google/wiki40b huggingface dataset:
מוריץ הרמן יעקובי

חייו

יעקובי נולד בפוטסדם במשפחה יהודית. אביו היה בנקאי. הוא למד באוניברסיטת ברלין והמשיך באוניברסיטת גטינגן. עם סיום הלימודים החל לעבוד במשרד ממשלתי. בשנת 1833 הוא עבר לקניגסברג בה אחיו קרל גוסטב יעקב יעקובי היה מלמד באוניברסיטה. בהיותו בקניגסברג הוא הצליח לבנות מנוע חשמלי מהראשונים בעולם. בעקבות הפרסומים, הוא הוזמן להיות פרופסור באוניברסיטת דרפט. בשנת 1837 הוא הגיש דו"ח בנושא ניצול אנרגיה חשמלית למשרד החינוך של רוסיה. בעקבות הדו"ח הוא קיבל מלגה גדולה מהממשלה ועבר לסנקט פטרבורג. בשנת 1839 הוא בנה מנוע חשמלי שהיה מיועד לסירה. באמצעות המנוע, סירה ובה 14 נוסעים הייתה יכולה לשייט במהירות של 6 ק"מ בשעה.
בשנת 1838 הגיע יעקובי להמצאתו הגדולה - שיטת כיסוי מתכות באמצעות חשמל, שנקראה  גלבנופלסטיקה, אז תחום חדש באלקטרוכימיה. על המצאה זו קיבל מדליית זהב בתערוכה עולמית בפריז בשנת 1840. בשנים 1842–1845 הוא ניהל בניית קו טלגרף בין סנקט פטרבורג לבין צארסקויה סלו.
במסגרת המחקרים שלו בתחום החשמל גילה חוק ההספק המרבי הנושא את שמו.
בהיותו מרצה באקדמיה להנדסה צבאית עשה מחקרים בתחום המיקוש הימי וקרקעי.
בשנת 1847 נבחר לחבר של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 1867 היה נציג רוסי בוועדת מדידות שהתקיימה בפריס. במסגרת הוועידה הוא היה בין התומכים בהנהגת השיטה המטרית.
נפטר מהתקף לב והוטמן בבית העלמין הלוטרני בסנקט פטרבורג.
יגאל שוורץ

ביוגרפיה

שוורץ נולד בשנת 1954 בישראל, בן לקטרינה ובלה, ניצולי השואה מהונגריה. המשפחה התגוררה בבית ששכן בלב פרדס גדול (פרדס גוט) במזרחה של רמת גן, ליד כפר אז"ר. שוורץ למד בבית הספר היסודי "ארנון" ברמת גן, בפנימייה הצבאית שליד גימנסיה הרצליה ובתיכון "בליך" ברמת גן. מכיתתו יצאו גם הפרופסורים לספרות ישעיהו שן (אוניברסיטת תל אביב) ודוד פישלוב (האוניברסיטה העברית).
דחה בשנה את שירות בצה"ל, ובתקופה זו עבד עם חבורות רחוב בנתיבות וחינך גם את ראש העיר שלה בצעירותו. לאחר השירות בצה"ל החל ללמוד ספרות ולשון עברית, יחסים בינלאומיים ובלשנות באוניברסיטה העברית. במקביל ללימודיו לתואר ראשון ושני ניהל את בית עגנון ולימד בגימנסיה רחביה.
ב-1985, כשסיים את לימודי התואר השני, מונה לעורך בהוצאת כתר - תפקיד שבו כיהן עד 1994. לפני בואו פרסמה הוצאת כתר בעיקר ספרות עברית שהתמקדה בסופרים קנוניים דוגמת אהרון אפלפלד ועמוס עוז. שוורץ ייסד את סדרת "צד התפר" שהוציאה לאור ספרים מאת סופרים שוליים יותר או לא מוכרים. חלקם נתפרסמו מאוחר יותר - לדוגמה - יואל הופמן, אברהם הפנר וצרויה שלו.
שוורץ כתב את עבודת הדוקטור באוניברסיטה העברית בהנחיתו של פרופ' גרשון שקד, שראה בו את תלמידו החשוב ביותר וממשיכו, בנושא: "אמנות הסיפור של אהרון ראובני" בשנת 1989.
בשנת 1998, משגרשון שקד פרש לגמלאות, מונה יגאל שוורץ לתפקיד ראש החוג לספרות באוניברסיטה העברית. בשנת 2000 עבר למחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון, והפך אותה לחוג לספרות הגדול ביותר בארץ, מבחינת מספר התקנים האקדמיים ומספר הסטודנטים. בשנות התשעים הוא ערך עם צרויה שלו את כתב העת "אפס שתיים", שפסק מלהופיע.
שוורץ עמד בראש המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון. הוא ראש מכון הקשרים לחקר הספרות והתרבות היהודית והישראלית באוניברסיטה. כמו כן הוא ערך כתב העת "מכאן" לחקר הספרות העברית, את סדרת הספרים העיוניים "מסה קריטית", והיה יועץ להוצאת כתר. הוא עורך שותף של כתב העת האלקטרוני BGU (Israel) Review. שוורץ ערך כ-250 ספרים של סופרים שונים. בנוסף כתב עם בתו זהר ספר ילדים בשם "ממה באמת עשוי הירח" (2010).
שוורץ נשוי בשלישית, והוא אב לשני בנים ובת מנישואיו הקודמים. בעבר התגורר בנווה שלום, והיום הוא גר באופקים. שוורץ חבר במועצה הציבורית של ארגון "בצלם".
לילה מוטרף במוזיאון 2

תקציר העלילה

לארי דיילי (מגולם על ידי בן סטילר), אשר עבר בעברו כשומר במוזיאון, הוא כעת איש עסקים מצליח. הוא חוזר למוזיאון ומגלה כי חבריו הפסלים הועברו אל מרתפיו של מוזיאון הסמית'סוניאן שבוושינגטון משום שהם היו מיושנים וכי הם הוחלפו בהולוגרמות אינטראקטיביות וחדשניות.
בהמשך לארי טס למוזיאון הפדרלי בוושינגטון על מנת להציל את חבריו, לאחר שג'דדיה סמית הקאובוי המיניאטורי (מגולם על ידי אוון וילסון) יוצר עמו קשר ומדווח לו ששליט הפירמידות האכזר חאמונרע [(אחיו הגדול של אחמנרע) (מגולם על ידי האנק עזריה)], יחד עם איוון האיום, נפוליאון בונפרטה ואל קפונה, חברו יחדיו וכי זוממים להשתלט על מוזיאון הסמית'סוניאן. במוזיאון הסמית'סוניאן הוא פוגש בפסל השעווה של הטייסת אמיליה ארהארט (מגולמת על ידי איימי אדמס) שמסייעת לו להציל את חבריו.
לארי פוגש את חאמונרע, שמכריח אותו למצוא את הקוד ללוח המחייה את הדמויות עד הזריחה ואם לא הוא יהרוג את ג'דדיה שנמצא ברשותו. אחרי הרבה תהפוכות מתרחש קרב סופי שבמהלכו לארי וחבורתו מנצחת בפיקודו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר (מגולם על ידי ביל היידר), סוגרת את שער השאול והורגת את הרעים. בסוף הסרט כל המוצגים חוזרים בחזרה למוזיאון בניו יורק.
מיכאל דודזון

ביוגרפיה

מיכאל דודזון נולד במשפחה של יהודים ילידי רומניה. למד רפואה בשנים 1976-1970 בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מילנו. אחר כך בשנים 1980-1976 עשה סטאז' והתמחות בקרדיולוגיה וברפואה פנימית במרכז הרפואי תל אביב. בשנת 1980 נסע לארצות הברית בה התמחה בפסיכיאטריה בשנים 1984-1980 בבית החולים מאונט סיני בניו יורק. הוא נשאר בהמשך בצוות בית החולים בשנים 1995-1985 כמנהל יחידה ואחר כך מנהל מחלקה. בשנים 1995-1990 עבד כסגן מנהל קליני של בית החולים הפסיכיאטרי פילגרים בניו יורק. באותן השנים בארצות הברית השתתף דודזון, בין היתר, בתהליך הדה-אינסטיטוציונליזציה של החולים הפסיכיאטריים. בשנת 1995, בשובו לישראל, עבד בשרות הפסיכיאטרי ובקליניקה לזיכרון של המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר ובשנים 2001-2000 כיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל בבת ים. לאחר מכן התמנה בין 2007-2001 למנהל האגף הפסיכיאטרי של בית החולים תל השומר. 
החל משנת 2000 ניהל פרופ' דודזון את המרכז למחלת אלצהיימר ע"ש סטוקובסקי (שהוקם ב-1994), קודם בבניין שעל יד בית החולים תל השומר, ואחר כך עבר לכהן כיושב ראש של המרכז בבניינו החדש ברמת גן (מרכז רמת גן למחלת אלצהיימר).
בשנים 1995-1993 ושוב החל משנת 1996 מכהן דודזון כפרופסור לפסיכיאטריה בפקולטה לרפואה שליד בית החולים מאונט סיני בניו יורק. במקביל החל משנת 1996 הוא מלמד כפרופסור לפסיכיאטריה גם בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 2009 דודזון הוא העורך הראשי של כתב העת  האירופאי לנוירופסיכופרמקולוגיה "European Neuropharmacology".
דודזון פרסם מעל 300 מאמרים ומחקרים מדעיים. רבים מהם עוסקים בממצאים בתחום הביולוגיה של הסכיזופרניה, כולל בהיבטים נוירוכימיים ושל ביולוגיה מולקולרית, כמו גם בניסויים למציאת טיפולים תרופתיים חדשים.
דודזון הקדיש חלק רב מפעילותו המדעית לחקר מחלת האלצהיימר, חקר במיוחד את הביטויים המקדימים - פרמורבידיים ופרודרומליים של המחלה, את תרומת גורמי הסיכון והפתולוגיה הקרדיו-וסקולריים להיווצרותה וערך מחקרים במטרת פיתוחם של טיפולים חדשים.
דניאל או'קונל

ביוגרפיה

או'קונל נולד למשפחה קתולית אמידה במחוז קרי, למד בבתי ספר קתולים בצרפת והתקבל ללשכת עורכי הדין בלונדון ולאחר מכן בדבלין. בשנותיו המוקדמות התוודע לרדיקלים האירים אשר תמכו בדמוקרטיה, והחליט להקדיש את חייו להבאת סובלנות דתית ושוויון זכויות לארצו. הוא הצטרף לתנועה הרדיקלית "האירים המאוחדים", אשר הוקמה על ידי וולף טון והטיפה לדמוקרטיה, שוויון זכויות לקתולים, רפובליקה, ומאבק אלים בנוסח המהפכה הצרפתית, והייתה מקור השראה לאירים רבים באותו זמן.
ב-1798 מרדו "האירים המאוחדים" כנגד השלטון האנגלי. המרידה דוכאה ביד רמה, ורבים נהרגו, ביניהם המנהיגים אדוארד פיצג'רלד ווולף טון. או'קונל לא תמך במרד. הוא האמין כי האירים צריכים להתבסס מבחינה פוליטית, אך לא בכוח הזרוע. כך, למשך העשור הבא, התמקד או'קונל בפרקטיקה פרטית כעורך דין בדרומה של אירלנד. אירוע משמעותי בחייו בתקופה זו הוא הריגתו של ג'ון ד'אסטר בדו-קרב בשנת 1815. הוא סירב לשלם אגרת מעבר כאשר חצה גשר שהיה בבעלות ד'אסטר, וד'אסטר הזמין אותו לדו-קרב. לאחר שהרג את ד'אסטר, נשבע או'קונל כי לעולם לא ישתתף בדו-קרב.
בעשור השני של המאה התשע עשרה שב או'קונל לפוליטיקה, וקידם את רעיון האמנציפציה הקתולית. הקתולים באירלנד היו מוגבלים במיני מגבלות חוקיות אשר הפכו את חייהם ואת הפולחן של דתם לקשים מאד. נאסר על הקתולים לשמש במשרה רשמית כלשהי, והם נדרשו לשלם מעשר לכנסייה של אירלנד, היא הכנסייה הפרוטסטנטית השלטת.
לאחר מאבק פוליטי ארוך מחוץ למסגרת פרלמנטרית החליט או'קונל להיבחר לבית הנבחרים. בתקופה זו, לאחר "חוק האיחוד" מ-1800, שלחה אירלנד מאה נציגים לבית הנבחרים האנגלי בווסטמינסטר, ועל פי החוק היה על נציגים אלה להיות פרוטסטנטים. בשנת 1828 הצליח או'קונל להיבחר, על אף שהיה קתולי, אך נמנע ממנו לשמש בתפקידו שכן לא יכל להישבע אמונים למלכה ויקטוריה, ראש הכנסייה האנגליקנית. בחירתו, ובחירתו מחדש בשנת 1829 אילצו את הממשלה הבריטית (בראשות ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון) לבטל את ההגבלות המוטלות על הקתולים בחוקי המדינה. ביטולן של ההגבלות חל לא רק על קתולים, אלא גם על כל הדתות שאינן מאוגדות במסגרת "הכנסייה של אירלנד".
עתה הייתה מטרתו של או'קונל ביטול (Repeal) האיחוד בין אנגליה ואירלנד, אשר מוזגו למדינה אחת על פי חוק משנת 1801. הוא טען לטובת הקמתה מחדש של ממלכה עצמאית באירלנד, שמלכתה תהיה ויקטוריה. על מנת לקדם זאת ערך סידרה של עצרות המונים לאורכה של אירלנד.] מאבק זה לא הוכתר בהצלחה.
אנקדוטה היסטורית ידועה שנקשרה בשמו של או'קונל היא כי בעת דיון בפרלמנט תקף את בנג'מין ד'יזראלי על היותו יהודי. בתגובה ענה לו ד'יזראלי "כן, יהודי אני, ובימים שאבות-אבותיו של הג'נטלמן הנכבד היו פראים אכזרים באי נידח, שימשו אבותיי ככוהנים במקדש שלמה".] 
או'קונל מת בג'נובה בשנת 1847 במהלך טיול שערך לרומא. הוא נטמן בבית העלמין גלסנווין בדבלין. כל בניו היו חברי הפרלמנט. שמו של הרחוב הראשי בדבלין, אשר נקרא בעבר רח' סקוויל, שונה בתחילת המאה ה-20 לרח' או'קונל. פסלו ניצב בקצה אחד של הרחוב, בעוד שבקצה השני מוצב פסלו של ממשיך דרכו, צ'ארלס סטיוארט פרנל.
מרקיאן פופוב

קריירה צבאית

פופוב נולד ב-15 בנובמבר 1904 בכפר במחוז קוזקי הדון, ובשנת 1920 התגייס לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים הרוסית. לאחר מכן שירת פופוב בתפקידים שונים, וביולי 1939 מונה למפקד ארמיית הדגל האדום הראשונה. בינואר 1941 מונה פופוב למפקד המחוז הצבאי לנינגרד, שהיה מופקד על הגנת הגבול הצפוני של ברית המועצות.

מלחמת העולם השנייה

בפרוץ המתקפה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, היה פופוב מפקד המחוז הצבאי לנינגרד, שהפך לחזית הצפונית. ב-23 באוגוסט 1941 שונה שמה של החזית לחזית לנינגרד, והיא הופקדה על הגנת לנינגרד במהלך המצור הגרמני על העיר. במהלך מתקפת הנגד הרוסית באזור מוסקבה פיקד פופוב על הארמייה ה-61, ובקיץ 1942 פיקד לזמן קצר על הארמייה ה-48. לאחר מכן מונה פופוב למפקד הארמייה ה-40, ופיקד עליה במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד. בסתיו 1942 מונה לסגן מפקד חזית סטלינגרד, ובדצמבר אותה שנה מונה למפקד ארמיית ההלם החמישית, עמה לחם במהלך מבצע טבעת. לאחר מכן מונה לתקופה קצרה למפקד ארמיית הטנקים החמישית, וביוני 1943 מונה מפקד חזית בריאנסק, עמה לחם במהלך מבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. ב-10 באוקטובר 1943 מונה פופוב למפקד החזית הבלטית, שהפכה כעבור 10 ימים לחזית הבלטית השנייה. פופוב לחם עם החזית שבפיקודו במהלך מבצע לנינגרד-נובגורוד, ובאפריל 1944 מונה לראש מטה המפקדה הכללית הצפונית, תפקיד אותו מילא עד סוף המלחמה.

לאחר המלחמה

לאחר המלחמה פיקד פופוב על המחוז הצבאי לבוב ועל המחוז הצבאי הטאורי, ובשנת 1951 גילה הצלחה בתרגילים הצבאיים שנערכו באוקראינה. בשנת 1953 הועלה לדרגת גנרל ארמייה, ובשנת 1956 מונה למפקד זרוע היבשה בצבא האדום. בשנת 1962 מונה למפקח הכללי של משרד ההגנה, וב-22 באפריל 1969 מת בביתו שבמוסקבה יחד עם אשתו כתוצאה מהרעלת גז, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.
איסטנבול בשאקשהיר

היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1990, ובעונת הכדורגל של 08–2007 הגיע לליגת העל הטורקית. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון פתיח טרים באיסטנבול.
נכון לעונת 20–2019 הקבוצה היא אחת מחמש הקבוצות המייצגות את העיר איסטנבול בליגת העל הטורקית ביחד עם גלאטסראיי, פנרבחצ'ה, בשיקטאש וקסימפאשה. המאמן הראשי הוא אוקאן בורוק.
רוזמרי סמית'

רוזמרי סמית' (באנגלית: Rosemary Smith, נולדה ב-7 באוגוסט 1937) היא נהגת מרוצי ראלי אירית שלקחה חלק ואף ניצחה מרוצי ראלי ידועים במהלך שנות השישים. כיום היא בעלת בית ספר לנהיגה מתקדמת באירלנד.

קריירה

סמית' נולדה בדבלין, אירלנד ובצעירותה עסקה בעיצוב אופנה ואף פתחה חנות שמלות בעיר הולדתה. דלפין ביגר, חברתה של סמית', התחרתה במרוצי ראלי. באחד מהמרוצים בשנת 1959 נותרה ללא נווט וביקשה מסמית' להצטרף אליה. סמית' התקשתה בניווט והצמד איבד את דרכו. לאחר שהתברר שהחזיקה את המפה הפוך החליפו השתיים תפקידים וסמית' המשיכה את המרוץ כנהגת. הצמד המשיך להתחרות ביחד במספר אירועים, כאשר ביגר מזנקת כנהגת ובמהלך המרוץ מתבצע חילוף תפקידים. שיתוף הפעולה נפסק בעקבות פציעתה של ביגר בתאונה דרכים.
בשנת 1964 זכתה בגביע הנשים בראלי אירלנד. שנה לאחר מכן ניצחה את ראלי טופיל, שהתקיים בהולנד. בשנת 1966 סיימה את ראלי מונטה קרלו במקום השישי בדירוג הכולל ובמקום הראשון בקרב הנשים. מאוחר יותר נפסלה תוצאתה יחד עם תשעה נהגים נוספים. בעקבות כך הכריזה כי לא תשוב להתחרות עד שההחלטה לא תשונה.
בשנת 1969 ניצחה את ראלי קורק 20 (אירלנד). במהלך הקריירה זכתה מספר פעמים בגביע הנשים בראלי סקוטלנד ובראלי אירלנד, פעמיים בראלי האלפיני (מרסיי, צרפת) ובראלי קנדה ופעם אחת בראלי קפריסין.
במאי 2017 ערכה נהיגת מבחן ברכב הפורמולה 1 של קבוצת רנו במסלול פול ריקאר בצרפת. בכך הייתה לאדם המבוגר ביותר הנוהג במכונית פורמולה 1.
אדוארד, דוכס אנהלט

ביוגרפיה

אדוארד נולד ב-18 באפריל 1861 בדסאו, לפרידריך, נסיך הכתר של אנהלט-דסאו-קתן ואנטוינטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של אדוארד, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואמליה, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן. ב-6 בפברואר 1895 התחתן אדוארד באלטנבורג עם לואיזה שרלוטה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתם של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, ממנה נולדו לו 6 ילדים.
בשנת 1904 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס אנהלט, ואחיו פרידריך השני, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו. ב-21 באפריל 1918 מת פרידריך השני, ואדוארד עלה לשלטון במקומו, אולם ב-13 בספטמבר אותה שנה מת אדוארד, ובנו יואכים ארנסט, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
אלייט אבקסיס

ביוגרפיה

אלייט אבקסיס נולדה בשטרסבורג בשנת 1969 כבת למשפחה יהודית-מרוקאית במוצאה. אביה הוא פרופ' ארמן אבקסיס, סופר ידוע וחוקר מדעי היהדות באוניברסיטת בורדו יליד קזבלנקה. אבקסיס למדה בצעירותה פילוסופיה במוסד היוקרתי אקול נורמל סופרייר בפריז ושימשה כמרצה לפילוסופיה באוניברסיטת קאן למספר שנים. בהמשך עזבה את העולם האקדמי כדי להקדיש את כל זמנה לספרות. 
ספר הביכורים של אבקסיס, "קומראן" (Qumran), יצא לאור בשנת 1996 לאחר עבודת מחקר של שלוש שנים במספר מדינות. הוא הפך במהרה לרב-מכר בינלאומי ותורגם ל-18 שפות, בהן עברית. בשנת 2001 היא פרסמה ספר המשך, Le Trésor du temple ("אוצר המקדש"), ובשנת 2004 השלימה טרילוגיה עם פרסום ספר ההמשך האחרון - La dernière tribu ("השבט האחרון"). שלושת הספרים משלבים תאולוגיה, היסטוריה וארכאולוגיה בעלילות מותחן הסובבות את הגילוי מעורר הסערה של מגילות קומראן.
ספר אחר שלה, La Répudiée ("המגורשת"), זכה בפרס הספרות "Prix des écrivains croyants" והגיע לגמר ה-"Grand Prix du roman de l'Académie française" (הפרס לרומאנים של האקדמיה הצרפתית). אבקסיס חיה שישה חודשים בשכונת מאה שערים בירושלים כחלק מתהליך הלמידה לקראת כתיבת הספר. ספר זה היה הבסיס לתסריט של הסרט "קדוש" (1999) של הבמאי עמוס גיתאי. ספר נוסף של אבקסיס שעובד לסרט הוא Un heureux événement ("אירוע משמח"), שהיה הבסיס לסרט באותו שם של הבמאי הצרפתי רמי בזנסון (Rémi Bezançon) . הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2009 בהוצאת כנרת. 
ספרה "ספרדים" (Sépharade, 2009), המהווה בחלקו אוטוביוגרפיה שמתכתבת עם הסיפור ההיסטורי של יהדות ספרד, אף הוא תורגם לעברית. הספר זכה בפרס על שם אלברטו בנבניסט.
בשנת 2015 התפרסם ספרה "באין לי מולדת" (Aliyah), המתכתב עם האקטואליה באמצעות סיפורה האישי של הגיבורה, מורה בבית ספר תיכון, אם לשניים, המתמודדת עם סיפור אהבה חדש לגבר ובמקביל עם תחושות מצוקה וחרדה השוררות בקרב רבים מיהודי צרפת.
פרד אסטר

ביוגרפיה

פרד אסטר נולד בשם פרדריק אוסטרליץ (Frederick Austerlitz) באומהה, נברסקה, שבארצות הברית. אביו היה בן להורים יהודים מאוסטריה שהמירו את דתם לנצרות קתולית, ואמו הייתה בת למהגרים מגרמניה. הוא מקושר במיוחד לשחקנית ג'ינג'ר רוג'רס, איתה שיחק בעשרה סרטים מוזיקליים. כישרונו הייחודי כרקדן גרם למבקרים רבים לתאר אותו כרקדן הטוב ביותר שהיה אי פעם בהוליווד.
השם "אסטר" אומץ על ידיו ועל ידי אחותו אדל כשהיו כבני חמש. מקורו, כנראה, בשם המשפחה של דודם ל'סטאר (L'Astaire). מקורות רבים טוענים שבני משפחת אסטר הופיעו בסרט בשם פנקון, הצרצר (Fanchon, the Cricket) בכיכובה של מרי פיקפורד ב-1915, אך זהו מיתוס (למרות שיש המאמינים שהם נכחו בזמן ההסרטה).
בשנות ה-20, פרד ואדל הופיעו בברודוויי ובלונדון. בשנים אלה הכיר אסטר את איל ההון ג'ון היי ויטני שהחליט לטפח את הקריירה של הרקדן הצעיר. ויטני דאג לאסטר לחוזים בברודוויי וב-1933 החתים אותו באולפני RKO, שם יצר את רוב סרטיו בהם לוהק יחד עם ג'ינג'ר רוג'רס.
פרד אסטר נפטר ב-1987 מדלקת ריאות בגיל 88. הוא נקבר בקליפורניה.
בקשתו האחרונה הייתה להודות לכל מעריציו במשך השנים על תמיכתם בו.
מערכת המשפט של רוסיה

בתי המשפט

בית משפט הוא ערכאה לה נותנת המדינה סמכות שפיטה כללית. שיטת המשפט הרוסית כוללת מערכת בתי משפט אזרחיים ולצידם בתי דין צבאיים, בתי דין לעבודה ובתי משפט מנהליים. על אכיפת פסקי הדין הניתנים בערכאות אלו מופקד שירות ההוצאה לפועל הפדרלי (Федеральная служба судебных приставов).
ככלל, סמכות שיפוט בעניין כלשהו בפדרציה הרוסית נתונה לאחת משלוש הערכאות של בתי המשפט.

ביקורת

לדברי הסוציולוג סרגיי גראדירובסקי, החברה הרוסית מתייחסת אל מערכת המשפט כמערך המשרת את השלטון ולא בהכרח מהווה בלם או חוסן משפטי.
מכאן נובע חוסר הפופולריות של מערכת המשפט הרוסית שצברה לעצמה מוניטין כמערכת משפט לא עצמאית התלויה במשטר.
לפי נתוני מרכז לבאדה, חוסר שביעות רצון האזרחים מפני מערכת המשפט מבטא למעשה חוסר שביעות רצון מהשלטון.
פונקציה אלמנטרית

מינימליות

מן הפונקציות ברשימה לעיל אפשר לבנות כל פונקציה מעריכית  עם ; את הפונקציות , ועוד. בגלל הקשר ההדוק בין הפונקציות הטריגונומטריות לפונקציית המעריך, דרך הפונקציות ההיפרבוליות, אפשר לוותר על חלק מן הפונקציות ברשימה, ולקבל אותן מתוך פונקציות אחרות. ליתר דיוק, כאשר דנים בפונקציות אלמנטריות במספרים מרוכבים, ניתן להסתפק רק ב-  והפונקציות הקבועות המרוכבות כדי לבנות את כל הפונקציות האלמנטריות.

חישוביות

לא ידוע האם קיים אלגוריתם המכריע האם פונקציה אלמנטרית נתונה שווה זהותית לאפס. אלגוריתם ריש  מבצע רדוקציה של בעיית חישוב האינטגרל הלא מסוים של פונקציה אלמנטרית, לבעיית הזיהוי של פונקציית האפס.
לואיז, הנסיכה המלכותית

ביוגרפיה

לואיז נולדה בבית מרלבורו, לונדון ב-20 בפברואר 1867, לאדוארד, נסיך ויילס ולאלכסנדרה, נסיכת דנמרק, והייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת וכריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. ויקטוריה התחנכה בבית מרלבורו ובבית סאנדרינגהאם יחד עם אחיותיה, ובשנת 1885 היא שימשה יחד עם אחיותיה מוד וויקטוריה כשושבינה בחתונת דודתם ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג. באותה שנה קיבלה לואיז את המסדר המלכותי של ויקטוריה ואלברט, בשנת 1887 היא קיבלה את מסדר הכתר של הודו, ובשנת 1888 היא קיבלה את מסדר ג'ון הקדוש.
ב-27 ביולי 1889 התחתנה לואיז עם אלכסנדר דאף, רוזן פייף, אשר קיבל את התואר דוכס פייף, ונולדו להם 3 ילדים. בשנת 1900 לאחר שהתברר שאין להם בנות, חתמה סבתה המלכה ויקטוריה על מסמך שאישר את העברת התארים לבנותיהם.
בשנת 1901 מתה סבתה המלכה ויקטוריה, ואביה עלה לשלטון במקומה כאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, וב-9 בנובמבר 1905 העניק לה אביה את התואר הנסיכה המלכותית. בדצמבר 1911 בעת הפלגת המשפחה למצרים, נטרפה ספינתם בים מול חופי מרוקו, ולמרות שבני המשפחה נחלצו ללא פגע, חלה בעלה אלכסנדר בדלקת אדר החזה, ובינואר 1912 הוא מת באסוואן שבמצרים.
בשנת 1914 היא מונתה לקולונל הכבוד של משמר הדרגונים ה-7 (המלכותי של הנסיכה), אשר אוחד בשנת 1922 לרגימנט משמר הדרגונים ה-4/ה-7 המלכותי. בשנת 1929 היא מונתה לגבירת מסדר ג'ון הקדוש, ובסתיו אותה שנה היא חלתה בדימום קיבה במהלך שהותה במאר לודג' והוחזרה ללונדון. ב-4 בינואר 1931 מתה לואיז בביתה בכיכר פורטמן, ונקברה בקפלת ג'ורג' הקדוש, טירת וינדזור.
מבחן Z

בהסקה סטטיסטית, מבחן Z הוא כל מבחן לבדיקת השערות שבו סטטיסטי המבחן מתפלגת נורמלית תחת השערת האפס, בקירוב או במדויק. בזכות משפט הגבול המרכזי הרבה מבחנים סטטיסטיים הם בקירוב בעלי התפלגות נורמלית, עבור גודלי מדגם גדולים. לכן, כאשר שונות האוכלוסייה ידועה או שגודל המדגם גדול מספיק, ניתן לחשב מבחנים סטטיסטיים רבים כמבחני-Z בקירוב. אם, לעומת זאת, שונות האוכלוסייה איננה ידועה (וצריך לאמוד אותה מהמדגם עצמו), גודל המדגם איננו גדול (), והנתונים מהם מחושב הממוצע מגיעים מהתפלגות נורמלית, אזי מבחן t יתאים יותר.

שימוש עבור בדיקת השערות פשוטות

שימוש נפוץ במבחן Z מצוי בבדיקת השערות פשוטות, כלומר, כאשר ההשערות קובעות במפורש את התוחלת של התפלגות מסוימת לקבוע כלשהו. אם אוסף התצפיות X₁,...,Xₙ הן (i) בלתי תלויות, (ii) בעלות תוחלת זהה  ו-(iii) בעלות שונות זהה , אזי ממוצע המדגם X מתפלג נורמלית (בקירוב או במדויק, כתלות בהתפלגות הנתונים) עם תוחלת  ושונות . 
על מנת לחשב את הסטטיסטי המתוקנן , צריך לדעת את השונות. אם השונות איננה ידועה, וגודל המדגם מספיק גדול, ניתן להחליף את השונות בשונות המדגם. המבחן לא יהיה בדיוק מבחן Z, מאחר שאנו לא מתחשבים באי-הודאות כתוצאה משונות המדגם, אך הוא יהיה קירוב טוב, אלא אם כן גודל המדגם הוא קטן.
עימאד יונס

עימאד יונס הוא יזם ערבי ישראלי בתחום הטכנולוגיה. בעלים, נשיא ומייסד משותף של חברת הטכנולוגיה הרפואית “אלפא אומגה”. חבר הוועד המנהל של הטכניון. חבר הוועד המנהל של מיזם קולקטיב אימפקט.

ביוגרפיה

עימאד יונס הוא בוגר הנדסת חשמל ואלקטרוניקה בטכניון (1983).

בשנת 1993 שב יחד עם אשתו, רים יונס (אותה הכיר בטכניון), מחיפה לנצרת, כדי להקים במשותף בעיר את חברת “אלפא אומגה” , ”, חברה גלובלית שמפתחת, מייצרת ומשווקת ציוד רפואי המסייע למנתחי מוח לנווט תוך כדי הניתוח. הציוד מבוסס על טכנולוגיה של החדרת אלקטרודה דקה לתוך המוח המאפשרת למנתח לזהות אזור ספציפי במערכת העצבים המרכזית, על ידי רישום, פיענוח וניתוח של הפעילות התאית. 
היישום המרכזי של הטכנולוגיה בניתוחים לטיפול בסימפטומים של מחלת הפרקינסון. הציוד משמש גם למחקר במדעי המוח.
זו חברת ההיי-טק הראשונה בחברה הערבית בישראל. החברה זכתה באות הוקרה על מובילות חברתית סביבתית בתעשייה בצפון לשנת 2014 מטעם התאחדות התעשיינים בישראל, ונכון לשנת 2017 היא מעסיקה קרוב ל-100 עובדים.

בין השנים 2003-1994 ייסד עם אשתו את חברת “אלפא קאד”, המתמחה באספקת פתרונות תיב"ם לתחום הבניה.
עימאד מתגורר בנצרת ואב לשלושה.
תלמה סטקלוב

ביוגרפיה

סטקלוב שיחקה בקבוצת הפועל בת ים. בהמשך עברה לקבוצת מכבי הצפון תל אביב בהדרכתו של יוסף ישועה.
בשנת 1958 זכתה סטקלוב לראשונה באליפות ישראל בטניס שולחן ליחידות, בשנת 1959 היא סיימה שנייה באליפות ישראל לאחר שהפסידה במשחק הגמר להלינה ליטמן מהפועל חיפה 1-2 ובשנת 1960 היא זכתה בפעם השנייה באליפות ישראל בטניס שולחן ליחידות לאחר שניצחה את פרומה פישביין
בשנת 1969 זכתה סטקלוב בפעם השלישית בקריירה שלה באליפות ישראל בטניס שולחן ליחידות, לאחר שניצחה במשחק הגמר את שרה אידלס מהפועל פתח תקווה 0–2 (17-21, 22-24). בשלב חצי הגמר היא גברה על צילה טיילר ממכבי הצפון תל אביב 1-2.

חייה האיישים

סטקלוב עבדה כמפיקה בטלוויזיה הישראלית. בין התוכניות המפורסמות שהפיקה היו זהו זה!.
גאו (חלוקה מנהלית)

גאוּ (גרמנית: Gau) היא יחידה מנהלית גרמנית שהייתה נהוגה בימי הביניים ובתקופת השלטון הנאצי. משמעות השם היא יחידה מנהלית בתוך מדינה, והוא מקביל למונח "מחוז".
המונח "גאוּ" נכלל בשמות ערים רבות ובאזורים רבים במרחב הגרמני, לדוגמה: מחוזות ארגאו ותורגאו בשווייץ.

בגרמניה הנאצית

אחרי שנים רבות בהן המונח לא היה בשימוש, החייתה אותו המפלגה הנאצית ב-1920, כאשר כינתה את מחוזות המפלגה בשם "גאו". חוקת המפלגה הנאצית מ-1926 מיסדה את השימוש במונח ככינוי לכל אחד מ-32 המחוזות המנהלתיים של המפלגה, בראש כל מחוז כזה עמד הגאולייטר (Gauleiter).
אחרי 1938 נעשו התאמות ונוצרה חפיפה בין מחוזות המדינה לבין המחוזות המנהלתיים של המפלגה. כאשר סיפחה גרמניה שטחים ממדינות שכנות, הוקמו בשטחים אלו מחוזות רייך חדשים - הרייכסגאו (Reichsgau). באוסטריה שלאחר האנשלוס שונתה החלוקה מ-7 מדינות (Länder) ל-7 רייכסגאו תוך חלוקה שונה במקצת של השטח הגאוגרפי. למשל, הורחב השטח של רייכסגאו וינה לעומת שטח וינה האוסטרית. גם השטחים שסופחו מצ'כוסלובקיה ומפולין אורגנו כרייכסגאו.