google/wiki40b huggingface dataset:
יחסי בנין–הודו

סקירה כללית

בנין תומכת ברפורמה ההודית להוספת מושבים במועצת הביטחון של האו"ם בהם מושב הודי. משרד החוץ של הודו ציין כי הקשרים של הודו עם בנין מתאפיינים בתמיכה בחילוניות ובדמוקרטיה. במהלך ביקורו של שר החוץ לענייני חוץ בבנין, השר ציין כי "אנו בהודו מעריכים את החברה הסובלנית והרב-אתנית ואת היותה מדינה דמוקרטית רב-מפלגתית. הודו, בהיותה הדמוקרטיה הגדולה בעולם, מעריכה את הישגיה של המדינה ורוצה לתרום להצלחותיה הנוספות".

יחסים כלכליים

בשנת 2016, ייצאה הודו לבנין סחורה בשווי 484 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם אורז, תה, תבלינים, מעגלים משולבים, חוטים מבודדים, ממתיקי סוכר, מוצרים אפויים, שוקולד, פסטה, ערכות קפה ותה, משאיות, טרקטורים, אופנועים, צינורות פלסטיק, נפט מזוקק, מלח ומוצרי ברזל. בנין ייצאה להודו סחורה בשווי 183 מיליון דולר אמריקאי. נתחים גדולים מהסחורה הם קשיו, קוקוסים, עץ מנוסר, נפט מזוקק, כותנה גולמית, בטריות חשמליות, קטניות יבשות, נייר ממוחזר וירקות.
הולגר צ'וקאי

ראשית חייו

צ'וקאי נולד ב-1938 בעיר החופשית דנציג (מאז 1945 גדנסק, פולין), שמשפחתו גורשה ממנה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשל המלחמה, חינוכו הבסיסי היה מוגבל. אחת החוויות המוקדמות אשר השפיעו עליו משמעותית בהיותו נער מתבגר הייתה עבודה בחנות תיקוני רדיו, שם החל להעריך את איכות הקול של שידורי הרדיו (אשר בהמשך ישמשו אותו כאלמנטים מוזיקליים) ולמד להכיר את היסודות לתיקון מוצרי חשמל והנדסה.
צ'וקאי למד מוזיקה אצל קרלהיינץ שטוקהאוזן בין שנת 1963 לשנת 1966 ולאחר מכן עבד במשך זמן מה גם כמורה למוזיקה. בתחילת הדרך לא התעניין במוזיקת רוק, אך הדבר השתנה כאשר תלמיד שלו השמיע לו את השיר "I Am the Walrus״ של הביטלס, סינגל רוק פסיכדלי עם מבנה מוזיקלי יוצא דופן הכולל הבזקי רעש רדיו משנת 1967. השיר הזה פתח אותו למוזיקת רוק ניסיונית של מוזיקאים כגון פרנק זאפה וההרכב ולווט אנדרגראונד.

פעילות מוזיקלית

צ'וקאי ייסד את ההרכב Can בשנת 1968. הוא ניגן גיטרה בס, וביצע את רוב ההקלטות וטכנאות הסאונד עבור ההרכב. רוסקו ג'י, לשעבר בסיסט הלהקה הבריטית טראפיק, הצטרף ללהקה בשנת 1977, כשצ'וקאי מטפל רק בהקלטות ואפקטים קוליים באלבום Saw Delight. זה היה ה-LP האחרון שלו עם ההרכב לפני שעזב לקריירת סולו.
לאחר עזיבתו את ההרכב Can, צ'וקאי הקליט מספר אלבומים. אחד מסימני ההיכר שלו היה שימוש בצלילי רדיו עם גלים קצרים, וכן חלוצית בתחום דגימות קול, אשר באותם ימים כללו חיתוך והדבקה מחדש של סרטים מגנטיים. הוא היה מקליט צלילים שונים וכן קטעים של גלי רדיו קצרים ומשלב אותם בתוך היצירות שלו. בנוסף, היה משתמש בגלי רדיו קצרים ככלי מוזיקלי אינטראקטיבי בהופעות חיות, (כמו באלבום השישי שלו משנת 1991, Radio Wave Surfer), שיטה שאותה הוא כינה "ציור רדיו". כפי שהוא הצהיר בראיון בשנת 2003, "אם אתה רוצה לעשות משהו חדש, אתה לא צריך לחשוב רחוק מדי מעבר לרעיון אחד מסוים".
צ'וקאי שיתף פעולה עם מספר לא מבוטל של מוזיקאים. בין עבודותיו החשובות, יצר סדרת אלבומים עם המוזיקאים הבריטיים הצעירים דייוויד סילביאן (David Sylvian) וג'ה וובל (Jah Wobble), אשר חלקו את העניין שלו בשילוב מוזיקת פופ עם הקלטות ניסיוניות וטכניקות דגימת קול. שיתופי פעולה נוספים כללו הרכבים ומוזיקאים כגון בריאן אינו, יורית'מיקס, U.N.K.L.E והרכב הגל החדש הגרמני  "טריו".
בשנת 2009, לאחר תקופה בעייתית עם חברת התקליטים שהוציאה מחדש את אלבומיו בהדרגתיות על גבי תקליטורים, צ'וקאי החל שיתוף פעולה חדש עם הלייבל קלרמונט 56, והוציא לאור מיקסים של שירים מאלבומים מוקדמים יותר וכן כמה הקלטות חדשות על ויניל בלבד. המהלך הזה שינה את תוכניותיו להוצאה מחודשת של כלל הרפרטואר שלו, וכך אלבומיו המקוריים Der Osten ist Rot (משנת 1984), Rome Remains Rome (משנת 1987) והאלבום Moving Pictures (משנת 1993) לא יצאו מחדש (במקרה של האלבום האחרון, בין היתר כיוון שקלטות המאסטר המקוריות ניזוקו מעבר לתיקון). במקום זאת, רוב הרצועות באלבומים שלו מיוצרות ומאורגנות מחדש במהדורות ויניל מוגבלות.

צ'וקאי בישראל

צ'וקאי הגיע לביקור בישראל ב-30 באוקטובר 2003. במסגרתו הופיע באותו היום בתל אביב במועדון הבארבי, למחרת התארח בחנות האוזן השלישית בתל אביב לחתימה על דיסקים ותקליטים, וב-1 בנובמבר הופיע בתיאטרון החאן בירושלים.

מותו

צ'וקאי נמצא מת בדירתו ב-5 בספטמבר 2017. סיבת המוות טרם נודעה.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ג'ורג' הרברט ווקר בוש

המוזיאון הנשיאותי

תצוגת הקבע של המוזיאון עוקבת אחרי השתלשלות סיפורו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש בתחנות השונות בחייו, תוך שימת לב על הקשרם ההיסטורי ואירועי התקופה. התצוגה כוללת מוצגים שונים לרבות חפצים, מסמכים, תמונות וקטעי וידאו. המוזיאון כולל גם העתק בגודל מלא של החדר הסגלגל, כאשר בניגוד לנהוג במוזיאונים נשיאותיים אחרים, המבקרים מורשים להיכנס לחדר זה באופן חופשי ואף להתיישב מאחורי שולחנו של הנשיא. באפשרות המבקרים לקבל גם מצוות המוזיאון תמונה למזכרת ממעמד זה. לצד תצוגת הקבע המוזיאון מארח גם חדרי תצוגה לתערוכות מתחלפות, תערוכות העוסקות בהיסטוריה של ארצות הברית, בקורות חייהם של נשיאיה, ובסוגיות שונות הקשורות לכהונתו של בוש כנשיא.

הספרייה הנשיאותית

הארכיון הטקסטואלי בספרייה הנשיאותית מכיל יותר מ-44 מיליון עמודים של מסמכים אישיים ורשמיים, 2 מיליון תמונות, 10,000 הקלטות וידאו ו-800 שעות הקלטות שמע.
בסמוך לספרייה עומדות מספר כיתות לימוד המשמשות את הפרויקטים החינוכיים של הספרייה.
מעמקים (סדרת אנימציה)

עלילה

הרפתקאותיהם של משפחת נקטון חוקרת הימים, החוקרים אזורים מסתוריים במעמקי הים. ומגיעה לכל מיני שוניות בלתי מוכרות ומגלה בעלי חיים ימיים שעוד לא התגלו
שחר ארגמן

קורות חייו

שחר ארגמן נולד בקיבוץ יחיעם, התגייס לקורס טיס ממנו הושעה בשלב ה"ראשוני" בשל נסיבות בריאותיות. ארגמן התנדב לסיירת מטכ"ל והחליט להישאר בה גם לאחר תום תקופת ההשעיה בת החצי שנה. 
את טבילת האש הראשונה שלו עבר מיד עם סיום המסלול, באפריל 1980 הוא סופח לצוות מקביל לשלו שהוזעק לאירוע השתלטות המחבלים על בית הילדים במשגב עם. ארגמן היה מראשוני הפורצים פנימה, הוא שימש מספר שניים למפקד הפלגה המבצעית, עמוס בן אברהם שנפצע במהלך ההסתערות. 
לאחר קורס קצינים אותו סיים כמצטיין, חזר ליחידה כמפקד צוות. הוא נשלח ב-1982 לארצות הברית לעבור השתלמות של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית, יחד עם בני גנץ, ושהה במדינה עם פרוץ מלחמת לבנון. 
בסוף 1983 מונה למפקד הפלגה המבצעית של סיירת מטכ"ל, באפריל 1984 עמד בראש הכוח הפורץ לאוטובוס קו 300 שנחטף בידי מחבלים. מאוחר יותר העיד בפני ועדת זורע על כך ששבה בחיים שניים מהמחבלים. בדצמבר 1984 השתתף בפעולה מבצעית של היחידה במדינת אויב, בפעולה שהשתבשה נהרג הלוחם ברק שרעבי ונפצעו חיילים נוספים מהכוח בהם ארגמן, באורח קל. 
בשנת 1989 התמנה לקצין המבצעים המיוחדים של אוגדת איו"ש, תקופה זו של האינתיפאדה הראשונה, התאפיינה בפעילות ממוקדת מול חוליות טרור, ארגמן היה אחראי לריכוז הקשר עם השב"כ והיחידות המובחרות בצה"ל שפעלו נגד המבוקשים. במהלך תפקידו חוסלו חוליות הנשר האדום והפנתרים השחורים.
בשנת 1994 בתקופת החפיפה עם מפקד הסיירת דורון אביטל, השתתף ארגמן במבצע עוקץ ארסי חטיפתו של מוסטפא דיראני מביתו בלבנון, לקראת סוף הפעולה נפצע בירכו מירי. באותה שנה קיבל את הפיקוד על סיירת מטכ"ל. תחת פיקודו נכשלה הסיירת בניסיון החילוץ של החייל נחשון וקסמן, בפעולה נהרג וקסמן וכן קצין היחידה ניר פורז ונפצעו מספר לוחמים בהם ארגמן עצמו, שנפגע מרסיסים בידו. בתפקידו הבא שירת במשך כשנתיים וחצי כמפקד חטיבה 55, חטיבת מילואים של הצנחנים, במקביל הדריך בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים ועמד בראש פרויקט טכנולוגי בתחום מערכות לחימה מתקדמות. 
בשנת 2000 השתחרר משירות הקבע ועבד בחברת קומברס כמנהל פרויקטים. ארגמן חזר לשירות הצבאי בעקבות פנייתו של ראש אמ"ן אהרן זאבי-פרקש ומונה לפקד על היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין, שבאותה עת סבלה ממשבר. בהמשך פיקד על מערך המבצעים המיוחדים של אמ"ן. השתחרר בשנת 2010. והועלה לדרגת תת-אלוף. ארגמן משמש כראש אגף במטה הסייבר הלאומי.

חייו הפרטיים

ארגמן הוא בעל תואר בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת הנגב, ותואר במנהל עסקים. עוסק בריצות מרתון. ביוזמתה של רעייתו ענת, עוסקים בני הזוג בפעילות חברתית במסגרת "תוכנית גמל"א", מסגרת התנדבותית של חניכה וסיוע לבני נוער. במסגרת הפרויקט, בני הזוג חונכים באופן קבוע ילדים בני העדה האתיופית.
חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת

חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת, התשע"ט-2019 הוא החוק היחיד שחוקקה הכנסת העשרים ואחת. החוק אושר סופית ב-30 במאי 2019, חודש אחד לאחר שהתכנסה הכנסת לראשונה. בעקבות קבלת החוק, הופסקו ההליכים להקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש, לאחר הבחירות לכנסת העשרים ואחת, והוקדמו הבחירות לכנסת העשרים ושתיים ביותר מארבע שנים ל-י"ז אלול התשע"ט, 17 בספטמבר 2019 (במקום ט"ז בחשוון התשפ"ד, 31 באוקטובר 2023).
התפזרות הכנסת העשרים ואחת לאחר זמן כהונה כה קצר, מבלי להביע אמון בממשלה חדשה, וההכרזה על בחירות חדשות לכנסת שיתקיימו כחמישה חודשים בלבד לאחר הבחירות הקודמות, מהווים אירוע חסר תקדים וראשון מסוגו בהיסטוריה של מדינת ישראל.

הרקע לחקיקת החוק

ב-9 באפריל 2019 נערכו הבחירות לכנסת העשרים ואחת. הכנסת התכנסה לראשונה ב-30 באפריל 2019.
נשיא המדינה ראובן ריבלין קיים התייעצות עם נציגי כל הסיעות שנבחרו לכנסת. לאחריה, ב-17 באפריל, הוא הטיל על חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש ממשלת המעבר, את מלאכת הרכבת הממשלה. לרשותו של נתניהו עמדו 28 ימים בהתאם לחוק יסוד: הממשלה להודיע כי הצליח במגעים להקים ממשלה. ב-13 במאי נתן הנשיא לנתניהו ארכה נוספת של 14 יום, לבקשת האחרון. נתניהו לא הצליח להרכיב ממשלה עד תום הארכה שניתנה לו.
לקראת תום הארכה שניתנה לנתניהו להרכבת ממשלה יזמה סיעת הליכוד את חקיקת החוק, בהתאם לסעיף 12 לחוק יסוד: הממשלה, על מנת למנוע את המשך ההליכים להקמת ממשלה בעקבות הבחירות לכנסת העשרים ואחת.

קבלת החוק

סעיף 34 לחוק יסוד: הכנסת מורה כי "לא תחליט הכנסת להתפזר לפני גמר תקופת כהונתה, אלא בדרך קבלת חוק לעניין זה, ברוב חברי הכנסת" (רוב פירושו לפחות 61 מחברי הכנסת). 
החוק נחקק בכנסת בתוך פחות משלוש יממות. הצעת החוק הוגשה לכנסת כהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת מיקי זוהר מהליכוד והוא הציג אותה במליאה ב-27 במאי. בו ביום החליטה מליאת הכנסת על הקמת ועדה מיוחדת לדיון בהצעת החוק, וח"כ מיקי זוהר הוצב בראשה. כעבור שעות אחדות, לאחר חצות הלילה, אישרה מליאת הכנסת את הצעת החוק בקריאה ראשונה. באותו יום, 28 במאי, החלה הוועדה המיוחדת להכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית. במסגרת הדיון הוגשו כמאה הסתייגויות לנוסח הצעת החוק. הדיון במליאת הכנסת בהצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית החל ב-29 במאי. ב-30 במאי, זמן קצר אחרי חצות, קיבלה מליאת הכנסת את החוק בקריאה שלישית ברוב של 74 תומכים מול 45 מתנגדים.
התומכים בקבלת החוק היו כל חברי הכנסת מטעם הסיעות הליכוד, ישראל ביתנו, הבית היהודי, כולנו (מלבד חבר הכנסת רועי פולקמן שלא נכח בהצבעה), ש"ס, יהדות התורה, חד"ש-תע"ל ורע"ם-בל"ד. המתנגדים לחוק היו כל חברי הכנסת מהסיעות כחול לבן, מפלגת העבודה ומרצ.
בעקבות קבלת החוק פסקו ההליכים להרכבת ממשלה. הם יתחדשו לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
פרדריק השני, מלך דנמרק

חייו

פרדריק היה בנם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ושל רעייתו, דורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג. הוא היה שליט דני האופייני לתקופת הרנסאנס. שלא כמו אביו, הוא הושפע מאוד מאידיאלים צבאיים. כבר כבחור צעיר הוא יצר קשרי ידידות עם נסיכים גרמנים. הוא ביקש לשאת לאישה את פילגשו, אנה הרדנברג, אך בסופו של דבר שוכנע לא לעשות כן. זמן קצר לאחר עלייתו לכס המלוכה הוא נחל את ניצחונו הצבאי הראשון כשכבש את דיטמרשן בקיץ 1559.

מלך

מאביו הוא ירש את מלחמת ליבוניה. הוא ניסה להימנע מעימות זה וגיבש יחסי ידידות עם איוואן הרביעי ("איוואן האיום") בהסכם השלום שנחתם במז'ייסק ב-1562. העימות הצבאי העיקרי בתקופת מלכותו הייתה מלחמת שבע השנים הצפונית, שהתנהלה מ-1563 ועד 1570 ובה הוא ניסה לשווא לכבוש את שוודיה, שנשלטה על ידי בן דודו הבלתי שפוי, אריק הארבעה עשר, מלך שוודיה. מלחמה זו הפכה להיות מלחמת התשה יקרה, שבה שטחים של סקונה הוחרבו על ידי שתי הממלכות. במהלך המלחמה פיקד פרדריק על צבאו באופן אישי בשדות הקרב, אך ללא תוצאות של ממש והמלחמה הזיקה ליחסיו עם יועציו ואציליו. עם זאת, אי שקט פנימי בשוודיה והשתלטותו על דנמרק של פדר אוקסה, ייצבו את המצב. לאחר שיורשו של אריק הארבעה עשר, יוהאן השלישי, סירב לקבל את תנאי הסכם השלום שנחתם ברוסקילדה ב-1568, שנתן עדיפות לדנמרק, התחדשה המלחמה עד להשגתו של סטטוס קוו שנחתם בשצ'צ'ין ב-1570 ובו נשמרה יוקרתה של דנמרק, אך הוטלו מגבלות על כוחה הצבאי.
לאחר המלחמה שמר פרדריק על השלום מבלי לוותר על ניסיונותיו להעצים את יוקרתו כשליט ימי. מדיניות החוץ שלו עמדה בסימן של תמיכה מוסרית בכוחות הפרוטסטנטיים (באותה תקופה הוא חיזר אחר אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, יוזמה שהקנתה לו את התואר אביר מסדר הבירית), אך בו בעת הוא שמר על נייטרליות. יועצים מנוסים כמו פדר אוקסה, נילס קאס, ארליד הויטפלדט וכריסטופר ולקנדורף, דאגו לניהול ענייני הבית.
כאדם תואר פרדריק השני כחמום מוח, רברבן, אמיץ ושאפתן. הוא אהב ציד, יינות, נשים וחגיגות והדעה המקובלת הייתה שמותו נגרם משתיית יתר. הוא בנה מחדש את טירת קרונבורג בין השנים 1574 – 1585. ב-1567 הוא ייסד את העיר פרדריקסטאד שבנורווגיה. תקופת מלכותו הייתה תקופה של צמיחה ושגשוג בהיסטוריה של דנמרק. הוא גם היה פטרון חשוב וידיד קרוב של האסטרונום הנודע, טיכו ברהה, שאביו החורג הציל את פרדריק מטביעה.
פרדריק השני מת ב-4 באפריל 1588 ונטמן בקתדרלת רוסקילדה. אחריו מלך בנו הבכור, כריסטיאן הרביעי.
החורש

החורש, או הסתדרות החורש (קרוי גם "הסתדרות הפועלים החקלאיים"), היה ארגון פועלים עברי שפעל בשנים 1909-1907, בתקופת העלייה השנייה. 
"החורש" הוקם על ידי פועלים בגליל אשר עבדו במושבות ובחוות חקלאיות של ההסתדרות הציונית. בין מייסדיה היו ישראל שוחט, אליעזר שוחט ושלמה צמח מאנשי הפועל הצעיר וישראל גלעדי וסעדיה פז מפועלי ציון. מטרותיה היו לעודד התיישבות חקלאית בארץ ישראל, ברוח הציונות המעשית, לקדם את תנאי החיים וההעסקה של הפועלים באמצעות התארגנות כוללת של הפועלים. חבריה נימנו עם  מתיישבי דגניה א' בשנת 1909, מייסדי הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל וחברים בארגון "השומר" שהוקם ב-1909.
בתחילת 1908, בהשפעת אנשי בר גיורא נוסף לתקנות הארגון "להנהיג בין החברים התעמלות וללמד אותם לאחוז בנשק", אולם סעיף זה לא מומש.
פארק ירוחם

פארק ירוחם הוא יער אורנים, שניטע על ידי הקק"ל, מסביב לערוצו העילי של נחל רביבים, בסמוך לעיירת הפיתוח ירוחם שבנגב. יער האורנים משתרע על פני כ-500 דונם, משולבים בו גם עצי פרי המושקים במי קולחין, וכן ניתן למצוא בו פינות חמד לפיקניקים. 
במרכז היער שוכן אגם ירוחם, אגם מלאכותי עונתי באפיק נחל רביבים. האגם נוצר לאחר סכירת נחל רביבים בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 והיה אמור לאגור מי שטפונות לשימוש חקלאי. עד מהרה התברר כי אין די במי השטפונות באזור כדי למלא את האגם, וכי הוא מתייבש בקיץ. יתר על כן, מי הביוב של ירוחם גלשו מבריכות החמצון הסמוכות והפכו את האגם למפגע אקולוגי. בשנות ה-80 של המאה ה-20 נעשה ניסיון לפתח תיירות סביב הפארק, וכחלק מהמאמץ הופרד מהאגם אגמון קטן המתקיים כל השנה. עם פתיחת מפעל טיהור השפכים של ירוחם, בשנת 2006, השתפרה איכות המים של שני גופי המים. 
נושא שיקום האגם היה מרכזי בקמפיין הבחירות למועצה של ברוך אלמקייס, אך האגם לא שוקם בתקופת כהונתו.

תיירות אקולוגית בפארק

הפארק והאגם הם תחנת עצירה לציפורים נודדות, כאשר חלקן אף נשארות באגם למשך העונה. בנוסף הפארק מהווה אזור מחיה למגוון גדול של בעלי חיים וצמחים. בשנת 2009 הוקם מרכז "דוכיפת" לצפרות ואקולוגיה בשטח הפארק. המרכז, אשר אוסף מידע לגבי הציפורים העוברות בשטח הפארק, הוא אחד מארבע תחנות טיבוע ארציות (שלוש האחרות נמצאות בירושלים, החולה ואילת). בשנים 2014 ו-2015 מרכז "דוכיפת", בשיתוף עם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וארגונים רבים נוספים, קיים אירוע "ביו בליץ" , שבו מזהים מספר גדול ככל הניתן של מינים שונים של בעלי חיים, צמחים ופטריות. זוהי הפעם הראשונה שבו קויים האירוע בישראל. באירוע בשנת 2014 זוהו 531 מינים.
לואי רנו (תעשיין)

נעוריו ותחילת דרכו בתעשיית הרכב

לואי רנו נולד בפריז, לאלפרד וברטה, רביעי משישה ילדים. בנעוריו הזניח את הלימודים ובילה את רוב זמנו בסטודיו של Léon Serpollet אשר בנה מנועי קיטור.
בשנת 1898 בנה את המכונית הראשונה, אשר התאפיינה בארבעה גלגלים, מנוע דלק, ותיבת הילוכים בת שלוש מהירויות.
ב- 24 בדצמבר 1898 החליט להיות יצרן רכב, וב-25 בפברואר 1899 ייסד את חברת רנו ביחד עם אחיו מרסל. מרסל מונה לאחראי מנהלתי, ולואי עסק בבניית כלי רכב ובעיצובם. בסוף השנה הראשונה לפעילות החברה, ייצרו 76 רכבים.
לצד עבודתו בחברת רנו לואי השתתף במרוצי מכוניות.
בשנת 1905 החברה הפכה ליצרנית רכב סדרתית לאחר שקיבלה הזמנה לייצר 250 מוניות. בשנת 1911 יצא לואי ל- ארצות הברית כדי ללמוד שיטות עבודה, בחברת פורד, אצל מתחרהו הנרי פורד.
בין דגמי "רנו" אשר לואי רנו עיצב : רנו Type A (שנת 1898), רנו Type D (שנת 1901), רנו Type AX (שנת 1908), רנו Type MT (שנת 1923), רנו Type KJ (שנת 1923), רנו NN (שנת 1924).

נהג מרוצי מכוניות

כדי לקדם את מכוניות רנו התחילו האחים לואי ומרסל להשתתף, במרוצי מכוניות.
בחודש אוגוסט 1899, לואי ואחיו מרסל משתתפים במרוץ "פריז-Trouville" וזוכים בניצחון בקטגוריית "נהגים חובבים". האחים רנו זוכים במקום הראשון במספר מרוצי מכוניות : פריז-אוסטנד, פריז-רמבואייה, ופריז-טולוז-פריז (מסלול של 1,148 ק"מ).
במרוץ "Grand Prix de Pau" - בשנת 1901, פריז-בורדו (לואי מגיע למקום ה -12 הכללי, ואחיו מרסל למקום ה -13 ), במרוץ פריז-ברלין (לואי מגיע למקום ה- שמיני).
ב- 1903 מרסל רנו נפצע קשה, ונפטר מפצעיו במרוץ המכוניות פריז-מדריד בהיותו בן 31. לואי זכה במרוץ במקום הראשון.

מלחמת העולם הראשונה

בזמן מלחמת העולם הראשונה היה מעורב לואי במאמץ המלחמתי. חברת רנו בנתה והרכיבה : מכוניות, משאיות, טרקטורים, פגזים, רקטות, תותחים, מנועי מטוסים ומטוס-סיור. בסוף המלחמה, התמנה קצין של לגיון הכבוד. בשנת 1928 ניהל מפעל עם כ-20,000 עובדים.

מלחמת העולם השנייה

ב- 1940 יצא לואי ל-ארצות הברית להאיץ ייצור טנקים, במטרה לעזור למאמץ המלחמתי להתנגדות לצבא הגרמני.
בהיעדרו של לואי, מפעלי רנו נתפשו על ידי ה-וורמאכט.
ב- 1942 הפצצות בעלות הברית פגעו במפעל רנו ב-"בולון בילנקורט" וגרמו למאות הרוגים וכ-2,000 פצועים.
לאחר שחרור פריז, נאשם לואי בשיתוף פעולה עם הגרמנים, הוצא נגדו צוו מעצר, אך הוא נפטר כחודש אחרי מעצרו.

הלאמת חברת רנו

ב-16 בינואר 1945 הגנרל שארל דה גול הכריז בשם הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית על פירוק חברת רנו והלאמתה.

חייו האישיים

רנו נישא ב-1918 (בהיותו מעל גיל 40) לכריסטיאן בולייאר, (1897-1979). בנם היחיד ג'אן לואיס (1920-1980).
מזראטי 3200GT

דגמים

הדגם נמכר ברובו באירופה. ה-3200GT חולקת את מנוע ה-3.2 ליטר טורבו כפול בתצורת V8 שקיים במזראטי קוואטרופורטה IV ובמזראטי Shamal, ששופר, ובעל הספק מרבי של 365 כ"ס.
דגם ה-3200GTA צויד בתיבת הילוכים אוטומטית והמנוע שלו סיפק 363 כ"ס.
ה-"Assetto Corsa" היה דגם בייצור מוגבל של ה-GT עם חבילת החזקה מיוחדת, והוא הוצג לראשונה לציבור בתערוכת ז'נבה בשנת 2001.

עיצוב

ה-3200GT עוצב על ידי חברת Italdesign. הפנסים האחוריים של המכונית כללו נורות לד מסודרות בצורת בומרנג. הנורות החיצוניות ב"בבמורנג" היוו את אורות הבלימה והנורות הפנימיות היוו את אורות האיתות. המכונית הוחלפה בתחילת 2002 על ידי המזראטי קופה בעלת התכנון הדומה, כאשר מזראטי חזרו לשוק האמריקאי. לא נעשו שינויים רציניים בין הדגמים פרט להחלפת הנורות האחוריות על מנת לעמוד בתקן האמריקאי לראות בנהיגת לילה. ה-4200GT זכה להצלחה רבה עד שנת 2007, אז החליף אותו המזראטי גראן-טוריסמו הגדול יותר שחזר להשתמש בנורות לד לאורות האחוריים, אך הפעם תוך עמידה בתקן האמריקאי.
צבא השחרור העממי

היסטוריה

צבא השחרור העממי הסיני מציין את מועד הקמתו ב-1 באוגוסט 1927, המועד של התקוממות נאנצ'אנג. בשנים 1934 - 1935 צעד צבא השחרור במצעד הארוך ושרד מספר התקפות שהתבצעו נגדו על ידי הכוחות הלאומנים בהנהגתו של צ'יאנג קאי שק.
במהלך מלחמת סין-יפן השנייה שהתרחשה בין השנים 1937 - 1945 שתפו הקומוניסטים פעולה עם הלאומנים כנגד היפנים וצבא השחרור העממי העמיד את הארמיות השמינית והרביעית החדשה של צבא ההתמרדות הלאומי של סין. עיקר הלחימה של הצבא הסיני כנגד היפנים היה בפעולות גרילה, אולם התקיימו גם מספר קרבות קונבנציונליים.
לאחר סיום המלחמה הסינית-יפנית השנייה, מוזגו הארמייה הרביעית והשמינית לצבא אחד גדול שמנה מיליוני חיילים וכונה הצבא העממי של סין. צבא זה ניצח במלחמת האזרחים הסינית.
במהלך שנות החמישים של המאה ה-20, הצבא עבר מודרניזציה בעזרתה של ברית המועצות.
בנובמבר 1950, התערב הצבא הסיני במלחמת קוריאה כאשר כוחות האו"ם תחת פיקודו של דאגלס מקארתור התקרבו לנהר יאלו. במתקפה זו הצליחו הכוחות הסיניים לגרום לנסיגת כוחות האו"ם מצפון קוריאה.
בשנת 1962, זכה הצבא העממי של סין בניצחון מהיר על הודו במלחמת הודו-סין. 
היווסדו של צבא מודרני ומקצועי בסין שמצויד בכלי נשק מודרניים הייתה הרפורמה האחרונה מבין ארבע הרפורמות שהונהגו בסין בשנת 1975. הצבא הסיני גם החל במגמת גיוס קבע וסדיר וכן בחידוש אסטרטגיה, כוח אדם, חינוך ואימונים. בשנת 1979, לחם הצבא הסיני בווייטנאם במלחמת סין-וייטנאם שבה ספג הצבא הסיני אבדות של כ-20,000 חיילים. שני הצדדים טענו לניצחון במלחמה.
בעשרים השנים האחרונות, הכניס הצבא העממי של סין לשורותיו כלי נשק טכנולוגיים רבים מתוצרת רוסית, הכוללים צוללות ומטוסים. הצבא גם השלים את בנייתן של כמה משחתות חדשות. בנוסף לכך, הצבא מתכוון להתחיל את בנייתה של תעשיית האוויר והחלל הסינית, אשר התחילה בפיתוחו של מטוס ה-J-10. הצבא הסיני גם השיק צוללות גרעיניות חדשות ב-3 בדצמבר 2004 אשר מסוגלות לשלוח טילים עם ראש נפץ גרעיני עד לאוקיינוס השקט.

הנהגת הצבא

ההנהגה של המפלגה הקומוניסטית היא חלק ועקרון ניכר בהנהגת הצבא העממי של סין. הצבא הסיני לא כפוף לממשלת סין אלא לוועדות הפיקוד העליון של הצבא - ועדה אחת שייכת לממשלה והשנייה למפלגה הקומוניסטית.

מפקדי הצבא

לפי החוקה הסינית, ראש הצבא הוא ראש המטה הכללי הסיני, אחריו הוא סגן ראש המטה הכללי ואחריו שאר מפקדי המטה הכללי.
ראש הוועדה של המטה הכללי והנהגת הצבא הוא האחראי לוועדה (חוק שהחל מחודש מאי 2008).

חיל היבשה

חיל הרגלים הסיני מהווה את כוח היבשה הסיני העיקרי ומכיל בתוכו את חיל השריון הסיני.
החיל מונה כ-1.6 מיליון חיילים.

הצי

הצי הסיני הוא אחד מחילות הים הגדולים בעולם ומונה כ-250,000 חיילים. הצי כולל גם כוח של כ-35,000 חיילים המשמשים ככוח לשמירת החופים והנמלים של סין וכוח של כ-56,000 חיילי מרינס וכוחות מיוחדים.
בעתיד מתכננת סין להצטייד בנושאת מטוסים מתוצרת עצמית. בנוסף יש תוכנית להוספת 6,000 ספינות לחיל הים עד שנת 2020.

חיל הארטילריה

חיל הארטילריה הסיני הוא החיל בעל השליטה על הטילים הבליסטיים בעלי ראש הנפץ הגרעיני. החיל מחזיק מספר עשרות טילים בליסטיים בעלי טווח בין יבשתי.

המשטרה הצבאית

המשטרה הצבאית הסינית הוקמה בשנת 1983. תחומי אחריותה הם אכיפת החוק בכלל צבא סין, ושמירה על ביטחון הפנים במדינה (תפקיד זה במקביל למשטרה האזרחית). עוד מוגדר כי במצב מלחמה, המשטרה הצבאית תשמש כחיל רגלים קל, תגן על גבולות המדינה ותספק עזרה לחיל הרגלים.
היטל השבחה

בישראל, היטל השבחה הוא תשלום חובה הנדרש מבעל מקרקעין או מחוכר לדורות על ידי הוועדה המקומית אשר אישרה תוכנית והביאה בכך לעליית שווי המקרקעין שלו. החובה לתשלום ההיטל חלה על הבעלים או החוכר לדורות, ולמרות שניתן לקבוע בחוזה מכר כי הקונה ישלם היטל זה - עדיין מדובר בהסדר פנימי בין הצדדים, אשר אינו מחייב את הוועדה המקומית.
דוגמה: הוועדה המקומית אישרה תוכנית בניין עיר, אשר מאפשרת לבתי מגורים באזור מסוים להוסיף חדר נוסף בגג המבנה. עצם העובדה שעתה ניתן להוסיף חדר נוסף, מעלה את שווי המקרקעין (גם המבנה עצמו נכלל בהגדרת 'מקרקעין'), ובכך הנכס בעצם מושבח. מכאן השם "היטל השבחה", ותשלום ההיטל הוא עבור ההשבחה שנעשתה.

גובה ההיטל ומועד תשלומו

גובה ההיטל הוא מחצית מעליית השווי של המקרקעין, עקב האישור. מועד התשלום של ההיטל הוא ביום "מימוש הזכויות" במקרקעין. "מימוש הזכויות" הוא יום מכירת הזכויות במקרקעין, למעט העברה מכח דין או העברה ללא תמורה בין אדם לקרובו, קבלת היתר בניה - היתר שלא ניתן היה לתיתו אילמלא אישור התוכנית, ויום תחילת השימוש בפועל כפי שהותר לראשונה על ידי התוכנית המשביחה.
המועד לצורך חישוב שווי ההשבחה, הוא היום שבו אושרה התוכנית המשביחה, ההקלה או השימוש החורג. כך, אם אושרה תוכנית משביחה בתקופה של שגשוג בשוק הנדל"ן, אך הנכס עצמו נמכר בתקופה של שפל, יכול גובה ההיטל לעלות אף על השווי הנוכחי של ההשבחה.

מטרת ההיטל

מטרת ההיטל הוא כיסוי הוצאות הוועדה המקומית שעוסקת בתכנון ופיתוח, ברכישת מקרקעין לצורכי ציבור לרבות הוצאות שימור אתר, בתשלום פיצויים בגין ירידת ערך לפי סעיף 197 לחוק התכנון והבניה. בנוסף, מדי שנת כספים, רשאית הרשות המקומית להשתמש ביתרת הכספים לטובת השקעה בחינוך בהגבלות מסוימות הקבועות בחוק (לפי התוספת השלישית לחוק התכנון והבניה, סעיף 13(ב))

תולדות ההיטל

היטל השבחה הוטל ביולי 1981 בתיקון 18 לחוק התכנון והבניה. בחוק נקבע כי שומת היטל ההשבחה תיערך על ידי שמאי מקרקעין של הוועדה המקומית לתכנון ולבניה, כאשר לבעלים יש את הזכות לערער על עצם החיוב בפנייה לוועדת הערר לפיצויים ולהיטל השבחה של משרד הפנים, או על גובה החיוב, בפנייה ליו"ר מועצת השמאים למינוי שמאי מכריע. ערעור על גובה החיוב ייעשה בדרך כלל באמצעות חוות דעת של שמאי מקרקעין מטעמו של הבעלים.
במהלך השנים התגבשה פרקטיקה של ניהול משא ומתן בין הנשום לבין הוועדה המקומית, בדרך כלל באמצעות שמאיהם או לחלופין בהיעדר הסכמה באמצעות השמאי שלישי. כן אירעו מקרים בהם הגיעו רשויות מקומיות להסכמות עם נישומים על הסכמה לתשלום היטל השבחה במועד שלא היו חייבים בה כלל, למשל עוד לפני אישור התוכנית. בעקבות טענות על התנהלות לא ראויה, ביולי 2008 בתיקון 84 לחוק התכנון והבנייה קבעה הכנסת איסור על הגעה להסכמות כאלו. התיקון ספג ביקורת ועורר חשש מצד גורמים שונים בטענה שהוא עלול לסרבל את ההליכים לבירור גובה ההיטל אך לבסוף נמצא כי התיקון מאפשר ניהול בירור יעיל בטווח זמן סבירים והביא לשיפור בשקיפות ובמקצועיות של ההכרעות.
איי קיו ועושר האומות

תוכן

הספר סוקר נתונים של מבחני מנת משכל משישים מדינות וטוען למתאם של 0.82 (ערכו של מתאם המבטא התאמה מוחלטת הוא 1) בין מנת המשכל הממוצע של המדינה לתוצר מקומי גולמי שלה.
הדיפלומה על שם קומארוב

הדיפלומה על שם קומארוב (The Komarov Diploma) היא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לאסטרונאוטים שביצעו טיסות חלל בחלליות עם צוות אסטרונאוטים (על פי תקנון הדיפלומה היא איננה מוענקת לאסטרונאוט שטס בטיסת יחיד לחלל) אשר ביצעו את תפקידם בצורה יוצאת דופן שתרמה באופן משמעותי לקידום חקר החלל המאויש.
הדיפלומה קרויה על שם הקוסמונאוט הסובייטי ולדימיר קומארוב, שנהרג בעת נחיתת חלליתו סויוז 1 בשנת 1967. הפרס מוענק החל מ - 1970. בשנת 1976 ו - 1979 לא הוענקה דיפלומת קומארוב לאיש.