google/wiki40b huggingface dataset:
יהודה קן-דרור

ביוגרפיה

יהודה קן-דרור נולד בירושלים, בן לשמחה ושלמה קן-דרור, ילידי ישראל. דורותיה הרבים של משפחת קן-דרור נולדו וגדלו בירושלים. יהודה היה אחד מעשרה ילדים במשפחה. אחיו, אליהו מזרחי, נהרג במלחמת העצמאות. למשך שנים מספר שונה שם משפחתה של משפחת קן-דרור למשפחת מזרחי, ועל כן במצבתו של אליהו, נרשם "אליהו מזרחי".
בדצמבר 1953 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים, ובמבצע קדש לחם, כחייל מילואים, כנהג הג'יפ של סא"ל אהרון דוידי, מפקד גדוד מילואים, ונמנה עם הכוחות שלחמו במעבר המיתלה.
ב-31 באוקטובר 1956, הסכים לנהוג בג'יפ אל תוך מעבר המתלה, בפעולה שהסיכויים לצאת ממנה חי היו קלושים ביותר, על מנת למשוך אליו את אש הלוחמים המצרים שהסתתרו במעבר, ובכך לסייע לאתר את עמדותיהם. קן-דרור נסע לאורך 500 מטרים, ובמהלך נסיעתו נורתה עליו אש עזה. במהלך נסיעתו ספג קן-דרור פגיעות רבות מאש המצרים, ונפצע באורח אנוש. חבריו ליחידה חשבו שנהרג, אך לאחר שעות אחדות הצליח לזחול אליהם. כעבור חודשיים, ב-3 בינואר 1957, מת מפצעיו.
ישנו ויכוח לגבי השאלה האם פעולה זו תרמה לניצחון בקרב, או להצלת חיי אדם. כך או כך, על פעולה זו זכה לאחר מותו בעיטור הגבורה, העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל, על "מעשה גבורה עילאית שנעשה נוכח פני האויב, תוך חירוף נפש".
על פי גרסתם של שני לוחמים ביחידה, שפורסמה בשנת 2007, לא התנדב קן-דרור למשימה, אלא הסכים לבצעה לאחר שמפקד הגדוד אהרון דוידי פקד עליו כן. על טענה זו הגיב לוחם אחר ביחידה: "ההתנדבות, לפי הכתבה, היא התייצבות לפני מפקד והכרזה פומבית על נכונות לבצע מטלה. התנדבות כזאת הייתה נחשבת כבדיחה גרועה בימים ההם... במונח 'התנדבות' ראינו, ראשית לכל, 'נכונות'. מי שפנו אליו ולא רצה לגלות נכונות, הצהיר על כך וקיבל פטור. כל האחרים, היו מתנדבים". תת-אלוף (בדימוס) יצחק יעקב (יצה) הגיב אף הוא בעניין זה: "כאשר אומרים למישהו לך להיהרג, והוא הולך מבלי להגיב במלים או בתנועה, יש בכך משום גבורה עילאית והתנדבות".
דן וסעדיה

תקציר העלילה

דן (מוטי דגן) הוא נער תל אביבי חובב חוברות הרפתקאות. הוא מפקדה של יחידת מחץ מסתורית, "הדרקון השחור" שמה, והיא קיימת רק בדמיונותיו הפרועים. סגנו הוא סעדיה התימני (אברהם קאסטרו), ילד תל אביבי המתפרנס מצחצוח נעליים.
דן הוא "המפקד" הפותר תעלומות וסעדיה הוא "סגנו" הממלא את פקודותיו ללא עוררין. הם עושים מעשי קונדס שבאחד מהם מתגנב דן לכלוב האריות בגן החיות של תל אביב כדי למצוא "מטמון", אך מסולק משם ונמסר למשטרה משם משחרר אותו אביו (אלימלך רם).
בהמלצת המורה מחליטים הוריו של דן לשלוח אותו לפנימיית הדסים בתקווה שישתלב בטבע בחברת ילדים ויוציא ממוחו את דמיונותיו הפרועים. סעדיה מחליט להצטרף אליו ומתגנב למשאית שמסיעה אותם להדסים.
מנהל הפנימיה הוא דב (שמשון בר-נוי), גבר נאה וסמכותי. אביבה (שרה בנבנישתי) מתאהבת בו, אך הוא אדיש כלפיה. אחד המדריכים הוא "המשורר" אורי (יאיר ולין) המחבר שירים ומכריח אנשים להאזין להם למרות חוסר סבלנותם. מדריך אחר הוא יורם המאוהב באביבה, אך היא קוראת לו "צוציק" ומאוהבת רק בדב. אביבה מכנה את דן "דן קישוט" ואת חברו "סעדיה פנסא".
דב מחליט להשאיר את סעדיה בהדסים וממנה אותו לרועה כבשים. גם בהדסים ממשיכים שניהם בתעלולים ופעם אחת הם עדים להטמנת נשק בסליק. בלילה הם מוציאים מהסליק ארגז רימוני יד, טומנים אותו בקרקע ודן מצייר מפה למציאת המטמון כמו שקרא בספרים קורע אותה ונותן את חצייה לסעדיה.
כולם מאזינים למקלט הרדיו לשמוע את החלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 וכשההחלטה מתקבלת פורצים כולם בריקודים ושירת "עורי ציון". מצב הביטחון מתערער ומוחלט לפנות מהמקום את כל הילדים והבלתי לוחמים, למרוב בקשותיהם של דן וסעדיה להישאר.
הערבים מטילים מצור על הדסים ומתקיפים אותה מכל הצדדים. אביבה שנמצאת כעת כקשרית בעורף מקבלת דיווחים על המצב הקשה. דן מחליט לחזור להדסים ולגלות את ארגז הרימונים לשם כך עליו לחדור בין קווי הערבים. סעדיה מצטרף אליו כמבין ערבית וכן מצטרפת הכלבה "דיצה".
מצב המגינים בכי רע, יורם ואורי פצועים ונשקלת נסיגה. דן וסעדיה מצליחם להגיע לארגז הרימונים, לחבר אותם בחבלים שיגרמו לפיצוץ בעת דריכה. הערבים מתחילים בהתקפה אך הם עולים על החוטים. הרימונים מתפוצצים וקוטלים אותם ההתקפה נכשלת ואז מגיע למקום כוח לוחמים ביחד עם דן וסעדיה וכולם משבחים אותם על הצלת המקום.
בית הפחה

בית הפחה הוא מבנה עתיק בירושלים (מתחילת המאה ה-18), ברחוב הנביאים 61, אשר שימש למגורי הפחה הטורקי.
המבנה הוא בן שתי קומות, מלבני ומאורך, והוא שימש את הפחה בירושלים ומשפחתו. חזיתו פונה כלפי רחוב הנביאים, מול בית החולים של המיסיון האנגלי, והכניסה אליו היא מצידו השני, מכיוון רחוב יפו. הבניין נמצא בסמוך לבית נבון ביי ובית אשל ירושלים.
בקומה התחתונה של המבנה הייתה אורווה מחופה בקמרונות. האכסדרה עם הקשתות של חזית האורוות מתקופת הפחה נסתמה בבטון בתקופה הבריטית. כיום משמש הבניין דירת מגורים המחולקת לכמה חללים ולגלריית אמנים. המבנה עצמו ישן, והוא נתון בסכנת הריסה.

היסטוריה

בית הפחה הוא אחד המבנים העתיקים בירושלים שמחוץ לחומות.
את הבניין בנתה הכנסייה היוונית אורתודוקסית בתחילת המאה ה-18, והיא השכירה אותו למושל ירושלים הטורקי - הפחה. הראשון מבין המושלים שגר בו היה ראשיד פחה, ואחריו התגוררו בו אברהים פחה ואחרים. בקבלות הפנים שערך המושל לנכבדי העיר בימי חג ומועד ניגנה תזמורת צבאית טורקית ברחבה מיוחדת שהייתה בחזית הבניין מדרומו. הבית עבר מיד ליד במהלך השנים, ובשנות ה-30 של המאה העשרים רכש אותו הסוחר היהודי יליד עדן, בֶּנִין, שהיה סוחר בהודו ובמצרים ולאחר מכן השתקע בישראל. הוא רכש את הבית, ואת חצר הכניסה הפך למשתלת פרחים. משפחת בנין רכשה גם את הבית המפואר הסמוך, בית נבון ביי, אחרי שנבון ירד מנכסיו. שנים לאחר מכן נעקרו העצים והשתילים מן המקום, וכיום המתחם משמש מגרש חניה. 
בתחתית המבנה פועל כיום בית הכנסת עולי בורסה, המשמש את עולי העיר בורסה שבטורקיה, דוברי שפת הלאדינו. הוא נוסד בשנת ה'תרצ"ג.
בשנת 2007 החלו עבודות להקמת קניון במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת ראול ולנברג), ובמגרשי החנייה שבאזור, ובית הפחה שנמצא באזור בסכנת הריסה. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.

אדריכלות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
בית הפחה בנוי בשיטה עתיקה בה היו בונים מלבנים וממלאים בפנים עפר. שיטת הבניה מאפשרת לשמור על קור הבניין במהלך ימי הקיץ החמים, מה שהיה רצוי על נכבדי העיר שגרו במקום, אך במהלך החורף הקור בלילה מקפיא עצמות.
ריקה רייניש

ביוגרפיה

רייניש נולדה בזייפנרסדורף, שבסקסוניה. היא החלה לשחות בגיל 8 ובגיל 12 קבעה במשחה ל-100 מטר גב תוצאה של 1:14.3 דקות. בגיל 14 היא דורגה בין ה-20 השחייניות הראשונות בעולם (1:04.84 דקות).
בתחרות הזמנה, לשחייניות שקבעו את התוצאות הטובות ביותר אותה שנה, שנערכה באוסטין, טקסס, בינואר 1980, הפסידה רייניש לאלופה ושיאנית העולם מארצות הברית לינדה ג'זק במשחה ל-100 מטר גב (ג'זק - 1:03.15 דקות, רייניש - 1:03.74 דקות). חודש לאחר מכן, היא קבעה את תוצאת השנה בעולם במשחה ל-100 מטר גב 1:02.46 דקות.

אלופה אולימפית ושיאנית עולם

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה רייניש ב-3 מדליות זהב, תוך קביעת 4 שיאי עולם חדשים אישיים ושיא עולם במשחה שליחות. כשחיינית ראשונה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא השוותה את השיא העולמי במשחה ל-100 מטר גב (1:01.51 דקות), ובהמשך הרביעייה המזרח גרמניה (אוטה גווניגר, אנדריאה פולק וקארן מטשוק) קבעה שיא עולם חדש של 4:06.67 דקות, לפני בריטניה (4:12.24 דקות) וברית המועצות (4:13.61 דקות). לאחר מכן, בשלב המוקדמות היא שיפרה במשחה ל-100 מטר גב את השיא העולמי (1:01.50 דקות) ופעם נוספת בשלב הגמר (1:00.86 דקות), לפני חברותיה לנבחרת, אינה קלבר (1:02.07 דקות) ופטרה רידל (1:02.64 דקות) ובמשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:11.77 דקות, לפני חברותיה לנבחרת, קורנליה פוליט (2:13.75 דקות) ובריגיט טרייבר (2:14.14 דקות).
במהלך מחנה אימונים שנערך באוקראינה בשנת 1982 סבלה רייניש מהתמוטטות בעקבות דלקת בשחלות, שבעקבותיה פרשה משחייה תחרותית.

שימוש בסמים

לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים. בין היתר, השחיינית בריגיט מיינקה ספרה ששחייניות נבחרת מזרח גרמניה השתמשו באימרוץ נרחב . 
לאחר נישואיה בתחילת שנות התשעים סבלה רייניש מהפלות חוזרות, וציסטות בשחלות . עם השנים היא הצליחה ללדת וכיום יש לה שני ילדים.
BQP

בתורת הסיבוכיות, המחלקה BQP ‏ (Bounded error, Quantum, Polynomial time) היא מחלקת סיבוכיות המכילה את כלל הבעיות הניתנות להכרעה על ידי מכונת טיורינג קוונטית, בעלת זמן ריצה פולינומי אשר צודקת בהסתברות "טובה", כלומר ההסתברות שהמכונה תחזיר תשובה נכונה (עבור הרצה נתונה) היא גבוהה מ-2/3, ובאופן דומה, הסתברות הכישלון חסומה (מלעיל) ב–1/3.
כבכל המחלקות בהם הסתברות הכישלון חסומה, ניתן להפעיל את האלגוריתם הקוונטי שוב ושוב, על מנת להקטין את הסתברות השגיאה באופן אקספוננציאלי. כמו כן, כלל המחלקות  בהן הסתברות הכישלון חסומה על ידי  שקולות זו לזו.

בעיות ידועות

המחלקה BQP מכילה את בעיית הפירוק של מספר שלם לגורמים ראשוניים, וכן את בעיית הלוגריתם הדיסקרטי.
מקס מאיר

ד"ר מקס מאיר (? – 24 במרץ 1967), היה עורכו של ה"יידישה רונדשאו" (Jüdische Rundschau) – העיתון היהודי בעל התפוצה הגדולה ביותר בגרמניה – לאחר מלחמת העולם הראשונה, והמנהל-המייסד של הגימנסיון העברי במריאמפולה שבליטא – בית הספר התיכון הראשון מחוץ לארץ ישראל שבו עברית הייתה שפת הלימוד בכל מקצועות הלימוד. בשנת 1930 עלה לארץ ישראל. נפטר בחיפה.

קורות חיים

מקס מאיר נולד בגרמניה, בן להורים שראו את עצמם כגרמנים שדתם יהודית.
לאחר שנה של לימודי רפואה, עבר לאוניברסיטת ברלין, שם למד פילולוגיה. הטקסטים שלמד היו בעיקר בעברית ובערבית והתורה. במהלך לימודיו עסק בהוראת עברית.
בגיל 20 נפגש במינכן עם סטודנטים ציונים ממזרח אירופה וכתוצאה מהפגישה שינה את עמדותיו. בשנת 1906 הצטרף לתנועה הציונית.
בשנת 1912 סיים את לימודיו בהצטיינות ויצא לסיור לליטא ולמדינות הבלטיות האחרות. הוא התרשם מאורח החיים היהודי בליטא. 
בשנת 1915 חזר לגרמניה והצטרף למערכת העיתון "יידישה רונדשאו" (Jüdische Rundschau), ביטאון ההסתדרות הציונית בגרמניה.
בדצמבר 1918 שוכנע על ידי שמואל גן, שליח מטעם יוזמי הגימנסיון העברי במריאמפולה, לנהל את הגימנסיון. בינואר 1919 הגיע למריאמפולה וייסד ביחד עם ד"ר אברהם לוינהרץ את הגימנסיון והיה מנהלו הראשון בשנים 1919-1921. לאחר מכן המשיך ללמד וד"ר לוינהרץ החליף אותו בתפקיד המנהל.
בשנת 1930 עלה לארץ ישראל. בארץ התגורר בחיפה והיה פעיל במוסדות הוראה שונים. נפטר בחיפה ב-24 במרץ 1967.
מכתב לאחי

מכתב לאחי הוא פזמון שכתב והלחין עילי בוטנר וביצעו עילי בוטנר וקובי אפללו. השיר יצא לאור בשנת 2010.

רקע

את השיר כתב עילי בוטנר לכבוד אחיו הגדול עופר שהפך לפגוע נפש. השיר נכלל באלבומו השני של בוטנר אשר נקרא בשמו, ובו אירח אמנים שונים כקובי אפללו, גלי עטרי, מוש בן ארי ועוד. 
השיר כולל פנייה לנמען בגוף שני והוא כולל מסר של תקווה לרבות השורה "בסוף הדרך עוד תהיה מאושר". 
במצעד הפזמוני העברי השנתי לשנת תש"ע (2010) של גלגלצ הגיע השיר למקום ה-23, ובמצעד השנתי של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-26.
בספטמבר 2019 פורסם על ידי אקו"ם כי השיר הוא המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל בעשור האחרון.
Loka

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שיצא לסינגל זכה במהרה לפופולריות רבה, כאשר ביומו הראשון ביוטיוב צבר למעלה מ-3 מיליון. בקליפ ניתן לראות את הצמד ואת אניטה כשהן יוצאות מתוך מסך חשוך, שרות את השיר ועוברות לסצנה שצולמה במגרש גרוטאות. בין לבין ניתן לראות אותן שופכות על עצמן מים כשהן רוקדות בבגדים מינימליים, מול מכוניות. 
הקליפ נכון ל-30 ביולי 2018, צבר למעלה מ-573 מיליון צפיות, ובכך הפך לווידאו קליפ הנשי השני הנצפה ביותר של שנת 2017.
ניו יורק דיילי ניוז

היסטוריה

העיתון נוסד ב-26 ביוני 1919 על ידי ג'וזף מדיל פאטרסון, נכדו של מייסד שיקגו טריביון ג'וזף מדיל. פטרסון היה המוציא לאור של הטריביון יחד עם בן דודו - רוברט ר. מקורמיק, אך השניים ידעו מחלוקות רבות אודות התוכן הפובליציסטי של העיתון. לבסוף הוחלט כי פטרסון יקים עיתון חדש בניו יורק שיהיה בבעלות הטריביון.
לאחר פגישה עם המוציא לאור של הדיילי מירור הבריטי, החליט פטרסון להקים את עיתונו החדש בפורמט טבלואיד, עליו שמר העיתון מאז. על אף שהעיתון לא היה להצלחה מסחררת מיד עם הקמתו, הרי שלאחר שנה הופץ בלמעלה מ-100,000 עותקים וחמש שנים לאחר מכן - ביותר ממיליון. העיתון שגשג תקופה ארוכה ואף היה לבעליהם של תחנת רדיו וערוץ טלוויזיה מקומיים.
מגמת השגשוג רבת השנים של העיתון התהפכה וזה נקלע לקשיים במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90. ההפסדים והקשיים הכלכליים הביאו את חברת האם - הטריביון - להציע את העיתון למכירה. ב-1991 העיתון נקנה על ידי המיליונר רוברט מקסוול, אך משזה נפטר זמן קצר לאחר מכן שוב היה עתידו לוט בערפל. ב-1993 נקנה העיתון על ידי מורטימר צוקרמן.

זהות העיתון

כשנה לאחר הקמתו החל העיתון להשתמש בסלוגן "עיתון החדשות המצולמות של ניו יורק" (New York's Picture Newspaper), על השימוש בו הקפיד במשך שבעים שנים. הסלוגן, לצד סמל העיתון אשר כלל מצלמה, הדגיש את ייחודו של העיתון בתקופת הקמתו - הדגש הרב על צילום האירועים החדשותיים. ברבות השנים ניסה העיתון לקבע עצמו כעיתון עממי לתושבי ניו יורק - המייצג אותם.
עוד נודע העיתון בכותרותיו הראשיות הדרמטיות, אשר לרוב שילבו מילים בודדות בניסיון לתאר את הדרמה באירוע החדשותי המסוקר. כך, לדוגמה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר יצא העיתון בכותרת "IT'S WAR" ("זוהי מלחמה" או "אנו מכריזים מלחמה") ורקע תצלום המטוס השני מתרסק לתוך מגדלי התאומים. במקרה אחר, בהביעם ביקורת כלפי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד בהחלטתו שלא לסייע כלכלית לעיריית ניו יורק התנוססה הכותרת הראשית הבוטה "FORD TO CITY: DROP DEAD" ("פורד לעיר: תתפגרו").
Gods & Monsters

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי לנה דל ריי וטים לרקומב, הולחן על ידי דל ריי והופק על ידי לרקומב ואמיל הייני. ב-22 באוקטובר 2014, הקליטה ג'סיקה לאנג את השיר מחדש, עבור תוכנית הטלוויזיה "אימה אמריקאית: פריק שואו". גרסתה זכתה להצלחה נאה, ויצאה כסינגל.
הקליפ של השיר ביוטיוב הצליח לצבור נכון ל-27 באוגוסט 2019, קרוב ל-10 מיליון צפיות.
לאו הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית

תקופת שלטונו

לאו היה האחרון בשורת קיסרים שעלו לשלטון בזכות המנהיג הצבאי מגיסטר מיליטום פלביוס ארדבור אספר, בן האלאנים ששימש כמפקד העליון של הצבא ואשר סבר כי לאו ישמש כמנהיג בובה. לאו הוכתר ב-7 בפברואר 457, טקס שלראשונה כיהן בו הפטריארך של קונסטנטינופול. כדי לחסל את כוחו של אספר כרת לאו ברית עם טרסיקודיסה, מנהיג שבט האיסאורים שבאסיה הקטנה, אשר היה לקיסר זנון בשלהי שנת 474. בתמורה לברית זו השיא לאו את בתו לזנון. בשנת 469 ניסה אספר לרצוח את זנון, ללא הצלחה. לבסוף, בשנת 471 נחשד ארדבור, בנו של אספר, בקשירת קשר נגד לאו והוא ואביו נרצחו בידי הסריסים שפעלו על פי הוראותיו של לאו.
בתקופת שלטונו של לאו הותקף חבל הבלקן פעמים חוזרות בידי האוסטרוגותים וההונים, אולם התוקפים לא הצליחו לכבוש את קונסטנטינופול שהייתה מבוצרת בחומות, אשר חוזקו בתקופת שלטונו של תאודוסיוס השני, כיוון שלא היו מצוידים בכלי מצור מתאימים.
שלטונו של לאו הראשון ראוי לציון אף בזכות השפעתו של הקיסרות הרומית המערבית. בשנת 467 הוכתר אנתמיוס לקיסר בהשפעתו של לאו הראשון. הוא ניסה לנצל את איחוד הכוחות כדי לצאת בשנת 468 למסע מלחמה נגד הוונדלים אולם כשל בגלל יהירותו של גיסו בסיליקוס. מפלה זו הביאה להפסדים גדולים בכסף ובאובדן חיילים. 600 מתוך 1,113 ספינות המלחמה שיצאו למסע אבדו על אנשיהן.
השפעתו הגדולה ביותר של לאו הראשון על המערב הייתה ביד מקרה: המלך האוסטרוגותי, תאודוריק הגדול, התחנך בחצר מלכותו של לאו הראשון בקונסטנטינופול, שם למד את דרכי הממשל הרומאי וטקטיקות צבאיות, ידע שהביא לו לתועלת רבה כאשר הפך לאחר מותו של לאו לשליט הגותי.
לאו מת מדיזנטריה בגיל 73, ב-18 בינואר 474.

נישואיו וילדיו

מנישואי לוורינה נולדו ללאו שלושה ילדים. בתם הבכורה אריאדנה נולדה בטרם מת מרקיאנוס (שנת 457). לאריאדנה הייתה אחות צעירה, לאונטיה. תחילה שודכה לאונטיה ליוליוס פטריקוס, אחד מבניו של אספר, אולם הנישואים ככל הנראה בוטלו כאשר אספר ובנו ארדבור נרצחו בשנת 471. לבסוף התחתנה עם פלביוס מרקיאנוס, בנו של הקיסר ארתמיוס, שהיה יורש העצר לקיסר זנון. הזוג הוביל למרד נגד זנון בשנים 478–479, אשר כשל. לאחר מפלתם הם הוגלו לאיסאוריה.
בשנת 463 נולד ללאו הראשון בן אשר שמו לא ידוע והוא מת בעודו תינוק בן חמישה חודשים.
ג'נט גולדשטיין

ביוגרפיה

גולשטיין נולדה למשפחה יהודייה בלוס אנג'לס וגדלה בבוורלי הילס. 
למדה משחק באקדמיות בלונדון ובניו יורק.
הופעת הבכורה של גולדשטיין במותחן האימה של ג'יימס קמרון "שובו של הנוסע השמיני"  
הייתה גם המפורסמת והמוצלחת בקריירה שלה, זיכתה אותה בפרס סאטורן על תפקידה בתור טוראית המארינס הלטינית המצ'ואיסטית ג'נט ואסקז.
ב-1987 קיבלה שבחים גם על הופעתה בסרט האימה "Near Dark" השני בקריירה של הבמאית זוכת האוסקר קת'רין ביגלו.
התפרסמה ב-1989 בסרט הפעולה "נשק קטלני 2" בדמותה של השוטרת מייגן שפירו.
גולדשטיין הרשימה את ג'יימס קמרון בהופעת הבכורה שלה והוא החליט להעניק לה תפקידים בשני הלהיטים הגדולים ביותר שלו בשנות ה-90 "שליחות קטלנית 2: יום הדין" בתפקיד ג'נל אמו המאמצת של ג'ון קונור (אדוארד פרלונג) ו"טיטניק" ובתפקיד קטן בתור מהגרת אירית. באותה שנה גילמה את גבריאלה בדרמה הרומנטית "תיגע בי" בכיכובה של אמנדה פיט. 
הופיעה בגרסתו של טרי גיליאם לרומן "פחד ותיעוב בלאס וגאס" בתפקיד הגברת אליס ובשובר הקופות הבדיוני "מסע בין כוכבים 7: דורות" בתור קצינת המדע של ספינת אנטרפרייז.
אודרי רוז

עלילה

כאשר אליוט הובר מאבד את אשתו ובתו בתאונת דרכים, עולמו נחרב עליו. הוא מנסה בכל כוחו להדחיק את מות הבת בעזרת סדנאות לטיפול נפשי ורוחני שעובר. לאחר שהוא עורך מחקר של שנים, הוא "מגלה" שנשמת בתו "שוכנת" בילדה מניו יורק, בת לשני בורגנים אמידים. בניסיון נואש לשחזר את העבר, הוא קובע פגישה עם השניים, ומשתכנע יותר ויותר שהילדה היא בתו. בספר לא מפורט אם הוא משקר לעצמו כדי להקל על הטראומה, או שבאמת מאמין בכך באמונה שלמה. במאמץ "לחלץ" את נשמת בתו, הוא מעמיד לעצמו שתי ברירות מחרידות: חטיפת הילדה ועינויה, או נטילת חייה של הילדה.
אוכריסטיה

אוכריסטיה (ביוונית: εὐχαριστία; בתעתיק לטיני: Eucharist שמשמעותה "הודיה") היא טקס נוצרי הנערך בזמן מיסה, שבו אוכלים את לחם ושותים את יין, שהפך במהלך הטקס לבשרו ודמו של ישוע הנוצרי. הטקס נחשב סקרמנט ברוב זרמי הנצרות והוא נוצר, לפי הברית החדשה על ידי ישו בזמן הסעודה האחרונה. בסעודה זו שהתקיימה לכבוד חג פסח ביקש ישו מהנוכחים לאכול את הלחם כאילו היה בשרו ולשתות את היין כאילו היה דמו.
Epyc

Epyc הוא שמה של סדרת מעבדי שרתים בארכיטקטורת x86 מתוצרת AMD המיישמים את ארכיטקטורת Zen-Microarchitecture, שהוצגה לשוק בשנת 2017.

היסטוריה

AMD הודיעה בחודש מרץ 2017 שתשחרר פלטפורמת שרת מבוסס על Zen-Microarchitecture, שיכוּנה Naples, ברבעון השני של השנה. AMD חשפה באופן רשמי את Naples תחת שם המותג Epyc במאי 2017. ביוני 2017, AMD השיקה רשמית את Epyc על ידי שחרור סדרת המעבדים EPYC 7000.
דברה וינגר

ביוגרפיה

וינגר נולדה בקליבלנד הייטס, אוהיו שבארצות הברית למשפחה יהודית-אורתודוקסית. אביה היה סוחר של בשר כשר, ובגיל צעיר עברה משפחתה לקליפורניה, שם החלה אהבתה למשחק. בגיל 17 התנדבה מספר חודשים בישראל בקיבוץ בית זרע שבעמק הירדן. לאחר שובה לארצות הברית החלה ללמוד קרימינולוגיה בקולג', בטרם נפגעה באורח קשה בתאונת דרכים. וינגר סבלה מדימום תוך-גולגולתי ובמשך קרוב לשנה הייתה עיוורת ומשותקת באופן חלקי. באותה תקופה התגבשה בה ההחלטה להפוך לשחקנית.

קריירה

אחד מתפקידיה הראשונים היה בסדרת הטלוויזיה "אשת חיל", בה שיחקה במשך שנתיים את האחות הצעירה של הגיבורה הראשית. תפקידה הראשי הראשון בקולנוע היה בסרט קאובוי עירוני, מ-1980, שם שיחקה לצדו של ג'ון טרבולטה. ב-1982 כיכבה לצדו של ריצ'רד גיר בסרט קצין וג'נטלמן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. ב-1983 הייתה מועמדת פעם נוספת לאוסקר על תפקידה בסרט תנאים של חיבה, ובפעם השלישית ב-1993 על משחקה בסרט ארץ הצללים, לצדו של אנתוני הופקינס. בשנת 1987 שיחקה בקומדיה של אלן רודולף "זיווג משמיים" לצד אלן בארקין. 
בשנת 1995, לאחר משחקה בתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית תשכחי את פריז, יחד עם בילי קריסטל, עזבה וינגר את תעשיית הקולנוע, ובמשך למעלה משש שנים לא הופיעה בתפקיד נוסף. על תקופת היעדרות זו יצרה השחקנית ובמאית הקולנוע, רוזנה ארקט, את סרטה הדוקומנטרי "מחפשת את דברה וינגר", שיצא ב-2002, ובו מתוארים קשיי שחקניות מבוגרות בתעשיית הקולנוע האמריקאית באמצעות סדרת ראיונות עם כוכבות קולנוע. וינגר, שהתראיינה אף היא לסרט, סיפרה בו כי עזבה את הקריירה לצורך טיפוח חייה האישיים. בשנת 2001 חזרה לשחק, בסרט שהפיקה עם בעלה, "אהבה רעה" (Big Bad Love), ומאז השתתפה בסרטי קולנוע וטלוויזיה נוספים בהם הסרטים "מת על ההספד" בכיכובה של זואי דשנל, ו-"רייצ'ל מתחתנת", סדרת הטלוויזיה "בטיפול", ובשנת 2016 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה הקומית של רשת נטפליקס "החווה" בתור מגי בנט, אימם של קולט ורוסטר (אשטון קוצ'ר ודני מסטרסון).

חיים אישיים

בין השנים 1986 ל-1990 הייתה נשואה לשחקן טימותי האטון, ממנו יש לה בן משותף, ומ-1996 נשואה לשחקן ולבמאי ארליס הווארד, ממנו יש לה בן נוסף.
ב-2008 פרסמה וינגר את ספרה האוטוביוגרפי UNDISCOVERED. היא פעילה בעמותה הבינלאומית Sight Savers International, שמטרתה מניעת עיוורון ומאבק באפליית לקויי ראייה. בביקורה בישראל ב-2008, הביעה תמיכה בפרויקטים לגישור בין יהודים לערבים והתארחה בבתי הספר של עמותת "יד ביד".
האקדמית נתניה

היסטוריה

המכללה נוסדה ב-1994, על ידי קבוצת אקדמאים יוצאי אוניברסיטת בר-אילן (ובראשם, פרופ' צבי ארד) אשר אליהם הצטרפו במשך השנים מרצים ממוסדות נוספים כשבחזונם המכללה תהפוך ל"אוניברסיטת השרון" בעתיד. כחלק ממגמה זו שונה שם הרחוב בו שוכנת המכללה ל"רחוב האוניברסיטה".
בדצמבר 2011 אושר למכללה לצד ארבע מכללות נוספות: המרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון, מכון טכנולוגי חולון, המרכז הבינתחומי הרצליה והמסלול האקדמי המכללה למינהל - להעניק לאנשי סגל תואר פרופסור. המועצה להשכלה גבוהה סייגה אישור זה בדרישה כי במכללה יהיו לפחות חמישה פרופסורים בתחום של המועמד שהמכללה מבקשת להעניק לו תואר פרופסור.
במרץ 2013 פורסמה ב"גלובס" כתבה בה נחשף שכרם הגבוה יחסית של נושאי המשרות הבכירות במכללה.
ב-3 ביולי 2017, הודיע חבר הנאמנים של האקדמית נתניה שבחר ביעקב הרט להיות נשיא האקדמית נתניה במקום צבי ארד, החל מראשית שנת הלימודים תשע"ח.
קרב וימפפן

רקע

לאחר נפילתה של עיר הבירה הבוהמית פראג, בעקבות קרב ההר הלבן, החליט גאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך להמשיך את הקרב, ולהתנגד לכוחות של יוהאן ט'סרקלס פון טילי וגונזלו פרננדס דה קורדובה בוימפפן.
בתחילת מאי, כוחותיו של כריסטיאן מבראונשווייג הגיעו לצפון נהר הנקר, והיו מוכנים לסייע לכוחות הפרוטסטנטים. בנוסף הצטרפו אליהם כוחותיו של ארנסט פון מנספלד, וגאורג פרידריך רצה לשלב את הכוחות לפני הקרב העיקרי.
על מנת להרוויח זמן ולנסות לפצל את הצבא הקתולי המשולב, חצה מנספלד את נהר הנקר ליד היידלברג, בזמן שגאורג פרידריך צעד מזרחה במעלה הנהר כדי לחצות בוימפפן. אולם, התוכנית נכשלה, וכוחותיהם של טילי וקורדובה לא התפצלו, ובמקום זאת רדפו אחרי צבאו של גאורג פרידריך, ופגשו אותו ליד וימפפן. גאורג פרידריך, אשר היה בנחיתות מספרית, פרס את חייליו בעמדה הגנתית על גבעה נמוכה, מחוץ לכפר.

הקרב

ב-6 במאי החל הקרב בהפגזות ארטילריה ובמתקפות פרשים הדדיות, אולם הפרוטסטנטים החזיקו מעמד ביעילות כנגד הארטילריה הספרדית החזקה, והצליחו לבלום את כוחותיו של טילי. בשעה 17:30 אחר הצהריים נפגע מחסן תחמושת פרוטסטנטי וגרם לנפגעים רבים, ובשעה 18:00 אחר הצהריים נהרג מגנוס, דוכס וירטמברג-נויינבורג, ובעקבות כך החלו הכוחות הפרוטסטנטים במנוסה. הקתולים פתחו במרדף אחר הכוחות הפרוטסטנטים, תוך שהם גורמים להם אבידות כבדות, וגאורג פרידריך נמלט לעבר שטוטגרט עם כמה מלוחמיו שנותרו עמו.
בינתיים, בעוד מנספלד ניסה להיפגש בחופזה עם כריסטיאן, אשר היה ממוקם ליד המיין; קורדובה וטילי המשיכו במרדף סוער, על מנת למנוע את המפגש, ובעקבות כך ב-20 ביוני התרחש קרב הכסט, שאף בו נחלו הכוחות הפרוטסטנטים תבוסה ניצחת.
הסיפור על 400 אזרחים מפפורצהיים, אשר הקריבו את עצמם למען הנסיך שלהם לאחר הקרב, הוכח על ידי מחקרים מודרניים כמיתוס בלבד.
בימבולנס

פרטים טכניים

זהו רכב חשמלי זעיר המאויש בידי 2 חובשים או פרמדיקים, הרכב מיועד לשימוש של 2 נוסעים בלבד והוא מאפשר למתנדבי מד"א להגיש עזרה ראשונית מהירה אך אינו מאפשר פינוי של חולים כמו באמבולנס או בנט"ן.
יש בו ציוד רפואי מתקדם הכולל בין היתר ציוד החייאה, דפיברילטור, מזרק אפיפן לטיפול בהתקפי אלרגיה, תרופות לשעת חירום, אלונקה, לוח גב מתקפל וציוד חבישה.
יתרונו הגדול של הרכב הוא בגודלו הקטן אפשר מאפשר לו לנסוע בשוליים ולא לבזבז זמן על חיפושי חניה ועמידה בפקקים. זהו רכב חשמלי חסכוני כאשר טעינה של 4 שעות מספיקה למשמרת של 8 שעות. מהירותו המרבית היא 80 קמ"ש ועלותו מגיעה לכ-50 אלף שקלים.
הרכבים הללו מצטרפים לשורת כלי רכב אשר נועדו לשמש את מתנדבי מד"א לשיפור זמני ההגעה (אופנועים, אופנים חשמליים, T3 וכו') אך חלים עליהם מספר הגבלות. לא ניתן לפנות בהם חולים ואסור להם לנסוע באור אדום ובכבישים מהירים מפאת קוטנם.
באירוע חירום ארבע הדקות הראשונות נקראות גם "ארבע הדקות הקריטיות" החשובות להצלת חיים. בדקות אלה, ללא זרימת דם מחומצן למוח, חל נזק בלתי הפיך לרקמת המוח. הצלת חיים דווקא בדקות הראשונות, הן אלה שיקבעו את גורלו של המטופל בפעולות ההחייאה הראשונות.

בתרבות הפופולרית

בספטמבר 2018 התקיים ערב הוקרה במד"א ירושלים אשר אליו הגיע נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה ובמהלכו הודיע על הטמעת מערכות ארגון ההצלה בארצו, וחזה בתרגול אירוע רב נפגעים ונהג בבימבולנס.
אדולף אריק נורדנשלד

ביוגרפיה

נורדנשלד נולד בהלסינקי, בירת פינלנד, אולם את מרבית ילדותו בילה באחוזה משפחתית במנטסלה. הוא למד בבית ספר בפורבו, עיר קטנה בחופה הדרומי של פינלנד. הוא למד מתמטיקה, כימיה, מינרלוגיה וגאולוגיה, וקיבל את תואר מסטר ב-1853 מאוניברסיטת הלסינקי. שנתיים אחר כך פרסם את עבודת המחקר שלו Om grafitens och chondroditens kristallformer (על צורות גביש של גרפיט וכונדרודיט).
נורדנשלד מונה למרצה למינרלוגיה באוניברסיטה. מסיבות פוליטיות היה עליו להימלט שנה לאחר מכן לשוודיה, שם נקרא למשרד המנהל של המחלקה המינרלוגית של המוזיאון השוודי להיסטוריה של הטבע ולפרופסורה במינרלוגיה באקדמיה השוודית למדעים.
נורדשלנד זכה לתהילת עולם בשל משלחות המחקר שבראשן עמד באזור הארקטי. בין השנים 1864–1873 הוא הוביל מספר משלחות מחקר לאי הארקטי שפיצברגן, שם חקר את הצמחייה, בעלי החיים והקרחונים. ב-1870 ניהל משלחת מחקר למערב גרינלנד. בין השנים 1878–1879 ערך את מסעו המפורסם ביותר, כשהפליג על גבי ספינת הקיטור וגה וגילה את המעבר הצפון מזרחי. הספינה יצאה לדרכה ב-21 ביולי 1878 מנמל טרומסה שבנורווגיה מזרחה דרך המעבר הצפוני באוקיינוס הקרח הצפוני מצפון לסיביר, לכיוון אלסקה. ב-19 באוגוסט 1878 הגיע לכף צ'ליושקין בסיביר, שם נאלץ להמתין בשל הים הקפוא. לאחר שחצה את מצר ברינג המשיך דרך יוקוהמה ביפן, סינגפור, ציילון (סרי לנקה), תעלת סואץ, איטליה, מצר גיברלטר וחזרה לשוודיה. את המסע הוא סיים בקיץ 1879 בנמל סטוקהולם. בין לבין, לאור התעכבותו הרבה נשלחו אוניות לחפש אחריו, ביניהן האוניה שנט שטבעה וכל מלחיה נספו. בסיום המסע העניק לו המלך אוסקר השני תואר אצולה, ברון.
על שמו קרוי ארכיפלג נורדנשלד.
נורדשלנד היה דודם של קארל גוסטף אמיל מנרהיים ושל אוטו נורדנשלד.