google/wiki40b huggingface dataset:
עבר והווה

עבר והווה (באנגלית: Past and Present) הוא טריפטיכון העשוי שלושה ציורי שמן מעשה ידי הצייר הבריטי הוויקטוריאני אוגוסטוס אג משנת 1858.
היצירה הוצגה לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1858 ללא כותרת, אולם לצד היצירה הוצג ציטוט מתוך יומן דמיוני, כחלק מהיצירה ובו נאמר:
4 באוגוסט: כרגע שמעתי ש"ב--" נפטר לפני יותר משבועיים. ילדיו המסכנים איבדו את שני הוריהם. שמעתי כי היא נראתה ביום שישי שעבר בסמוך לסטרנד, ככל הנראה בלא מקום לישון באותו לילה. מה גדולה נפילתה!
— 
הטריפטיכון מהווה למעשה משל לתוצאות ההרסניות של ניאוף אישה על משפחתה. האמן לא קובע אם יש להאשים את האישה או לרחם עליה, ומשאיר החלטה זו לצופה.
הרקע ההיסטורי ליצירה הוא חוק סיבות הגירושין משנת 1857 (Matrimonial Causes Act 1857) אשר העביר את ההחלטה בנושא גירושין מבתי המשפט הדתיים באנגליה לבתי המשפט האזרחיים, והגדיל את מספר מקרי הגירושין.
היצירה הושפעה מהציור מעשה ידי ויליאם הולמן האנט משנת 1853 - "המצפון המתעורר".
לא ידוע כיום מתי קיבלה היצירה את שמה הנוכחי - "עבר והווה". השם ככל הנראה לא ניתן לה על ידי האמן, והוא מוזכר לראשונה בקטלוג יצירותיו של אג לאחר מותו בשנת 1863.

עבר והווה - מס' 1 (ביש מזל)

היצירה הראשונה מתארת חדר הסבה ויקטוריאני של בני מעמד הביניים. ברקע ניתן לראות קמין ומעליו מראה מוזהבת. אם המשפחה שוכבת על השטיח הירוק לפני בעלה, כמתעלפת. לאישה צמידים בצורת נחש מוזהב, הדומים בצורתם לאזיקים.
האב יושב על הכיסא שבידו מכתב המספר על ניאופה של אשתו.
שתי הילדות משחקות ברקע. בית קלפים שהן בנו על גבי רומן מאת אונורה דה בלזק מתמוטט לריצפה.
על השולחן חצי תפוח בו נעוץ סכין. התפוח רקוב ומלא תולעים. על הריצפה מחצית התפוח השנייה.
משני צידי הקמין שתי תמונות - גירוש אדם וחווה מגן עדן (הנושא את הכותרת "הנפילה") ותמונות אונייה טרופה (הנושא את הכותרת "נטישה").
במראה שברקע התמונה ניתן לראות את דלת הבית הפתוחה, דרכה תעזוב האישה את הבית. מזוודה ארוזה ומטריה בשמאל התמונה מציינים את עזיבתה הקרובה של האישה.

עבר והווה, מס' 2 (תפילה)

תמונה זו מציגה אירוע שקרה מספר שנים לאחר עזיבת האם. בחדר שינה חשוך מתפללות שתי בנותיו לאחר מות האב. אחת הבנות ישובה על הכיסא בלבוש אבלות שחור, והשנייה לובשת כתונת לילה קורעת על ברכיה לרגלי אחותה. מבעד לחלון ניתן לראות ירח ועננים.

עבר והווה, מס' 3 (יאוש)

תמונה זו מציגה אירוע המתרחש באותו הזמן בו מתרחשת הסצנה המוצגת בתמונה השנייה. ניתן לראות את הירח מוסתר על ידי אותו ענן. האם שגורשה בשל ניאופה שוכבת מתחת לקשתות אדלפי על גדת נהר התמזה. האישה מחזיקה בידה סחבות, מהן מציצה רגל של פעוט או פעוטה - ייתכן הילד או הילדה שנולדו כתוצאה מהניאוף. לא ברור אם האישה והילד ישנים או מתים.
על הקשתות מוצגות כרזות של שתי הצגות תיאטרון - "קורבנות" מאת טום טיילון ו"המרפא לאהבה" מאת טום פרי - שניהם מחזות העוסקים בנישואים כושלים.
אל דימיולה

ביוגרפיה

דימיולה נולד בברגנפילד ניו ג'רזי. בשנת 1971 הוא החל ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה אשר בבוסטון, מסצ'וסטס. בשנת 1974 הצטרף ללהקתו של צ'יק קוריאה, "Return To Forever" וניגן שם במשך שנתיים.
דימיולה חקר מספר סגנונות של מוזיקה, אך ידוע בעיקר יצירותיו מסגנון הג'אז הלטיני והפיוז'ן. הוא זכה ארבע פעמים ברציפות בפרס גיטריסט הג'אז הטוב ביותר לאחר סקר שנערך במגזין "Guitar Player". דימיולה שיתף פעולה עם אמנים כדוגמת הבסיסט סטנלי קלארק, הקלידן יאן האמר, עזיזה מוסטפא זאדה, הכנר ז'אן-לוק פונטי, פאקו דה לוצ'יה, ג'ון מקלפלין, ופול סיימון.
טטיאנה לבדייבה

ביוגרפיה

לבדייבה נולדה בסטרליטאמק שברפובליקת בשקיריה.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בליסבון, פורטוגל בשנת 1994 זכתה לבדייבה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.62 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולמות שנערכה בגנט, בלגיה בפברואר 2000 זכתה לבדייבה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.68 מטר.
באולימפיאדת סידני 2000 זכתה לבדייבה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.00 מטר, אחרי טרזה מרינובה מבולגריה (15.20 מטר) ולפני אולנה הובורובה מאוקראינה (14.96 מטר).

אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה לבדייבה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאת השנה בעולם של 15.25 מטר, לפני פרנסואז מבנגו אטון מקמרון (14.60 מטר) ותרזה מרינובה מבולגריה (14.58 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 הגנה לבדייבה על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.18 מטר, לפני פרנסואז מבנגו אטוו שקבעה שיא אפרישה חדש של 15.05 מטר ומגדלין מרטינז מאיטליה שקבעה שיא איטליה חדש של 14.90 מטר.

שיאנית עולם

באליפות העולם באתלטיקה באולמות שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 זכתה לבדייבה בשתי מדליות זהב, בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש של 15.36 מטר (השיא הנוכחי, 2017) ובקפיצה לרוחק בתוצאת השנה בעולם של 6.98 מטר.

אלופה אולימפית

באולימפיאדת אתונה 2004 זכתה לבדייבה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.07 מטר ובמדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.14 מטר.
בשנת 2005 החמיצה לבדייבה את אליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי בגלל פציעה, אבל זכתה לבדה בפרס מיליון הדולרים בליגת הזהב של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית כאשר ניצחה בשש תחרויות שונות בקפיצת המשולשת.
באולימפיאדת בייג'ינג זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת, אך מדליות אלו נשללו ממנה בינואר 2017 לאחר שהורשעה באימרוץ.
רות פיין

ביוגרפיה

נולדה בארגנטינה, בת למשפחת נוסנוביץ. בשנת 1981 קיבלה תואר שני מאוניברסיטת בואנוס איירס בספרות כללית והשוואתית, ספרות ספרדית ופילולוגיה. עם תום לימודיה עלתה לישראל בשנת 1984. בשנת 1998 קיבלה תואר דוקטור לספרות של אמריקה הלטינית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
פיין הייתה מרצה מן המניין בחוג ללימודים ספרדיים ולטינו-אמריקניים בשנת 1991. מאז שנת 2005 היא פרופסור חבר בחוג.
בשנת הלימודים תשס"ט (2008) אוחד החוג עם מספר חוגים אחרים, ונקרא מאז "החוג ללימודים רומאניים ולטינו-אמריקניים", כשפיין עמדה בראשו מאז ועד לשנת תשע"ב (2012).
משנת 2007 פיין עומדת בראש אגודת ההיספניסטים בישראל. כמו כן היא מרכזת את תחום ספרד ופורטוגל במפעל לתרגום ספרות מופת, חברה באגודה הבינלאומית של הסרוונטיסטים ושותפה בארגונים אחרים העוסקים בתרבות ובספרות ספרדית.
פיין חקרה, בין השאר, את התאוריה הספרותית של תור הזהב של ספרד, את נוכחות התנ"ך ושל הספרות היהודית ביצירותיהם של חורחה לואיס בורחס ומיגל דה סרוונטס, ואת ספרות המומרים לאחר גירוש ספרד.
רות פיין שימשה פרופסור אורחת באוניברסיטאות ומכונים ברחבי העולם, כגון באוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת בואנוס איירס, מכון סרוונטס במדריד, אוניברסיטת נווארה בספרד, אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת סאו פאולו, אוניברסיטת הרטפורד ועוד.
הייתה נשואה לסופר ד"ר יונתן פיין, בנה של הפזמונאית זרובבלה ששונקין ונכדו של המשורר אלכסנדר פן, שנפטר מדום לב בשנת 2015.
עמית ימין

שירות צבאי

ימין נולד וגדל בנתניה. למד במכינת קשת יהודה במחזור ב'. התגייס לצה"ל בשנת 1993, והתנדב לצנחנים. עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל ליחידת מגלן. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. לאחר סיום המסלול השלים קורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב ליחידת מגלן ומונה למפקד צוות. בהמשך שימש כסגן מפקד פלגה ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד פלגה ביחידה. בהמשך מונה לקצין אג"ם של יחידת מגלן. לאחר שסיים את תפקידו, עבר לחטיבת הצנחנים, שם מונה לסגן מפקד גדוד 101, ושימש בתפקיד בין היתר במבצע חומת מגן. בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח צנחנים.
בשנת 2007 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד לביא, ושימש בתפקיד עד שנת 2009. בהמשך שימש כמפקד בא"ח כפיר בין השנים 2009–2011, לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש, ושימש בתפקיד בין השנים 2011–2013. ב-14 ביולי 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע שובו אחים, בתפקיד זה שירת עד 30 באוגוסט 2015. בספטמבר 2015 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קצח"ר, ושימש בתפקיד עד יולי 2017. ב-15 באוגוסט 2017 מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח, ושירת בתפקיד זה עד 15 באוגוסט 2019. בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
ימין מתגורר בכפר הרא"ה, נשוי לרעות ואב לשישה.
קוקורוזי

ילדוּת ונעורים

ביאנקה וסיירה הן אחיות ממוצא אינדיאני. סיירה נולדה באיווה וביאנקה בהאוואי שבארצות הברית, ושמות החיבה שחוברו לכדי שם ההרכב, "קוֹקוֹ" ו"רוֹזי", ניתנו להן על ידי אימן אשר נדדה איתן ברחבי יבשת אמריקה בצעירותן. כשאר היו האחיות בנות 3 ו- 5 הוריהם התגרשו. אביהן היה מרוחק מהן יחסית ועסק בשאמאניזם, בחינוך ולדורף במקומות שונים בארצות הברית ובדת הפיוטה האופיינית לאינדיאנים וכוללת שימוש נרחב באנתאוגן פיוטה. במהלך עונות הקיץ נהגו ביאנקה וסיירה לסייר עם אביהן בשמורות טבע אינדיאניות.
בגיל 14 הוצאה סיירה מביתה על ידי אמהּ ונשלחה לפנימייה. למשך זמן קצר למדו האחיות ביחד בבית ספר באריזונה, אך בהמשך החליפה סיירה בתי-ספר כמעט כל שנה ובכך ניתק הקשר עם אחותה. בשנת 2000 כאשר הייתה בת 20 עברה סיירה לדירה קטנה ברובע מונמארטר שבפריז והחלה ללמוד במכללה למוזיקה בשאיפה לכונן קריירה כזמרת אופרה. במהלך תקופה זו ביאנקה למדה בלשנות וסוציולוגיה בניו יורק והתמידה בעיסוק באמנות חזותית וכתיבה.

הקמת "קוקורוזי"

בשנת 2003 חשה ביאנקה שהיא מיצתה את ניו יורק והחלה לטייל בעולם, ובאופן לא מתוכנן היא הגיעה לדירתה של סיירה. השתיים בילו כמעט את כל זמנן יחד בחדר האמבטיה כאשר הן מנגנות ושרות יחד, ובחרו בחדר הקטן כיוון שהיה בעל הבידוד האקוסטי הטוב ביותר בדירה. במהרה הן השלימו את הקלטות אלבום הבכורה שלהן, "La Maison de Mon Rêve", ובנוסף קטע היפ הופ בשם "Word to the Crow" אשר לא הופץ מעולם. במקור, האלבום תוכן להיות מופץ בקרב מעגל החברים הקרוב של השתיים, אך בשנת 2004 הגיע עותק של הדיסק לחברת התקליטים העצמאית Touch and Go Records ואלה מיהרו להחתים את השתיים ולהפיץ את האלבום, על אף שהיה באיכות סאונד נמוכה (Lo-Fi) האופיינית להקלטות ביתיות. לאחר הפצת האלבום הפכו האחיות לצמד מוזיקלי רשמי.

המשך פעילות

לתקופה מסוימת עברו האחיות להתגורר יחד בברוקלין שבניו יורק, ולאחר מכן חזרו לפריז. ב- 2006 הקימה סיירה יחד עם חבר הרכב בשם "מטאליק פאלקונס" (Metallic Falcons). ההרכב חתום בחברת התקליטים "Voodoo Eros Records" אותה הקימה אחותה, ביאנקה. בנוסף, השתיים פתחו גלריה וחלל להופעות בברוקלין, ובמקום הוצגה תערוכת אומנות של ביאנקה, ובמקביל הן המשיכו להופיע.
במאי 2007, לאחר הופעה בונקובר שבקנדה נעצרו שניים מהנגנים של קוקורוזי במעבר הגבול לארצות הברית ונפתחו נגדם תהליכי גירוש. הסיבה למעצר לא פורסמה, אך הלהקה ביטלה את כל סיבוב ההופעות שתוכנן לה בארצות הברית.
כמה משיריהן של קוקורוזי שימשו כמוזיקת רקע בסרטוני פרסומת אחדים. בשנת 2006 נכללו כמה שירים בפסקול ששימש תצוגת אופנה של רשת "פראדה" באיטליה. בשנת 2008 שיריהן שימשו את הפקה מחודשת למחזה השייקספירי "המלט" שהועלה בתיאטרון הדרמה המלכותי בסטוקהולם שבשוודיה. ב- 29 באפריל 2008 הופיעו הצמד בתזמורת הקונצרטחבאו שבאמסטרדם.
קוקורוזי הלחינו פסקול לשני סרטים: " Haus der Wünsche" הגרמני ו- "Frankie" הצרפתי. שירים שלהם הופיעו גם בסרט הצרפתי "Anna M" שיצא ב- 2007, ובסרט האימה הקווירי של הבמאי השנוי המחלוקת ברוס לה ברוס "Otto; or Up with Dead People" מ- 2008.
באוקטובר 2008 דורגו קוקורוזי במקום ה-16 ברשימת "100 האמנים של העשור" שערך מגזין המוזיקה " betterPropaganda".
בשנת 2009 עזבו קוקורוזי את חברת התקליטים המקורית שלהן, Touch and Go Records', והוציאו באופן עצמאי EP בשם "Coconuts, Plenty of Junk Food". מאז הן אינן חתומות באף חברת תקליטים.
גארט קלייטון

קריירה

קלייטון לוהק בשנת 2013 לתפקיד טאנר בסרט המוזיקלי "חוף מהסרטים" של חברת וולט דיסני שבו הוא מגלם גולש מגניב שהוא שילוב בין פרנקי אבלון ולינק לארקין מהמחזמר "היירספריי". הסרט, בבימויו של ג'פרי הורנאדי, צולם בפוארטו ריקו ושודר לראשונה בערוץ דיסני ב-19 ביולי 2013. בסרט השתתפו, בין השאר, גם רוס לינץ', מאיה מיטשל, וגרייס פיפס.
בדצמבר 2012, קלייטון הופיע בסרט הטלוויזיה Holiday Spin של ערוץ Lifetime שבו שיחק את בלייק, נער מרדן אשר נאלץ לחיות עם אביו לאחר שאמו נהרגה בתאונת דרכים.
כמו כן, הופיע באופרת הסבון "ימי חיינו" ובסדרת הטלוויזיה "שייק" וגם בתפקיד חוזר במחצית השנייה של העונה הראשונה של סדרת הדרמה "המאומצים".
ב-21 באוקטובר 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "קינג קוברה" שם גילם את ברנט קוריגאן, שחקן פורנו, לצד ג'יימס פרנקו, כריסטיאן סלייטר, מולי רינגוולד, ואלישה סילברסטון, וקיגן אלן.

חייו האישיים

קלייטון יצא מהארון כהומוסקסואל בפוסט שפרסם באינסטגרם ב-20 באוגוסט 2018 והוסיף שהוא נאבק בעבר עם בריונות ודיכאון ושהוא נמצא במערכת יחסים ארוכה עם בחור שעזר לו לעבור את המאבקים האלה.
הדיוויזיה ה-302 (ורמאכט)

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-12 בנובמבר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיות ה-75 וה-292, והועמדה תחת פיקוד קונרד האזה. הדיוויזיה הוצבה בדייפ בצרפת, ונטלה חלק חשוב בהדיפת הפשיטה על דייפ באוגוסט 1942. בינואר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע סערת חורף, כחלק מקבוצת ארמיות דון. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב חרקוב השלישי ובקרבות השונים באוקראינה, ובכלל זה במהלך מבצע דנייפר-קרפטי, ובאוגוסט 1944 ספגה הדיוויזיה אבידות כבדות במהלך מבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיות ה-15 וה-76.
המסגד הלבן (נצרת)

היסטוריה

חלקו הראשון של המבנה הוקם בשנת 1785 בידי מושל עכו, אחמד אל-ג'זאר. מלאכת הבנייה נמסרה בידיו של שייח עבדאללה אניני, אשר זכה בכינוי "אל-פאהום", ואשר נקבר בחצר, בצידו המערבי של המבנה. הבנייה נשלמה ב-1812 ואל-פאהום ניהל אותו עד מותו ב-1815. הוא העניק לו את הכינוי "המסגד הלבן" כסמל לתקופה חדשה של טוהרה, אור ושלום בין הדתות. המסגד מנוהל מאז על ידי צאצאיו של אל-פאהום במתכונת של וקף-דרי (הקדש משפחתי). בעבר פעלו במקום גם בית ספר ובית דין שרעי.

המבנה

בחזיתו של המסגד חצר קטנה, המובילה אל חללו העיקרי שבו שני אולמות תפילה. האולם המרכזי ערוך לאורך הקיר הדרומי שבו קבוע המחראב. הוא נחצה לאורכו על ידי שורה של עמודי אבן הנושאים חמש קשתות. על רצפתו שטיח בגווני ירוק ואפור החוזר על מוטיב של שורות קשתות, והקירות מסויידים בלבן, וחלקם מצופים בעץ. האולם מואר על ידי שתי שורות של נברשות. ממערב לאולם המרכזי שוכן אולם תפילה נוסף ובו שטיח דומה, ובצידו המזרחי קבוע פתח המוביל אל החצר הפנימית. החצר מקורה ברובה בלוחות פח, ולאורך קירותיה דוגמה של קשתות בצבעי לבן וירוק. בפינה הדרום-מערבית של החצר, ניצב אגן הטהרות מתומן. האגן מצופה בשיש ומעליו גג עץ.
כיום שוכן במסגד מוזיאון קטן ובו מסמכים שונים, אולם תפילה נוסף לנשים וחדר מתים. המסגד מעורה בחיי הקהילה, תומך בתנועת הצופים המקומית, ומקיים פעילות לימודית ותרבותית.
יצחק אלטרמן

ביוגרפיה

יצחק אלטרמן נולד באוברוביצ'י (רו') (מחוז הומל) שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס) לאריה. קיבל חינוך מסורתי, ואחר-כך למד בבית ספר כללי.
לימד ב"חדר מתוקן" בוורשה של המספר, המשורר והמתרגם הציוני אהרן לובושיצקי, והיה פעיל באגודת "חובבי שפת עבר". בוורשה ייסד בשנת 1910, עם חברו יחיאל היילפרין, בית-ספר לגננות עבריות ("הקורסים הפרֶבֶּלים"), במטרה שהן תלמדנה את הילדים עברית.
מבין תלמידותיו של אלטרמן ניתן למצוא בין היתר את המשוררת היידית קדיה מולודובסקי, אשר לימודיה במוסד של יצחק אלטרמן מוכיחים את ניסיונו של האחרון למצוא את שביל הזהב בין השפה העברית ובין היידיש בתקופת מלחמת הלשונות. בין האורחים שפקדו את ביתו של אלטרמן ניתן למנות את י"ל פרץ, חיים נחמן ביאליק, חנה רובינא ועמיתו המחנך יחיאל היילפרין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עבר למוסקבה וייסד וניהל קורסים עבריים לגננות מטעם רשת "תרבות". לאחר מכן העתיק מקום מגוריו לאודסה וביחד עם חברו יחיאל הלפרין ייסד סמינריון לגננות. כתב שירים ומחזות קצרים אשר הועלו בחגים השונים.
בעקבות פריצת מלחמת האזרחים ברוסיה עבר לקייב, וגם שם המשיך עם קורסי הגננות. אבל בעקבות השתלטות הבולשביקים על המדינה נסגרו כל בתי הספר של "תרבות", ובתוכם גם הקורסים לגננות. בספטמבר 1921 השתתף בקונגרס הציוני ה-12 שנערך בקרלסבד. בשנת 1920, יצא מרוסיה במשלחת מרכז ההסתדרות הציונית במוסקבה לעזרת הפליטים היהודים שעברו את הגבול בסביבות נהר הדנייסטר, ונשלח לעבר הגבול הרומני לקישינוב, לדון עם השלטונות ברומניה על הקלת מצב הפליטים שם. בין השנים 1920–1925 נותר בקישינוב, וייסד גם שם בית-ספר לגננות (1922).
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל, התיישב בתל אביב והתמנה למפקח כללי על גני הילדים בארץ ישראל. בשנת 1934 מונה למנהל מחלקת החינוך של עיריית תל אביב.
פרסם ספר שירי משחק עבריים לטף עבור הגננות, הכולל הוראות על אופן המשחק. באחד מהם, "משחקים פרֶבֶּליים - שירים, משחקים ומחזות לגני ילדים ולבתי ספר" (התפרסם לראשונה בווילנה ב-1913, ושוב בוורשה ב-1922), פורסם גם השיר הנודע "יש לנו תיש". השיר הופיע בספר בליווי תווי הנגינה והוראות המשחק, ועם השנים נוצרו לו גרסאות שונות ויותר מלחן אחד (אשכנזי וספרדי).
כמו כן, ערך בין השנים 1917–1918 יחד עם יחיאל היילפרין את "הגנה: מכתב-עתי לענייני גן-הילדים העברי להלכה ולמעשה", שיצא לאור "פעם בשני חודשים", ובו הופיעו תווים לשירי ילדים, ובהשתתפותו הקבועה של יעקב פיכמן.
היה נשוי לבֶּלָּה ליבוביץ, ונולדו להם שני ילדים: המשורר נתן אלתרמן ולאה.
יצחק אלטרמן נפטר בשנת 1939, בגיל 58, ונטמן בשדרת הסופרים והעסקנים בבית הקברות טרומפלדור.
בשנת 1967 נפטרה אלמנתו בלה.
שאול יפה

ביוגרפיה

שאול יפה נולד במושבה יבנאל, בנם השלישי של חיים ומרים (לבית כבשנה) יפה, שעלו מרוסיה ופולין והתיישבו בה. אחיו הגדולים הם אברהם יפה ואורי יפה ואחותו הקטנה חנה יפה תמיר. בשנת 1928 עזבה המשפחה את יבנאל ועברה להרצליה שם נולדה בתם חנה, ובהמשך לרמת גן ולבסוף לתל אביב. למד בגימנסיה הרצליה ובבית הספר החקלאי מקוה ישראל. אחיו הבכור אברהם, היה ממייסדי "השומר-הצעיר".
בשנת 1941 התגייס לפלמ"ח. בשנת 1943 היה מפקד מחלקה בפלוגה ג' של הפלמ"ח, וחייליו השתתפו בפריצה למחסן הנשק על הר הכרמל – העימות הראשון של הפלמ"ח עם הבריטים. בהמשך פיקד על אחת החסימות בעת פריצת מחנה עתלית. בינואר 1946 הותקף עם אשתו על ידי שלושה שודדים ערבים, נאבק עמם והצליח להניסם. היה סגן מפקד הגדוד הרביעי של הפלמ"ח.
בשנת 1947 היה ממייסדי קיבוץ יקום, כחבר בגרעין "השומר הצעיר". 
בסוף מרץ 1948 מונה למפקד הגדוד החמישי של הפלמ"ח ויועד לעלות עם גדודו לירושלים בשיירת חולדה. משהותקפה השיירה ניסה בעזרת טרקטור לחלץ את אחד הרכבים מהבוץ ונפצע. לאחר מכן היה סגנו של יצחק שדה בחטיבה 8. באוקטובר 1948 מונה למפקד גדוד 82, הגדוד המשוריין הראשון של צה"ל. במבצע חורב הוביל את הגדוד בכיבוש עוג'ה אל חפיר (ניצנה). בין פברואר ליולי 1950 היה קצין שריון ראשי, ולאחר מכן פרש מצה"ל.
בקיבוצו עבד כמכונאי במוסך. כיהן כמזכיר הקיבוץ מספר פעמים, ובנוסף היה רכז החטיבה הצעירה של הקיבוץ הארצי. בספטמבר 1960 נסע כנציג מפ"ם למפגש בין יהודים לערבים בחסות יוגוסלביה. 
בשנים 1965–1975 ניהל את מפעל הפלסטיק של הקיבוץ, "פלסטיק יקום". משנת 1976 היה רכז מחלקת הביטחון בקיבוץ הארצי, ומילא תפקיד זה עד מותו. היה ממעצבי תורת הביטחון של הקיבוץ הארצי ומפ"ם.
שאול יפה נפטר בקיבוץ יקום בשנת 1977, בגיל 56.
ולרי ברושין

קריירה

ברושין גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זניט לנינגרד. בשנת 1980, בגיל 18, עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. הוא שיחק בשורות זניט במשך 5 עונות וזכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל הסובייטית בשנת 1984. בשנת 1985 הוא סולק מזניט עקב הסכסוך עם מאמן הקבוצה. ברושין עבר לצסק"א מוסקבה (ששיחקה אז בליגת המשנה של ברית המועצות). די מהר הפך ברושין לשחקן מפתח בשורות צסק"א. הוא שיחק במדיה עד שנת 1992, עלה עם הקבוצה לליגת העל והיהי שותף לעונת הדאבל (1990/1991 ), כאשר צסק"א זכתה גם באלפיות וגם בגביע ברית המועצות.
לאחר התפרקות ברית המועצות החליט ברושין לחפש את מזלו בחו"ל - הוא שיחק בקבוצה פינית קופס. לאחר עונה אחת בפינלנד עבר לספרד, שם שיחק במדי קבוצת בדחוס מהליגה השלישית. בשנת 1993 שב לרוסיה וניסה להשתלב חזרה בצסק"א, אך ללא הצלחה. הוא שותף במשחקים מעטים, בהמשך הושאל על ידי הצסק"א להפועל כפר סבא ולמכבי פתח תקווה. בשנת 1995 עבר לקבוצת נעוריו, זניט, אך גם בה לא מצא את מקומו. במשך כשנה לא שיחק באף קבוצה. בשנת 1997 הוזמן לטורקמניסטן לשחק בקבוצת הצמרת הטורקמנית קופטדאג מהעיר אשגבאט. בשנת 1999 עזב את טורקמניסטן וחזר לרוסיה. הוא הוחתם בקבוצת סק"א רוסטוב מהליגה הרוסית השנייה. כעבור שנה עבר לקבוצת ניקה מוסקבה, אף היא מהליגה השנייה. אחר כך שיחק תקופה קצרה ב הומל מבלארוס. בשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.

נבחרות

בשנת 1987 זומן ברושין לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. הוא שיחק בשני משחקים במסגרת מוקדמות אולימפיאדת סיאול, אך לא זומן לתחרות עצמה. בשנת 1990 נכלל ברושין בסגל נבחרת ברית המועצות למונדיאל 1990, אך לא שותף באף אחד ממשחקי הנבחרת בטורניר.
בשנת 1997, בעת ששיחק בקבוצת קופטדאג בטורקמניסטן הוא זומן לשחק בשורות הנבחרת של המדינה. כדי לאפשר זאת הוא קיבל בהליך מזורז אזרחות טורקמנית. ולרי ברושין שיחק במדי נבחרת טורקמניסטן 11 משחקים והבקיע שער אחד.

קריירת אימון

ברושין הצטרף אל סגל המאמנים של קבוצת הומל הבלארוסית, לאחר פרישה ממשחק פעיל בשנת 2001. בהמשך היה עוזר מאמן של קבוצת ניקה מוסקבה.

מותו

ולרי ברושין מת ב-5 במרץ 2009 ממחלת הסרטן במוסקבה.
חיטת הלחם

מינוח ומיון חיטה וזני טיפוח

מספר מיני חיטה התפתחו בברירה מלאכותית. מגוון זה יצר ברבות השנים בלבול בזיהוי ובשיטות המיון של מיני החיטה, ושמותיה הותאמו לזיהוי גנטי ולמאפיינים צורניים למידע נוסף ראו .

התפתחות

חיטת הלחם היא אלו-הקסאפלואיד(אלפולואיד בעל שישה עותקי כרומוזומים: זוג עותקים משלשה מינים שונים). מבין ששת עותקי הכרומוזומים, זוג מקורו במין "חיטת אינקורן" (Triticum urartu) וזוג מדגן המספוא Aegilops speltoides.בן כלאיים טבעי זה הוא מין חיטת הדורום שהתפתח לפני 580,000-820,000 שנים. מקורו של זוג עותקי הכרומוזומים הנותר בהכלאה טבעית שהתרחשה לפני 230,000-430,000 שנים עם המין "בן חיטה", בדומה לכוסמין, גנים מ"בן חיטה" מקנים לחיטת הלחם עמידות גבוהה יותר לקור מזו של מרבית מיני החיטה המאפשרת לגדלה גם באזורים בהם מזג האוויר ממוזג.

היסטוריה

חיטת הלחם בויתה לראשונה במערב אסיה בראשיתה של התקופה הגאולוגית הנוכחית. ראו גם המהפכה החקלאית.
חיטה הגיעה לראשונה לאמריקה עם הכובשים הספרדים במאה ה-16, אך מקומה של צפון אמריקה כיצואנית דגנים מרכזית התאחר לתקופת יישוב המישורים הגדולים בשנות ה-70 של המאה ה-19. משק הדגנים העולמי הגיע לנקודת מפנה במהלך מלחמת העולם הראשונה עם הפסקת יצוא הדגנים מרוסיה, הוכפלה תנובת הדגן בקנזס.
ברחבי העולם, חיטת הלחם הוכיחה עצמה כמתאימה לאפייה התעשייתית המודרנית ולטעמם של ציבורים רחבים ודחקה רבים ממיני החיטה והדגנים האחרים. תופעה זו בולטת במיוחד במקומות בהם בעבר הייתה צריכה גדולה של דגנים שונים, למשל שיפון ושעורה באירופה.

רבייה

למיני חיטה מודרניים גבעולים קצרים, בשל גנים "מפחיתי גובה" ( RHt genes ) המנמיכים את רגישות הצמח להורמון חומצה ג'יברלטית המאריך תאים. גנים "מפחיתי גובה" נכנסו לשימוש בזני החיטה המודרניים בשנות ה-60 על ידי נורמן בורלוג, מזני "נורין 10" שגדלו במקור ביפן. פיתוח זה הפך בעל משמעות רבה בשל השימוש המוגבר בדשנים כימיים, שביתר הזנים מצמיחים גבעולים ארוכים שאינם יכולים לשאת התפרחת וקורסים תחת העומס. כמו כן, השיבולים צומחות בגובה זהה, מאפיין חשוב עבור שיטת הקציר התעשייתית. פיתוח זה נחשב לאבן דרך במהפכה הירוקה.

חיטה גמדית

חיטה גמדית (שם מדעי: Triticum compactum) קרובה לחיטת הלחם, אך מאופיינת בשיבולת קצרה ולכן גם צפופה יותר. מין זה לעיתים מוגדר כתת-מין של חיטת הלחם, ולא כמין בפני עצמו.
גיז'רמו וארלה

קריירת מועדונים

וארלה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פניארול. ב-5 ביוני 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לראסינג קלוב דה מונטווידאו.
ב-11 ביוני 2013 חתם וארלה לחמש עונות במנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 2.8 מיליון אירו.
בספטמבר 2014 הושאל לריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד. בנוסף, נרשם בסגל הקבוצה הראשונה בליגת האלופות, אך לא זכה לדקות משחק. במדי ריאל מדריד קסטיליה, וארלה שיחק 33 משחקי ליגה וכבש שער אחד.
בעונת 2015/2016 חזר ליונייטד. ב-5 בדצמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו ביונייטד במשחק הליגה נגד וסטהאם יונייטד. שלושה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בהפסד 3-2 נגד וולפסבורג. ב-19 באפריל 2016 כבש בזמן פציעות את שער האליפות של מנצ'סטר יונייטד עד גיל 21.
ב-23 ביולי 2016 הושאל וארלה לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה עד לסיום העונה. וארלה, שגילה יכולת טובה ברוב שלבי העונה, הושעה על ידי הצוות המקצועי לקראת סיום העונה לאחר שעשה קעקוע שממנו התפתח לו זיהום.
ב-12 באוגוסט 2017 חזר לפניארול. 8 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בקבוצה.
ב-20 בדצמבר 2018 חתם לארבע וחצי עונות בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית.

קריירה בינלאומית

וארלה השתתף בצעירותו בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ביחד עם אורוגוואי מולדתו.
ב-5 במרץ 2016 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. ב-10 בנובמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד פולין. וארלה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
איגוד השוטרים היידים

תקציר העלילה

הסיפור מתרחש בעיר סיטקה אשר באלסקה, בעולם שבו ארצות הברית איפשרה ליהודים להתיישב בשטחי אלסקה בשנת 1940, ומדינת ישראל הצעירה הובסה במלחמת העצמאות. הבלש מאייר לנדסמן חוקר פרשיית רצח סבוכה שתשפיע על כל יהודי אלסקה.
בשנת 1940 מציע נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לפליטים יהודים להתיישב באלסקה. המתנגד הראשי לתוכנית, אנתוני דיאמונד, נהרג בתאונת דרכים.
יהודים רבים מגיעים להתיישב באלסקה באזור העיר סיטקה. מלחמת העולם השנייה מסתיימת רק בשנת 1946 בהטלת פצצת אטום על ברלין, ונראה כי השואה הייתה בהיקף קטן בהרבה, כשמסופר ש-2 מיליון יהודים נספו בה. בנוסף, כנראה במהלך המלחמה או מעט לאחריה התמוטטה ברית המועצות, והאימפריה היפנית לא הצטרפה למלחמה (אפשר להבין זאת בעקיפין מהזכרת מנצ'וריה כמדינה עצמאית מסין). איזכור המדינה החופשית הפולנית שהוקמה בשנת 1950 מלמד כי ברית ורשה לא הוקמה; בנוסף פרצה גם מלחמת קובה בשנות ה-60 (בזמן נשיאותו של ג'ון פ. קנדי, כשמרילין מונרו היא אשתו) שבה היה  קרב  המזכיר את פרשת מפרץ החזירים, שבו הובסה ארצות הברית.
בשנת 1948 מובסת מדינת ישראל במלחמת העצמאות במרחץ דמים. רק קומץ יהודים נשארים בה, והארץ הופכת לשדה קרב בין קבוצות שונות: "זה יובל שנים שגברתנים ערבים ופרטיזנים מוסלמים, פרסים ומצרים, סוציאליסטים ונציונליסטים ומונרכיסטים, פאן-ערביסטים ופאן-איסלמיסטים, מסורתיים ותומכי מפלגת עלי..." "ירושלים היא עיר של דמים ושל סיסמאות כתובות על החומה, של ראשים ערופים על עמודי טלפון."
היהודים באלסקה מתגוררים באזור פדרלי אוטונומי. שפת הדיבור הרשמית היא יידיש, ויש מחלוקות תמידיות בין חילונים וחרדים, ציונים (הנרדפים על ידי הממשל האמריקני), סוציאליסטים ואחרים.
עתידם של היהודים אינו ברור, שכן בעוד חודשיים יבוטל המחוז היהודי ויוחזר למדינת אלסקה. היהודים יוכלו לבקש רישיון עבודה בארצות הברית (גרין קארד), אך רבים מהם לא יקבלו אותו ויהפכו שוב לפליטים.
בספר משולבים ביטויים רבים ביידיש, אמיתית ובדיונית, המייצגים את הסלנג המשטרתי של משטרת סיטקה דוברת היידיש.

עיבוד קולנועי

ב-2008 רכש המפיק סקוט רודין את הזכויות לעיבוד קולנועי לספר. בראיון לעיתון ה"Guardian" הוא הודיע שהעיבוד הקולנועי ייכתב ויבוים על ידי האחים כהן ויופץ על ידי אולפני "Columbia Pictures". בתגובה לליהוק אמר שייבון שהאחים כהן נמנים עם הבמאים האהובים עליו, ושהם מתאימים לעיבוד זה בכל דרך אפשרית, החל מהסגנון עד לנימת התוכן.