google/wiki40b huggingface dataset:
ברל אייבס

ביוגרפיה

אייבס נולד בעיר מחוז ג'ספר שבאילינוי לקורדליה וייט וללוי "פרנק" אייבס.
אייבס שאת ילדותו בילה בצופים למד ב"אוניברסיטת מזרח אילינוי".
החל לשיר כבר מגיל צעיר בשירה ציבור ולאחר שנשר מלימודיו נדד בין מקומות עבודות מזדמנות כולל ברדיו.

קריירת משחק

התגלה כשחקן לראשונה בשנת 1948 בהפקת אולפני וולט דיסני "כה יקר לליבי" בתפקיד הירמן דאגלס דודו של הילד ג'רמיה קינקייד (בובי דריסקול) ובדרמה "הדשא הירוק של ווייומינג".
נעזר בתחילת דרכו כשחקן באיליה קזאן שנתן לו את תפקיד השריף בדרמה "קדמת עדן" בכיכובם של ג'יימס דין וג'ולי האריס.
בשנת 1958 הופיע אייבס במערבון של ויליאם ויילר "האדמה הגדולה", על הופעתו בתור הפטריארך רופיוס הנסאיי זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר.
באותה שנה מוצלחת מבחינתו שיחק אייבס גם בדרמה חתולה על גג פח לוהט בתפקיד הארווי "ביג דדי" אביו של גיבור העלילה בריק פוליט (פול ניומן).
ב-1959 שיחק אייבס בדרמה הקומית של קרול ריד "האיש שלנו בהוואנה" בתפקיד ד"ר הסלבצ'ר חברו של איש המכירות ג'ים וורמולד (אלק גינס). תפקיד מרשים נוסף שלו היה בסרט הקנדי "הרוח נושבת באברגליידס", מסרטיו האחרונים של הבמאי הגדול ניקולאס ריי.
ב-1963 שיחק אייבס בקומדיה המוזיקלית "קסם קיץ" בתור המטפל אוש פופהאם. ב-1982 הופיע בדרמה של סמואל פולר "כלב לבן" בתור מאמן הכלבים קרות'רס.
משנת 1968 עד 1972 זכה להערכה רבה על תפקידו הראשי בתור הפרקליט וולטר ניקולס בסדרת הדרמה "הקירחים: עורכי הדין".
את תפקידו האחרון עשה אייבס ב-1988 בדרמה של זלמן קינג "משיכה אירוטית".

קריירה מוזיקלית

אייבס התגלה לראשונה לפני היותו שחקן מוכשר דווקא כזמר מוזיקת פולק.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התחיל אייבס לשיר בסגנון קאנטרי וזכה להצלחה גדולה בזכות ביצועיו לשירים כמו "A Little Bitty Tear", "Call Me Mister In-Between " ,"Funny Way of Laughing" ו"Pearly Shells".
אייבס זכה בפרס גראמי בשנת 1963 בעבור הסיגל המצליח שלו "Funny Way of Laughin".
אלבום חג המולד "Have a Holly Jolly Christmas" שהוציא בשנת 1965 זכה להצלחה ביקורתית והושמע רבות בארצות הברית בתקופת החגים.

חיים אישיים

לאייבס היו ארבעה ילדים משתי מערכות נישואין אותן ניהל בחייו האישיים. נישואיו הראשונים היו להלן פק אלריך שנמשכו 25 שנה עד לגירושין, מנישואים אלו אימץ אייבס ילד אחד. אשתו השנייה הייתה המפיקה דורותי קוסטר פול לה אייבס היה נשוי עד למותו. לאייבס ולקוסטר פול נולדו 3 ילדים: הקולנוען סטיבן פול, השחקנית בוני פול והתסריטאי סטיוארט פול.
אייבס שהיה מעשן כבד אובחן בשנת 1994 כחולה במחלת סרטן הפה והחל לעבור סדרת ניתוחים וטיפולים אינטנסיביים על מנת להילחם במחלה. כשנה לאחר מכן נכנס אייבס לתרדמת וב-14 באפריל 1995 נפטר מסיבוכי המחלה כשהוא בן 85.
שרה ריינרטסן

שרה ריינרטסן (באנגלית: Sarah Reinertsen; נולדה ב-22 במאי 1975) היא אתלטית אמריקאית פאראלימפית.
לגעת בקטיפה

עלילת הספר

העלילה מתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית ב-1880. ננסי "נאן" אשלי בת ה-18 מתגוררת עם משפחתה בקנט ועוזרת במסעדת צדפות שבבעלות המשפחה. היא מתאהבת בשחקנית קיטי בטלר המציגה הופעת מופע דראג בתיאטרון המקומי. הקשר בין השתים מעמיק לאחר שקיטי מקבלת הצעה להציג בלונדון ומציעה לנאן להצטרף אליה. וולטרס, מנהלה של קיטי מציעה כי נאן תתאים לתפקיד לצידה של קיטי ומצרף את נאן להצגה. במקביל מתפתח רומן בין השתים. לאחר כשישה חודשים, חוזרת נאן לבקר את משפחתה. היא מעניקה להם מתנות יקרות ערך ונתקלת בקבלת פנים צוננת מאחותה, לאחר שגילתה לה את סיפור אהבתה לקיטי. היא חוזרת ללונדון ומגלה כי קיטי מנהלת רומן עם וולטרס. 
לאחר שקיטי ווולטרס מודיעים לנאן על כוונתם להינשא, נאן עוזבת למלון זול ומסתגרת בחדרה עד שכספה אוזל. היא מחליטה לצאת מחדרה כשהיא מתחזה לגבר. נאן משוטטת ברחובות לונדון ובמהרה מוצאת עצמה מתפרנסת מזנות לגברים, בעודה מתחזה לבחור. נאן מכירה את פלורנס, פעילה בארגון סוציאלי אך בוחרת שלא לחשוף בפניה את חייה. היא נשכרת על ידי אלמנה בשם דיאנה והופכת לאובייקט מיני לה ולחבריה. נאן מתגוררת באחוזה של דיאנה כשנה ולאחר אירוע אלים בביתה של דיאנה, נאן נזרקת לרחוב. היא משוטטת ללא רכוש ומחפשת עזרה. נאן מחפשת ומוצאת את פלורנס שמתגוררת עם אחיה ראלף. היא מתגוררת בביתם ועובדת כמנהלת משק הבית. נאן מוצאת את דרכה חזרה לתיאטרון ובמקביל עוזרת לראלף בנאומים לארגון סוציאלי. בהופעתה הראשונה נאן מגיעה להחלטה ובוחרת את פלורנס על פני קיטי.

עיבודים

הספר עובד לסדרה טלוויזיונית שהוקרנה ב-2002 על ידי הבי בי סי. ב-2009 הספר עובד להצגת תיאטרון ומוצג עד היום בתיאטרון ברידוול בלונדון.
ראזגרד (מחוז)

דמוגרפיה

אוכלוסיית המחוז היא בעלת מגוון אתני ונחלקת ל-44% בולגרים, 47% טורקים ו-9% בני רומה. מבחינת האמונה הדתית, 53.7% הם מוסלמים ו-43.2% הם נוצרים אורתודוקסים.

כלכלה

המחוז נמצא על קו מסילת הרכבת בין וארנה לרוסה. כלכלת המחוז נסמכת על חקלאות מפותחת בעיקר דגנים כגון חיטה ושעורה ותירס ונגזרות שלה כגון תעשיית מזון ושימורים. כמו כן ישנם מפעלי תרופות, תעשיות זכוכית ועיבוד עץ.

תיירות

בשטח המחוז נמצא הקבר התראקי בסוושטארי, שהוכרז כאתר מורשת עולמית. כמו כן ישנם מספר מוזיאונים, כגון המוזיאון הארכאולוגי בסבוריאנובו, מוזיאון אתנוגרפי בראזגרד ומוזיאון חיי הכפר, שנמצא בכפר בלגואבו.

היסטוריה

האזור כולו היה חלק מהממלכה התראקית והחלה בו התיישבות מאורגנת במהלך המאה ה-6 לפנה"ס. בתקופה ההלניסטית היה בחזקת ממלכת מוקדון, עד שבמאה ה-1 לספירה הפך לפרובינציה רומית, שעיר בירתה הייתה אבריטוס, (היום ראזגרד). במאה ה-5 נכבש ויושב האזור על ידי שבטי הונים ובסוף המאה ה-6, נכבש ולמעשה הוחרב כליל על ידי שבטי אווארים. בהמשך התחלפה השליטה באזור בין האימפריה הבולגרית הראשונה, האימפריה הביזאנטית והאימפריה הבולגרית השנייה. ב-1388 כבש הסולטאן מוראט הראשון, שליט האימפריה העות'מאנית את כל האזור ובכלל זה עיר הבירה ראזגרד, והם הפכו חלק ממחוז (איילט) עות'מאניים למשך כ-500 שנים. ב-1878 לאחר תבוסת העות'מאנים במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878), הפך האזור חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
הנצה

הנצה, או budding באנגלית, היא תחום בביולוגיה הכולל בתוכו בעיקר שני תתי-תחומים: הראשון, בהקשר רבייתי של בעלי חיים חסרי חוליות, והשני בהקשר יצירת ממברנות ותנועת ממברנות ואברונים בתא החי.
הנצה היא צורת רבייה אל זוויגית במהלכה אורגניזם מתפתח מצמיחה או ניצן המתרחשים עקב חלוקת תא באזור מסוים. האורגניזם החדש נשאר מחובר לאורגניזם ממנו נוצר [האורגניזם ההורי] ונפרד ממנו כאשר מגיע לשלב הבוגר. כאשר הוא עוזב, הוא משאיר אחריו רקמה צלקתית. משום שההתרבות היא אל-מינית, האורגניזם החדש שנוצר זהה בצורה מדויקת מבחינה גנטית להוריו. 
אורגניזמים כדוגמת הידרה משתמשים בתאים בעלי יכולת התחדשות בתהליך ההנצה. בהידרה, ניצן מתפתח מצמיחה בשל חלוקת תאים חוזרנית באתר ספציפי אחד. ניצנים אלו מתפתחים לאינדיבידואלים קטנים וכשמגיעים לבגרות, מתנתקים מגוף ההורה ונהפכים לאינדיבידואלים חדשים. 
הנצה פנימית או "אנדוגניה" היא תהליך אל-מיני של התרבות
המועדף על ידי פרזיטים כגון  Toxoplasma gondii והוא מערב תהליך בלתי-רגיל במהלכו שני תאי בת מיוצרים בתוך תא אם,
ולפני החלוקה הם מעכלים את תא האם.
אנדופוליגניה היא חלוקת התא לכמה אורגניזמים בבת אחת על ידי הנצה.

התרבות בבעלי חיים

בבעלי חיים רב תאיים [מטאזואה], הצאצאים יכולים להתפתח כגידולים
הנמצאים על ההורה.
בעלי חיים המתרבים באופן זה כוללים אלמוגים, ספוגיים, תולעים שטוחות
ולארוות. 
גם דבורים מתרבות בעזרת הנצה כגון הזן אפיס דורסטה, למרות שהתנהגות זו
נדירה בקרב דבורים, היא נצפתה בקרב קבוצה של  "פועלות"  שעזבו את הקן בו נולדו ויצרו קן חדש ליד הקודם.

הנצה תאית

חלק מהתאים מתפצלים בעזרת הנצה, לדוגמה סקרומציטים- זן השמר המשמש לאפייה
ותסיסה. סופו של תהליך זה הוא בתא אם ותא בת קטן יותר.
כמו כן, בתא מתרחש מעבר ומבנה של אברונים וחומרים שונים בעזרת הנצה. חלק מהאברונים נעטפים בקרומים של אברונים מהם נוצרו כדוגמת הרשת אנדופלסמטית ומועברים בתוך בועית (וזיקולה) למקומות שונים בתא.

וירולוגיה

בוירולוגיה, הנצה היא צורה של פיזור ויראלי בעזרתו
וירוסים בעלי מעטפת רוכשים את המעטפת החיצונית שלהם בעזרת ממברנת התא המאחסן ממנו
יוצאים על ידי תפיחה מהממברנה וסגירת הויריון.

בחסרי חוליות

הנצה היא סוג של רבייה אל-מינית בה ניתקת קבוצת תאים בעלת כל החומר התורשתי מההורה ומשלימה את עצמה לייצור חדש ועצמאי.
הנצה אופיינית לבעלי חיים כמו הספוגיים ונבוביים. בשיטה זו צומח מעין ניצן על הנבוב וכשהוא מוכן לכך הוא ניתק מ"אמו" והופך עצמאי (כבהידרה), או שמתפתחת ממנו מושבה (כבאלמוגים).
לדוגמה, מדוזה יכולה להתרבות בצורה אל זוויגית באמצעות הנצה כאשר היא נמצאת בשלב הפוליפ שלה.

בצמחים

זוהי התופעה בה ניצן יכול להינתק מהצמח הראשון ולהתפתח לצמח עצמאי חדש. 
בחקלאות, הנצה מתייחסת לפעולת ההרכבה של צמח אחד על אחר.
מסעוד ריוח

ביוגרפיה

הרב מסעוד ריוח נולד ליעיש ואיזה בשנת ה'תרס"ח (1908), בכפר סכורא, הסמוך לעיר מרקש שבמרוקו. בגיל חמש שכר אביו עבורו מורה שלימדו חומש עם רש"י, ובהמשך החל ללמוד גמרא. בשנת ה'תרע"ח (1918) עם היווסדה של ישיבת "אור התורה" במרוקו, החל ללמוד בה, יחד עם עשרים וארבעה תלמידים נוספים. בגיל מצוות עבר ללמוד בישיבת "עץ חיים" שבעיר המחוז סקורה, בראשות הרב מנחם כהן. בישיבה הוכשרו התלמידים לתפקידים של שוחטים ובודקים, וכן עסקו בתורת הקבלה. בשנת ה'תרפ"ה (1925), בגיל שבע עשרה, הוסמך לרבנות על ידי רבו הרב כהן, וכשוחט ובודק על ידי רבני המקום. לאחר מכן חזר לאסכורא, ושם נשא לאישה את עליזה, בתו של רב המקום הרב יוסף דהאן.
לימים עבר להתגורר בעיר הבירה רבאט. ברבאט למד גם בחבורה בבית הרב משה מלכה, ובהמשך בבית הרב הראשי רפאל עטייא, וכן בבית הרב יהושע ברדוגו בכל שבת אחרי מנחה. הוא הקים בעיר גני ילדים, תלמוד תורה וישיבה קטנה, וייסד שיעורי תורה גם לילדי הקהילה שלמדו בבתי הספר הלא יהודים. את פעילותו עשה כמשקל נגד פעילות החילונים וכל ישראל חברים. ועד הקהילה תמך בפעילותו, וסייע לו בבניית בניין מפואר ורחב ידיים, ובמוסדותיו למדו כ-750 ילדים. בנוסף לפעילותו החינוכית, נבחר על ידי הרב רפאל אנקווה והרב יהושע ברדוגו לשמש כראש השוחטים (תחום בו נחשב לבקיא ביותר), וכרב האחראי בבית הדין שבעיר על ענייני הקידושין והגיטין.
הרב ריוח ביקר בארץ ישראל מספר פעמים. באחד מביקוריו בשנת ה'תשי"ז (1956), יצר קשר עם חברת "רסקו" לשם רכישת קרקע והקמת מושב בסמוך לעיר רמלה. באותה שנה מרוקו קיבלה את עצמאותה, והוא נחשד בקשרים עם מדינת ישראל. אחד מתלמידיו ששירת במשטרה המקומית, הודיע לו מראש על חיפושים שעתידים להיערך בביתו, ובכך סייע לו להינצל מהחשדות שהופנו כלפיו.
בשנת ה'תשכ"ב (1962) עלה לארץ ישראל, והתיישב בעיר לוד, בה כיהן חברו הרב יצחק אבוחצירא כרב ראשי, הוא למד עם הרב יצחק מדי יום, ולעיתים עם אחיו הבאבא סאלי, ושימש כשוחט ובודק בעיר. בשנת ה'תשכ"ה (1965) הוזמן לשמש כרב היישוב שלומי, תפקיד בו שימש עד לפטירתו. בשלומי הוא ייסד יחד עם דוד דנינו ישיבה וכולל, ועמד בראשם ולימד תלמידים. בישיבתו למד הרב שלמה משה עמאר, שגם מילא את מקומו משנת ה'תשכ"ט (1969) למשך תקופה ממושכת, כשהוא נאלץ להיעדר מהמקום.
הרב ריוח נפטר בשבת זכור, י' באדר ה'תשל"ט (1979), ונקבר בבני ברק, בסמוך למחותנו הרב משה שוואב.
בנו הרב שלום שימש כרב בטורנטו. חתנו הרב ישראל רווח היה ראש כולל אברכים ביפו, ועוד, ובניו הם - הרב שניאור זלמן רווח, רב אזורי במועצה אזורית גזר, ויו"ר המכון למצוות התלויות בארץ, ויגאל יאיר רווח, מנכ"ל משרד הפרסום 'אפיקים'.

ספרו

זיכרון אשר - מאמריו ודרשותיו, ומאמרים מתלמידיו ובני משפחתו, שהוציא נכדו הרב שניאור זלמן רווח לאחר פטירתו, בני ברק ה'תשנ"ב
מרכז סרס

מרכז סרס (בצרפתית: Centre d'Etudes et de Recherches Scientifiques, ובראשי תיבות: CERS; בתרגום לעברית: "המרכז למחקרים מדעיים". מכונה גם SSRC) הוא ארגון ממשלתי סורי שמטרתו המוצהרת היא קידום, הכוונה ותיאום של פעילויות מדעיות במדינה.
המרכז אחראי על מחקר ופיתוח בתחום הכלכלי, החברתי ובתעשייה. בין היתר אחראי על מחשוב וציוד הטכנולוגי באוניברסיטאות בסוריה ובמשרדי הממשלה. מגזין ג'יינס וכן סוכנויות המודיעין ברחבי העולם מעריכים כי הארגון אחראי גם על מחקר פיתוח וייצור טילי קרקע-קרקע, נשק כימי, ביולוגי וגרעיני. כולל פיתוח ויצור טיל ה-"M-600".

הקמה

הארגון הוקם בשנת 1971 בראשות עבדאללה וטיק שהיד, פיזיקאי גרעיני שכיהן בשנת 1967 כשר להשכלה גבוהה בסוריה. לכאורה היה מדובר בגוף אזרחי אך מטרתו הייתה פיתוח נשק, וכתוצאה מכך בשנת 1973 הפך הארגון לאחראי על פיתוח ושיפור מערכות אמל"ח עבור צבא סוריה.
בשנת 1983, בהכוונת הארגון, הוקם המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה - HIAST. זאת במטרה להכשיר מהנדסים בתחום המדעים עבורו.
מאז הקמתו של הארגון אחד הפרויקטים המרכזיים שלו היה פיתוח וייצור נשק כימי. בתקשורת פורסם כי לארגון מפעלים העוסקים בפיתוח וייצור סארין, VX וגז חרדל בערים דמשק, חמה, חומס, חלב ולטקיה. בנוסף עוסק הארגון גם בפיתוח נשק ביולוגי, בפרט נשק המבוסס על הרעלן ריצין. כלל המתקנים הם לכאורה מתקנים אזרחיים. להערכת סוכנויות מודיעין מערביות, הידע לפיתוח וייצור נשק כימי הועבר לארגון ממקורות רוסיים.
בשנת 1996 חשף ה-CIA כי המרכז קיבל רכיבים מהרפובליקה העממית של סין עבור ייצור טילים. בשנת 2005 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הטיל סנקציה על הארגון ובשנת 2007 גם על שלוש חברות בת: HIAST, "מכון האלקטרוניקה" ו"המעבדה הלאומית לתקנים וכיול (NSCL)".
בשנת 2010 טען ניצן נוריאל, שכיהן באותה תקופה כראש המטה ללוחמה בטרור, כי סרס העביר נשק לארגוני טרור חמאס ולחזבאללה.
ב-24 באפריל 2017 הטיל משרד האוצר האמריקני סנקציות נגד 271 מעובדי המרכז הסורי למחקרים מדעיים בעקבות התקיפה הכימית בח'אן שייחון. "עובדים אלה מומחים בכימיה ופועלים לטובת תוכנית הנשק הכימי של אסד משנת 2012 לפחות".

מבנה ארגוני

לדברי עובד לשעבר בארגון, נכון ל-2015 מרכז סרס מעסיק כ-20 אלף עובדים.
בן ציון נסים פרדס

קורות חיים

נולד לאליהו פארידיס ושרה מרקדה, ב-30 בנובמבר 1831 (כ"ז בכסלו ה'תרכ"ב). מוצא משפחתו בצפון מערב ספרד ביישוב פרֵדֶס דה נאבה (Paredes de Nava) שבמחוז פלנסיה (Palencia). בעת גירוש ספרד עברה המשפחה לארץ ישראל, התיישבה בצפת ולאחר מכן הגרה לחלב.
בצעירותו למד בישיבת המקובלים בית אל בירושלים, נישא למזל אורו בת הרב אברהם קאסוטו, והיה שד"ר לאזור המגרב, בשליחות רשמית מטעם הישיבה, ופעם נוספת עבורו. כשחזר לירושלים החל לשמש כרב בבית הכנסת ״איסטנבוליס״ שבעיר העתיקה, ובית הכנסת ״טראנטו״ שבשכונת נחלאות. הורה ודרש בבתי כנסת רבים בירושלים.
כן שימש כמורה בת"ת הספרדים ות"ת הבוכרים שבירושלים. ניחן בקול ערב, ושימש בחייו גם כפייטן, ואף חיבר פיוטים שונים. בשנותיו האחרונות נמנה עם לומדי חברת "מגן דוד" בישיבת מרכז הרב.
הפחתת סיכון מוחלטת

באפידמיולוגיה, הפחתת הסיכון המוחלטת, הבדל הסיכון  או ההשפעה המוחלטת היא ההבדל (הפרש חשבוני) בסיכון של תוצאה, של טיפול אחד ביחס לטיפול אחר. זהו ההופכי של המספר הדרוש לטיפול.
באופן כללי, הפחתת סיכון מוחלטת היא ההבדל בין קצב האירועים הלא-רצויים (EER) בקבוצת טיפול אחת בהשוואה לקבוצת הביקורת (CER). ההבדל מחושב בדרך כלל לגבי שני טיפולים א' ו־ב', כשבדרך כלל א' הוא תרופה-פעילה וב' הוא תרופת-פלצבו. לדוגמה, א' יכול להיות 5-שנות טיפול בתרופה, ו־ב' הוא 5-שנות "טיפול" בפלצבו. תוצא המחקר צריך להיות מוגדר, למשל הישרדות או קצב התגובה. לדוגמה: תמותה-מכל-סיבה או הופעת סרטן ריאות בתקופה של 5-שנים. כאשר ניתנות ההסתברויות pא' ו pב' של תוצא המחקר תחת טיפולים א' ו־ב', בהתאמה, נחשב את הפחתת הסיכון המוחלטת כהפרש (pא' - pב').
ההופכי של הפחתת סיכון מוחלטת, שהוא ה'מספר הדרוש לטיפול' (NNT), הוא מדד חשוב בכלכלת תרופות. אם תוצא קליני הוא הרסני מספיק (למשל מוות, נכות), גם תרופות עם הפחתת סיכון מוחלטת נמוכה עשויות עדיין להיבחר כנכונות במצבים המתאימים. אך אם התוצא הקליני הוא בעל חשיבות מעטה, ביטוחי הבריאות יכולים לסרב לממן תרופות עם הפחתת סיכון מוחלטת קטנה.

הצגת התוצאות

נניח קיומה של תרופה אשר מפחיתה את הסיכון היחסי של סרטן המעי הגס ב-50% על פני חמש שנים. כאשר גם ללא התרופה, סרטן המעי הגס באוכלוסייה שנבדקה הוא נדיר למדי, נניח 1 ל-3000 לחמש שנים. שיעור סרטן המעי הגס במשך חמש שנים עם הטיפול בתרופה הוא לכן 1/6000. הפחתת הסיכון המוחלטת היא לכן (1/3000-1/6000) כלומר 1/6000. כלומר, על ידי טיפול ב-6,000 אנשים עם התרופה, ניתן לצפות להפחתת מספר מקרי סרטן המעי הגס מ-2 ל-1. ('המספר הדרוש לטיפול' NNT = 6000).
חוקרים, כמו בן גולדקר, סוברים כי נכון יותר להציג תוצאות כמספר טבעי בהקשר של הסיכון הבסיסי ("מפחית מ-2 מקרים של סרטן המעי הגס ל-1, אם תטפל ב-6,000 אנשים במשך חמש שנים"). מספרים טבעיים, המשמשים בשיטת המספר הדרוש לטיפול מובנים בקלות על ידי משתמשים שאינם מומחים. מדידות מוחלטות, כגון 'הפחתת סיכון מוחלטת', עדיפות על מדידות יחסיות, כי מדידות יחסיות נוטים להביא להערכה מוגזמת של יעילות הטיפול.
אמריקן פיטבול טרייר

היסטוריה של הגזע

גזע האמריקן פיטבול טרייר נוצר מהרבעה בין בולדוג לטרייר באיים הבריטיים, על מנת להשתתף בספורט הדמים של התגרות בפרים (bull baiting). לקראת סוף המאה ה-19, עקב האכזריות הרבה בהתגרות בפרים (הן לפר והן לכלב), הוצא ספורט זה מן החוק. כתוצאה מכך עלתה קרנם של קרבות הכלבים ואיתם הפופולריות של הגזע. הגזע טופח להיות חברותי כלפי בני אדם (על מנת שלא יתקוף אנשים בזירה), תכונה זו ונוספות תרמו לפופולריות גדולה של הגזע ככלב משפחתי.

מאפיינים

חלק מתכונות הגזע טופחו על מנת ליצור לוחם משובח בזירה ותכונות אחרות טופחו על מנת להפכו לכלב משפחה וליווי טוב יותר. בין התכונות הבולטות של הגזע ניתן למנות: אנרגטיות, עקשנות, אתלטיות, אינטליגנציה, חברותיות, נאמנות, יצר צייד/תקיפה גבוה, נחישות וחתירה למטרה, וסף כאב גבוה. יש לזכור כי תכונות גזע אינן מחייבות כי כלב מסוים יהיה בעל תכונות אלו, אלא רק מעידות על נטיות של הגזע בכללותו. מכיוון שהגזע מוכר כגזע רשמי באנגליה אך לא בארצות הברית (שם מכירים רק באמסטף), אין תקן גזע אחיד, דבר התורם לשונות הגדולה בתכונות הגופניות וההתנהגותיות.
הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה

הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה (ידוע גם בכינויו באנגלית: TLVFest) הוא פסטיבל סרטי קולנוע המתקיים בתל אביב פעם בשנה בחודש יוני, נמשך עשרה ימים, ומוקדש כולו לסרטים להט"ביים - סרטים של יוצרים ויוצרות להט"בים העוסקים בנושאי לסביות, הומוסקסואלים, טרנסקסואלים וביסקסואלים. במהלך ימי הפסטיבל משולבות הקרנות של מגוון סרטים שאינם מיועדים להפצה בישראל עם מפגשים עם יוצרי קולנוע מישראל ומחו"ל וסדנאות ופרויקטים מיוחדים. לצד הקרנת סרטים מהעולם, הפסטיבל שם דגש על עידוד היצירה הישראלית המקורית, מקיים תחרות לסרטים ישראלים קצרים נושאת פרסים, ונותן במה לאמנים ויוצרים מקרב קהילת הלהט"ב.

היסטוריה

הפסטיבל נוסד בשנת 2006, פרי יוזמתם וניהולם המשותף של במאי הקולנוע יאיר הוכנר ושל גדי לשמן. הוא החל את דרכו באולמות ההקרנה הפרטיים שבחנות האוזן השלישית בתל אביב-יפו. בשל הצלחתו הרבה, עבר הפסטיבל בשנה שלאחר מכן לסינמטק תל אביב. החל משנתו השנייה מנוהל הפסטיבל על ידי יאיר הוכנר.
בשנתו החמישית של הפסטיבל ליוותה את האירוע לראשונה נציגות רשמית של עיריית תל אביב יפו ושל הכנסת, בדמות חבר הכנסת ניצן הורוביץ. כמו כן נכחו בפסטיבל נציגים של קרן הקולנוע הישראלי וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה סרבה לסייע במימון הפסטיבל.
במהלך שנות קיומו התארחו בפסטיבל עשרות במאי ושחקני קולנוע מהעולם (כגון ברוס לה ברוס וג'יי בראנאן) והוצגו בו סרטי קולנוע ישראלי בהקרנות בכורה עולמיות וסרטים נוספים (כגון "אני אוהב אותך פיליפ מוריס") בהקרנות בכורה ארציות. לפי אתר הפסטיבל, האירוע נתקל מדי שנה בקשיים בגיוס חסויות, שכן חברות רבות חוששות לתת לפסטיבל חסות מסחרית מחשש שהציבור החרדי והדתי יחרים את מוצריהם או שירותיהם.
בשנת 2017, מספר אורחי הפסטיבל ביטלו את הגעתם לפסטיבל, לאחר לחצים שהפעילה תנועת הבי-די-אס.
בשנת 2017, הודיע יאיר הוכנר על פרישתו מתפקידו כמנהל פסטיבל הקולנוע הגאה TLVFest. ניהול הפסטיבל הופקד בידיו של המפיק גיל סימה.
יחסי סרביה–ערב הסעודית

סקירה כללית

סרביה כוננה את היחסים עם ערב הסעודית ב-17 באפריל 2013.
הביקור הרשמי הראשון הסרבי בערב הסעודית התרחש ב-4 בנובמבר 2015 כאשר הנסיך הסעודי סולטאן בן סלמאן בן עבדול עזיז אאל סעוד ומשלחתו אירחו את ראש ממשלת סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' ומשלחתו. בביקור הרעיפו הסעודים שבחים על סרביה ואמרו כי יש עתיד לשיתוף הפעולה הבינלאומי-דיפלומטי בין סרביה לערב הסעודית. נציגי סרביה חתמו בביקור על הסכם שיתוף פעולה בתחום התיירות והכלכלה בתקווה כי הסכמים אלו יועילו לשני הצדדים.
היחסים הכלכליים בין סרביה לערב הסעודית עוד בחיתוליהם והייצוא הסרבי לערב הסעודית עמד על 2.4 מיליון אירו בשנת 2013 בעוד הייבוא הסרבי מערב הסעודית עמד על 5.6 מיליון אירו.
Vroom Vroom

ביקורת

מיני-האלבום זכה לביקורות מעורבות ובאתר מטקריטיק קיבל ציון של 64 מתוך 100. בדומה ל-Number 1 Angel, קיבל מיני-האלבום מהרולינג סטון דירוג של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
פיצ'פורק מדיה הפנו כלפי מיני-האלבום ביקורת שלילית.
יואל לרנר (זמר)

יואל לרנר (נולד ב-27 באוקטובר 1955) הוא  זמר, מדבב, גיטריסט ומלחין ישראלי.

ביוגרפיה

לרנר גדל והתחנך בכפר הנוער הדסים. הוא החל לנגן בגיטרה כבר בגיל שמונה, ובפסנתר כשהיה בן שתים עשרה. את דרכו המקצועית החל ב-1974 עם צוות הווי הנדסה קרבית יחד עם יהודית רביץ וקורין אלאל. לאחר מכן עבר ללהקת פיקוד המרכז, והיה הסולן בשיר שומר החומות בשנת 1977.
לאחר שחרורו מהצבא, השתתף בערב משירי חיים חפר ובתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות. ב-1979 השתתף כגיטריסט וזמר במופע "קוראים לזה אושר" עם יהונתן גפן ואסתר שמיר, במופע שר עם שמיר את השיר "מחר אזיל דמעה" שנכלל בתקליט "המעיל" של יהונתן גפן. ב-1982 הקים יחד עם המוזיקאי אבנר קנר והזמרת מזי כהן את ההרכב פרמיירה. בתקליט שיצא תחת אותו שם היו בין השאר השירים "אם זו אהבה", ו"חמש בבוקר עוזבת". באותה תקופה כתב יחד עם קנר את השירים "תנו לגדול בשקט" ("אפונה וגזר") ו"חורף" לגידי גוב, אותם ביצע בפסטיבל שירי הילדים ב-1981 ו-1982 בהתאמה. הוא השתתף בסוף 1982 בפסטיבל שירי הילדים עם מזי כהן בשיר "די" שכתב יורם טהרלב והלחינה נורית הירש, השיר עצמו זכה להצלחה גם במצעד הפזמונים באותה תקופה.
לאחר "פרמיירה" הופיע במשך שנתיים עם הזמרת נורית גלרון, בעיקר בקיבוצים ומת"נסים, כשהוא מלווה אותה בגיטרה, בפסנתר ובשירה. באותה תקופה השתתף כזמר וגיטריסט אקוסטי באלבומים רבים, ביניהם "חמוש במשקפיים" של אריק איינשטיין, "והילד הזה הוא אני" של יהודה אטלס (המבוסס על ספרו של יהודה אטלס בשם זה), "מאה שירים ראשונים", "התכוונות" של יוני רכטר, ו"שירים באמצע הלילה" של נורית גלרון. בנוסף, כתב לאריק סיני את השירים "היי גלית", "אהבה של שני זרים" ו"בת 17" עם יצחק קלפטר.
בשנים 1986-1982 למד הלחנה באקדמיה למוסיקה בתל אביב.
בשנת 1984 הקים את להקת הסיקסטיז יחד עם מוטי דיכנה, שלמה חממי ושלמה מזרחי, איתה הוא מופיע בשירי שנות ה-60 עד היום כזמר,נגן גיטרות ,פסנתר ומנהל מוזיקלי . באותה שנה השתתף כזמר בהצגת תיאטרון הקאמרי "בית ספר לריקודים", אשר כללה טקסטים ומוזיקה של נתן זך וסשה ארגוב, יחד עם הזמרת דפנה ארמוני ושחקנים אחרים.
בשנת 1998 הוציא תקליט עם ההרכב "ארבע על ארבע", שכלל גם את דני ליטני, דני רובס ואורי הרפז.
ב-1999 השתתף, במסגרת פסטיבל ישראל, במופע "אמני ישראל שרים ביטלס", יחד עם שלמה ארצי, יהודית רביץ, דוד ד'אור ואחרים, מלווים בתזמורת הפילהרמונית ובניצוחו של סר ג'ורג' מרטין, המפיק והמעבד המוזיקלי של הביטלס.
בפעילות הדיבוב, לרנר דיבב את ויני מ"האופנוברים ממאדים", את גמביט (אקס-מן)  ואת ג'ייסון לי סקוט מ"מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" ועד "פאוור ריינג'רס זיאו" (שבסרט של פאוור ריינג'רס טורבו דיבב אותו גיורא קנת.)
המשרד (סדרת טלוויזיה אמריקאית)

הפקה

לאחר שהגרסה הבריטית המקורית זכתה בשני פרסי "גלובוס הזהב", החליטה רשת NBC להשיק גרסה אמריקנית לסדרה. השם "המשרד" נשמר וכך גם עלילת העונה הראשונה, אך צוות השחקנים ואזורי הצילומים הוחלפו. העונה הראשונה כללה שישה פרקים בלבד וצולמה ברחבי משרד אמיתי. בתחילה המפיק, גרג דניאלס, שכר ארבעה תסריטאים לכתיבת הסדרה: מייקל שור, בי ג'יי נובאק, פול ליברשטיין ומינדי קלינג. קן קופיס, שבנה לו מוניטין בז'אנר הקומי ב"המופע של לארי סנדרס" וב"מלקולם באמצע", ביים את פרק הפיילוט וכן הפיק מספר פרקים.
בעונה השנייה הצטרפו לצוות התסריטאים שלושה כותבים חדשים: ג'ניפר סלוטה, ג'ין סטופינסקי ולי אייזנברג. הצילומים בעונה השנייה עברו לאולפן אקוסטי שנבנה כהעתק של סביבת העבודה בעונה הראשונה.

פרסים

בטקס פרסי האמי ב-2006, הסדרה זכתה בפרס הקומדיה הטובה ביותר. כמו כן, סטיב קארל (מייקל סקוט) היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית. סטיב קארל זכה בפרס גלובוס הזהב ב-2006 על תפקידו בסדרה, בעוד שריקי ג'רווייס, שגילם את הדמות המקבילה בסדרת המקור, קיבל את אותו הפרס שנתיים קודם לכן, ב-2004.
יוזמה דרך הלב

יוזמה דרך הלב הוא ארגון חברתי הפועל לשינוי חברתי וכלכלי של אנשים עם מוגבלויות, לרוב לנפגעי נפש, ולשילובם בקהילה באמצעות שיקום תעסוקתי.

רקע

הארגון הוקם ב-2006 במטרה לסייע לבעלי מוגבלויות להשתלב בשוק העבודה. 
הארגון מעסיק כ-60 עובדים, כ-25% מהם מתמודדים עם מוגבלויות שונות, ומאפשרים מסלולי התפתחות מקצועית ואישית. הם מסייעים בהשתלבות של מאות מתמודדים בשוק העבודה הפתוח. הארגון מפעיל מיזמים ותוכניות ייחודיות המתאימות לצרכים של קהלי היעד, תוך הגשמת הייחודיות שבכל אחד מהם והובלה לשיקום ולשילוב תעסוקתי.
החל משנת 2008, מנכ"לית העמותה היא בלהה גולן גורדון, לשעבר מנכ"לית העמותה לעידוד פיתוח יזמות בנגב וסמנכ"לית שיווק ופיתוח מעיין וונצ'רס.
פומימרו קונואה

ביוגרפיה

הוא נולד כנסיך בשבט הפוג'יווארה, יורש של משפחת דוכסים, משפחת קונואה בטוקיו. הוא הצטרף לפוליטיקה ב־1920 כבן חסות מתון של סיונג'י קינמוצ'י, והתנגד לשימוש בכוח הצבאי.
מונה לראש ממשלת יפן ביוני 1937 במטרה להביא לאיזון מול כוחו המתחזק של הצבא, אך הפך בעצמו למיליטריסט. אחרי תקרית גשר מרקו פולו ביולי 1937 ותחת לחץ מהדוגלים בקו נוקשה, הסכימה הממשלה להרחיב את פעולותיה בסין, העבירה למנהיגי הצבא את הניהול המלא של הסכסוך בסין, ואפשרה להם לפעול תוך התעלמות מכוונת מצד הממשלה לגבי אופן פעולתם. בנובמבר, הכריז קונואה על יעדה של יפן - סדר חדש באסיה, מה שלימים הפך להיות פרויקט מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, והפעיל לחץ על סין כדי לקבל וויתורים טריטוריאליים על מנת לסיים את מלחמת סין-יפן. קונואה התפטר ב־4 בינואר 1939, עקב כישלונו לסיים את הסכסוך בסין. הירנומה קיאיצ'ירו מונה לראש הממשלה הבא.
קונואה מונה חזרה לראשות הממשלה ב־17 ביולי 1940, ולמרות המשא ומתן עם ארצות הברית, הוא ארגן את הגדלת הצבא יחד עם סגן אדמירל טייג'ירו טויודה, אשר החליף את יוסוקה מצואוקה כשר חוץ לוחמני. הוא חתם על הברית עם מדינות הציר, חוקק את חוק הגיוס לאומי, יצר את הבסיס של ממשלה לתקופת מלחמה (המכונה "שין טאיסאי" - סדר פוליטי חדש) ובאוקטובר 1940 הקים את התאגדות הסיוע בשלטון הקיסרי ("טאיסאי יוקוסאנקאי") על מנת להחליף את המפלגות הפוליטיות, אשר התנדבו להתפרק. לאחר שנכשל להגיע להסכם עם ארצות הברית במטרה למנוע מלחמה בשתי חזיתות, הוא התפטר באוקטובר 1941 והוחלף על ידי השר הצבאי שלו, הידקי טוג'ו.
קונואה שיחק תפקיד בהפלתו של ממשלתו של טוג'ו ב־1944, ובפברואר 1945 הוא יעץ לקיסר הירוהיטו להתחיל במשא ומתן במטרה לסיים את מלחמת העולם השנייה. אחרי תחילת הכיבוש האמריקאי הוא שירת בממשלה של הנסיך נרוהיקו היגשיקוני, הממשלה הראשונה שלאחר המלחמה, אך נמצא חשוד בפשעי מלחמה. בדצמבר 1945, בזמן הקריאה האחרונה של ארצות הברית לפושעי מלחמה להתייצב מולם, הוא התאבד בשתיית ציאניד. היה זה בשנת 1945, בדיוק 1300 שנים אחרי שאביו הקדמון, פוג'יוורה נו קמטרי, הנהיג הפיכה צבאית בתקופת שבט סוגה. כך, באופן כה סמלי הסתיימה תקופת שליטי פוג'יוורה.
לאחר חמישים שנה, נבחר נכדו, מוריהירו הוסוקאווה, לראשות הממשלה.