google/wiki40b huggingface dataset:
פרנציסקוס מסאל

פרנציסקוס מסאל, בשמו הצרפתי פרנסואה דה סאל (בצרפתית: François de Sales, בלטינית: Franciscus Salesius ‏21 באוגוסט 1567 - טירת סאל, על יד טוראן-גלייר - 28 בדצמבר 1622) ליון) היה איש דת ותאולוג קתולי צרפתי, בישוף של ז'נבה. הוכרז לקדוש ומורה של הכנסייה הקתולית, המכונה בקרב חסידיו "מורה האהבה".
בן למשפחת אצילים, בחר בחיי נזירות תוך ויתור על כל תוארי האצולה. בישוף של ז'נבה, מייסד "מסדר הביקור", נודע כדרשן מחונן וכאחד התאולוגים הנחשבים בדת הנוצרית. השפעתו בכנסייה ומחוצה לה הייתה רבה, לרבות בקרב מונרכים כמו הדוכסים של סבויה, קרלו אמנואלה הראשון וויקטור אמדאו הראשון, וכן מלכי צרפת, אנרי הרביעי ולואי השלושה-עשר.
פרסומיו המודפסים בעקבות המצאת הדפוס, היו למעין עיתונים קתולים ראשונים.

חייו

פרנסואה דה סאל נולד בטירת סאל (Château de Sales) על יד טוראן - גלייר (Thorens-Glières) במחוז סבואה עילית (סבויה עליונה) בצרפת.
למד באוניברסיטאות בפריז ובפדובה ובשנת 1594 הוסמך ככומר.
פעל רבות לשיקום הדת הקתולית באזורי הולדתו והטיף תוך השתדלות רבה ובהצלחה בקרב המאמינים הקלביניסטים מדרום לאגם ז'נבה.
בשנת 1602 נבחר לבישוף של ז'נבה, עם מושבו באנסי. תואר כמנהיג רוחני אמיתי ביחס לצאן מרעיתיו ולאנשי הדת, על ידי מתן דוגמה אישית וכתיבת ספרים. כתביו הידועים ביותר הם "פילותיאה" ו"תיאוטימוס".
יחד עם ז'אן דה שנטל, ייסד פרנציסקוס דה סאל את המסדר "ביקור מרים" או מסדר הסלזיאניות.
פרנציסקוס מסאל מת בליון בשנת 1622. ב-24 בינואר 1623 גופתו הועברה לאנסי.
הוא הוכר כקדוש על ידי הכנסייה הרומית קתולית והיום 24 בינואר הוכרז כחגו.
נחשב לפטרון של סופרים והעיתונאים הקתולים.
שמעון גרידי

ביוגרפיה

גרידי נולד בדמאר שבתימן לאביו יחיא (שו"ב וסופר סת"ם, בנו של הרב יחיא גרידי (אל-גרידי), אב"ד קהילת דמאר) ולאמו נעמה בת יהודה עצטה.
בילדותו, בשנת 1920 (תר"ף), עלה לארץ ישראל עם הוריו. התחנך בתלמוד תורה לתימנים בתל אביב ובבית הספר תחכמוני בעיר. בהמשך למד באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי האסלאם ומדעי היהדות וקיבל תואר מוסמך. פרסם מאמרים חשובים בנושא יהדות תימן וערך ספרים רבים בנושא יהדות תימן. בשנת תרצ"ח הוציא עם ישראל ישעיהו קובץ מאמרים בשם "מתימן לציון". באותה שנה ערך את עיתון "המזרח" – העיתון הסדיר הראשון שיצא ליהודי תימן בארץ ישראל. כעבור שנה ערך בעיתון "הארץ" מדור בשם "במערכות התימנים". כן פרסם מאמרים בעיתונים "דבר הפועלים", "הד החינוך", ו"הבוקר".
בין השנים 1932–1944 שימש כמורה לעברית. גרידי היה פעיל בארגון הנוער יוצא תימן "בני שלום" בירושלים, וכן פעיל במרכז התאחדות התימנים בישראל ומזכירהּ הכללי של ההתאחדות בין השנים 1940–1944.
בבחירות לכנסת השנייה עמד בראש רשימת התאחדות התימנים בישראל, ונבחר מטעמה לכנסת כחבר כנסת יחיד. במהלך כהונת הכנסת הצטרף לסיעת הציונים הכלליים, אך לקראת הבחירות לכנסת השלישית פרש ממנה, אף על פי שהפרישה לא אושרה על ידי ועדת הכנסת. בבחירות לכנסת השלישית כשלה המפלגה בניסיונה להיבחר, וכהונתו תמה. במהלך הכנסת השנייה כיהן כחבר בוועדת העבודה, ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.
בשנת תשמ"ז-1987 הוענק לגרידי תואר יקיר העיר תל אביב.
היה נשוי לסגולה לבית נהורא (משנת תש"ט) ואב לשלושה ילדים, סעדיה (עדי), נורית ויחיאל (חיקי).
שמעון גרידי נפטר ב-15 בינואר 2003 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
אבי מאור

ביוגרפיה

מאור נולד במושב עין ורד, בן להורים ניצולי השואה שעלו מפולין. שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, במהלך מלחמת לבנון הראשונה שירת כטייס F-15 והפיל שני מטוסי מיג 21 של חיל האוויר הסורי.
בהמשך שירותו פיקד על טייסת 119, טייסת מטוסי F-4 פנטום ("קורנס"), בתקופה זו השתתפה הטייסת בצילומי אוויר לצורכי מודיעין, ומאור רשם את שיא הגובה בטיסות של חיל האוויר כשחצה גובה של 75,000 רגל. לאחר מכן פיקד על טייסת 133, טייסת מטוסי F-15, בתקופת מלחמת המפרץ. פיקד על בסיס רמון וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית. ב-2003 השתתף במטס חיל האוויר מעל אושוויץ.
לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בתעשייה האווירית.
מאור נשוי לאורית, בתו של רן פקר. השניים הורים לשלושה. בנם הצעיר משרת כטייס קרב בחיל האוויר.
היפומי סוזוקי

ביוגרפיה

סוזוקי השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ברצלונה (1992) והצליחה לזכות במדליית הארד בתחרות הקשתות בתחרות היחידים, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לפאולה פנטאטו, האלופה האיטלקית הנכנסת, וניצחה בקרב על מדליית הארד את הבריטית קרן ניוטון.
באולימפיאדת הנכים אטלנטה (1996) הצליחה סוזוקי לזכות במדליית הזהב בתחרות האישית לאחר שגברה בתחרות הגמר על סנדרה טריצ'ולו האיטלקיה. בתחרות הקבוצתית הוסיפה סוזוקי מדליה נוספת כשזכתה עם נבחרתה במדליית הכסף, לאחר הפסד לאיטליה בגמר.
סוזוקי חזרה והתחרתה באולימפיאדת הנכים סידני (2000) בפעם האחרונה. בתחרות ליחידים היא הצליחה להעפיל רק עד לשלב רבע הגמר, ובתחרות הקבוצתית סייעה לקבוצה לזכות במדליית הארד, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת הבריטית, וניצחון במשחק על מדליית הארד מול המשלחת האוקראינית.
אוניברסיטת אקס-מרסיי

היסטוריה

ההיסטוריה של האוניברסיטה מתחילה באוניברסיטת אקס שנוסדה בשנת 1409 על ידי לואי השני מאנז'ו דוכס פרובאנס. האוניברסיטה הפסיקה לפעול בשנת 1793 וחזרה לפעול לאחר המהפכה הצרפתית בשנת 1806. בשנת 1896 האוניברסיטה נפתחה מחדש בשם אוניברסיטת אקס-מרסיי. לאחר אירועים מאי 1968 התפצלה האוניברסיטה לשתי אוניברסיטאות ובשנת 1973 לשלוש אוניברסיטאות. בשנת 2007 החל תהליך איחוד האוניברסיטאות, תהליך שהסתיים בתחילת שנת 2012.
יוהנה בורמן

שירותה באס אס

ב-1938 הצטרפה בורמן לאס אס. מאוחר יותר, במהלך משפטה, היא נימקה את הצטרפותה בכך שרצתה "להרוויח יותר כסף". מקום השירות הראשון שלה היה במחנה הריכוז ליכטנבורג בסקסוניה תחת מפקדת האס אס גיין ברניגאו, יחד עם עוד 49 נשות אס אס.
ב-1939 התמנתה לפקח על צוות עבודה במחנה הריכוז לנשים ראוונסבריק על יד ברלין. בחודש מרץ 1942, נמנתה על קבוצה מצומצמת של נשים שנבחרו לשמור באושוויץ שבפולין. בורמן, שהייתה נמוכת קומה, נודעה באכזריותה בקרב אסירות המחנה, והייתה משחררת על האסירות את כלב הרועה הגרמני הגדול שלה ומשסה אותו בהן. היא כונתה בפיהן "ויזל" ו"האישה עם הכלבים". באוקטובר 1942 עברה בורמן לפקח באושוויץ-בירקנאו, יחד עם מריה מנדל, מרגו דרקסלר  ואירמה גרזה. בהמשך עברה יוהנה לבודי, מחנה משנה סמוך, שם המשיכה בנוהגה להתעלל באסירים.
ב-1944, כשהכוחות הגרמניים החלו לנחול מפלות, הועברה בורמן למחנה הינדנבורג בשלזיה (כיום זאבז'ה, פולין). בינואר 1945 חזרה אל מחנה הריכוז ראוונסבריק. במרץ של אותה שנה הועברה למחנה הריכוז ברגן-בלזן, ליד צלה , שם שירתה תחת יוזף קרמר, אירמה גרזה ואליזבת וולקנרת'  (כל אלו שירתו עמה בבירקנאו). ב-15 באפריל 1945 נכנס הצבא הבריטי לברגן בלזן ומצא בו 60,000 ניצולים ולמעלה מ-10,000 גופות. המשחררים אילצו את אנשי האס אס לפנות את הגופות.

המשפט וההוצאה להורג

מאוחר יותר נכלאה בורמן, נחקרה על ידי הצבא, והועמדה לדין במשפט בלזן שנמשך מ-17 בספטמבר 1945 ועד ל-17 בנובמבר 1945. בית המשפט קיבל עדויות על מעשי רצח שביצעה באושוויץ ובברגן בלזן, ושלפעמים הייתה משסה באסירים באכזריות את כלבה הרועה הגרמני הגדול. בורמן הכחישה באופן סדרתי את העדויות נגדה, אך לבסוף נמצאה אשמה ונתלתה ב-13 בדצמבר 1945 (יחד עם עוד 12 פושעי מלחמה, בהם גרזה ווולקנרת'). התליין אלברט פיירפוינט, ששקל אותה לשם התאמת עמוד התלייה, תיאר מאוחר יותר:
היא צלעה לאורך המסדרון ונראתה זקנה וכחושה. היא הייתה בת 42 שנים, גובהה מעט מעל מטר וחצי. כשהועלתה על המשקל היא רעדה. היא אמרה לי בגרמנית: 'יש לי רגשות'.
—
דואט

דּוּאֵט (מאיטלקית, duetto; בעברית: דּוּאִית) היא יצירה מוזיקלית, המיועדת לביצוע על ידי שני מוזיקאים. המונח מתייחס בדרך כלל לקטע ווקלי או ליצירה לפסנתר. כשמדובר בכלי נגינה אחרים, המילה duo היא הרווחת בשימוש. קטע מוזיקלי שמבוצע על ידי שני פסנתרנים על אותו פסנתר נקרא דואט, אך קטע כזה שמבוצע על שני פסנתרים שונים נקרא duo. במוזיקת הרנסאנס, המושג "ביסיניום" (Bicinium) התייחס לסוג מיוחד של דואט ששימש ככלי להוראת מוזיקה, והושר על ידי מורה ותלמיד בצוותא.
משקלים סגוליים

משקלים סֶגוֹלִיִּים הוא הכינוי הנפוץ למשקלים המלעיליים בעברית. הם נקראים כך משום שבמילים רבות במשקלים האלה ההברה האחרונה מנוקדת בסגול.

היווצרות המשקלים הסגוליים

מקורם של המשקלים קֶטֶל, קֵטֶל וקֹטֶל בשלושה משקלים פרוטושמיים עתיקים – *קַטְל, *קִטְל ו-*קֻטְל בהתאמה. המשקלים הסגוליים האחרים חוזרים אף הם לבסיסים שהסתיימו ברצף של שני עיצורים. בעבר צורפה לבסיסים אלה תנועה סופית שסימנה את היחסה. בתקופה מאוחרת יותר נעלמה תנועה זו וכתוצאה מכך הסתיימה הצורה הגרודה בצרור עיצורים. בהמשך הוכנסה בין העיצורים תנועת עזר, בדרך כלל סגול, שפירקה את הצרור; בצורות בעלות הסיומת נשמר רצף העיצורים מכיוון שעמד בתוך המילה: מַלְכּוֹ. התנועה שקדמה לתנועת העזר הידמתה בהתאם: הפתח הפך לסגול, החיריק הפך לצירי, הקובוץ הפך לחולם. בשורשים שהעיצור האמצעי שלהם היה יו"ד או וי"ו התרחשו הרחבה או כיווץ של דיפתונג, וכך נוצרו הצורות מָוֶת (הרחבת דיפתונג) וסוֹד (כיווץ דיפתונג). כתוצאה מהתמזגות עיצורים זהים נוצרו עבור שורשים מגזרת הכפולים צורות כמו סַם, גֵּץ, חֹק וכדומה.
לאחר היווצרות המשקלים הסגוליים הבסיסיים של היום - קֶטֶל, קֵטֶל וקֹטֶל - הם החלו להשתנות בהשפעת העיצורים הגרוניים (ה', ח', ע')]. אם היה העיצור הגרוני באות האמצעית של השורש, תחילה הונמכה התנועה שלפניו (צורת מעבר קַטֶל), ואחר-כך נידמתה לה התנועה שאחריו (אלא אם כן הייתה תנועה זו תנועת חולם) - כך נוצרו מילים כמו נַעַר, צַעַד, לַהַג, טַחַב, מִתְפַּכַּחַת ודומותיהן - אבל מאידך גיסא: צֹהַר. אם העיצור הגרוני היה בסוף השורש, התנועה היחידה שהונמכה הייתה זו שלפניו, וכך נוצרו צורות כמו גֶּזַע, נֵצַח, גֹּבַהּ. יש מקרים יוצאי-דופן שבהם לא חלה הנמכת תנועה: לֶחֶם, רֶחֶם, אֹהֶל, בֹּהֶן.

נטיית המשקלים הסגוליים

המשקלים הסגוליים הבסיסיים בלבד - קֶטֶל, קֵטֶל וקֹטֶל - מתאפיינים בצורת רבים יוצאת דופן: במקום הוספת הסיומת -ים הרגילה כל המילה משתנה: יֶלֶד – יְלָדִים, מֶלֶךְ – מְלָכִים. הנטייה בנקבה דומה לנטייה בזכר, כאשר רק הסיומות משתנות, כלומר יֶלֶד – יַלְדָּה – יְלָדוֹת, מֶלֶךְ – מַלְכָּה – מְלָכוֹת (כלומר, הצורה *מַלְכּוֹת בנפרד ולא בנסמך אינה תקנית).
בנטייה עם כינויי קניין חבורים חוזרים לצורה ההיסטורית: מַלְכִּי ולא *מֶלֶכִי. הדגש הוא דגש קל, אשר בא לאחר השווא הנח באותיות בג"ד כפ"ת. 
בנטיית סמיכות ברבים הצורה נראית כאילו חזרו לצורה ההיסטורית, אולם אין זה כך. האות הראשונה מנוקדת בתנועת־עזר (פתח, חיריק או קמץ קטן, בהתאם לתנועה ההיסטורית), האות השנייה מנוקדת בשווא, אך אין זה השווא הנח ההיסטורי כי אם שווא מרחף, ולכן באות השלישית של השורש לא יבוא דגש קל (מַלְכוֹת-, דַּרְכֵי-, אַלְפֵי-). השווא המרחף מחליף את הקמץ המופיע בצורת הרבים ( מְלָכִים, מְלָכוֹת ) וזאת בשל התרחקות הקמץ מהטעם. יוצאי הדופן מהכלל הזה: כַּסְפֵּי־, נִסְכֵּי־, רִשְׁפֵּי־ (במקרא גם רִשְׁפֵי־).
שני קליין

ביוגרפיה

קליין נולדה בהוד השרון לשמחה שהייתה מורה מחנכת ולדוד שעסק בענף הרכב. את שירותה בצה"ל עשתה כרל"שית במשרד ראש הממשלה. היא בוגרת הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בין השנים 2009-2011. כשהייתה בת 22 התגרשו הוריה.

קריירה

בין השנים 2009–2014 גילמה את המורה של דניאל בסדרה "רמזור", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2. בשנת 2010 גילמה את דמותה של "אמילי" בסדרת הנעורים "האי" בערוץ הילדים. בשנת 2010 שיחקה במחזמר "סיגל", המבוסס על חייו של אריס סאן ואהבתו לעליזה עזיקרי. בשנת 2011 שיחקה במחזה "צומת וולקן", בבימויו של נועם שמואל, ובהמשך שיחקה במחזה "שיקגו", מאת פרד אב ובוב פוסי.
בשנת 2012 גילמה את דמותה של שולי בסדרה הקומית "זנזורי", אשר שודרה ב-Yes Comedy, והשתתפה בקליפ "בואי איתי לסרט", של שון גיטלמן. ב-2014 שיחקה בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים" בתפקיד "אסנת", ובסרט הקומי המצליח של השנה "אפס ביחסי אנוש" בתפקיד "רמה". על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אופיר 2014 בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד באותה שנה גילמה את חגית בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3.
בשנת 2015 שיחקה בסדרת הילדים "מריו" בערוץ הילדים (Yes). בנוסף, שיחקה בסדרה הקומית "חברות" בערוץ 10 ובתפקיד ראשי בסרט "ההר". בשנת 2016 שיחקה בסרט הקצר "ולתפארת מדינת ישראל" ובסרט "איי הורדוס". באותה שנה החלה לשחק בסדרה "מטומטמת" ב-HOT3. בחנוכה 2017 השתתפה במחזמר "מדגסקר". בשנת 2018 השתתפה בסדרה "הרמון" בערוץ 13, בסדרה אילת בתפקיד רווית ובסרט הקולנוע "הורדוס איילנד".
משנת 2018 הנחתה את השעשועון "האתגר הגדול - לילדים בלבד" ששודר בערוץ הופ בתור הדמות של המפקדת גבי, ואף שרה את שיר הפתיח של התוכנית.
ביולי 2019 הנחתה את תוכנית הקיץ של ערוץ הופ! של אותה שנה "קיץ של אתגרים".
זירת מזרח אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם הראשונה

התקפת מדינות ההסכמה באוקיינוס השקט

אחת ההתקפות הראשונות בזירת האוקיינוס השקט הייתה כיבוש סמואה הגרמנית על ידי כוחות ניו זילנדיים באוגוסט 1914. התקפה זו הסתיימה ללא שפיכות דמים לאחר שכ-1,000 חיילים ניו זילנדים נחתו במושבה הגרמנית בסיוע ספינות מלחמה צרפתיות ואוסטרליות. 
לאחר מכן החל כיבוש גינאה החדשה הגרמנית. האוסטרלים תקפו את גינאה החדשה הגרמנית בספטמבר, ותוך זמן קצר נכנעו כל הכוחות הגרמניים, מלבד קבוצה קטנה של אנשים, בהנהגת הרמן דצנר, שהצליחה להתחמק מהאוסטרלים ולהסתתר עד תום המלחמה. מיקרונזיה הגרמנית, ובה איי מריאנה, איי קרוליין ואיי מרשל, נכבשה גם היא על ידי מדינות ההסכמה, ללא התנגדות.

נסיגת השייטת הגרמנית המזרח-אסייתית

לאחר הכרזת המלחמה על גרמניה, נסוגה השייטת הגרמנית המזרח-אסייתית מבסיסה בצ'ינגדאו, וניסתה לחזור לגרמניה דרך האוקיינוס השקט. בדרכן חזרה הפציצו סיירות השייטת תחנת ממסר בריטית על האי טבואאראן, ובהמשך אף טיבעו ספינותיו של אדמירל מקסימיליאן פון שפיי ספינת מלחמה וספינת תובלה צרפתיות בפפאטה שבפולינזיה הצרפתית.
ההיתקלות הבאה הייתה ליד חופי צ'ילה בקרב קורונל ב-1 בנובמבר, שבה השמידו הגרמנים את השייטת הבריטית שנשלחה לעצור אותם. שתי הסיירות המשוריינות ושלוש הסיירות הקלות הגרמניות טיבעו שתי סיירות משוריינות בריטיות. מעל 1,500 מלחים בריטים נהרגו בטביעת כלי השיט, ולעומתם נפצעו רק שלושה מלחים גרמנים. הניצחון לא האריך חיים, שכן כחודש לאחר מכן הביס הצי המלכותי הבריטי את השייטת הגרמנית בקרב איי פוקלנד. שפיי עצמו טבע עם ספינתו "שארנהורסט" ("Scharnhorst").
כלי השיט הגרמניים היחידים שהצליחו להימלט היו הסיירת הקלה "דרזדן", שפנתה לאחור ושבה לאוקיינוס השקט, ואוניית העזר "סיידליץ", שהצליחה להימלט לאוקיינוס האטלנטי. בשובה לאוקיינוס השקט ניסה צוות הדרזדן לפשוט על סוחרות שעל פניהן חלפו, אך ללא הצלחה, עד שבמרץ 1915 השביתה תקלה את מנועי האונייה. ללא אפשרות לתקן את המנועים, הפליגה האונייה למים הטריטוריאליים של צ'ילה, ושם, לאחר קרב קצר עם כלי שיט בריטיים, שבו נהרגו ארבעה מלחים גרמנים, נאלץ צוות הדרזדן לנטוש את האונייה, והם נעצרו על ידי הרשויות הצ'יליאניות.

הסיירת זיאדלר

הסוחרת המשוריינת זיאדלר (Seeadler) פשטה על סוחרות של מדינות ההסכמה באוקיינוס השקט ובאוקיינוס האטלנטי, ובמהלך המלחמה פשטה על כ-16 כלי שיט וטיבעה אותם. באוגוסט 1917 נטרפה האונייה באי מופליה (Mopelia) שבפולינזיה הצרפתית, וצוותה הגרמני הקים באי מושבה קטנה בה חיו ובה כלאו את השבויים שלהם, בעיקר אמריקאים. כשנגמרה אספקת המזון, נטשו הגרמנים את השבויים על האי הבלתי מיושב והפליגו לפיג'י. בפיג'י השתלטו הגרמנים על סקונר צרפתי והפליגו לאי הפסחא, שם נטרפה ספינתם פעם נוספת לאחר שפגעה בשונית אלמוגים. ב-5 באוקטובר 1917 נעצרו לבסוף אנשי הצוות הגרמנים על ידי הרשויות הצ'יליאניות. במהלך מסעה נהרג איש צוות אחד, שמת כתוצאה מתאונה.

טיבוע קורמורן

ארצות הברית הייתה מעורבת בעימות אחד לפחות באוקיינוס השקט נגד כוחות גרמניים. ב-7 באוגוסט 1917 טיבעו אנשי צוות הסוחרת "קורמורן" (Cormoran) את אונייתם לבל תפול לידי סיירת העזר האמריקאית "סופליי" (Supply), באפרה הארבור שבגואם. היריות שירו האמריקאים על האונייה הגרמנית היו היריות הראשונות של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה.
קראוון (להקה)

היסטוריה

הלהקה נוצרה בתחילת שנת 1968, עם פירוק הלהקה הקודמת שלהם ושל חברי סופט מאשין, וילד פלוורס. בהתחלה הלהקה נחה בצילה של סופט מאשין, שנהפכה מיד ללהקה מצליחה והתקבלה מאד במועדוני לונדון. אולם זה עבד לטובתם משום שמנהלי המועדונים החלו לשים לב גם לחבריהם של סופט מאשין, קראוון, בשל קשריהם הקודמים. ואחרי הופעה במועדון היפים קטן בלונדון, הם התגלו על ידי מוציא לאור בשם איאן ראלפיני, מה שגרם לחתימת עסקה עם רובינס מיוזיק ולאחר מכן נהייתה הלהקה הראשונה שחתמה על הסכם עם חברת הקלטות אמריקאית, ורב רקורדס (verve records). מאוחר יותר באותה שנה יצא האלבום הראשון שלהם קראוון.
לאחר הוצאת האלבום הראשון שלהם סגרה חברת ורב רקורדס את מחלקת הרוק ופופ שלה. האלבום היה שילוב של ג'אז ורוק פסיכדלי, והיה מספיק וירטואוזי כדי להגדיר אותו כרוק פרוגרסיבי, ז'אנר שאז עוד לא היה מוגדר. ביחד עם להקת The Nice ו The Cheerful Insanity of Giles, Giles & Fripp (שאחר כך הפכו לקינג קרימזון) הם שתלו את שורשי המושג רוק פרוגרסיבי. 
האלבום הראשון שלהם "Caravan" לא הצליח מאד ולא מכר עותקים במספר "רציני", ולכן חברי הלהקה בקושי שרדו ובתקופה מסוימת אף נאלצו לחיות באוהל. ואז גם התקליט נעלם כאשר החלק הבריטי של חברת MGM (שהיא בעלת חברת ההקלטות verve) נסגר. החברים בלהקה לא ויתרו ולקחו מנהל ללהקה בשם טרי קינג, ואז בעזרתו של מפיק חסר ניסיון ששמע אותם בהופעה, ששמו היה דויד היטצ'קוק, הצליחו לחתום על חוזה עם חברת דקה רקורדס (Decca Records). בתחילת שנת 1970 הם הוציאו את האלבום השני שלהם "If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You", שקידם אותם מדרגה קדימה, והיווה אבן דרך, ששילב בין הומור וצליל פרוגרסיבי, לבין מוזיקה קלאסית וג'אז.
ערן קרקו

ביוגרפיה

קרקו התאמן בקבוצת הפועל חולון/בת ים בהדרכתם של דורית זלץ ונלו בילדרמן ואחר כך בקבוצת מכבי תל אביב בהדרכתו של ערן גורל.

1977

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר 1977 זכה קרקו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:30.27 דקות, אחרי חברו לאגודה אבי כרמל (2:20.22 דקות) ולפני איתן רותם מהפועל גבעת חיים (2:32.61 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.88 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (1:04.98 דקות).

1978

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה קרקו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.70 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) ולפני יזהר שנהר מהפועל שמיר (1:06.70 דקות)

1979

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה קרקו במדליית ארד משחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.89 דקות, אחרי בן אגודתו יורם כוכבי (59.36 שניות) ומייק גרינשפן מהפועל חולון/בת ים (1:00.33 דקות).

שיאן ישראל

בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ב-29 ביוני 1980 סיים קרקו במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 58.50 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של עדי פרג (58.99 שניות) ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אבי כרמל, רון קרמן וניר שמיר בשיא ישראלי חדש של 4:02.49 דקות, שיפור לשיא הקודם בן ה-3 שנים (4:04.03 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה זכה קרקו במדליית כסף משחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.61 שניות, אחרי יורם כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 58.34 שניות, שיפור לשיא בן החודשיים של קרקו (58.50 שניות) ולפני ירון אילתי מהפועל גליל עליון (59.54 שניות).
Snail Mail

היסטוריה

לינדסי ג'ורדן הוציאה לאור את המיני-אלבום הראשון שלה שלה, Stick, בשנת 2015, ובעקבות זאת היא (בליווי להקה) התחילה להופיע עם השירים מהמיני-אלבום. לאחר שסיימה סיבוב הופעות קצר אחד בשנת 2016, ג'ורדן הוציאה מיני-אלבום נוסף בשם Habit, שזכה למידה של פרסום לאחר שהופיע בכמה אתרי מוזיקה גדולים בארצות הברית.
Snail Mail הופיעה בסבב הופעות בצפון אמריקה בשנת 2017, כהופעות חימום ללהקות Priests, Girlpool, Waxahatchee ו- Fossils Beach. ג'ורדן חתמה בחברת התקליטים Matador Records בספטמבר 2017. אלבום הבכורה שלה באורך-מלא Lush יצא ב־8 ביוני 2018, וזכה לביקורות חיוביות ברובן. ג'ורדן ולהקתה ערכו סיבוב הופעות (לבדם) בראשית 2018.

ביקורת

Snail Mail התקבלה היטב בקרב המבקרים. השוו את סגנונה למוזיקת הרוק של שנות התשעים, "מחדשת מוזיקה מהעשור לפני שנולדה". ג'ורדן הושפעה מלהקות כגון סוניק יות', אליוט סמית', ליז פייר, קאט פאוור, הקרנבריז, פייבמנט, הוולווט אנדרגראונד, פאראמור ופיונה אפל. פיצ'פורק תיארו את מילותיה של ג'ורדן כ"חכמות רגשית, ברורות מוזיקלית ומייצגות את הצליל של אינדי רוק, בעבר ובעתיד. " המגזין "רולינג סטון" העניק לאלבום הבכורה של סניל מייל, Lush, שלושה כוכבים וחצי ותיאר את ג'ורדן כ"ילדת הפלא של האינדי-רוק".
ז'ורז' קורטלין

חייו

ז'ורז' מואנו, שהיה בנו של הסופר ההומוריסטי ז'ול מואנו, נולד בעיר טור שבמחוז אינדר-א-לואר בצרפת. משפחתו עברה להתגורר בפריז זמן קצר לאחר שנולד. ב- 1871 נשלח ללמוד בקולג' של העיר מו שממזרח לפריז ולמד שם עד 1876. נשלח לשרת בחיל הפרשים הצרפתי ואחר כך השיג משרה של עובד מדינה במשרד הפנים שבו עבד במשך ארבע עשרה שנה. התעניין בשירה וכתב מאמרים על השירה הצרפתית, והחל ב- 1881 להשתמש בשם העט קורטלין. 
בשנות ה-90 של המאה ה-19 החל לכתוב מחזות שהוצגו בתיאטראות של מונמארט (הרובע של פריז שבו התגורר). ב- 1899 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי, וב- 1926 נבחר לאקדמית גונקור. 
קורטלין מת בפריז ביום הולדתו ה-71 ונקבר בבית העלמין פר לשז בפריז.
קורטלין נחשב למחבר סאטירי המתאר באופן יוצא מגדר הרגיל את ההרגלים הרעים של תקופתו. הוא מיטיב לתאר את דמויותיו המתייחסות למעמד חברתי מסוים: השופט, השוטר, הבורגני או הקמצן. הוא שם בפיהם דיאלוגים קומיים שבהם באה על ביטויה הטיפשות שבתחבולות ובקנוניות של חיי יום - יום.

יצירותיו החשובות

שירותו הצבאי משתקף בקומדיה עליצות גדוד הפרשים (1886) שבה הוא שם ללעג את חיי הצבא. ב-1893 פרסם את ספרו האדונים הפקידונים שבו תקף את הבירוקרטיה מתוך ניסיונו כעובד מדינה. באותה שנה פרסם את הנובלה בובורוש, שעובדה אחר כך לתיאטרון, שבה שם לו למטרה את הבורגנות הזעירה. ב-1899 - 1900 כתב את המחזות הקומיסר הוא ילד טוב ו- השוטר חסר הרחמים שבהם הוא מגנה את הטיפשות ואת הרשעות של המשטרה הצרפתית. אחדות מן הקומדיות שלו עובדו לקולנוע.
הודו הבריטית

הודו הבריטית (באנגלית: British India) הוא מונח המתייחס לשליטה הבריטית בתת-היבשת ההודית בין השנים 1612 עד 1947. תקופה זו ניתנת לחלוקה לשלושה פרקי שלטון; קולוניות של חברת הודו המזרחית הבריטית (1612–1757), שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו (1757–1858) והראג' הבריטי (1858–1947). הבריטים הגיעו להודו דרך תחנות המסחר שהקימה חברת הודו המזרחית, אשר הוגבלו תחילה לערים וסביבתם המיידית. דריסת-רגל מסחרית זאת, הפכה לאחר קרב פלסי של שנת 1757 לתחילתו של שלטון החוק ישיר של החברה על חלקים הולכים וגדלים של תת-היבשת. בשנת 1857 פרץ המרד ההודי הגדול, אשר הוביל לביטול שלטון החברה בהודו ותחילתו של הראג' הבריטי, כלומר השלטון הישיר של בריטניה בקולוניות ההודיות. סיומה של המעורבות הבריטית בהודו הגיע עם קבלת העצמאות ההודית ובכך הסתיים השלטון הבריטי בתת-היבשת.

שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית בהודו (1757–1858)

בשנת 1757, ניצחו הבריטים בפיקודו של רוברט קלייב כוח מוגולי-צרפתי בפיקודו של הנואב המוגולי במחוז בנגל. לאחר ניצחון זה, אף על פי שהמשיך להתקיים שלטון מוגולי במחוז בנגל, באופן הולך וגובר היו הבריטים השליטים דה-פקטו של המחוז. לקח מספר שנים לאחר תחילת שלטון החברה בקולוניות ההודיות עד שהתעצב שלטון יציב, בשנים הראשונות הייתה שחיתות רבה כשהפקידים המסחריים ניסו לנהל קולוניה.
בשנת 1770 מתו כעשרה מיליוני בני אדם ברעב המוני בחבל בנגל (אנ'). רעב זה נגרם בעקבות המעבר לגידול אופיום בשטחים חקלאיים (אשר נכפה על חקלאים מקומיים בידי חברת הודו המזרחית הבריטית כחלק מן האסטרטגיה לייצאו לסין), אשר הוביל למחסור קטלני במזון עבור האוכלוסייה המקומית. רעב המוני נוסף יכה חבל זה בשנת 1943 ויגרום למותם של כשלושה מיליון בני אדם כתוצאה מליקויים בחלוקת המזון.
במהלך המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, הפך השלטון הבריטי בהודו לכוח החזק והדומיננטי בתת-היבשת. הכוחות האירופאים בהודו הלכו ודעכו לכדי מספר בודד של ערים הולנדיות, צרפתיות ופורטוגליות. האימפריה המוגולית הלכה ודעכה החל משנות ה-30 של המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 התקיימה רק באופן פורמלי, האימפריה המרתית שניסתה לתפוס את מקום המוגולים, הייתה אף היא בדעיכה כנגד ההתרחבות הבריטית. מספר מערכות ומלחמות כנגד ממלכות הודיות שונות הביאו את חברת הודו המזרחית לשלוט בחלקים הולכים וגדלים של תת-היבשת, בין היתר ארבע מלחמות כנגד ממלכת מייסור (1767–1799) ושלוש מלחמות כנגד האימפריה המרתית (1775–1818). לאחר 1818 עם הניצחון הבריטי כנגד האימפריה המרתית וביטולה למעשה, שלטו הבריטים באופן ישיר או דרך ממלכות חסות, ברוב הגדול של הודו.
בסוף המאה ה-18 ובמהלך המאה ה-19 התפתח בהודו מעמד חברתי-תרבותי שקיבל את הכינוי בהדרהלוק. קבוצת אנשים זו תיווכה בין הודו לבין המערב שיוצג על ידי בריטניה. חברי שכבה זו היו בני שתי הווארנות הגבוהות כלומר ברהמינים וקשטריה. מאוחר יותר נוספו אליהם בני תערובת אנגלים-הודים.
אנטון קורושץ

ביוגרפיה

קורושץ נולד בעיירה ביסריאנה אשר בסלובניה. הוא רכש השכלה תיכונית במריבור. ב-1895 הוסמך לכמורה וב-1905 הוסמך לדוקטור בתאולוגיה מאוניברסיטת גראץ. הוא הצטרף למפלגת העם של סלובניה וב-1918 כיהן כסגן נשיא בממשלה הראשונה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. לאחר רציחתו של הפוליטיקאי הקרואטי סטייפן ראדיץ' במהלך ישיבת פרלמנט, מינה אותו אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה לראש הממשלה כדי להרגיע את הרוחות, אך לאחר מספר חודשים פוטר בשל עמדותיו הלאומניות-סלובניות. ב-1933 הוגלה מהבירה בלגרד לאי חוואר בדלמטיה לחוף הים האדריאטי. לאחר רציחתו של אלכסנדר הראשון בפריז ומינויו של הנסיך פאבלה לעוצר המלוכה שב קורושץ לבלגרד. בין 1935 ל-1938 כיהן כשר הפנים של הממלכה. בפברואר 1939 מונה לשר החינוך בממשלתו של דראגישה צבטקוביץ'. קורושץ תמך בהתקרבות לגרמניה הנאצית והצטרפותה של יוגוסלביה להסכם הצלת-צדדי, כאשר כחלק מתהליך זה הוחלה בממלכה חקיקה אנטי-יהודית.
קורושץ היה ידוע בדעותיו האנטישמיות, יזם והוביל את תהליך החקיקה להגבלת כניסת היהודים למוסדות החינוך, והגבלת עיסוקם בענפי מסחר שונים. ראשי יהדות יוגוסלביה נפגשו עם שרי ממשלת יוגוסלביה ואף עם הנסיך פאבלה ונמסר להם כי זהו תהליך שנועד לרצות את גרמניה הנאצית והוא זמני. ב-4 באוקטובר 1940 פורסמו תקנות רשמיות שהגבילו את הפעילות הכלכלית של יהודי יוגוסלביה וקבעו נומרוס קלאוזוס במוסדות להשכלה גבוהה. האליטה האינטלקטואלית היוגוסלבית וכן מספר שרים וחברי פרלמנט מתחו ביקורת נוקבת על החלת החוקים, אך קורושץ בסדרת נאומים בפרלמנט הגן על התחיקה בטענה שהיא נדרשת כדי ליצור יחסים תקינים עם גרמניה הנאצית. בעיתונות היוגוסלבית התפרסמו מספר פעמים התבטאויות אנטישמיות מצידו. קורושץ פעל לגירושם מיוגוסלביה של פליטים יהודים מגרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה. בהמשך, הוגבלו גיוסם של יהודים לצבא וקבלתם לקורסי קצינים. הרב הראשי של יהדות יוגוסלביה ד"ר יצחק אלקלעי אולץ להתפטר מתפקידו.
אנטון קורושץ הלך לעולמו ב-14 בדצמבר 1940 בבלגרד והוא בן 68 שנים ונקבר בליובליאנה.