google/wiki40b huggingface dataset:
בקורי

שמות נוספים

בברזיל, bacurí, bacurí assu, bacurí do Pará, bacury, pacuri או pacoury-uva

בגיאנה הצרפתית pakuri, pakouri או maniballi

בגיאנה pakuri, pakouri או maniballi

בסורינם pacouri, packoeri, pakoeri או geelhart

בקולומביה goherica

תיאור

גובה העץ כ-25 מטרים וצורתו כצורת קונוס. העלים אליפטים באורך של 15 ס"מ. שולי העלים גליים. הפרחים ורודים באורך של כ-7 ס"מ, ומופיעים בבודדים או בשלשות. הפרי עגול, בקוטר של 7-13 ס"מ, ומשקלו 800 עד 1000 גרם. הקליפה צהובה, קשה ועשירה בשרף ריחני דביק. כדי להימנע מיציאת השרף, יש לשבור את הקליפה על ידי הטחתה כנגד עצם קשה. ניסיון לחתוך את הקליפה הקשה באמצעות סכין תגרום להדבקות השרף לסכין. תוך הפרי מכיל ציפה בעלת ניחוח אופייני. הציפה בצבע קרם ועד 5 זרעים גדולים. הזרעים עטופים בציפה, אך יש שקי ציפה ללא זרעים בתוכם.
הפרחים פורחים ביוני-יולי, הפרות מבשילים בין בדצמבר למאי, כאשר מרב היבול נאסף בפברואר ומרץ.

חקלאות

הבקורי מניב רק לאחר הרבה שנים. לא ידוע מה הם הגורמים המשפיעים על הגיל בו הוא מתחיל להניב, אך מקובל להניח שמדובר ביותר מ-12 שנה. מסיבה זו אין גידול מסחרי של בקורי.

מזון

הציפה נאכלת טריה, אבל משמשת בעיקר להכנת מיצים, גלידות, ממתקים, ריבות וקינוחים אחרים.

רפואה

החלב שמופק מקליפת העץ משמש לטיפול וטרינרי בגיאנה.

השמן שמופק מהזרעים משמש לטיפול בפריחות והרפס.

עץ לבניה

העצה של הבקורי חזקה ועמידה כנגד ריקבון. לכן הבקורי משמש לבניה של גשרים, ומבנים בהם נדרשת עמידות בינונית עד גבוהה.
מיקלאנג'לו אבאדו

חייו

מיקלאנג'לו אבאדו, יליד אלבה, פיימונטה, איטליה, היה אביהם של הפסנתרן והמלחין מרצ'לו אבאדו והמנצח קלאודיו אבאדו, וסבו של המנצח רוברטו אבאדו. הוא למד נגינה בכינור אצל אנריקו פולו והלחנה אצל ג'ובאני אורפיצ'ה.  
אבאדו הרבה להופיע בקונצרטים, הן כסולן והן בנגינה בהרכב קאמרי. בשנים 1938 עד 1945 ניגן בשלישייה עם הפסנתרן קרלו אידוסו ועם הצ'לן ג'ילברטו קרפאקס. הרפרטואר שלו כלל הן מוזיקה עתיקה והן יצירות של מלחינים איטלקים בני זמננו. בשנים 1927 עד 1934 ניגן ברביעיית המיתרים אבאדו-מליפיירו, יחד עם הצ'לן ריקרדו מליפיירו האב, אחיו של ג'אן פרנצ'סקו ואביו של ריקרדו מליפיירו הצעיר.
בשנת 1941 ייסד את תזמורת כלי הקשת של מילאנו, עמה הופיע הן כמנצח והן כסולן. התזמורת התמחתה בביצוע מוזיקה איטלקית מתקופת הבארוק.
אבאדו כתב ב-1943 מונוגרפיה על אנטוניו ויוואלדי וכן ערך פרטיטורות רבות של יצירות ויוואלדי, פגניני, באך, אלבינוני, בנדטו מרצ'לו ואחרים.
בשנת 1962 חדל אבאדו מפעילותו הקונצרטית והקדיש את זמנו להוראת תאוריית המוזיקה וטכניקת הנגינה בכינור.
אבאדו נפטר 1979 בגרדה ריביירה, לומברדיה.
מור קרבסי

ביוגרפיה

קרבסי נולדה בירושלים. אמה שושנה, משוררת וסופרת ילדים, נולדה בנצרת עילית למשפחה ממוצא מרוקאי, ואביה הירושלמי הוא ממוצא איראני. לשרשיה המגוונים ביטוי גם במוזיקה שלה. אחד הפרויקטים העיקריים של קרבסי הוא המוזיקה הספרדית ומוזיקה בלדינו, אך היא שרה גם פולק אמריקאי-לטיני ואירופי, מוזיקה אנדלוסית ופיוטים.
לצד ביצוע של שירים מסורתיים, עוסקת קרבסי גם בהלחנה. את סגנונה המוזיקלי ניתן להשוות לזו של מריצה ויסמין לוי, אך יש לה קול חזק וייחודי. כמו כן ניתן לזהות במוזיקה שלה השפעות מובהקות של פלמנקו ופאדו. הושפעה מאמנים כגון אום כולתום, עמליה רודריגז, מרסדס סוסה ומדרדאוש.
קרבסי מרבה להופיע בפסטיבלי מוזיקת עולם ובסיורי קונצרטים ברחבי אירופה וארצות הברית. בין היתר הופיעה באוויר הפתוח בכיכר טרפלגר בלונדון (2006 ו-2007), בפסטיבל Womad
ובשידורי טלוויזיה ורדיו בצרפת וב-BBC. בסקירה לרגל צאת אלבום הבכורה שלה, "היפה והים" שהוקלט בלונדון שם התגוררה, הגדיר אותה מבקר הגרדיאן כ"אחת הדיוות הצעירות הגדולות בזירת המוזיקה העולמית".
מתגוררת בספרד (2012), נשואה לגיטריסט ג'ו טיילור.
חסידה לבנה

תפוצה

לחסידה הלבנה שלושה תת-מינים. תת-המין החולף בישראל, C. c. ciconia, דוגר בצפון אפריקה, במזרח התיכון ובעיקר ברחבי אירופה. תחומי קינונה של החסידה הלבנה אינם כוללים את צפון אירופה ואת מזרחה, כנראה בגלל רגישותה לקור ולגשם. גשם עז מרטיב את נוצותיה ופוגם בכושר מעופה. למרות זאת ניכרת בשנים האחרונות מגמת התפשטות לצפון ולמזרח, אולי בעקבות התחממות שחלה באקלים האירופי. 
החסידות באירופה מתחלקות לשתי אוכלוסיות: האוכלוסייה המערבית, הקטנה יותר, נודדת דרך ספרד וגברלטר למערב אפריקה הטרופית וחורפת בעיקר בין סנגל לנהר הניג'ר. האוכלוסייה המזרחית נודדת מעל למצר הבוספורוס וארץ ישראל וחורפת במזרח אפריקה ובדרומה. הנדידה מתחילה עם תום הקינון, בסוף יולי ובעיקר במשך אוגוסט.
כרבע מאוכלוסייתה של החסידה הלבנה גדלה בפולין. כ-13,000 זוגות של חסידות לבנות גדלות בליטא, האוכלוסייה החמישית בגודלה והאזור הידוע הצפוף ביותר של מין זה בעולם.

תיאור המין

החסידה הלבנה היא עוף גדול: אורך גופה נע בין 94 ל-112 ס"מ (מזה 15 - 20 ס"מ שייכים למקור), אורך כנפה - 53 - 60 ס"מ, מוטת כנפיה 200 ס"מ ומשקלה נע מ-2.3 עד 3.7 ק"ג. כל נוצותיה לבנות, למעט נוצות היד והאמה ונוצות הכנף הגדולות – שהן שחורות. אין הבדל בצבע בין הזכר לנקבה, אך הזכר גדול יותר. למקור ולרגליים צבע אדום עז.

תזונה

החסידה הלבנה ניזונה בעיקר מצפרדעים וחרקים גדולים, אך גם מלטאות וממכרסמים. איתור הטרף נעשה תוך די הליכה שקטה על הקרקע במרחבים פתוחים, כאשר החסידה מבצעת תנועת קודקוד ומקור זריזה.

רבייה

החסידה מקננת בעיקר בצמרות עצים גבוהים וניתן לראות את קיניה אף בראש עמוד חשמל, הקן מגיע ברחבו לכדי מטר, והוא עשוי בעיקר מזרדים וענפים דקים, בתטולה 1 -2 ביצים וכעבור 50-55 יום בוקע הגוזל, כאשר עיניו עצומות, הורים מאכילים אותו בקן למשך כ-60 יום עד שעוזב את הקן.
קונסול לינוקס

קונסול לינוקס הוא קונסול מערכת פנימי לליבת לינוקס. הוא מספק דרך לליבה ולתהליכים נוספים לשלוח פלט טקסטואלי למשתמש, ולקבל קלט טקסטואלי מהמשתמש. הכנסת קלט הטקסט מתבצעת באמצעות מקלדת וקריאתו מתבצעת על גבי צג המחשב. ליבת לינוקס תומכת בקונסולים וירטואליים, קונסולים הנפרדים באופן לוגי, אך הגישה אליהם מתבצעת באמצעות אותה חומרה של מקלדת וצג. הקונסול של לינוקס (וכן זה הווירטואלי) מנוהל על ידי תת-המערכת TV הקיימת בליבה, ואינו מסתמך כלל על תוכנות שבמרחב המשתמש. צורת מימוש זו זה מנוגדת למימוש מדמה מסוף שהוא תהליך השייך למרחב המשתמש ומדמה מסוף מחשב, ובדרך כלל מוצג בסביבת תצוגה גרפית.
קונסול לינוקס היה אחד מתכונות הליבה הראשונות, ונכתב במקור על ידי לינוס טורבלדס ב-1991 (ראה ההיסטוריה של לינוקס). קיימים שני יישומים לקונסול לינוקס; framebuffer ו-מצב טקסט. היישום ב-framebuffer קיים כברירת מחדל בהפצות הלינוקס המודרניות, וביחד עם תוכנת הגדרת מצב התצוגה (Mode setting) על ידי הליבה, מסופקת תמיכה ברמת-הליבה להתקני תצוגה ותכונות נוספות, כמו הצגת גרפיקה בזמן עליית המערכת. היישום במצב הטקסטואלי היה בשימוש במערכות תואמות IBM-PC עם כרטיסים גרפיים מהסוגים CGA ,‏ EGA‏ MDA ו-VGA. מערכות שאינן בנויות על פי ארכיטקטורת x86, תומכות בישום ה-framebuffer בלבד, כיוון שהן אינן מיישמות מצב טקסטואלי כלל. הקונסול של לינוקס משתמש במפת סיביות בגודל קבוע ובגופן ברוחב אחיד, אשר מוגדרים בדרך כלל כברירת מחדל, לגודל של 8x16 פיקסלים.
הקונסול לינוקס הוא אופציה בליבת הלינוקס שאינה חייבת להיות פעילה, וברוב מערכות המחשב המשובצות בלינוקס התכונה אינה פעילה. מערכות שכאלו מספקות בדרך כלל ממשק משתמש חילופי (למשל מבוסס רשת), או שהן מאותחלות היישר לתוך ממשק משתמש גרפי, ומשתמשות בו כאמצעי המרכזי לתקשר עם המשתמש. ישומים אחרים של הקונסול של לינוקס, הם הקונסול ברייל המספק תמיכה בתצוגות ברייל מתרעננות, וקונסול המחובר ליציאה טורית.
קונייצפול

תולדות היישוב

לקונייצפול הוענקו זכויות עיר בשנת 1443. בשנות ה-60 של המאה ה-19 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, ואלה הושבו לו בשנת 1927. מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיירה מספר בתי חרושת.

יהודי קונייצפול

יהודים נזכרים בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1764 נמנו בה 110 משפחות יהודיות, והתקיימו בה בית כנסת ובית עלמין.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,100 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימו בה פעילות ציונית ופעילות של אגודת ישראל, שחבריה נמנו על החסידות. בשנת 1937 נמנע פוגרום שתוכנן ביהודי העיירה הודות להתארגנות הגנה עצמית של בני הנוער היהודים ביישוב.

בשואה

עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בתחילת ספטמבר 1939, גירשו ממנה אלו באופן זמני את כל יהודיה, תוך ירי במנהיג חסידות אלכסנדר ביישוב ובאשתו. לאחר ששבו היהודים לבתיהם, הוטלו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ביצוע עבודות כפייה מפרכות ומשפילות, חלקן במחנות עבודה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת מסירת דברי פרווה לשלטונות, תוך ירי במפרים את ההוראות. מעת לעת פשטו על העיירה שוטרים גרמנים מרדומסק, וביצעו מעשי שוד והתעללות בקרב יהודיה. במקרה אחד הוציאו הגרמנים להורג משפחה שלמה, בעוון קבורת אחד מבניהם שנורה בידי הגרמנים.
במאי 1941 נמנו בעיירה 1,182 יהודים, ומהם 518 פליטים. בספטמבר 1942 הביאו הגרמנים לקונייצפול יהודים נוספים שגורשו מיישובי נפת רדומסק. ב-6 באוקטובר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וציוו על יהודיה להתרכז למחרת לפנות בוקר בשוק המקומי בה. במהלך האקציה רצחו הגרמנים מספר יהודים בעיירה, וכן כמה עשרות יהודים בכפרים הסמוכים אליה. כ-1,600 היהודים הנותרים הועמסו בתחנת הרכבת המקומית על קרונות משא, ושולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר הגירוש, השמידו הגרמנים את בית העלמין היהודי בעיירה.
מכ-1,100 יהודי קונייצפול וממאות היהודים הנוספים שהובאו אליה במהלך המלחמה שרדו את השואה 10 אנשים, ואלו לא שבו להתגורר בה, לאחר שאחד מהם, דוד גרושקה, נרצח בידי פולנים מקומיים.
שפסוגים

השפסוגים (באדיגית: Шапсыгъ שַׁפְסֶר', ברוסית: Шапсуги) הם שבט צ'רקסי החי ברובו במחוז קרסנודר ולאורך חוף הים השחור במחוז שפסוגיה בסמוך לעיר סוצ'י. מרבית תושבי כפר כמא שבצפון מדינת ישראל נמנים עם בני השבט שגורשו ברובם ב- 1864 עם כיבוש הקווקז על ידי האימפריה הרוסית.
לפי מספר מקורות מידע, מנו השפסוגים בשנת 1926 קרוב ל-4,000 נפש, אך במפקד האוכלוסין הרוסי בשנת 2002 נקבע כי מספר השפסוגים הכולל הוא 3,231. נשיא אדיגיה השני חאזרת סובמן הוא שפסוג במוצאו.

היסטוריה

השפסוגים ישבו לאורך חופי הים השחור. במהלך ההיסטוריה נלחמו השפסוגים יחד עם שבטים צ'רקסים נוספים בח'אנות של קרים. השפסוגים הם האחרונים שנכנעו בתום המלחמה הרוסית-צ'רקסית שנמשכה בין השנים 1763 עד 1864. עם תום המלחמה, גורשו מרבית השפסוגים לאימפריה העות'מאנית ורק 2,000 עד 3,000 נותרו בביתם.
השפסוגים הקימו את אחת השכונות הוותיקות ביותר בעיר עמאן שבירדן.

שפה

שפת השפסוגים נקראת שפסוגית (באדיגית: шапсыгъэбзэ) והיא ניב של השפה האדיגית. לפני גלות הצ'רקסים היו שני ניבים עיקריים לשפסוגים. כאשר השפסוגים התפזרו ברחבי העולם, כל חברה שפסוגית פיתחה את שפתה באופן שונה. שפסוגית של כפר כמא היא הניב המשמש את תושבי כפר כמא שבישראל.
המפלגה הרצינית של מכגיליכאדי

מקורות המפלגה

המפלגה נוסדה בהמילטון ב-1984 כזרועה הפוליטית של השבט ה'מכגיליכאדי' (שנוסד ב-1978). חברי השבט הציעו עצמם כמועמדים בבחירות האזוריות בווואיקאטו והמפלגה נוסדה בדיוק בזמן להשתתף בבחירות הכלליות ב-1984. המפלגה אימצה מסורות סקוטיות ענפות, וה'קילט' המסורתי הוחשב כאחד מסמליה. חלק מהמועדים היו גם פעלולני רחוב וכמו כן קומיקאים ואף קבוצות מוזיקליות כגון להקת ה- מאפין הגדול והרציני (BIG MUFFIN SERIOUS BAND).

הטענה לכתר

לאחר שאחד מחברי המפלגה גילה שיש לו קשר משפחתי (לא הדוק במיוחד) ל'בוני הנסיך גאופי' שטען לכתר אנגליה בשנת 1754, הוא קודם בהחלטיות על ידי המפלגה ב-1979 לתואר מחליף המלכה אליזבת השנייה. הזרוע הצבאית של המפלגה אפילו ביקשה מצבא ניו זילנד ליישב את העניין על ידי קרב ראוי לשמו, בקרב שבו המנצח לוקח הכל, כאשר הקרב יהיה קרב אחד על אחד על ידי הנציגים, בנשק של כריות נוצה. הצבא במפתיע סירב להצעה. לאחר התקוממות פציפסיטית מזוינת, תוך שימוש בנזק בלתי מזיק, שכשלה בחריפות, פנה השבט באי-רצון לקופסת הקלפי והתמודד בבחירות הכלליות.

בחירת המועמדים

בשלב מסוים המפלגה בחרה את מועמדיה לבחירות על ידי דו-קרבים ממושכים, בהם נלחמו על ידי חרבות נייר ובלוני מים – כאשר המפסיד הופך להיות מועמד המפלגה. ב-1996 משחק ענק של 'משחק הכיסאות' בוצע באחת מערי המדינה כדי לבחור את המועמד מטעמם למפלגה.

דעיכה

המפלגה משכה רמה מפתיעה של תמיכה, והפכה לאחת המפלגות הגדולות מחוץ לפרלמנט. בכמה הזדמנויות, במיוחד בעקבות הכנסת שיטת הבחירות של חברי המעורבים (MMP), חברי הפרלמנט חזו שהמפלגה עשויה לזכות בייצוג פרלמנטרי, אבל זה לא קרה. כאשר המפלגות הגדולות החרימו את הבחירות על ידי טאורנגה 1993, מועמד המפלגה גרג פיטמס, שהופיע בעיתונים ארציים במסע זה, לבוש בתלבושת הקיסר החדשה של הקיסר, שכללה רק חולצה וספורנית, סיים במקום השני אחרי וינסטון פיטרס. ההצבעה למפלגה היתה, ככל הנראה, מייצגת את קולות ההצבעה, דבר שהצדדים עודדו באחת מסיסמאותיה: "אם אתה רוצה לבזבז את ההצבעה שלך, להצביע בעדנו".
המפלגה החלה להיתקל בבעיה המופיעה לעיתים קרובות במפלגות סאטיריות - ויכוח על מידת הרצינות שבה היא צריכה להיות. מייסדי המפלגה ראו במפלגה "קצת כיף", שמטרתה לספק הומור ובידור. זה נשאר חלק מרכזי של המפלגה. אולם, מאוחר יותר ראו המתגייסים למפלגה את הסאטירה של המפלגה בהקשר רציני יותר, בהתייחסם אליה כאל כלי שבאמצעותו יכולים אנשים ללעוג ולקרוא תיגר על הממסד הפוליטי. בפרט הצטרפו מספר אנרכיסטים למפלגה, וראו בה תרופה לסדר המסורתי ומתכוונים להשתמש במפלגה ככלי להענקת מדיניות אנרכיסטית לפרופיל ציבורי גבוה יותר. הדיכוטומיה, למעשה, גדלה בין "סאטירה בשביל הכיף" לבין "סאטירה לעשות נקודה פוליטית". רבים מחבריה המקוריים של המפלגה התרעמו על מה שהם ראו כגירוי של המפלגה למטרות יותר אנרכיסטיות פוליטיות ומוגדרות יותר, והרגישו בכך שהמפלגה תהפוך ל"אנרכיסטית "בגלוי, תהפוך לחלק מהפוליטיקה שזה בדיוק מה שניסו להימנע ממנו על ידי סאטירה. הם ראו בכך התנגשות.
ב-1999 המפלגה קיבלה רק כ-0.15 מקולות המצביעים ועקבות כך הכריזה רשמית על פירוקה.
אל טרנסיטו

אל טרנסיטו (בספרדית: El Tránsito) הוא מבנה היסטורי בטולדו, ספרד שהיה בעברו בית כנסת. המקום מפורסם בעיטורי הסטוקו העשירים שלו, המושווים למצודת סביליה ולארמון אלהמברה בגרנדה.

ההיסטוריה של הבניין

בית הכנסת הוקם על ידי שמואל אבולעפיה, גזברו של פדרו הראשון, "האכזר", מלך קסטיליה, בערך בשנת 1356. המייסד היה בן למשפחה ששירתה את מלכי קסטיליה במשך כמה דורות וכללה מקובלים ותלמידי חכמים. בית הכנסת היה קשור לביתו של שמואל אבולעפיה על ידי שער פרטי והוא התכוון להשתמש בו כבית תפילה פרטי. המלך פדרו נתן כנראה את הסכמתו לבניית בית הכנסת, כדי לפצות את יהודי טולדו על חורבן שאירע בשנת 1348, במהלך פוגרומים אנטי-יהודיים שליוו את בואו של המוות השחור לטולדו. המייסד איבד בסופו של דבר את חסדו של המלך והוצא להורג בשנת 1360. 
לאחר גירוש ספרד ב-1492 הבניין הפך לרכוש מסדר אבירי קאלאטראבה, שהפכו אותו לבית חולים והאולם הגדול לכנסייה נוצרית בשם סאן בנטיטו. מהמאה ה-16 המבנה היה לרכוש הצבא וב-1877 הוכרז אתר לאומי. מ-1964 המקום משמש כמוזיאון המוקדש לתרבות היהודית בספרד.
לב (סיעה)

רקע

אחרי שאריאל שרון הצליח להקים את ממשלת ישראל העשרים ותשע ב-2001 בעקבות ניצחונו בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה, התחילו השערות כי חבר הכנסת רוני מילוא ממפלגת המרכז התכוון לחזור לשורות מפלגת הליכוד. ב-22 במאי 2002 אמר מילוא לחברי מפלגת המרכז כי הוא רוצה לחזור לליכוד ושהוא רוצה שיבואו איתו.
מפלגת המרכז לא הצטרפה לממשלתו הראשונה של אריאל שרון מיד עם הקמתה ב-7 במרץ 2001, אלא עשתה זאת באיחור של כמעט חצי שנה - ב-29 באוגוסט. רוני מילוא מונה להיות השר לשיתוף פעולה אזורי, ודן מרידור נהיה לשר בלי תיק הממונה על שירותי המודיעין. 
לאחר מכן, ב-6 בנובמבר 2002, פרשו רוני מילוא ויחיאל לסרי ממפלגת המרכז והקימו את סיעת "לב", אשר התקיימה דקות ספורות בלבד לפני שהתמזגה עם מפלגת הליכוד. במפלגת המרכז עצמה נשארו רק דן מרידור, דוד מגן ונחמה רונן.
המשולש הסוני

המשולש הסוני (בערבית: المثلث السني, באנגלית: Sunni Triangle) הוא אזור דמוי משולש הממוקם במרכז עיראק, וכולל את הבירה בגדד והאזורים המצויים מערבית וצפונית-מערבית לה. האזור מאופיין בצפיפות אוכלוסין גבוהה, ותושביו הם בעיקר ערבים מוסלמים-סונים. 
ערים מרכזיות באזור המשולש הן בגדד, בקובה (Baqubah), רמאדי, פלוג'ה, סאמרא ותיכרית.
במהלך שנות ה-70 עד שנות ה-2000 היה האזור ידוע בעמדתם הפוליטית של תושביו, שהפגינו תמיכה חזקה בממשלו של נשיא עיראק לשעבר, סדאם חוסיין. רבים מעובדי הממשלה בעיראק, פוליטיקאים ומנהיגים צבאיים, הגיעו בתקופה זו מאזור המשולש. חוסיין עצמו נולד סמוך לתיכרית. מאז הפלישה לעיראק של כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה במרץ 2003, שבעקבותיה החלה מלחמת עיראק, הפך האזור למעוז של כוחות אופוזיציה סונים חמושים, אותם עודד חוסיין להילחם בכוחות הפולשים באמצעי גרילה. חוסיין עצמו הסתתר לאורך השנה בקרב תומכיו במשולש, ובדצמבר 2003 נלכד בכפר קטן מדרום לתיכרית.
המונח "המשולש הסוני" היה בשימוש לסירוגין החל משנות ה-70 על ידי אנשי אקדמיה המומחים בתחום עיראק. המונח נטבע בעיקר במטרה להבדיל בין אזור זה לבין האזורים הצפוניים והדרומיים של עיראק. בתקשורת הכללית הופיע המונח לראשונה בראיון בעיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל" בספטמבר 2002, לקראת הפלישה לעיראק, בו צוטט איש האו"ם סקוט ריטר כאומר כי כדי להגיע לבגדד במהלך הפלישה יהיה צורך לחדור למשולש הסוני. המונח הפך לנפוץ יותר לאחר מאמר נוסף, ביוני 2003 ב"ניו יורק טיימס", בו דווח על מאמצי כוחות ארצות הברית להכניע את מעוזי כוחות האופוזיציה הסונית החמושה במשולש הסוני. מאז נפוץ השימוש במונח זה.
יש להבדיל בין אזור זה לבין אזור "משולש המוות" (Triangle of Death) שנמצא דרומית לבגדד, אזור המיושב גם הוא ברובו באוכלוסייה סונית, שהיווה מוקד לקרבות רבים בין כוחות ארצות הברית לחמושים סונים בנובמבר-דצמבר 2004.
סטיב שרלי

ראשית דרכה

שרלי הגיעה לאנגליה ביולי 1939 לבדה, במסגרת קינדר-טרנספורט של ילדים יהודיים מגרמניה. אביה של שרלי היה יהודי, שופט שסולק ממשרתו על ידי הנאצים, ואמה לא הייתה יהודיה. שרלי שוכנה אצל משפחה אומנת, זוג נשוי, אנגליקני, שחי בעיירה סאטן קולדפילד, ומאוחר יותר התאחדה עם הוריה הביולוגיים, אך לימים אמרה ש"לא הצליחה להיקשר אליהם".
היא עקרה עם הוריה המאמצים לאוסווסטרי במחוז שרופשייר, והתחנכה בבית ספר תיכון לנערות במקום. היא הורשתה ללמוד מתמטיקה (שלא נלמדה בבית הספר) בתיכון לנערים. לימים סיפרה שלאחר חוויותיה מן הקינדר-טרנספורט ומגרמניה הנאצית, "באוסווסטרי חוויתי שש שנים נפלאות של שלווה".

קריירה

עם סיום לימודיה התיכוניים, החליטה שרלי לא להמשיך ללימודים גבוהים אלא לצאת לשוק העבודה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 עבדה בתחנת המחקר של שירות הדואר הבריטי בדוליס היל, ועסקה בבניית מחשבים ופיתוח תוכנה. במקביל, למדה בלימודי ערב במשך שש שנים עד שהשלימה תואר ראשון במתמטיקה. בשנת 1959 עברה לעבוד בחברת CDL, יצרנית המחשב ICT 1301.
בשנת 1962 יסדה שרלי, עם הון התחלתי בסך 6 לירות שטרלינג, חברת תוכנה משלה, בשם F.I. Group, לימים Xansa, שנרכשה לימים על ידי חברת Steria, וכיום מהווה חלק מחברת Sopra Steria Group. החברה העסיקה מתכנתים וביצעה עבודות קבלן בתחום המחשבים.
מלכתחילה דאגה שרלי ליצירת מקומות עבודה לאמהות לילדים, והעסיקה בעיקר נשים. בשלב מסוים, לפני שנחקק באנגליה החוק נגד אפליה מינית (1975), מתוך למעלה מ-300 מתכנתים שהעסיקה, היו רק 3 גברים. 
את השם "סטיב" אימצה שרלי כדי להתגבר על דעות קדומות בעולם העסקים שבו פעלה, שנשלט בידי גברים. בין שאר המיזמים שביצעה החברה היה תיכנות הקופסה השחורה של מטוס הקונקורד.
בשנת 1993, בגיל 60, פרשה רשמית ועברה לעסוק בנדבנות.

נדבנות

בנה של שרלי, ג'יילס (1963-1998) היה אוטיסט, ושרלי הייתה בין ראשוני החברים באגודת האוטיזם הלאומית באנגליה.
בשנת 1986 הקימה שרלי את "קרן שרלי", מוסד ללא כוונת רווח עם הון התחלתי נכבד. היא הגדירה לקרן כמשימה את "התמיכה במיזמים חלוציים עם השפעה אסטרטגית על תחום ההפרעות בטווח האוטיסטי, בדגש על מחקר רפואי." הקרן תמכה במיזמים רבים באמצעות מענקים והלוואות, לרבות מוסד קינגווד לאוטיסטים, פנימיית פריור'ז קורט לאוטיסטים, ארגון אוטיסטים בוויילס, וכנס Autism99: הכנס המקוון הראשון על אוטיזם. השתתפו בו 165 אלף איש, מ-33 מדינות. הקרן אף עודדה מחקר בתחום, כגון מחקריו של סיימון ברון-כהן במרכז לחקר האוטיזם.  עם פרישתה לגמלאות, נמסר שתרמה את רוב הונה, שהוערך בלמעלה מ-150 מיליון לירות שטרלינג.
שרלי מרבה להרצות בכנסים ואירועים בנושא אוטיזם ותסמונת אספרגר.
בשנת 2009-2010 כיהנה שרלי כ"שגרירת הממלכה המאוחדת לענייני נדבנות", מינוי ממשלתי שנועד להנכיח את קולם של הנדבנים.

כיבודים

שרלי צורפה למסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצינה (OBE) בשנת 1980, ובשנת 2000 הועלתה לדרגת גבירה מפקדת (Dame Commander, DBE).
בשנת 1987 זכתה שרלי בכיבוד אנגלי בשם "חירות העיר לונדון" (מעין "יקירת העיר"). היא כיהנה כנשיאת אגודת המחשבים הבריטית בשנים 1989 ו-1990. בשנת 1999 זכתה במדליית מאונטבאטן. בשנת 2001 צורפה כעמיתה לאקדמיה המלכותית להנדסה.
וירג'יניה טק

היסטוריה

בשנת 1872 רכשה האספה הכללית של מדינת וירג'יניה את המבנים של בית ספר מתודיסטי קטן במחוז מונטגומרי, ובמימון של המדינה הוקמה במקום "מכללת וירג'יניה לחקלאות ולימודים מכניים". בשנים 1891–1907 עברה המכללה ארגון מחדש והפכה למכללה מסורתית עם מסלול לימודים בן 4 שנים (אף שנותרו בה המחלקות למכניקה ולהנדסה). בעקבות השינוי שונה שמה של המכללה ונקרא "המכללה לחקלאות וללימודים מכניים והמוסד הפוליטכני של וירג'יניה" ובשנת 1944 שונה שמו של המוסד פעם נוספת והוא נקרא: "המוסד הפוליטכני של וירג'יניה", שם שהיה שגור בפי רבים זמן רב קודם לכן. בשנת 1923 קיבלה המכללה הכרה מלאה כמוסד אקדמי ובאותה עת הופחתה הדרישה על התלמידים להשתתפות בקורסי הכנה טרום-צבאיים לשנתיים בלבד (במקום ארבע לפני כן). בשנת 1966 הופסקה הדרישה להשתתפות במסלול ההכשרה הצבאי והפך למסלול בחירה. בשנת 1970 שונה שמה של המכללה פעם נוספת ונוספו לו המילים "ואוניברסיטת המדינה" כדי לציין את היותו מוסד ציבורי מרכזי ללימודים אקדמיים רב תחומיים (ולא רק פוליטכניים) במדינת וירג'יניה. בשנת 1973 הותרה לראשונה השתתפות נשים במסלול ההכשרה הצבאי.  בתחילת שנות ה-90, מבלי שנעשתה הכרזה רשמית על כך, החלה האוניברסיטה להתיר את הצגתה בשם המקוצר "וירג'יניה טק". נכון לתחילת המאה ה-21 מופיע השם המקוצר על רבים מן המסמכים הרשמיים של המוסד, אף שעל התעודות המוענקות לבוגרים מופיע עדיין השם המלא. המוסד אף ידוע בראשי התיבות VT, המופיע אף בשם אתר האינטרנט של המוסד: vt.edu. כיום המוסד נחשב לאחד משלוש אוניברסיטאות הדגל במערכת המוסדות הציבוריים להשכלה גבוהה של מדינת וירג'יניה (ביחד עם האוניברסיטה של וירג'יניה והקולג' של ויליאם ומרי).
ב-16 באפריל 2007 התרחש בתחומי קמפוס האוניברסיטה אירוע ירי שבמהלכו נרצחו 27 סטודנטים וחמישה אנשי צוות. כמו כן נפצעו בני אדם נוספים. היה זה אירוע ירי לשם רצח המוני החמור ביותר, בידי מתנקש בודד, בתולדות ארצות הברית.

קבלה ותוכניות לימוד

בסתיו 2006 קיבל המוסד 19,046 בקשות להתקבל ללימודי תואר ראשון ומתוכן התקבלו ללימודים 67% (כ-12,700).39% מכלל המתקבלים (כ-5,000 סטודנטים) בחרו ללמוד במוסד. 
בווירג'יניה טק כ-60 תוכניות לימוד שונות לקבלת תואר ראשון וכ-140 תוכניות לימוד לקבלת תואר שני ושלישי. תוכניות הלימוד נלמדות בבית הספר לחקלאות ולמדעי החיים, בית הספר לאדריכלות וללימודים אורבניים, בית הספר לאמנות ולמדעי הרוח, בית הספר לעסקים, בית הספר להנדסה, בית הספר למשאבי טבע, בית הספר למדע, ובית הספר לרפואה וטרינרית. בבית הספר לחקלאות ומדעי החיים מתקיימת התוכנית היחידה במוסד שאורכה שנתיים בלבד, להכשרת טכנאי חקלאות.
וירג'יניה טק מדורגת במקום ה-34 מבין האוניברסיטאות הציבוריות בארצות הברית, ובמקום ה-77 מבין כל האוניברסיטאות בארצות הברית. התוכנית ללימודי תואר ראשון בבית הספר להנדסה דורגה במקום ה-9 בארצות הברית מבין המוסדות הציבורים ובמקום ה-17 מבין כל מוסדות הלימוד המוכרים להנדסה המציעים מסלול לתואר דוקטור.

קמפוס האוניברסיטה

הקמפוס של וירג'יניה טק ממוקם בעיר בלקסבורג בווירג'יניה. שטח הקמפוס למעלה מעשרת אלפים דונם. רוב הבניינים בקמפוס המרכזי בנויים מאבן גיר מקומית. לקמפוס של וירג'יניה טק יש כוח משטרה מקומי בן כארבעים שוטרים.
מאלוקה

מאלוקה (מאנגלית: Maloca) היא מבנה מסורתי גדול של האינדיאנים ביער האמאזונאס, בקולומביה ובאזורים הגובלים בה בברזיל ופרו. למושג יש לעיתים פירושים שונים בהתאם לשפה המקומית ולמאלוקה שימושים שונים בעבר ובהווה, ובהתאם לאופי השבט. בעבר היא שימשה למגורים של חברי הקבוצה במתחם, וכללה גם מרחב מקודש להתכנסות ולטקסים יומיים ועונתיים. כיום היא משמשת בעיקר כמבנה קהילתי וכמרחב המקודש.

אטימולוגיה

משמעותה המקורית של המילה "מאלוקה" בפורטוגזית היא "פשיטה עוינת". עם העמקת הכיבוש האירופי-לטיני בדרום אמריקה, המושג "מאלוקה" ציין פשיטה במעבה הג'ונגל על קבוצת ילידים, ובהקשר אחר את ההתקפות הילידים האינדיאנים על האירופים בארגנטינה וצ'ילה. המבנה המסורתי הגדול שימש מתחם הגנה לכלל השבט. בפורטוגזית המושג החל לציין גם "בקתה אינדיאנית" וגם "מקלט", ומאלוקה בברזיל היא גם מילה נרדפת כללית ל"בקתה". בקולומביה, בה המבנה המסורתי הגדול הוא השכיח יותר, השם הפך למסמן של מתחם הקבוצה ביער, כשבמרכזו עמד המבנה שכיום נקרא "מאלוקה" בספרדית.

המאלוקה בתרבות של ילידי האמזונאס

המאלוקה המסורתית שימשה לעיתים כמקום המגורים לעשרות נפשות, אך יחסי המין נעשו מחוץ למאלוקה, הרחק ביער. כיום, עם מעבר רוב הקהילות למתחמים כפריים, המאלוקה היא לרוב מבנה ציבור, המשמר את התפקיד החברתי והטקסי כחלק משימור המסורת, אולם יש מקומות בעומק הג'ונגל שבהם השתמר גם השימוש המקורי. 
המאלוקה בנויה מחומרי הג'ונגל שמסביב. המבנה מגלם בחומריו, בעיצובו ובתפקודיו את תפיסת העולם הייחודית של הקבוצה, החל בתפישה אודות מבנה היקום והמיתוס המתאר את מקור השבט, דרך הנורמות החברתיות, תפקידי החברים בקהילה ופעולות החיים היומיומיות. לדוגמה, הכיוון של המאלוקה הוא בדרך כלל ממערב למזרח במקביל לכיוון הזרימה של האמזונאס מהאנדים אל הגונג'ל. הכניסה הראשית ממזרח, מיועדת לגברים ואילו הפתח המערבי מייצג את האלמנט הנקבי ודרכו נכנסות הנשים. במאלוקה ישנו מתחם ייעודי בו נערך מידי ערב טקס הממבאה. בטקס הגברים מכינים מעלי קוקה ואפר של צמחים נוספים את אבקת ה"ממבה", שלה מיוחסת היכולת לרכך את המחשבה והדיבור. בטקס שיכול להימשך מספר שעות אל תוך הלילה, הגברים לועסים את הממבה ומעלים נושאים שונים במעין דינמיקה קבוצתית ודיאלוגים של חונכות. בדרך זו מנחילים את המורשת והידע לצעירים, ומציפים את הרגשות והקונפליקטים שעלו במשך היום. באמצעות הממבה והדיבור המרוכך יוצרים מחדש את ההרמוניה בסביבה ובין חברי הקבוצה, ומתכננים את יום המחרת.

לקריאה נוספת

Hugh-Jones, Stephen, "Inside-Out and Back-to-Front: The Androgynous House in North-West Amazonia" from Carsten, Janet & Hugh-Jones, Stephen(Ed), About the house: Levi-Strauss and beyond pp.226-252, 1995, Cambridge: Cambridge University Press ©
מסלול קוטבי

מסלול קוטבי או מסלול פולארי הוא מסלול בו לווין מקיף גוף מעל או בקרוב לקטביו (בדרך כלל כוכב לכת כמו כדור הארץ אבל גם סביב גוף כמו השמש). ללווין במסלול קוטבי יש, אם כן, נטיית מסלול של כ־90 מעלות לקו המשווה. למעט במקרה של מסלול גיאוסינכרוני, בכל הקפה שלו, הלוויין יעבור מעל קו המשווה בקו אורך אחר.
מסלול קוטבי משמש בדרך כלל למיפוי כוכבים, לתצפיות, לריגול וגם לחיזוי מזג אוויר. החיסרון הגדול במסלול קוטבי הוא שלוויין במסלול כזה לא יכול לצפות בנקודה אחת על פני כדור הארץ ברציפות.