קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יצא לשחייה בחוף הרצליה וטבע בים, בערב פסח, 16 באפריל 1973. בסדרה זו מילא את מקומו המנצח סטנלי ספרבר. בתקופה סביב מותו הטרגי עסק בהקלטת "וריאציות על נושא של היידן" ומכלול הסימפוניות של ברהמס. כמחווה לזכרו, השלימה הפילהרמונית של וינה את ההקלטות לאחר מותו. 
בין הקלטותיו הרבות, הקלטה מלאה ראשונה של "חסדו של טיטוס", האופרה האחרונה של וולפגנג אמדיאוס מוצרט, שנכתבה לאחר שרוב "חליל הקסם" היה כתוב כבר.
משה כהן (טייס)

ביוגרפיה

כהן התגייס לצה"ל ב-1973 והחל את שירותו בקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. הוא עבר קורס אימון מבצעי ושירת בטייסת 110, טייסת מטוסי סקייהוק בבסיס רמת דוד. לאור רמת טיסה נמוכה חזר לבית הספר לטיסה ועבר הסמכה לטיס מסוקים ושירת בטייסת 125 כטיס מסוקי סייפן. ב-1977 עבר לטייסת 160, טייסת מסוקי הקוברה AH-1 הראשונה בחיל האוויר. שימש מדריך בבית הספר לטיסה וסמ"ט ב' בטייסת 160. ב-1981 ערך את הגיחה המבצעית הראשונה שלו בתקיפה בלבנון ושירת כסגן מפקד הטייסת גם במלחמת לבנון הראשונה. ביולי 1983 מונה לסמ"ט א' של הטייסת וב-1984 מונה לראש מדור מסוקי קרב בלהק האוויר. במרץ 1987 נקרא לפקד על טייסת 160 לאחר שמפקדה ציון בר-אור נהרג בתאונה. בדצמבר 1988 נקרא לאתר ולחלץ חיילים מחטיבת גולני שנותרו מנותקים בעומק לבנון לאחר מבצע כחול וחום. על ביצוע החילוץ המורכב שבוצע תחת אש עוטר בצל"ש הרמטכ"ל. בנובמבר 1989 סיים את תקופת הפיקוד על הטייסת ומונה לראש צוות ההקמה של טייסת 113 כטייסת הראשונה של מסוקי ה-AH-64 אפאצ'י בחיל האוויר. הוא פיקד על הטייסת עד 1992. לאחר לימודי ניהול פיננסי בארצות הברית מונה לראש מחלקה בלהק המודיעין ובתפקידו האחרון בשירות הקבע שירת במדריך במכללה לביטחון לאומי. שירת כטייס במילואים עד שנת 2000.
לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל בחברת "תדיראן ספקטרלינק" וכיועץ ארגוני. כיהן כיו"ר עמותת "טק-קריירה" לקידום השתלבותם של קהילת יוצאי אתיופיה בישראל בתחום הטכנולוגי.
כהן נשוי ואב לחמישה.
עשירים לא מבקשים רשות

תקציר הסדרה

באחוזה מפוארת, הרחק מבואנוס איירס, גרה משפחת ויז'לבה העשירה–אנטוניו, אגוסטין ואנה, ודודם ליסנדרו. באחוזה חיים גם משרתים ופועלים, וכולם יודעים את מעמדם ומקומם. מאבקי כוח הם עניין שבשגרה במשפחת ויז'לבה - שבה ליסנדרו חותר להשתלט על נכסי המשפחה - אך לא בין האדונים למשרתים. כל זה משתנה עם הגעתן של שתי נשים לאחוזה.
חוליה היא מורה שמגיעה לאחוזה בניסיון להתחיל בחיים חדשים, לאחר פרידה מבעל מתעלל. היא שובה ממבט ראשון את לבו של רפאל, מנהל החווה הנאה, אך גם את זה של אנטוניו, בעל האחוזה הקשוח ,שמתמודד בשנים האחרונות עם מות אשתו. אנטוניו ורפאל מוצאים עצמם עד מהרה נלחמים על לבה של אותה אישה, וחוליה מתקשה לבחור ביניהם,אך לבסוף בוחרת באנטוניו ,כאשר שניהם מתחילים להתאהב חוזרת אלמנתו של אנטוניו בטענה שנכלאה אך למעשה אנו מגלים כי היא רקמה  מזימה לברוח עם ליסדרנו.  בה בעת, מגיעה לאחוזה משרתת חדשה בשם אלנה, שמסתירה סוד אפל. אלנה היפה מרעידה את עולמו של אגוסטין, שזה עתה נישא לחוספינה, והשניים נסחפים לרומן אסור שהשפעותיו יהיו מרחיקות לכת עבור כל דיירי אחוזת ויז'לבה.
סרטון ויראלי

סרטון ויראלי הוא סרטון שהפך פופולרי מאד בתקופה קצרה כתוצאה מתהליך של שיתוף גולשים באינטרנט, בדרך כלל באמצעות אתרי שיתוף וידאו (שהבולט בהם הוא יוטיוב), באמצעות רשתות חברתיות מקוונות ובאמצעות דואר אלקטרוני. במקרים מסוימים מגיעים סרטונים ויראליים תוך ימים ספורים למאות אלפי ואף מיליוני צפיות, בכל רחבי העולם. סרטוני וידאו ויראליים מכילים פעמים רבות תוכן הומוריסטי, קטעי וידאו חובבים (תוכן גולשים), הפקות מקוריות המיועדות לאינטרנט, וידאו קליפים, קטעים תיעודיים של אירועים חדשותיים על ידי עדי ראייה אקראיים ועוד.
עם ההתפשטות של המצלמה המובנית בטלפונים סלולריים, חלה עלייה בסרטונים הוויראליים המוצלמים על ידי חובבים במכשירים אלו. העלות הנמוכה והזמינות של עריכת וידאו, כמו גם התוכנה להפצת הסרטונים, מאפשרים לציבור לצלם באמצעות טלפונים סלולריים, לערוך ולהפיץ ויראלית, בדוא"ל או באתר האינטרנט, ובין טלפונים של Bluetooth או MMS. סרטונים אלו, המצולמים על ידי צרכנים, הם בדרך כלל לא מסחריים, ונועדו לצפייה על ידי חברים או משפחה.
הפיכתו של סרטון לוויראלי היא לעיתים תופעה בלתי צפויה, ועל כן סרט לא יכול להיקרא ויראלי אך ורק בשל כוונתו של היוצר, בעת הצילומים.
דוגמאות לסרטונים ויראליים: "Charlie Bit My Finger", קוני 2012, סרטוני ליפ דאב, סרטוני הרמיקס של נוי אלוש, מערכונים של נועם ורדי, שרוטונים וסרטוני הארלם שייק.
תחבושת היגיינית

תחבושת היגיינית (נקראת גם פד) משמשת נשים בימי וסת כאמצעי לספיגת דם הווסת. התחבושת נמצאת בין גוף האישה לתחתונים ודם המחזור נספג בתוכה, בניגוד לטמפון אשר סופג את הדם כאשר הוא נמצא בתוך הנרתיק ולגביעונית אשר אוגרת את הדם כשהיא נמצאת בתוך הנרתיק.
התחבושות ההיגייניות מתחלקות לחד-פעמיות ולרב-פעמיות וממוינות בדרך כלל על פי רמת ספיגה.

תחבושות חד פעמיות

בישראל החברות המובילות ביצור תחבושות חד-פעמיות הן פרוקטר אנד גמבל עם המותג "אולוויז" וחוגלה-קימברלי עם המותג "קוטקס".

תחבושות רב-פעמיות

התחבושות הרב-פעמיות עשויות בד. הן אינן נזרקות לאחר שימוש בודד ולכן מהוות אלטרנטיבה חסכונית יותר ואקולוגית יותר. ניתן להכין אותן בקלות בבית. עבור נשים רבות, מגע בד טבעי רך עם הגוף נעים יותר ממגע תחבושת סינתטית. הן נחשבות נוחות במיוחד עבור דימום שלאחר לידה כאשר הפות רגיש במיוחד. נוסף לכך, תחבושת מבד טבעי מסריחה פחות מתחבושת סינתטית מאחר שהיא עשויה מחומר נושם יותר. החסרונות של התחבושות הרב-פעמיות הם הצורך לכבס אותן, וכן הצורך לשמור אותן בתיק ייעודי אטום למים ולריח במידה והן מוחלפות מחוץ לבית.
ג'אקומו מינוטולי

חייו

ג'אקומו מינוטולי נולד ב-1765 במסינה אשר בסיציליה, איטליה.
בין השנים 1787 ל-1799 מינוטולי למד אצל קרלו ואנויטלי (באיטלקית: Carlo Vanvitelli) אשר תכנן את הארמון קזרטה (באיטלקית: Reggia di Caserta) אשר במחוז קמפניה שבאיטליה. מינוטולי תכנן כנסיות רבות, וילות וארמונות במסינה.
ב-5 בפברואר 1783 נהרסה מסינה ברעידת אדמה נוספת. בין השנים 1799 ל-1803 נבנה הארמון פלאצאתה של מסינה (באיטלקית: Palazzata di Messina) מחדש לפי תוכניותיו של ג'אקומו מינוטולי.
עם הזמן, הארמון מסינה נהיה פופולרי.
הארמון מסינה זהה לסהר המלכותי בבאת' של ג'ון ווד הבן (באנגלית: ((John Wood (The Younger)
מינוטולי מת ב-11 בפברואר 1827 במסינה.
דב צדקה

ביוגרפיה

צדקה נולד וגדל בחיפה. בנובמבר 1965 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל. ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם וכמפקד כיתה. בתום שירות החובה, בשנת 1968 השתחרר כסמל, אך לקח חלק כאיש מילואים במבצעים מיוחדים במלחמת ההתשה. לאחר מלחמת יום הכיפורים השלים כאיש מילואים קורס קציני חי"ר וסיים אותו בהצטיינות. 
בשנת 1987 נענה לבקשת מפקד היחידה, משה יעלון, והתגייס לקבע כמפקד פלגה בסיירת מטכ"ל בדרגת סרן. בהמשך שימש כמפקד בית הספר למודיעין וסיור בדרגת סגן-אלוף ובשנת 1995 כראש המנהל האזרחי ברצועת עזה עד 1998, ובאותה שנה הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש המנהל האזרחי בגדה המערבית. ושימש בתפקידו באינתיפאדה השנייה. בשנת 2003 לאחר הודאת צדקה כי הדליף מידע לתקשורת, החליט הרמטכ"ל דאז, רא"ל יעלון, למנוע את קידומו הצבאי, ובעקבות זאת פרש צדקה מן הצבא.
החל מחודש מרץ 2015 ועד נובמבר 2016 הוביל מטעם מתאם פעולות הממשלה בשטחים משא ומתן עם בדואים המתגוררים בשטח C, על מנת להסדיר את מגוריהם.
אוגוסט וייסמן

ביוגרפיה

וייסמן נולד ב-1834 בעיר פרנקפורט לקונרד ואליס וייסמן. למד רפואה בגטינגן וסיים את לימודיו בשנת 1854.
וייסמן ניסח את Germ plasm theory, תאוריה הגורסת שכל אורגניזם בנוי מתאי גזע, אשר מעבירים מידע תורשתי (תאי מין) ומתאים סומטיים, אשר מבצעים את שאר פעולות הגוף. היחס, כך טען וייסמן, הוא חד-כיווני, תאי המין יוצרים את התאים הסומטיים, אך אינם מושפעים מדבר הנלמד על ידי הגוף או מיכולות שהוא רוכש, ולכן אינם יכולים להעביר מידע זה אל הדור הבא, עקרון שידוע גם כמחסום וייסמן. עקרון זה שולל מכל יסוד את רעיון הבריאה העצמונית, שהציע ז'אן-בטיסט דה לאמארק.
מחסום וייסמן עומד בבסיסה של הסינתזה האבולוציונית המודרנית. לדעתו של וייסמן, המקור היחיד למוטציות, שמובילות לברירה טבעית הוא בתאי הרבייה או בתאים שיוצרים אותם. פרסום עקרון זה הוביל לפרסום מחודש של עבודותיו של גרגור מנדל, על אף שוייסמן היה זהיר לגבי קבלת תורתו של מנדל, מדענים צעירים יותר עשו את הקישור בין העבודות.
לאחר שחתך זנבות של עכברים במשך 22 דורות וביצע הכלאות ביניהם, הראה וייסמן כי כל הצאצאים ללא יוצא מן הכלל נולדו עם זנב. כך הראה שפציעה אינה עוברת בתורשה.
דניאל בגוב האריות

דניאל בגוב האריות, סיפור המופיע בספר דניאל, פרק ו'. דניאל מתפלל לאלוהים ונתפס. במעשה זה הוא מפר את חוקי ממלכת מדי וממלכת פרס, ולכן דניאל מושלך לגוב האריות. סיפור זה הוא המפורסם, שבכל סיפורי דניאל. סיפור זה מופיע בתנ"ך בשפה הארמית.

סיפור המעשה

דניאל עובר על צו, שנחקק כדי ללכוד אותו. איסור על פנייה לאל ותפילה. דניאל מתפלל לאלוהים שלוש פעמים ביום, ונתפס בעקבות הלשנה. לדניאל לא ניתנת אפשרות להתחרט על מעשהו ושרי המלך לא נותנים לדניאל להימלט מעונש. דניאל מוכן להקריב את חייו על קידוש השם. הוא אינו מוכן להפסיק את מנהגו להתפלל לאלוהיו. מוטל עליו גזר דין מוות והוא מושלך לגוב האריות. מלאך ה' נשלח לסגור את פי גוב האריות. המלך דרוייוש מכיר באלוהים ואף מצווה על אזרחי המדינה להכיר באלוהיו של דניאל.

הרקע לסיפור

יש הטוענים כי בסיפור דניאל בגוב האריות משתקפים יסודות סיפוריים בבליים בדומה לסיפורי ספר דניאל א'-'. הצו האוסר להתפלל לאלים במשך שלושים יום מנהגים בבליים.

מסר הסיפור

דמיון רב קיים בין סיפור זה לסיפור אחר המופיע בספר דניאל המספר את סיפור הרעים המושלכים לכבשן. אמנם דניאל אינו נזכר בסיפור זה, אך לשני הסיפורים קווי דמיון רבים. בשני הסיפורים מתנכלים שרי מדי ליהודים. בשני הסיפורים קיימת דילמה האם לציית לחוקי האל או לחוקי המדינה ומודגשת דבקות היהודים באלוהים ובמצוותיו. בשני הפרקים עומדים במרכז גיבורים העומדים בניסיון. השרים אשר התנכלו ליהודים נענשים והשליט מכיר בכוחו של ה'. מטרתו של המחבר המקראי להעביר מסר חד וברור והוא להזהיר מפני הליכה אחרי דתם של הגויים ומצוות המקום ולא אחרי מצוות התורה.
לדעת יאיר זקוביץ, הדמיון בין שני הסיפורים, מצביע על זיקה ישירה בין הסיפורים. לשיטתו סיפור זה נכתב על פי הדגם של מעשה הרעים בכבשן האש וזאת כדי להציב את דמותו של דניאל מעל זו של רעיו.

אזכור הסיפור במקורות אחרים

סיפור דניאל בגוב האריות מופיע בסיפור בל והתנין אודותיו מסופר בספרים החיצוניים. סיפור זה מתאר את חבקוק הנביא אשר הביא אוכל לקוצרים בשדה. על פי המסופר בהמשך, מלאך אלוהים נושא בציצית ראשו את הנביא חבקוק עד לבבל אל דניאל בגוב האריות. סיפור זה מתבסס על סיפורו של בנה של האישה השונמית המופיע בספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק ד'.

הסיפור בתרבות

בשנת 1925 פרסם המשורר דוד פרישמן את שירו, "דניאל בגוב האריות", שנכתב בתגובה לפרעות קישינב.
פגם במחיצה הבין-חדרית

גורמים

כאשר עובר גדל ברחם, שני חדרי הלב תחילה אינם מופרדים. המחיצה המפרידה ביניהם הולכת וצומחת עד ללידה. אם המחיצה אינה גדלה דיו במהלך זמן זה, התינוק נולד עם חור במחיצה זו.
מקורו של הפגם במחיצה הבין-חדרית אינו ידוע, כמו מקורם של רוב ליקוי הלב המולדים.

אבחון

פגם במחיצה הבין-חדרית ניתן לגילוי בעזרת בדיקת מסכת. המעבר המהיר של הדם בחור גורם לרשרוש לא רגיל בלב, בו ניתן יהיה להבחין בבדיקה זו.
כדי לוודא את נכונות הממצאים, ניתן לבצע בדיקת אקוקרדיוגרפיה, צילום חזה, ולעיתים נדירות יותר גם בדיקה חודרנית יותר עם צנתר.

טיפול

ברוב מקרי הפגם במחיצה הבין-חדרית, החור במחיצת הלב אינו גדול והוא נסתם עם גדילת התינוק. במקרים אלו, נדרש מעקב כדי לוודא שהחור אכן נסתם.
אם החור אינו קטן, ברוב המקרים נדרש ניתוח לב פתוח כדי לסתום את החור עם טלאי. חלק מהמקרים ניתן לפתור עם צנתר.
רולאן דה וו

תולדות חייו

דה ווֹ נולד בפריז בשנת 1903, הוסמך לכמורה ב-1929 והצטרף למסדר הדומיניקני מאוחר יותר באותה שנה. משנת 1934 עד מותו ב-1970 הוא התגורר בירושלים. בהתחלה למד ב"אקול ביבליק", ואחר כך לימד שם מקצועות שונים, ביניהם היסטוריה ופרשנות התנ"ך. משנת 1938 ועד 1953 היה העורך של Revue Biblique.  הוא החל להתעניין במחקר ארכאולוגי, ולמד באופן עצמאי ממלומדים כמו ויליאם פוקסוול אולברייט, קתלין קניון ובנימין מזר. בשנת 1945 התמנה להיות מנהל בית הספר, והחזיק בתפקיד עד 1965. בשנת 1956, אף שלא היה מומחה באפיגרפיה, נעשה דה ווֹ העורך הראשי של פרסומי מגילות ים המלח, והיה אחראי על הוצאתם לאור של חמשת הכרכים הראשונים של "תגליות במדבר יהודה",  המהדורות הרשמיות של המגילות. הוא נשא בתפקיד עד מותו בשנת 1971.

ארכאולוגיה

דה ווֹ כבר התנסה במספר חפירות כאשר ג'רלד לנקסטר הרדינג, הממונה על עתיקות ירדן, פנה אליו בשנת 1949 וביקש לחקור מערה באזור ים המלח שנמצאו בה כמה מגילות. הוא היה אז מנהל בית הספר מזה ארבע שנים. במסגרת החפירות זכתה המערה בשם 'מערה מספר 1' - המערה הראשונה שהתגלו בה הטקסטים שהתפרסמו אחר כך בשם מגילות ים המלח.
הראשונה מבין חמש עונות החפירה בקומראן הסמוכה התחילה בדצמבר 1951. מלבד בחפירות קומראן, חפר דה ווֹ גם במערות מורבעת עם לנקסטר הרדינג בשנת 1952 ושם גילה, לראשונה, אגרות שנשלחו על ידי שמעון בר כוסיבה. בשנת 1958הוא חפר בעינות צוקים, כמה קילומטרים דרומית לקומראן. בין השנים 1946 ו-1960 הוא גם חזר מדי פעם לתל אל-פארעה (צפון).
במהלך העבודה של דה ווֹ בקומראן ובסביבתה נמצאו קטעי מגילות נוספות, ותגליות אלה משכו קבוצה קטנה של חוקרי מקרא צעירים לבוא ולעבוד עליהן. עם חוקרים אלה, שחלקם עבדו עשרות שנים על המגילות שהוקצו להם, נמנו ז'וזף מיליק, ג'ון מרקו אלגרו (John Marco Allegro)  וג'ון סטרגנל (John Strugnell).
בין השנים 1961 ו-1963 עבד דה ווֹ עם קתלין קניון בחפירות בירושלים.
למרות ההתעניינות העולמית בחר דה ווֹ שלא לפרסם דו"ח ארכאולוגי מסכם על עבודתו בקומראן, אבל הוא הותיר אחריו רשימות למכביר, והן עובדו וקובצו לספר שפורסם בשנת 2003.

כתבים

לצד המאמרים הרבים שתרם דה ווֹ ל-Revue Biblique  כשהיה עורכו, ולצד שני פרקים שכתב בכרך הראשון של  Cambridge Ancient History, הוא נודע גם בזכות שתי העבודות הבאות.

ישראל הקדומה

בשני הכרכים, "ישראל הקדומה כרך 1: מוסדות חברתיים"  (1958) ו"ישראל הקדומה כרך 2: מוסדות דתיים"  (1960), כתב דה ווֹ בהרחבה על מה שניתן ללמוד מן הארכאולוגיה על ישראל הקדומה.

דמותו בספר "ההונאה של מגילות ים המלח"

בספרם, "ההונאה של מגילות ים המלח" (The Dead Sea Scrolls Deception),   מבקרים מייקל בייג'נט (Michael Baigent)  וריצ'רד לי (Richard Leigh) את דה ווֹ בחריפות ומתארים אותו כאדם "אכזרי, צר אופקים, קנאי ונקמני", אנטישמי ופרו-פשיסטי. 
הספר ספג ביקורת קשה מצד חוקרים הטוענים שהוא כולל בעיקר "רצף של שגיאות והצהרות המבוססות על מידע מוטעה".
דלתא בצלב הדרומי

מאפיינים

δ בצלב הדרומי הוא תת-ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B2 IV שנמצא במרחק של כ-345 שנות אור ממערכת השמש. מסתו גדולה ומוערכת בקרוב ל-9 מסות שמש, רדיוסו כ-7 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של פי 760 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-23,000 קלווין, גורמת לכך שכמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא יותר מפי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש. בדומה לתת-ענקים כחולים אחרים, בהירותו של δ בצלב הדרומי משתנה מעט בתחום של כ-6 מאיות של דרגת בהירות במחזוריות של 3 שעות, 37 דקות ו-30 שניות, כלומר כ-6.6 מחזורים ביממה. עקב כך הוא מסווג כמשתנה β בקפאוס. מהירות הסיבוב העצמי של δ בצלב הדרומי היא גבוהה ועומדת על לפחות 175 קילומטר בשנייה, כלומר הוא משלים הקפה על צירו בכשתי יממות בלבד. למרות שגילו מוערך בכ-18 מיליון שנים בלבד, נראה הוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ותהליכי ההיתוך עברו לשכבות המקיפות את הליבה, מה שגורם לכוכב להתקרר ולהתנפח, בדרך להפוך לענק אדום.
יחסי גרמניה–הולנד

היסטוריה

היחסים בין הולנד לקיסרות הגרמנית כוננו לאחר הקמת הקיסרות בשנת 1871. במהלך מלחמת העולם הראשונה שמרה גרמניה על הנייטרליות של הולנד, וכך נשמרו היחסים בין המדינות. לאחר תבוסת גרמניה בסוף המלחמה ומהפכת נובמבר, ברח וילהלם השני, קיסר גרמניה והשתקע בהולנד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה הולנד לאחר קרב קצר, והייתה תחת כיבוש גרמני עד סוף המלחמה. ניסיון של בעלות הברית לכבוש את הגשר מעל הריין בארנהם נכשל, וגרם נזק והרס רב בעיר.
בשנים הראשונות לאחר המלחמה ניסתה הולנד שוב ושוב להגדיל את שטחה באמצעות סיפוח שטחים מגרמניה, על פי תוכנית באקר-סכוט. ארצות הברית שללה את התוכניות רחבות ההיקף (סיפוח עמוק שכלל את העיר קלן, ופינוי השטח כולו מגרמנים, מלבד דוברי גרמנית תחתית, הקרובה להולנדית), אך בוועידת לונדון שהתקיימה ב-1949 הורשתה הולנד לספח שטחים בקנה-מידה קטן יותר. כמעט כל השטח שסופח הוחזר לגרמניה ב-1963. במבצע הצבעוני השחור שתכנן ב-1945 שר המשפטים ההולנדי, גורשו באישון ליל כ-3,700 גרמנים תושבי הולנד, כ-15% מהאוכלוסייה הגרמנית. התוכנית המקורית כללה את גירוש כל הגרמנים, אך הגירוש הופסק בעקבות התערבות בעלות הברית, שביקשו לעצור את זרם הפליטים שחזר לגרמניה. הצבא הבריטי בגרמניה הגיב בחריפות למבצע הצבעוני השחור, וגירש כ-100,000 הולנדים מגרמניה להולנד.
לאחר המלחמה הצטרפו גרמניה (כגרמניה המערבית) והולנד לנאט"ו ולאיחוד האירופי. כיום היחסים בין שתי המדינות מוגדרים "מצוינים", ונהנים מקשרים פוליטיים, כלכליים, חברתיים, תרבותיים, מינהליים ואישיים.
כיום מתגוררים בגרמניה כ-164,000 הולנדים.

יחסים כלכליים

גרמניה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של הולנד. הסחר ההדדי מהווה בין 20 ל-30% מהתל"ג ההולנדי. היבוא (בעיקר מוצרים תעשייתיים) והיצוא (בחלקו מוצרים תעשייתיים, ובחלקו מוצרי אנרגיה ומוצרים חקלאיים) לגרמניה עומד על 19-24%, ונורדריין-וסטפאליה היא שוק היצוא החשוב ביותר עבור הולנד.
לעומת זאת, השפעתה של הולנד על סחר החוץ הגרמני, היא יותר קטנה, ומהווה 6% מהיצוא הגרמני ו-8.5% מהיבוא הגרמני.
נתונים אלה היו בירידה מ-1993 עד 2005, גם בגלל התגברות הסחר עם סין, וגם בשל מיקור חוץ של הייצור בשל התפתחויות השכר. שתי המדינות נותרו חשובות כמדינות מעבר אחת לשנייה, הולנד בשל הנמל החשוב שלה - נמל רוטרדם, וגרמניה בשל קשרי התחבורה הטובים שלה עם דרום ומזרח אירופה.
גרמניה מחזיקה בהאג, את לשכת המסחר ההולנדית-גרמנית כסניף של לשכת המסחר.

יחסים דיפלומטיים

גרמניה מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג, ו-9 קונסוליות באמסטרדם, ארנהם, איינדהובן, אנסחדה, חרונינגן, ליוורדן, מאסטריכט, מידלבורך ורוטרדם. מאידך, הולנד מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-15 קונסוליות בברלין, אאכן, ברמן, קלן, דרזדן, דיסלדורף, אמדן, פרנקפורט, המבורג, הנובר, קלווה, מינכן, מינסטר, נירנברג ושטוטגרט.
לחץ טורגור

לחץ טורגור (באנגלית: Turgor pressure) הוא מקרה פרטי של לחץ אוסמוטי (לחץ זה מוכר בעיקר בפיוניות הנמצאות בצמח), הלחץ המופעל על ידי תמיסה בחלל המוגבל על ידי קרום חדיר למחצה. 
כאשר תא נמצא בסביבה היפוטונית, כלומר התא מכיל ריכוז מלחים גבוה יותר מן הסביבה, מים זורמים אל התא וגורמים לו להתנפח.
דופן התא בתאי צמח, מגבילים את ההתפשטות וכך יוצרים את הלחץ התוך-תאי, לחץ טורגור
לחץ זה מונע ממים נוספים מלהיכנס לתא וכך נוצר שיווי משקל בין הלחץ להשוואת מפל הריכוזים לבין הלחץ הפיזיקלי המופעל על ידי הקרום או הדופן. שיווי המשקל מונע מהתא להפוך לאיזוטוני ביחס לסביבתו. 
תאים שאינם מותאמים לעמוד בסביבות היפוטונית, כמו רוב התאים ביונקים, אינם יכולים לעמוד בלחצי טורגור חזקים ולכן מתפוצצים כאשר הם נחשפים לתמיסה היפוטונית. 
בתאים צמחיים החלולית מתמלאת בנוזלים (במצב הנקרא דהפלסמוליזה), וכך מפעילה החלולית לחץ טורגור תוך-תאי. לחץ זה מקנה לצמחים גבעוליים (חסרי גזע) את יציבותם המבנית.
יפאט

יפאט הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית.
על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף. אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים. צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו. היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה. שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע.
הילדא לוטן

קורות חייה ופעילותה

הילדא קוהן קיבלה את הכשרתה כעובדת סוציאלית בשנת 1924 במינכן, שם גם ניהלה את המחלקה לעבודה סוציאלית בין 1928–1931. לאחר מכן נישאה לד"ר גיורא לוטן (לשעבר גאורג לובינסקי), משפטן ופעיל ציוני בנושאי רווחה שלימים הקים את המוסד לביטוח לאומי בישראל, ועבדה במוסדות יהודיים לילדים בברלין. הזוג היגר ליישוב העברי בפלשתינה המנדטורית בשנת 1938. בשנת 1944 עבדה במועצה לטיפול במשפחת החייל, בחברת האשלג וכן כקצינת מבחן מטעם ממשלת המנדט הבריטי. בנוסף התמחתה ועבדה במלב"ן (מוסדות לטיפול בעולים נחשלים), הייתה יועצת למחלקה לעבודה סוציאלית בעיריית תל אביב והרצתה בבית הספר לעבודה סוציאלית בירושלים שהוקם ונוהל על ידי סידי ורונסקי. 
בינואר 1968 פרשה לגמלאות אך המשיכה להתנדב במספר יוזמות פורצות דרך, יחד עם העובדת הסוציאלית פאני אולנדורף, גם היא יוצאת גרמניה, אשתו של המשפטן והעסקן הציוני פרידריך אולנדורף. המרכזי שבהם היה פרויקט סיוע לקשישים בודדים בהתנדבות על ידי בני נוער מקבוצות שונות, תוך העלאת מודעות ומוטיבציה לאחריות קהילתית ולעשייה התנדבותית. כך, הונחו יסודות לטיפול בשתי אוכלוסיות חשובות שלא קיבלו מענה מספק: קשישים בודדים ונוער בסיכון, תוך יצירת היזון ותרומה הדדית ביניהן. 
בהמשך, ערכה לוטן מחקר ראשוני ומקיף על הצרכים והמחסור במענים עבור בני נוער שנפלטו ממסגרות, ומצאה כי הגורם למצוקתם הוא סוציאלי בעיקרו, ולא בהכרח פיזי או נפשי. בכך הסיטה את מיקוד הבעיה לנסיבות סביבתיות ומחסור בשירותים מותאמים. המחקר, אשר התפרסם בכתב עת של משרד העבודה, התריע על הסכנות שבהיעדר מסגרת תעסוקתית, חינוכית וחברתית הולמת. בעקבות כך, פיתחה פרקטיקה פסיכוסוציאלית חדשנית לאותה עת, שהתבססה על יישוג (reaching out) אחר אותם בני נוער באמצעות שליחת מכתבים, עריכת ביקורי בית ומתן שיחות אישיות וייעוץ תעסוקתי בבתי ספר. 
מעבר לכך, הייתה בין המייסדות של עמותת מטב לטיפול בקשישים, ויזמה תוכניות הכשרה לפנסיונרים.
בשנת 1977 קיבלה את פרס הנשיא על עשייתה ההתנדבותית ובשנת 1978 קיבלה פרס אש"ל על הצטיינות וחידוש בטיפול בקשישים.  
הילדא לוטן הייתה דמות חשובה ביותר לשירותים הסוציאליים בישראל, בהיותה יוזמת של פרויקטים חשובים המתקיימים עד ימינו, ובעשייתה המחקרית אשר נתנה גיבוי לגישתה המקצועית. היא ראתה במתן כבוד וקבלה הדדית ערכים עליונים בעבודה הסוציאלית, ואף הקבילה את היחסים הטיפוליים ליחסי ההדרכה בהכשרה המעשית של סטודנטיות לעבודה סוציאלית: 'האמצעי הוא יצירת קשר תקין ואובייקטיבי בין המדריך לבין המודרך, וקבלת הזולת כמות שהוא. הודות לקשר זה מתפתח התלמיד לאדם חופשי, עצמאי ובלתי תלוי, העשוי ליצור קשר דומה עם הנזקקים'.

השקפת עולמה החברתית

הילדא לוטן יצאה באופן מובהק כנגד אפליה עדתית וביקרה בחריפות הן את החברה והן את מקצוע העבודה הסוציאלית אשר חוטאים בכך: 
"העובד התייחס אל הנזקק ברגש עליונות ונטל על עצמו להחליט על גורלו מבלי לשתף אותו בשיקולים, בעיבוד תוכנית הטיפול... ביחס זה התבטאה העליונות שהעובד העביר אל הנזקק. בארצנו ניזונה הרגשת העליונות גם על ידי הגורם העדתי. סטיות מהדרכים המקובלות בחיי העדה האשכנזית נחשבו כביטוי של תרבות נמוכה. במקום להכיר בחוסר ידיעתו את הערכים התרבותיים של הנצרך, הטיל העובד על הנזקק את קבלת סולם ערכיו הוא".