google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון שרמן

חייו

שרמן נולד בלנקסטר שבאוהיו. אביו, צ'ארלס רוברט שרמן, כיהן כשופט בית המשפט העליון במדינה. בהיותו בן שש נפטר אביו ואמו עסקה לבדה בניהול משק הבית וגידול 11 ילדיהם. את לימודיו האקדמיים עשה על מנת לסייע בפרנסה ועבד בתכנון ובניית תעלות. מאוחר יותר הוא למד לימודי משפטים והוסמך בשנת 1844 לעריכת דין. באותה שנה הצטרף שרמן כשותף במשרד עריכת הדין של אחיו.
שרמן נישא בשנת 1848 ובאותה עת החל לעסוק בכנסים פוליטיים של המפלגה הוויגית. בשנת 1853 עבר לחיות בקליבלנד וכעבור שנה נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. בשנת 1859 הועמדה מועמדותו לתפקיד יו"ר בית הנבחרים ובשנים 1860–1861 הוא שימש יו"ר ועדת המיסוי. לאחר מכן מונה שרמן לסנאט של ארצות הברית כמחליפו של הסנאטור סלמון צ'ייס שמונה לשר האוצר. כהונתו בסנאט נמשכה עד 1877 ובשנים אלו הוא עמד בראש ועדת הכספים (1863–1865 ובשנית בין 1867–1877) וועדת החקלאות (1863–1867).
בשנים 1877–1881 כיהן שרמן כמזכיר האוצר בקבינט של נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז. בשנת 1880 הוא הציג מועמדותו לשמש מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, אך הפסיד לג'יימס גרפילד ששימש ראש מטה הבחירות שלו. שרמן נבחר בשנית לסנאט, כמחליפו של גרפילד לאחר שהאחרון נבחר לנשיא. בכהונתו זו הוא שימש יו"ר הוועדה לענייני ספריית הקונגרס (1881–1887) ויו"ר הגוש הרפובליקני בסנאט (1884–1885 ובשנית בין 1891–1897). בשנים 1885–1887 היה שרמן הנשיא הזמני של הסנאט, תפקיד שבו החזיק לאחר מות סגן נשיא ארצות הברית תומאס הנדריקס והיה השני בסדר ממלאי מקומו של הנשיא. לאורך תקופה זו התמודד שרמן פעמיים נוספות לשמש מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, בשנים 1884 ו-1888.
בשנת 1890 אושרה יוזמת החקיקה של שרמן להגבלת קרטלים ומונופולים.
לאחר היבחרו של ויליאם מקינלי לנשיאות מונה שרמן למזכיר המדינה. העדר ניסיונו בדיפלומטיה הביא כעבור שנה להחלפתו בסגנו ויליאם דיי. שרמן כיהן בתפקיד בין מרץ 1897 לאפריל 1898 ולאחריו פרש מפעילות ציבורית.
העלייה מארצות הברית

עד הקמת מדינת ישראל

בין השנים 1917–1932 עלו לארץ ישראל מארצות הברית כ-4,000 עולים. רובם התרכז בערים הגדולות וחלק קטן מהם התיישב ביישובים כפריים. בין העולים הייתה קבוצה חלוצית שפנתה להתיישבות חקלאית, חלקם מתוך רצון להגשמה בעוד אחרים פנו לכך בעקבות קשרי משפחה וחברים.
בין העולים ידועה גולדה מאיר ומשפחתה, ונדיה יהודה שהתיישבה בנהלל. 
בימי העלייה החמישית, שהתרחשה בין השנים 1930–1939, הגיעו כ-2.4% מכ-180,000 העולים, כלומר כ-4,300 עולים, מארצות הברית.

לאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת המדינה הקימו עולים מארצות הברית את מושב אורות. חלק מרכזי מהעלייה מארצות הברית בשנות המדינה הראשונות הייתה עלייה דתית. איש הסוכנות, שלמה זלמן שרגאי, פעל לסייע להם להקים קריות דתיות ברחבי ישראל. בין השאר עלו אז אנשי חסידות צאנז-קלויזנבורג ביוזמת רבם יקותיאל יהודה הלברשטאם שהקים את קריית צאנז בשנת 1955. שכונות נוספות שהוקמו היו קריית ישמח משה ביוזמת האדמור מסאסוב ושכונות חרדיות בצפון ירושלים עבור עולים מארצות הברית, בהם קריית מטרסדורף וקריית אונסדורף. בין העולים בשנות ה-60 היה הרב יהודה קופרמן שהקים את מכללה ירושלים. 
לאחר מלחמת ששת הימים התגברה מאוד העלייה מארצות הברית. במשך השנים 1967-1974 עלו לישראל מארצות הברית כ-35 אלף יהודים, אולם רבים מהם שבו לארצות הברית. הסוכנות היהודית הכירה בצורך בטיפול שונה בעולים מארצות הברית, שמגיעים מארצות רווחה והפנתה אותם למרכזי קליטה ואולפנים, שנועדו להקל על קליטתם בישראל. בנוסף, הסוכנות יזמה הקמת שכונות של עולים במקומות שונים ברחבי ישראל עבור העולים.
בתקופה זאת עלו מארצות הברית אקדמאים רבים שהשתלבו בסגל האוניברסיטאות החדשות שהתפתחו בישראל באותה תקופה. ביניהם ניתן למנות את אלווין רדקובסקי, שמא פרידמן, יהודה גלמן, שמעון גליק, נח מילגרם, חיים סידר ויעקב בקנשטיין. כן עלו אז הרב חיים צימרמן, הרב יהודה הרצל הנקין, מאיר כהנא, המנצח סטנלי ספרבר, השחיין דן קצין ואיש הקולנוע קן גלובוס.
במאה ה-21 לא ניכרה עליה במספר העולים מארצות הברית. לפי אחת ההערכות הסיבה לכך היא הפער ברמת החיים בין ישראל וארצות הברית. הערכה זו מובילה לתחזית אופטימית, שלפי המגמה הקיימת של צמצום הפער ברמת החיים בין ישראל לארצות הברית צפוי במקביל להתחזק שיעור העלייה מארצות הברית לישראל.
מוזיאון הורנימן

מבנה המוזיאון ואוספיו

מוזיאון הורנימן כולל כיום את מבנה המרכז להבנת הסביבה (Centre for Understanding the Environment) ובקיצור CUE, שנפתח לציבור בשנת 1996. מבנה זה, הכולל גג מעשב, מאפשר אוורור טבעי של הבניין.
המוזיאון מציג אוסף שבו יותר מ-350,000 מוצגים בתחום האנתרופולוגיה, המוזיקה וההיסטוריה של הטבע, כולל פוחלצים רבים.
המוזיאון מנוהל על ידי מחלקת התרבות, התקשורת והספורט של בריטניה.

גני המוזיאון

גני המוזיאון משתרעים על שטח של 65,000 מטר רבוע ונמצאים בהם חממה שהיא מבנה היסטורי לשימור, בניין תזמורת שנבנה בשנת 1912, גן חיות קטן ומסלולי הליכה.
אקוט

אקוט הוא הרכב מוזיקלי ירושלמי בהובלת בני הזוג ענבל ג'משיד וגלעד ואקנין.

ביוגרפיה

ג׳משיד ואקנין, ילדי ירושלים, הכירו כשהיו בני 16, בפרויקט הרכבים של להקות נוער במרכז המוזיקה הצוללת הצהובה. בהמשך למדו יחד תואר ראשון בקומפוזיציה בהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, וג׳משיד למדה תואר שני במחלקה הרב־תחומית בביצוע של מוזיקה מצרית. שתי אחיותיה של ענבל ג'משיד פועלת גם הן כהרכב מוזיקלי תחת השם האחיות ג'משיד.
אקוט פועל כהרכב מאז שנת 2011 ומבצע לחנים מקוריים, בעיקר לשירי משוררים כדוגמת אלמוג בהר, מירי בן-שמחון, עמיחי חסון, איתי עקירב, יוסף עוזר ונועה שקרג'י. בשנת 2015 יצרו את המופע "מספיק דיברנו על אהבה" - יצירה מוזיקלית מקורית המבוססת על שירו של אלמוג בהר. האי.פי "שירי קטמונים" ובהמשך אותה שנה ראה אור האי.פי "שירי קטמונים" שנוצר בעקבות עבודה ואמנותית בשכונת הקטמונים בירושלים.
M-19

פעילות חמושה

היסטוריית התנועה מתחלקת לשני חלקים: הראשון הוא הניסיון הכושל למהפכה חמושה בתחילת שנות ה-80, והשני הוא ההשתלבות בחיים הפוליטיים ובחברה האזרחית בסוף שנות ה-80 עד תחילת שנות ה-90.
אחת הפעולות המפורסמות של התנועה היא גניבת חרבו של סימון בוליבר ממוזיאון ב-1974, אירוע שהתנועה טענה כי מסמל התקוממות עממית נגד המשטר הבלתי-צודק. אירוע משמעותי נוסף התרחש ב-1979, ובו התנועה חפרה מנהרה לתוך מחסן נשק של הצבא הקולומביאני והשתלטה על כ-5,000 כלי נשק. בפברואר 1976 התנועה חטפה את מנהיג האיגוד חוזה רקל מרסדו, שהיה נשיא קונפדרציית העובדים של קולומביה, והוציאה אותו להורג באשמת שיתוף פעולה עם הCIA ולקיחת שוחד.
ב-1980 התנועה צרה על השגרירות הדומיניקנית בקולומביה, והחזיקה שגרירים ממדינות שונות כבני-ערובה. במשא ומתן שערכה עם ממשלת קולומביה הסכימו בסופו של דבר לשחרר את בני-הערובה והחוטפים הוגלו לקובה. ישנן השערות על כך שהממשלה שילמה דמי כופר בגובה 1-2.5 מיליון דולר בתמורה לשחרור בני-הערובה.

שיחות שלום ראשונות

במחצית הראשונה של שנות ה-80 הציע חיימה בטמן קאיון, מנהיג רם-דרג בM-19, שתיערך פגישה בפנמה עם ממשלת קולומביה על מנת לפתור את הסכסוך, אך הוא נהרג בתאונת מטוס בדרכו לפנמה  
ב-1983 ובשל כך הושהה התהליך.

המצור על ארמון הצדק

התנועה חזרה לפעילות החמושה, וב-1985 צרה על ארמון הצדק (בו יושב בית המשפט העליון של קולומביה) בבוגוטה, ולקחה כ-300 עורכי דין ושופטים כבני-ערובה, כשדרשו שהנשיא המכהן בליסריו בטנקור יישפט על בגידה במדינה. הצבא הקולומביאני הקיף את המורדים, ולאחר ניסיונות כושלים למשא ומתן קיבל הצבא אישור לנהל את האירוע. כוחות הצבא פתחו באש לכיוון המורדים וכתוצאה מכך החל לעלות המבנה באש, וכ-100 אנשים נהרגו בתקרית, ביניהם 11 מתוך 21 שופטי בית המשפט העליון. מסמכים משפטיים חשובים רבים הושמדו.
ישנן טענות שמאחורי הפעולה עמד ברון הסמים פבלו אסקובר במטרה להיפטר ממסמכים שנגעו לחקירות פליליות נגדו, אך הממשלה הקימה שבחנה זאת ומסקנותיה שללו את הקשר בין אסקובר לפעולה, אם כי קביעה זו אינה מהווה הוכחה לכאן ולכאן.

פירוק ושילוב בפוליטיקה

בשל הבידוד הבינלאומי שסבלה ממנו, התנועה הבינה שאינה יכולה להמשיך במאבק האלים. לאחר משא ומתן עם הממשלה הסכימה התנועה להניח את נשקה, קיבלה חנינה כוללת והפכה למפלגה פוליטית בסוף שנות ה-80. המפלגה הודיעה על סיום המאבק החמוש, והחזירה את חרבו של סימון בוליבר כדי לסמל את הרצון להשתלב בחברה ולוותר על האלימות.
כיכר רבין

שיפוץ מזרקת המים והאנדרטה

בשנת 2010 נערך שיפוץ בכיכר. במשך שנים היוותה המזרקה בדרום הכיכר מחסום בין רחוב אבן גבירול לכיכר. במסגרת השיפוץ נחתכו קירות הבריכה ונוצרה בריכה אקולוגית. כמו כן שוחזר מבנה המזרקה מתמונות שהיו בעיריית תל אביב. בנוסף, שופצה האנדרטה לשואה ולגבורה: הורדו ממנה לוחות הפרספקס והגן סביבה אף הוא הוסר כדי לאפשר גישה חופשית לאנדרטה. בניגוד לעבודות שיפוץ אחרות בתל אביב, עבודות אלו היו בתכנון ויוזמת האגף לשיפור פני העיר של עיריית תל אביב ולא של אדריכל חיצוני.

תכנון מחודש ותחנת הרכבת הקלה

בשנת 2016 הזמינה עיריית תל אביב  שבעה צוותי תכנון לתחרות חדשה לתכנון הכיכר. המתכננים נדרשו להתייחס לשלושה אלמנטים מרכזיים: הקמת תחנת רבין כחלק מהקו הירוק של הרכבת הקלה (אחת מארבע התחנות התת־קרקעיות לאורך הקו), מרפסת רבין וחניון תת־קרקעי (שאושר על אף מחאה שהוביל מהנדס העיר לשעבר ישראל גודוביץ).

אירועים מסחריים בכיכר

בשנים האחרונות החלה עיריית תל אביב לאפשר לגורמים מסחריים להשתמש בכיכר רבין למטרותיהם, לעיתים עבור הסכם חסות לאירועים עירוניים גדולים (מרוץ המרתון השנתי, למשל). ב-2017 נחשף כי בשנה החולפת הייתה הכיכר "תפוסה" למטרות מסחריות במשך 50 יום. במהלך תקופה זו, הוקמו מאהלים מסחריים גדולים של החברות המעורבות (סמסונג, אדידס ועוד), כך שהגישה לכיכר החשובה נחסמה לציבור למשך כמעט חודשיים בשנה, נתונים שפרסומם הביא לביקורת על העירייה. בסך הכל, התקיימו באותה שנה 68 אירועים שונים בכיכר - כולל אירועים לא-מסחריים, כמו הפגנות, עצרות וחגיגות, שחסמו אותה ל-118 יום.
דה ניו אמסטרדמס

היסטוריה

אלבומה הראשון של הלהקה, Never You Mind, הוקלט בשנת 2000 והופץ בלייבל Vagrant Records. באלבום ישנה השפעה ניכרת יותר של רוק אנד רול מאשר באלבומים הבאים.
תחנת הרכבת יקנעם – כפר יהושע

התחנה החדשה

תחנת יקנעם – כפר יהושע נבנתה כחלק מחידוש רכבת העמק והיא סמוכה לצומת התשבי. עלות הקמת התחנה הגיעה לכ-92 מיליון שקלים, והיא תוכננה על ידי אדריכל אברהם קוריאל ממשרד קוריאל-אמר. ההשראה לעיצוב מבנה התחנה באה מתחנות רכבת העמק ההיסטוריות וכן ממבני לולים, רפתות ומחסני תבואה הנפוצים בעמק ולכולם צורה דומה: מבנה מלבני עם גג דו-שיפועי. מבנה התחנה מורכב בעיקרו מגוש אחד בולט בנוף השדות המישורי, ומחופה כולו באבן נסורה הבוהקת בלובנה ומסנוורת, ההפך הגמור מאבן הבזלת הכהה המאפיינת את התחנה השוכנת בקצה השני של המסילה בבית שאן. נוסף על גוף הבניין המרכזי ניצב מגדל מים, שגם הוא בולט בנוף ומעוצב בהשראת מגדלי המים שהופיעו בתחנות רכבת העמק המקוריות לפני מאה שנה. במקור תפקיד אותם מגדלים היה לספק מים ליצירת הקיטור שהניע את קטר הרכבת, אך כיום תפקיד המגדל לדאוג ללחץ מים בתחנה עצמה. המסילות מצויות במפלס הקרקע, אך הגישה אליהן דורשת מעבר תת-קרקעי.
התחנה ממוקמת כ־3 ק"מ צפון-מזרחית מיוקנעם, כ־2.5 ק"מ מערבית לכפר יהושע, וכ־2 ק"מ מזרחית לקריית חרושת.
התחנה אינה נמצאת במרחק הליכה מיקנעם עילית או מיישוב אחר והנוסעים נדרשים להגיע באמצעות תחבורה ולא ברגל. בשל כך מספר הנוסעים העוברים בתחנה דליל, מדו"ח נוסעים שפרסמה חברת רכבת ישראל לשנת 2017 עולה כי בתחנה נרשמו 154,977 נוסעים לעומת 221,636 נוסעים בתחנת בית שאן ו-346,536 נוסעים בתחנת עפולה)

שירות רכבות בתחנה

מהתחנה יוצאת רכבת אחת בשעה לכיוון חיפה ואחת לכיוון עפולה ובית שאן ובשעות שיא 2 רכבות בשעה. (2 רכבות בבוקר לחיפה, ו־2 רכבות בערב לעפולה ובית שאן).
דיאלקטים יווניים

בתקופת יוון הקלאסית, לפני התפתחותה של שפת הקוֹינֶה כלינגואה פרנקה של התרבות ההלניסטית, השפה היוונית העתיקה נחלקה למספר דיאלקטים (ניבים).
פונקציה מרומורפית

פונקציה מֶרוֹמורפית היא פונקציה שהיא הולומורפית בכל המישור המרוכב מלבד בנקודות בקבוצה של קטבים מבודדים. כל פונקציה כזו יכולה להירשם כיחס של שתי פונקציות הולומורפיות כאשר הפונקציה שבמכנה היא לא הקבוע אפס. להפך, כל מנה כזו היא פונקציה מרומורפית. במקרה כזה, הקטבים הם (חלק מ)הנקודות בהן מתאפסת הפונקציה שבמכנה.

הגדרה מתמטית

עבור תת-תחום  של המספרים המרוכבים (משמע ) הפונקציה  תיקרא מרומורפית ב  אם יש קבוצה בדידה של נקודות  כך ש  אנליטית בקבוצה  וכל הנקודות בקבוצה  הן או נקודות סינגולריות סליקות או קטבים של הפונקציה.
בניסוח שונה, פונקציה מרומורפית בקבוצה  היא פונקציה מ  לתוך הספירה של רימן שהיא הולומורפית בכל נקודה - גם בנקודות שתמונתן היא  ושהיא אינה הפונקציה הקבועה המקבלת את הערך .

ממדים גבוהים

עבור יריעות מרוכבות בממד גבוה, מגדירים פונקציה מרומורפית בתור מנה של שתי פונקציות הולומורפיות.
אינדאלסיו פרייטו

אינדיקיו פרייטו (Indalecio Prieto Tuero;‏ 30 באפריל 1883 - 11 בפברואר 1962) פוליטיקאי ספרדי, ממנהיגי מפלגת העובדים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) לפני ובמהלך ימי הרפובליקה הספרדית השנייה. 
פרייטו נולד באוביידו שבאסטוריאס, אזור מכרות בצפון ספרד. הוא התייתם מאביו בגיל שש ועבר עם אמו לבילבאו בשנת 1891. מגיל צעיר עבד כמוכר עיתונים ובהמשך נהיה סטנוגרף בעיתון יומי. בשנת 1899 הצטרף ל- PSOE וכעיתונאי היה לדמות מרכזית בתנועה הסוציאליסטית בארץ הבאסקים. באוגוסט 1917 היה ממנהיגי השביתה הגדולה, ולאחר דיכוייה בידי הצבא נמלט לצרפת מחשש שיעצר, שם נשאר עד אפריל 1918, עת נבחר לבית הנבחרים הספרדי (Congreso de los Diputados de España). בפרלמנט הוא דיבר בחריפות נגד התנהלות הצבא בצפון אפריקה. בתקופת שלטונו של מיגל פרימו דה ריברה שלל כל שיתוף פעולה עם הממשלה הרודנית, בראותו ברפובליקה ערך בפני עצמו. בעקבות זאת הוא הגיע לעימותים חריפים עם פרנסיסקו לרגו קבלרו. למרות התנגדות בתוך מפלגתו, השתתף פרייטו במפגש סן סבסטיאן ועם הקמת הרפובליקה היה לשר האוצר בממשלה הזמנית של אלקלה סאמורה.
זמן יהודי חדש

העורכים והכותבים

בנוסף לעורכים לקחו חלק בכתיבה כ-240 כותבים, חילוניים ודתיים, בעלי השקפות שונות ורקע ומוצא שונים, המהווים פסיפס של גישות הגותיות ומחקריות לבעיות היסוד המוסיפות לקבוע את התפתחות החיים היהודיים בעת החדשה. 4 מהעורכים ו-9 מהכותבים הם חתני פרס ישראל.
פרופ' מישל אביטבול שימש יועץ מיוחד למערכת.
"זמן יהודי חדש" הוא פרי יוזמה משותפת של יאיר צבן, מנהל המיזם, ופרופ' ירמיהו יובל, עורכו הראשי; העורך הכללי הוא דוד שחם. הופק על ידי למדא - עמותה לתרבות יהודית מודרנית, בשיתוף מכון שפינוזה בירושלים, והוצא לאור בהוצאת כתר. הפקתו מומנה בעיקרה על ידי קרן פוזן, ו"זמן יהודי חדש" מופיע במסגרת "ספריית פוזן לתרבות יהודית".
הכנתה של האנציקלופדיה נמשכה שש שנים והיא הושלמה במחצית שנת 2007.
עסק

עסק הוא ארגון הפועל לשם השגת רווח לבעליו. עוסק הוא מי שמעניק שירותים או מוכר טובין, נכסים ומקרקעין. בית עסק הוא המקום בו פועל העסק והוא מחויב ברישיון בהתאם לסוג בית העסק.
עסק הפועל בביתו הפרטי של העוסק הוא עסק ביתי, אם כי לעיתים זהו שימוש חורג או שימוש מעורב בבית. שימושים כאלו דורשים אישור, ויש רשויות שנוטות להקל עם אישור כזה. עסק וירטואלי הוא עסק המספק שירותים או מוכר מוצרים ונכסים באמצעות אתר אינטרנט.
עסקים קטנים לרוב מקיימים שילובים שונים של עסקים ביתיים, וירטואליים ובתי עסק. בעסקים בינוניים וגדולים לרוב קיים שילוב של בית עסק ועסק וירטואלי.
עסק נוסד על מנת לבצע פעילויות כלכליות למטרת רווח. כלומר, מטרתו של בעל העסק והעסק כולו היא החזר כספי בעבור עבודה והון שמושקעים בעסק.
אדם שפעילותו ממוקדת בהקמה ובניהול של עסק (או עסקים) מכונה איש עסקים, אדם העוסק במתן שרותי ייעוץ בתחום תכנון, קביעת מדיניות וליווי פעילויות עסקיות הוא יועץ עסקי.
הכנסה מעסק חייבת במס הכנסה (בישראל: לפי סעיף 2(1) לפקודת מס הכנסה).

סיווג עסקים

ישנן דרכים רבות לסווג את הישויות העסקיות: גודל, אופן הרישום או ההתאגדות, תחום העיסוק, ומאפיינים נוספים. כך למשל, עסק עשוי לכלול גם מקצוע.
ירין שחף

ירין שחף (נולד ב-1962 בתל אביב) הוא מאפר, מרצה על איפור, ובעל בית ספר למקצועות האיפור.

ביוגרפיה

ב-1979 סיים לימודי איפור ב-Giorgio Make-up School בפירנצה שבאיטליה. עם שחרורו מצה"ל, בשנת 1983, התמנה למאפר הראשי של רבלון ישראל ועבד במקביל כמאפר בהפקות אופנה, פרסומות, סרטים ומופעים. במסגרת שירות המילואים התמנה ירין כמאפר ראשי של חיל רפואה בצה"ל ועסק בהדמיות איפור פציעות והסוואות. 
בשנת 1986 הקים את בית הספר למקצועות האיפור. במקביל להוראת איפור מקצועי בבית ספרו, מלמד שחף איפור מקצועי בבתי ספר בעולם (Make Up Institute בסטוקהולם שבשוודיה, Beni Durrer בברלין שבגרמניה)
בשנת 2001 הקים את מיזם "ירין שחף למען הקהילה", שבו בוגרי בית ספרו מתנדבים ומאפרים במופעים שונים המהווים מנוף לגיוס כספים לבתי חולים ועמותות שונות כגון עמותת עלם, האגודה למלחמה בסרטן, כתף לחייל והאגודה למען החייל. 
משנת 2014 עוסק ירין שחף בחיזוי טרנדים של עולמות היופי והאסתטיקה.
תחזיות אלו, הנעשות בשיתוף עם טרנדולוגים מרחבי העולם, מנסות לאתר את הצרכים והרצונות של הלקוחות בתחומי היופי והאופנה. תחזיות אלו מקבלות ביטוי בקטלוג טרנדים היוצא מדי שנה.
בשנת 2016 הגשים ירין שחף את חלום חייו והקים את "בית ירין שחף". בית זה הוא בניין שלם בתל אביב בו משולבים עולמות האמנות ועולמות רכישת הידע. בבניין כיתות לימוד להכשרת מאפרים, מעצבי שיער וסטייליסטים,
לצד גלריה לאמנות בה מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנות מודרנית.
שחף נשוי ואב לשתי בנות.
גולט

גולט (טורקית Gulet; מצרפתית Goélette שפירושה סקונר) הוא כלי שיט דו תרני מסורתי הנבנה בדרום מערב טורקיה. מקור הגולט מהסקונר - ספינת מפרשים בעלת מנוע המיועדת לשייט חופים. כיום (2010) נמצאות ספינות הגולט בשימוש בעיקר בטורקיה, יוון, קרואטיה ובקפריסין.

מבנה

אורכה של הגולט נע בין 14 ל-50 מטרים (נדיר) והן משמשות לשייט בין חופים ומפרצים לקבוצות של שישה עד 24 מפליגים. ישנם שני סוגים בולטים של ספינות גולט - האחת מכונה גולט והשנייה קטצ'. אף שנהוג לכנות את שני הסוגים בשם גולט, אך למעשה יש הבדל מהותי בין השניים: בגולט המבנה המרכזי נמצא בירכתי הספינה, אין תא נוסעים מאחור, והירכתיים מעוגלות. בקטצ' המבנה המרכזי נמצא באמצע כלי השייט ותאי הנוסעים ממוקמים משני צדדיו. הירכתיים מרובעות.
גם הגולט וגם הקטצ' דומות במהותן. שתיהן נבנות מבסיס שלדי של עצי אורן המונחים בדוגמת שתי וערב. על שלד העץ מוסיפים את לוחות העץ ולאחר שהמסגרת החיצונית מוכנה בונים את תאי הנוסעים, סלון ומטבח, חדר מכונות ואזורים נוספים.
שלומי גולדברג

ביוגרפיה

שלומי גולדברג נולד ברמת השרון להורים ניצולי שואה שעלו מפולין. למד לימודים יסודיים בבית הספר נווה מגן ברמת השרון ובקריית הרצוג בכפר סבא ולימודי תיכון בבית הספר "צייטלין" בתל אביב.
במסגרת שירותו הצבאי שימש גולדברג כסולן ומנחה במקהלת הרבנות הצבאית תחת שרביטו של המנצח משה מרדכי רוזנבלום.
בשנת 1986 החל לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן ובשנת 1992 סיים לימודי תואר ראשון ושני במשפטים.
את תקופת ההתמחות במשפטים עשה במשרד עורכי הדין ד"ר אביגדור קלגסבלד וד"ר יורם דנציגר.
בד בבד עם לימודיו האקדמאים, סיים גולדברג קורס כתבים בקול ישראל.

הגשה והנחייה ברדיו ובטלוויזיה

בשנת 1990 החל להגיש תוכניות מסורת בערוץ הראשון ובהן "זמירות", "קצר ולעניין" ותוכניות מיוחדות לחגי ישראל, וכן ערך והגיש את "יומן מורשת" ברשת א' של קול ישראל.
שלומי גולדברג נמנה עם ראשוני המגישים בתחנות הרדיו האזוריות "רדיוס 100FM" ו "רדיו קול חי" ועם צוותי ההקמה שלהן.
בשנת 1999 נבחר לנהל את המחלקה למורשת ישראל בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית והחליף את מרדכי פרימן ששימש בתפקיד משנת 1986.
בשנת 2005 הגה והחל לערוך ולהגיש את תוכנית הטלוויזיה "הבית היהודי" שמשודרת בכל מוצאי שבת בערוץ הראשון ועוסקת בנושאים יהודיים בארץ ובתפוצות.
בשנת 2006 ,בימי מלחמת לבנון השנייה, יזם גולדברג את שאלת רב (תוכנית טלוויזיה), שעוסקת בשאלות ובתשובות בסוגיות הלכתיות ובנושאים יהודיים בשיתוף הצופים ושבה הוא מארח את הרב דוד לאו.

סרטים תיעודיים

בשנת 2013 הגיש את סדרת סרטי הזיכרון "מורה לחיים"-סיפורם של מורים שנפלו במערכות ישראל ובהם מאמן האתלטיקה עמיצור שפירא שנרצח בטבח י"א הספורטאים במינכן, המורה שלמה אומן-בנו של חתן פרס נובל פרופ' ישראל אומן, והד"ר יוסף האפרתי שהיה מרצה לספרות באוניברסיטת תל אביב.
שלומי גולדברג ביים והגיש את הסרטים התיעודיים "פעם היו כאן יהודים"-מסע אל יהדות סלובקיה ו"שיר שחלמתי..."-מסע אל יהדות צ'כיה, כתב והגיש את סדרת סרטי התעודה על בתי כנסת בירושלים-"אבנים של פעם" ו"מסע ירושלמי" וערך והפיק את סדרת 100 הפינות על מושגים ביהדות "יש לך מושג" עם הרב ישראל מאיר לאו.

פרסים

בשנים 2008 ו-2009 היה מועמד עם תוכניתו "הבית היהודי" בשלב הגמר של טקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה ולקולנוע בקטגוריית תוכנית התרבות והפנאי הטובה ביותר.
בשנת 2010, קיבל שלומי גולדברג את פרס ההצטיינות היוקרתי של ארגון "בני ברית" על סקירת יהדות התפוצות בתקשורת הישראלית.

שחקן

בשנים 2009 – 2013 הוזמן להופיע כשחקן אורח בתיאטרון היידישפיל, והשתתף בתפקיד המספר לצידם של השחקנים גולן אזולאי, אילן ליבוביץ',גיל קפטן והחזן ישראל רנד, בהצגה "קרליבך חי" שביים יואל זילברג, כתב אבי קורן, וניהל מוזיקלית דוד קריבושי ושהייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי כהצגת הבידור הטובה לשנת 2010.
גולדברג השתתף גם בהצגה "חזנים והנשמה היהודית" לצידו של זמר האופרה גיא מנהיים.

כתיבה

הוציא לאור ספר ילדים פופלארי "דן החזן הקטן"
מלחם ברכאת

קריירה

מלחם ברכאת החל להופיע עוד בשנות ה-80 של המאה ה-20, הוא שר במבטא לבנוני, וביקר לעיתים את עמיתיו הלבנונים על העדפותיהם לשיר במבטא מצרי מטעמים מסחריים. אף על פי שהפופולריות שלו במצרים צנועה, הוא זכה להערכה רבה בעולם הערבי, ועוד. זמרים ישראלים כמו עופר לוי, איציק קלה, יניב בן-משיח, זיו יחזקאל ושריף ביצעו שירים של ברכאת.
ברכאת השתתף כשחקן וזמר במחזות ואופרטות של האחים רחבאני. ברכאת גם הופיע בסרטים בשנות השמונים. בין שיריו המפורסמים: ״כבוש אל טוטי״ ו ״ווחדי אנא״. 
בין להיטיו בשנות ה-90 ובעשורים הראשון והשני של המאה ה-21 ניתן לציין את ״חביבי אינתא״, ״אמרין (على بابي واقف قمرين)״, ו״פארח א-נאס״. ברכאת שיתף פעולה עם זמרות מפורסמות כמו נג'וא כרם, ומאג׳דה א-רומי.
שלמה כהן (סופר)

ביוגרפיה

נולד בפראג. בשנות ה-60 של המאה ה-19 התמנה לחבר בוועד הקהילה היהודית ונחשב לאחד מנכבדי העדה.
באותה תקופה הושפעה הקהילה היהודית מרוחות ההשכלה. רבים מבני הנוער נטשו את אורחות הדת, ואף התבוללו. כהן החל לכתוב ספרים בעלי מסרים דתיים, במטרה להעניק לבני הנוער ספרות אלטרנטיבית, ובכך להשפיע עליהם להישאר בדרך אבותיהם. ראשי הקהילה האורתודוקסית תמכו בפועלו, ואחד מגבירי העיר אף תמך בו כלכלית על מנת שיוכל לכתוב בשלווה.
סיפורו הראשון "הקדיש לפני כל נדרי" התפרסם בשנת תר"ז. 
את ספריו כתב בשפה הגרמנית, הנפוצה בקרב הסביבה. סיפוריו הופיעו בעיתון "דער איזראעליט" של הרב מאיר להמן. חלק מסיפוריו היו סיפורים היסטוריים, או סיפורי עלילה המבוססים עליהם.
ספריו תורגמו לעברית, ופורסמו בירושלים בעיתון "החבצלת". בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצאו ספריו בעריכה מחודשת על ידי הוצאת נצח.
סגנון סיפוריו, דומה לסגנונו של הרב מאיר להמן. הסיפורים בדרך כלל מתארים את היהודים האורתודוקסיים כמדוכאים כתוצאה מגזירות ורדיפות, אך נאמנים לשלטון, חדורים באמונה בצדקת דרכם ובאמונה בגאולה ובמשיח. סיפוריו בדרך כלל מסתיימים בסוף טוב, כשהיהודים או גיבור הסיפור מצליחים במשימתם, ובדרך כלל כתוצאה מכך נגרם קידוש השם.
דונייל מרשל

ביוגרפיה

בצעירותו שיחק מרשל באוניברסיטת קונטיקט (לצידו של דורון שפר) ובשנת 1994 נבחר על ידי מינסוטה טימברוולבס במקום הרביעי בדראפט ה-NBA. במהלך עונת הרוקי שלו, הועבר לגולדן סטייט ווריורס, בה שיחק עד לשנת 2000. בשנים הבאות שיחק ביוטה ג'אז, שיקגו בולס וטורונטו ראפטורס ובעונת 2005/2006 חתם בקליבלנד קאבלירס. בקליבלנד תיפקד כ"שחקן שישי" ובעונתו השנייה בקבוצה, 2006/2007, אף סייע לה להעפיל לגמר ה-NBA, אך קבוצתו הפסידה בסדרה לסן אנטוניו ספרס. במהלך עונת 2007/2008 עבר לסיאטל סופרסוניקס ולאחר עונה נוספת במדי פילדלפיה 76' פרש ממשחק פעיל.
מרשל החזיק בשיא ה-NBA לקליעת שלשות במשחק אחד, במשותף עם קובי בראיינט וסטפן קרי, לאחר שקלע 12 מתוך 19 זריקותיו מטווח השלוש במשחקה של טורונטו ראפטורס נגד פילדלפיה 76' ב-13 במרץ 2005. השיא נשבר על ידי קרי ב-8 בנובמבר 2016.
דונייל מרשל הוא בן דודו של צ'סטר סימונס שמשחק בליגת העל הישראלית.
איוואן פירייב

ביוגרפיה

אוויאן פירייב נולד בכפר קמיין במחוז אלטאי במשפחת איכרים. בשנת 1904 אביו נהרג והוא הועבר למשפחת סבו. בסוף שנת 1915 הוא התגייס לצבא והשתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה. הוא נפצע מספר פעמים וקיבל עיטורים על גבורה בקרב. בשנת 1918 פירייב התגייס לצבא האדום. לאחר סיום מלחמת האזרחים פירייב החל ללמוד משחק בעיר יקטרינבורג. באותה תקופה הוא נפגש עם גריגורי אלכסנדרוב ובשנת 1921 החברים החליטו לעבור למוסקבה. בשנת 1923 פירייב סיים את בית הספר למשחק. הוא שיחק בהצגות שבוימו על ידי סרגיי אייזנשטיין ווסבולוד מיירהולד.
בשנת 1925 הוא החל לעבוד כתסריטאי באולפני קולנוע במוסקבה, בשנת 1926 החל לביים קומדיות. הוא זכה בפופולריות רבה עם קומדיות מוזיקליות בהם הציג את החיים של הקולחוז הסובייטי. בכל סרטיו מאותה תקופה בתפקיד מפתח הצטלמה אשתו השנייה - מרינה לדינינה. לאחר מות סטלין על סרטיו של פירייב נמתחה ביקורת רבה עקב כך שאורח החיים שהוצג בסרטים לא היה דומה כלל למציאות הכפר הסובייטי. הקרנת הסרט "הקוזאקים של קובאן" הופסקה כליל. בשנת 1968 החלה הקרנה של הגרסה המחודשת של הסרט ממנה ירדו מספר קטעים הקשורים ליוסיף סטלין. זו הגרסה שמוקרנת עד היום בטלוויזיה הרוסית.
בשנת 1954 הוא התמנה למנהל אולפני הקולנוע מוספילם והמשיך בתפקיד זה עד לשנת 1957. בשנים 1957–1965 הוא היה ראש ארגון הקולנוענים הסובייטי.
לאחר פטירת יוסיף סטלין, פירייב התרכז בבימוי סרטים על בסיס יצירות של פיודור דוסטויבסקי. הסרט האחרון ("אחים קרמזוב") לא הושלם עקב פטירתו והפרק אחרון הושלם על ידי שחקנים קיריל לברוב ומיכאיל אוליאנוב.
בשנת 1967 הוא התחתן בפעם השלישית עם שחקנית צעירה ממנו ב-37 שנים.
פירייב נפטר מהתקף לב והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'י.
עבור יצירותיו הוא קיבל שש פעמים את פרס סטלין (1941 ,1942 ,1943 ,1946, 1948, 1951), פעמיים עיטור לנין (1938, 1948) וארבע פעמים עיטור הדגל האדום (1944, 1950,1951, 1961). בשנת 1948 הוענק לו תואר האמן העממי.
ילנה דולינין

ביוגרפיה

דולינין נולדה ביקטרינבורג ברוסיה. התאמנה בצעירותה בריצה. בגיל 17 החלה ללמוד כלכלה באוניברסיטת יקטירנבורג. ב-1999 עלתה לישראל והשלימה תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן. לאחר לימודיה החלה לעבוד בתחום.
בשנת 2015, בגיל 37, חזרה להתאמן באופן מקצועי בהדרכת מוטי מזרחי במועדון איילות.
בשנת 2016, בתחרות המרתון הראשונה שלה, במרתון ברלין קבעה דולינין שיא ישראלי חדש של 2:35:59 שעות, שיפור של 37 שניות לשיא בן ה-12 שנים של נילי אברמסקי (2:36:36 שעות), שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי צ'מטאי-סלפטר.
דולינין נשואה ואם לשלוש בנות.