האי הנס

מקור השם

האי נקרא על שמו של החוקר הארקטי הנס הנדריק. האי מוזכר לראשונה בספרות בשנת 1876 בספרו של צ'ארלס הנרי דייוויס "עלילות משלחת החקר לקוטב הצפוני" (באנגלית "Narrative of the North Polar expedition", לא תורגם לעברית).

היסטוריה

עד ראשית המאה ה-19 לא נחקר כלל האזור של צפון קנדה וגרינלנד. בשנים 1850–1880 עברו באזור האי משלחות חקר בריטיות ואמריקאיות שניסו למצוא מעבר ימי בצפון היבשת בין האוקיינוסים, וכן על מנת לברר מה עלה בגורלו של החוקר ג'ון פרנקלין שנעלם על 128 חברי משלחתו בשנת 1854. מטרה נוספת של משלחות החקר הללו הייתה להגיע לקוטב הצפוני.
משלחת חקר דנית מיפתה את האזור בשנים 1920–1923.
בשנת 1972 נמדדו הקואורדינטות המדויקות של האי על ידי צוות של אנשי השירות ההידרוגרפי הקנדי ונציגים דניים.
מאז שנות ה־60 נערכו במקום מחקרים ומדידות רבות בנושאי ארכאולוגיה, מיפוי, מחצבים, זרימת קרחונים ועוד.

סכסוך הגבולות

האי עומד במרכזו של סכסוך גבולות בין קנדה לדנמרק באשר שתי המדינות טוענות לחזקה על האי. הגבול נקבע באמנה בין שתי המדינות בשנת 1973 בהתבסס על התיחום של הלוחות הטקטוניים בין גרינלנד וקנדה, אולם מעמדו של האי לא נקבע בשעתו.
האמנה מונה 127 נקודות ציון גאוגרפיות שלאורכן עובר הגבול. האי נחצה על ידי תוואי הגבול בין הנקודה ה־122 והנקודה ה־123, 875 מטרים זו מזו.

הסכסוך בתקשורת

בשנת 1984 פרסם ההיסטוריון קן הרפר מאמר אודות האי בעיתון מקומי בצפון מערב גרינלנד. המאמר מצא את דרכו גם לעיתון בקופנהגן וכן לרדיו הקנדי וכך זכה האי לאיזכור הראשון בתקשורת.
המאמר נכתב בעקבות מפגש של הרפר עם מדען מטעם חברת נפט קנדית שחבש כובע עם הכיתוב "האי הנס, הטריטוריה הצפון מערבית" ואשר ביצע מחקר באי מטעם אותה חברה. אותה חברת נפט חקרה את האי וסביבותיו בין השנים 1980–1983. האי הנס היה מיקום נוח לחברות הנפט לביצוע ניסויי עמידות בקרח ובזרימת קרחונים עבור אסדות קידוח המיועדות לאזורים הארקטיים.
במקביל ניהלו ממשלות קנדה ודנמרק מגעים להסכם שיתוף פעולה להגנת הסביבה הימית במצר נרס. ההסכם נחתם בסופו של דבר ב־26 באוגוסט 1983 ועמד בתוקפו עד 1991.
אחד הנושאים שנדונו בשיחות הייתה האפשרות לקיים ערוץ שיתוף פעולה בין המדינות בנוגע למחקר וליישומים הדדיים על האי ובסביבתו. למרות שלא הושגה הסכמה בנושא, הוחלט על דעת נציגי שני הצדדים כי לא תתבצע באי שום פעולה שעלולה לפגוע בטענת מי מהצדדים לחזקה באי בעתיד. אולם בלא ידיעת הצדדים, חברת "דום פטרוליום" הקנדית כבר ביצעה אותה שעה את מחקריה באי. המאמר של הרפר ופרסומו בדנמרק יצרו את האווירה שהביאה את טום הויין להגיע לאי בשנת 1984.
לאחר שבמשך 31 שנה לא זכה הסכסוך לתשומת לב רבה, עלה הנושא לפתע לפני השטח במאמר של אדריאן המפריז בעיתון "נשיונל פוסט" הקנדי במרץ 2004 ולאחר מכן בפרסומי רשת שונים.
תקציב שנת 2004 של קנדה הוצג במרץ אותה שנה, יומיים לפני תחילת הפרסומים בנושא וכלל גידול זעיר בתקציב ההגנה. המחלוקת סביב האי נוצלה על ידי גורמי אופוזיציה קנדיים על מנת לנגח את תקציב הביטחון.
ב־30 במרץ פרסם המפריז מאמר נוסף ובו חשף כי שגריר קנדה בדנמרק זומן למסור הבהרות בנושא טענות החזקה הקנדיות לריבונות באי ומשך תשומת לב ציבורית נוספת לנושא. למחרת פרסמו ממשלות קנדה ודנמרק הבהרה כי שום דיפלומט קנדי בדנמרק לא נדרש לתת הבהרות בפני משרד החוץ הדני. שתי הממשלות הכריזו כי המחלוקת סביב הריבונות על האי היא נושא ששתי המדינות חלוקות עליו מזה זמן רב וכי אין שינוי בעמדותיהן או בסטטוס של האי.
תמרוני הכוחות הקנדיים בתאריכים 9 באוגוסט-20 באוגוסט 2004 ("Narwhal 04"), שילהבו את הרוחות עוד יותר, אף שהתרחשו 2,000 קילומטרים מדרום לאי. היו שראו בתמרונים אלו תגובה על הנפות הדגל הדני, אולם למעשה התמרונים תוכננו עוד בספטמבר 2003. הצבא הקנדי הכחיש קשר בין סכסוך הגבול לבין התמרון. בתמרון השתתפו כ־600 אנשי צבא קנדיים, מתוכם 190 חיילי צבא היבשה.
התפתחות נוספת חלה לאחר ביקור שר ההגנה הקנדי באי. לאחר הביקור מסר ראש המחלקה לחוק הבינלאומי במשרד החוץ הדני בראיון לסוכנות הידיעות רויטרס: "אנו מחשיבים את האי הנס כטריטוריה דנית, ולפיכך נגיש תלונה בגין הביקור הקנדי שלא תואם מראש". הייתה זו הפעם הראשונה בה נציג דני רשמי טען לריבונות דנית בלעדית באי.