google/wiki40b huggingface dataset:
ז'ורדי

חייו

ז'ורדי נולד בסן ז'רמן און לה, פרוור של פריז. אביו, קלוד, היה מפיק מוזיקלי, וב-1992 הפיץ סינגל בביצוע של בנו בן ה-4 וחצי, בשם "!Dur dur d'être bébé" ("קשה קשה להיות תינוק"). השיר הפך ללהיט שכבש את מצעדי הפזמונים הן בצרפת (בה שהה 15 שבועות במקום הראשון) והן במדינות אחרות באירופה, דרום אמריקה ומזרח אסיה. בזכות הצלחה זו נרשם ז'ורדי בספר השיאים של גינס כזמר הצעיר ביותר ששיר בביצועו עמד בראש מצעד הפזמונים. בהמשך אותה שנה הקליט ז'ורדי את האלבום "Pochette Surprise" שכלל את "!Dur dur d'être bébé", וב-1993 הקליט אלבום נוסף בשם "Potion magique". בניסיון לרכב על גל ההצלחה, הקימו הוריו פארק שעשועים בנורמנדי בשם "La ferme de Jordy" ("החווה של ז'ורדי"), אך המיזם נחל כישלון והוא נסגר ב-1996. באותה שנה גם התגרשו הוריו.
לאחר עשור בו לא הופיע בציבור, השתתף ז'ורדי בשנת 2005 בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "La Ferme Célébrités", תוכנית מציאות בסגנון "האח הגדול" המתרחשת בחווה, בהשתתפות ידוענים. ז'ורדי, שהיה אז כבן 17, זכה במקום הראשון - פרס בסך 180 אלף אירו שהועברו לארגון צדקה, ועוד סכום לא ידוע ששולשל לכיסו.
הפרסום המחודש הוביל להוצאת סינגל בראשית 2006, "Je t’apprendrai". במרץ אותה שנה, זמן קצר לאחר שמלאו לו 18, פרסם אוטוביוגרפיה בשם "Je ne suis plus un bébé" ("אני כבר לא תינוק"), ובה טען כי אביו ניצל אותו לשם רווחים כספיים, וכי רוקן את חשבון הבנק שלו. ז'ורדי לא הקליט אלבום בעקבות הסינגל, אך ב-2008 שב להופיע כסולן להקת "Jordy and the Dixies".
ז'ורדי מתגורר כיום סמוך לקאן.
וולטר האו

וולטר ארנסט האו (באנגלית: Walter Ernest How ‏ 25 בדצמבר 1885 - 5 באוגוסט 1972) היה מלח כשיר בריטי באנדיורנס, ספינת המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של ארנסט שקלטון, בשנים 1917-1914.

אנדיורנס

וולטר ארנסט האו, שנודע בשם "ארני", נולד ברובע ברמונדזי בלונדון. כשמלאו לו 12 שנים ירד לים ושירת על אוניות רבות. בשנת 1913 נשא אישה ובתו הבכורה הייתה בת שישה שבועות בלבד כשאביה הפליג ב"אנדיורנס".
כשה"אנדיורנס" עגנה בבואנוס איירס, עזר ארני האו לוויליאם בייקוול להגניב את חברו, פרס בלקבורו, כנוסע סמוי אל הספינה, לאחר ששניהם הגיעו למסקנה, שלאחר פיטורי כמה מן הימאים בגלל הפרות משמעת לוקה סגל הספינה בחסר. בלקבורו התגלה כמה ימים לאחר שהאנדיורנס יצאה לדרכה, ולאחר שטף תוכחות ואיומים, החליט שקלטון לקבל אותו כעוזר טבח.
נוסף לכישוריו כימאי, הכיר ארני האו את תנאי החיים בקוטב, לאחר שעבד באזור התת-ארקטי בספינת מחקר קנדית. כמו כן ניחן בכישרון אמנותי, שמצא חן בעיני שקלטון, אשר נתן דעתו על יחסי ציבור.

לאחר המשלחת

עם שובו לאנגליה, הצטרף האו לצי הסוחר. הוא התעוור בעין אחת כשאונייתו עלתה על מוקש וקיבל שתי מדליות מלחמה. בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה חי בלונדון ועסק בעבודות שונות בתחום האמנות השימושית. בין השאר ניחן בכישרון מיוחד לבניית דגמים של ספינות מפרש ושל ספינות בבקבוקים.
האו היה אמור להצטרף למשלחתו האחרונה של שקלטון, על סיפון ה"קווסט", אך ביטל את השתתפותו ממש לפני שהספינה יצאה לדרכה מפליימות'. האו נפגש דרך קבע עם חבריו מן ה"אנדיורנס" ובייחוד שמר על קשרי ידידות עם בייקוול וגרינסטריט. ב-2 באוקטובר 1968 נסע עם ליונל גרינסטריט וצ'ארלס גרין, שלושת חברי המשלחת היחידים שהיו עדיין בחיים, לפורטסמות', להשתתף בחגיגות השקתה של ספינת המחקר האנטארקטי של הצי המלכותי, "אנדיורנס", ובאוקטובר 1970 התייצב שוב להקביל את פני הספינה בשובה ממסעה הממושך לאנטארקטיקה. בניגוד לקודמתה שנשאה אותו שם, צוות ה"אנדיורנס" החדשה מנה 12 קצינים, 106 אנשי צוות ושני מסוקים, לעומת 28 אנשיו של שקלטון באנדיורנס הראשונה.  
אי-אילו איורים של האו ממשלחת "אנדיורנס" מופיעים בספר "שקלטון" של מרג'רי וג'יימס פישר, שיצא לאור לראשונה בשנת 1957.
שקלטון תיאר את האו במילים הבאות: "הוא היה גבר בגברים". הוא מת בגיל 86 ממחלת הסרטן.
סימה אלה

סימה אלה (נולדה בשנת 1951) היא עיתונאית, יזמית ואשת עסקים.

ביוגרפיה

סימה אלה נולדה וגדלה בירושלים. היא למדה בבית הספר היסודי "כצנלסון" של תנועת העבודה, ואת התיכון סיימה בבית הספר "סליגסברג" בירושלים. את לימודיה במכללת קיי בבאר שבע סיימה בשנת 1975, משם עברה להתגורר בתל אביב.
בשנת 1976 החלה את דרכה העיתונאית ב"ידיעות אחרונות". כתבתה הראשונה, אודות משפחת ליטווינסקי, אחת המשפחות העשירות בארץ בשנות ה-20 של המאה ה-20, התפרסמה באופן חריג במוסף "7 ימים". אלה עבדה בידיעות אחרונות 27 שנה, מהן הייתה בשמונה השנים ראשונות כתבת חדשות, תחקירים, חינוך ומגזינים למוסף '7 ימים' ולעמודי הפנים של העיתון "24 שעות". 
במערכת העיתון הכירה את אהרון בכר ולשניים נולד בשנת 1983 בן, בועז בכר, סטרטאפיסט בתחום ההי-טק. סימה אלה והבן בועז הצטרפו אל אהרון בכר, בשליחותו לניו יורק מטעם "ידיעות אחרונות", שם התגוררו במשך שלוש שנים. ביולי 1987, בשובם לארץ מניו יורק, נפטר אהרון בכר מדום לב. 
סימה אלה שבה לעבודה בעיתון, אך הפעם, באישורו של העורך, דב יודקובסקי, עברה מעמודי החדשות לכתיבה במגזין "זמנים מודרניים", בעריכתה של בלה אלמוג ואחר-כך בעריכתה של אורנה ננר. היא ערכה ראיונות, תחקירים, עסקה בכתיבת דיוקנאות והייתה בעלת מדור שעסק בביקורת תוכניות הילדים בטלוויזיה, ומדור המלצות על אירועים תרבותיים. עם הקמתו של מדור הבריאות בעיתון, בעריכתה של נאוה כהן, הצטרפה אלה לצוות הכותבים, שם כתבה כתבות מגזיניות ובין היתר, מדור ביקורת על מוצרי קוסמטיקה חדשים וביקורת על ציוד רפואי ביתי. 
שימשה 20 שנה דירקטורית במפעל "אפיק" שברמת הגולן המייצר טונרים ומחסניות דיו למדפסות, לכספומטים ולקופות רושמות. 
בשנת 2001, (שנתיים לפני פרישתה מהעיתון בסוף שנת 2003) הקימה חברת סטארט-אפ טכנולוגית, "אנג'י (2001)", אותה ניהלה במשך חמש שנים. 
בשנת 2007 הקימה הוצאה לאור שסיפקה לחברת "אל על" מדריכי נסיעות תחת השם "מה קורה", שם שימשה גם כעורכת ראשית. 
בשנת 2010 הקימה את "מה הבעיה", המרכז לייעוץ פסיכולוגי בטלפון, בו היא משמשת מנכ"ל (שמה הנוכחי של השירות הוא "אחד על אחד").
עם זאת, את העיתונות היא לא נטשה. היא הצטרפה כעורכת מדור "לייף סטייל" בצוות ההקמה של הקואופרטיב העיתונאי "מגפון", המוציא לאור עיתון יומי חדש באינטרנט. את המיזם הגה עתונאי לשעבר במעריב, טובי פולק, במחאה על סתימת הפיות והשתלטותם של בעלי ההון על אופי הדיווח העיתונאי וכתמיכה במחאה לצדק חברתי, שתפס תאוצה בקיץ 2011. 'מגפון' עלה לאוויר בראשית ינואר 2012.
בפברואר 2013 הקימה את אתר החדשות Jewish Business News, והיא המו"ל והעורכת הראשית שלו. האתר פועל באנגלית, ומתמקד בדיווחים ובסיפורים על הפעילות העסקית של יהודים וישראלים ברחבי העולם.
המחוז הפדרלי של ברזיל

היסטוריה

הממשלה הפדרלית של ברזיל עברה למחוז הפדרלי ב-21 באפריל 1960, ואז פוצל המחוז ממדינת גויאס. לפני המעבר היה המחוז הפדרלי בברזיל שטחה של העיר ריו דה ז'אנירו. לאחריו, הפך שטח העיר ריו דה ז'אנירו למדינה בשם גואנברה, שהתקיימה בין 1960 ל-1975, עד שהתאחדה עם מדינת ריו דה ז'אנירו.
בתחילה הורכבה אוכלוסיית המחוז מהפועלים שעסקו בבניית העיר ברזיליה, שנבנתה מן היסוד בתקופת כהונת הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק, בין שנת 1956 ל-1960. פועלים אלו כונו "קנדנגוס". לאחר מכן הגיעו לעיר פקידי הממשלה הפדרלית ומשפחותיהם. העיר ברזיליה היא עיר מתוכננת ובה אזורי מגורים, עסקים, לימודים וכיוצא בזה. לרחובות אין שמות, אלא הם מזוהים באמצעות אותיות ומספרים הערוכים בצורה גאוגרפית. בתחילה תוכננה העיר להגיע לאוכלוסייה של מיליון איש, ולאחרונה עברה מספר זה. בשל המבנה המורכב של העיר, היה גידולה איטי, והדבר חייב רבים להתיישב בערים הסמוכות לה, המהוות כיום חלק ניכר מאוכלוסיית המחוז הפדרלי.

דגל

הצבע הלבן מסמל את השלום, בעוד שהצבעים הירוק והצהוב הם צבעיה הלאומיים של ברזיל. ארבעת החצים הצהובים מסמלים את אוכלוסייתה הילידה של ברזיל, והם מצביעים אל ארבעת כיווני השמיים, כדי להצביע על כך שהכוח נובע מן המרכז. החצים אף יוצרים צלב, שיש בו כדי להזכיר את צלב הדרום, איזכור נוסף לדגלה של ברזיל.
הדגל עוצב על ידי המשורר גיירמה דה אלמיידה, ואומץ על ידי הממשלה ב-25 באוגוסט 1969.
ג'ורג' חבש

נעוריו

ג'ורג' חבש נולד בשנת 1926 בלוד, למשפחה נוצרית אורתודוקסית שברחה ללבנון במלחמת העצמאות. בבירות למד חבש רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, התמחה ברפואת ילדים והוסמך בתור רופא ילדים, ומאז היה מוכר בכינוי "אל-חכים" (הרופא). עבר ביחד עם ודיע חדאד לעמאן, פתחו יחד קליניקה, ועבדו כרופאים במחנות פליטים בירדן. במקביל ללימודיו החל חבש להיות פעיל בחוגים פוליטיים.
אדם מקיי

ביוגרפיה

מקיי נולד בפילדלפיה. הוא למד שנה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת טמפל, אך פרש חודשים ספורים לפני סיום לימודי התואר הראשון.

קריירה

הוא עבר לשיקגו ועסק בסטנד-אפ. בשנים 1995 עד 2001 כתב מערכונים עבור תוכנית הטלוויזיה סאטרדיי נייט לייב, כשבשנים 1997–1999 שימש הכותב הראשי של התוכנית.
ב-2004 יצר עם ויל פארל את הקומדיה "והרי החדשות", אותה גם ביים, שזכתה להצלחה רבה. הוא המשיך לשתף פעולה עם פארל כשחקן, במאי, תסריטאי ומפיק בסרטים "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי" (2006), "אחים חורגים" (2008), "לספק ת'סחורה" (2009), "החבר'ה האחרים" (2010), "The Virginity Hit" ‏(2010), "קאסה דה מי פאדרה" (2012), "הקמפיין" (2012) "חדשות בהפרעה" (2013) ועוד. ב-2007 יצר עם פארל את אתר האינטרנט "Funny or Die" ובו סרטונים קומיים.
מקיי שכתב את התסריט לסרט "אנטמן" שיצא ב-2015. הוא כתב וביים את הסרט "מכונת הכסף" (2015), הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בהם לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר ומקיי זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. סרטו הבא, "סגן הנשיא" (2018), היה מועמד לשישה פרסי גלובוס הזהב ומועמד לשבעה פרסי אוסקר בהם לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר ולתסריט המקורי הטוב ביותר.
הוא הבמאי והמפיק של סדרת הטלוויזיה "Succession" ששידורה החל ב-2018 ברשת HBO. על עבודתו כבמאי הסדרה, זכה בפרס גילדת הבמאים של ארצות הברית.

חיים אישיים

מקיי נשוי לשחקנית והבמאית שירה פיבן (אחותו של השחקן ג'רמי פיבן). לזוג שתי בנות.
לגונת הטייפון

לגונת הטייפון (באנגלית: Typhoon Lagoon) היא פארק מים הממוקם באתר הנופש דיסניוורלד בקרבת העיר אורלנדו שבמדינת פלורידה בארצות הברית.
הפארק נפתח ב-1 ביוני 1989 וממוקמת בו בריכת הגלים הבלתי מקורה הגדולה ביותר בעולם.
התמה של הפארק היא "טייפון" שהרס אי קטן, ובשל הסופה סירות הוטלו על היבשה ונשארו שם. בראשו של "הר געש" הנמצא בלב הפארק נמצאת הסירה "מיס טילי" "Miss Tilly", דבר שלא מפריע להר הגעש להתפרץ מדי חצי שעה.
סוכנות מיפוי לאומית

היסטוריה

סוכנות המיפוי הלאומית הראשונה בעולם "סוכנות המיפוי של בריטניה" החלה את דרכה בשנת 1747 כאשר הוצע לסוכנות לערוך את פרויקט המיפוי של סקוטלנד. הסקר דאז נערך במפות של קנה מידה של 1 אינץ' שווה ל-1000 מטרים (1:36,000) ובה בעת נקבעה גם נקודת הטריאנגולציה (רשת טריאנגולציה) הראשית של בריטניה (1783-1853) שהביאה אל הקמתה של הסוכנות הבריטית הקרויה בשם: "סוכנות הסקרים". עבודה מסודרת של הסוכנות למיפוי המדינה החלו ברצינות רק בשנת 1790 כאשר מועצת המנהלים של הסוכנות היו צריכים להכין עבודה בנושא סקר צבאי במידה של אינץ' 1 השווה למייל 1 (1:63,360 קנה מידה). במהלך השלושים השנים לאחר מכן, כשליש משטחה של אנגליה וויילס הופיעו כבר על מפות מסודרות עם נקודות ציון.
בישראל פועל המרכז למיפוי ישראל המשמש בתור סוכנות המיפוי הלאומית לאחר שהוקם על ידי הבריטים בשנת 1920 בתור "מחלקת המדידות של ארץ ישראל" והפך לאחר קום המדינה לאגף המדידות של משרד השיכון עד להקמתו של המרכז הלאומי למיפוי של ישראל בשנת 1988.
טליסה סוטו

שנותיה הראשונות

נולדה כמרים סוטו (Miriam Soto) בברוקלין, ניו יורק,
סוטו היא הצעירה בארבעת ילדיהם של הורים ילידי פוארטו ריקו.
הוריה עברו מאוחר יותר לנורת'האמפטון, מסצ'וסטס, שם גדלו ולמדו סוטו ואחיה. משפחתה של סוטו הייתה אחת מהמשפחות הפורטוריקניות המעטות שהתיישבו בשכונה. כתוצאה מכך היא חשה שלאנשים יש כלפיה דעה קדומה והיא נהייתה בודדה.

דוגמנות

בהיותה בת 15 חתמה סוטו על חוזה דוגמנות עם סוכנות קליק ועסקה בדוגמנות בחופשות הקיץ שלה מהלימודים. שבועות אחרי שחתמה על החוזה, היא נסעה לטייל בפריז שם צילם אותה ברוס וובר לווג. היא שבה לנורתהמפטון בתום הקיץ על מנת לסיים את לימודיה בבית הספר והמשיכה לדגמן לפרקים עד שהיא סיימה את בית הספר התיכון.
מאוחר יותר היא הופיעה בעמודי השער של ווג האמריקאי והבריטי והמגזינים Elle‏, Mademoiselle, Glamour and Self.
היא גם הופיעה בקליפ המוזיקה הראשון שלה "Each Time You Break My Heart" אותו שרו חברה לשעבר ניק קיימן ביחד עם מדונה בבימויו של טוני וירומונטה.
סוטו וקיימן הופיעו לעיתים כדוגמניו של ריי פטרי (Ray Petri), מעצב האופנה המנוח והיוצר של מראה "בופאלו בוי" של לונדון של שנות השמונים.

משחק

סוטו שבה לארצות הברית ב-1988, היא ערכה מבחן במה והתקבלה לתפקיד "אינדיה" בהופעת הבכורה שלה בסרט הקולנוע Spike of Bensonhurst, קומדיה בה כיכבו סשה מישל וארנסט בורגנין. ב-1989 היא לוהקה כלופה לאמורה בסרט ג'יימס בונד "רישיון להרוג" בכיכובו של טימותי דלטון וכמאריה ריברה בסרט The Mambo Kings.
סוטו השתתפה ביותר מעשרים סרטים, ביניהם "מורטל קומבט" (1995) כקיטאנה, "מרדף השמש" של מייקל צ'ימינו כאישה אינדיאנית, "Island of the Dead" כמליסה אוקיף, Piñero‏ (2001) כסוגר, בכיכובו של בנג'מין בראט ו-Ballistic: Ecks vs. Sever ‏(2002) וריין לצד לוסי לו ואנטוניו בנדרס. סוטו גם הופיעה בשתי הופעות אורח בסדרות הטלוויזיה C-16: FBI. ב-1995. היא שיחקה את דונה ג'וליה, אחת ממושאי האהבה הרבים של ג'וני דפ בקומדיה הרומנטית Don Juan DeMarco, דפ שיחק את דון ג'ואן. היא גם הופיעה בקליפ המוזיקלי "I Need to Know". של מארק אנתוני. ב-1996 שיחקה סוטו בסרט Vampirella, את הגיבורה עליה קרוי הסרט, המבוססת על ספר קומי. ב-1997 השתתפה בסרט הפשע "מלכודת זבובים" לצדו של רוברט לוג'יה. בשנת 2001 שיחקה בסרט "פיניירו". ב-2009 שיחקה בסרט "המשימה" לצד בנג'מין בראט. ב-2013 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "אליסיום" בכיכובו של מאט דיימון.

עמודי שער

ב-1990 בחר המגזין פיפל בסוטו כאחת מחמישים הנשים היפות בתבל.
היא הופיעה גם בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד,
היא דורגה במקום ה-58 בין 100 הנשים החמות ביותר לשנת 2002, לפי המגזין מקסים.

חייה האישיים

במהלך שנות השמונים יצאה סוטו עם הזמר ניק קיימן.
ב-1997 סוטו נישאה לשחקן קוסטאס מנדילור והם התגרשו ב-2000.
היא פגשה את השחקן בנג'מין בראט על הסט של הסרט Piñero והם נישאו ב-13 באפריל 2002.
לזוג שני ילדים
עלייה ג'

עלייה ג' הוא השם שניתן לשני תכנונים שונים של עליות בלתי לגאליות גדולות במסגרת מערך ההעפלה, שהוצעו על ידי דוד בן-גוריון והציונות הרוויזיוניסטית ללא קשר ביניהם, ולא יצאו אל הפועל.

עלייה ג' של בן-גוריון

דוד בן-גוריון הסתייג בתחילה ממפעל ההעפלה, מתוך חשש שפעילות זו תסכן את העלייה החוקית ואת המשא ומתן עם הבריטים על הקמת מדינה יהודית. אולם, בסוף 1938 חל מפנה בעמדתו בעקבות  פוגרום ליל הבדולח שהתרחש בגרמניה ורצונה של בריטניה לפייס את הערבים, בהתנגדותה להקמת מדינה יהודית וצמצום העלייה כמעט לגמרי (היתר ל-75 אלף עולים בחמש שנים). 
משהבחין בן-גוריון בשינוי הצפוי במדיניותה של בריטניה לאחר פגישה עם שר המושבות בלונדון, דעה שהתחזקה כאשר כבר היה ידוע תוכנו של הספר הלבן השלישי שהתפרסם במאי 1939, הוא הגיע למסקנה שגם היישוב צריך לשנות מדיניות ולכונן את ה"ציונות הלוחמת", כשההעפלה היא כלי חשוב להגשמתה. הוא הציע לפתוח ב"עלייה ג'" או "מרד העלייה" – לא עוד מבצעי העפלה בודדים אלא העלאה של אלפי צעירים בפעולות גדולות, אפילו תוך כדי התנגשות עם הבריטים. לדעתו, פעולה גלויה כזו המלווה בהתנגשות עם הבריטים הייתה כולה לעכב או אף לבטל את גזירות הספר הלבן.
כאשר אוניית המעפילים אטראטו, שיצאה מקונסטנצה ועליה קרוב ל-500 מעפילים, ובהם בני נוער ובוגרי הכשרות חקלאיות בגרמניה ואוסטריה, נחלצה משרטון ליד חופי טורקיה והתקרבה לחופי ארץ ישראל, קיבלו ב-25 במאי 1939 המלווים שהיו על האוניה מברק שנשלח בהוראת בן-גוריון ובו הוראה להכין 70 צעירים חסונים ולהורידם לסירות שתגענה אל האוניות על מנת לבצע נחיתה בכוח. במקביל קיבלה ההגנה הוראה לרכז כוח גדול שיסייע לצעירים אלו. אולם האונייה נקלעה לסערה ומצאה מחסה במפרץ בקפריסין, שם נתגלתה על ידי סיור בריטי והתוכנית בוטלה.
חבריו להנהגה וכן פעילי ההעפלה באירופה לא נטו לאמץ את תוכניתו, בטענה שיש להעדיף הצלת יהודים בהעפלה חשאית על פני התנגדות גדולה וחמושה כנגד הבריטים וכן בשל הסיכון לחיי העולים. הצעתו נדחתה אך הוחלט לערוך הפגנות מחאה נגד גזירות הספר הלבן. כחלק מהסקת המסקנות בדיונים שנערכו על הצעתו של בן-גוריון הוקם ב-1939 "המוסד לעלייה ב'" על מנת לארגן "העפלה שקטה".

עלייה ג' של הרוויזיוניסטים

התוכנית של הרוויזיוניסטים, שנקראה גם תוכנית הרבבה נרקמה בימי עליית אף על פי, בחודש מרץ 1939. לפי התוכנית תמשיך העלייה הבלתי ליגאלית כסדרה עד חודש ספטמבר אותה שנה, ובאותו הזמן יש לארגן מחנות במדינות אירופה השונות. תעמולה גדולה בחודש יוני תגייס צעירים אל שורות בית"ר, ואלו יקלטו במחנות ויעברו בהם הכשרות שבסופן יתחייבו לשרת שנתיים בפלוגות בית"ר בארץ ישראל. התכנון היה להעלות בבת אחת, ב-1 בספטמבר 10,000 בית"רים, לפי הפירוט הבא: 6,000 מפולין, 2,000 מרומניה, 1,000 מצ'כיה, 500 מליטא ולטביה ו-500 מהונגריה.
יום לאחר הגשת התוכנית פלשו צבאותיו של היטלר לפראג והיא ירדה מן הפרק.
מצב היהודים המדרדר במהירות באירופה והמתיחות האזורית הביאו את זאב ז'בוטינסקי לרקימת תוכנית נוספת. לפיה תתבצע פלישה חמושה רחבת היקף לחופי הארץ של בין 40 ל-50 אלף יהודים ובראשם ז'בוטינסקי. בו בזמן יפעיל האצ"ל את כל כוחותיו ברחבי הארץ נגד הבריטים, התקוממות ארצית כבירה זו תוביל לתפיסת השלטון מידי הבריטים והכרזה על הקמת מדינה עברית.
מעצר מפקדת האצ"ל בפברואר 1939, פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר וגם פטירתו של ז'בוטינסקי ב-1940, מנעו את הגשמת התוכנית. בימי המלחמה החליט האצ"ל על שביתת נשק עם הבריטים כדי לא לחבל במאמציהם נגד הנאצים, וזאת עד חידוש המאבק ב"הכרזת המרד".
אנטונינה נז'דאנובה

ביוגרפיה

אנטונינה נז'דאנובה נולדה בשנת 1873 בקריווה באלקה, על יד אודסה שבאוקראינה, אז באימפריה הרוסית.  
ב-1899 התקבלה לקונסרבטוריון של מוסקבה. כעבור שלוש שנים סיימה את לימודיה והצטרפה לסגל התיאטרון האופרה בולשוי והפכה במהרה לאחת הסופרנים המובילות שלו. לעיתים קרובות הופיעה גם על במת תיאטרון מרינסקי בסנט פטרסבורג וכן בקייב ובאודסה. ב-1912 הופיעה בפריז לצד הטנור הגדול אנריקו קארוזו והבריטון טיטה רופו. לנז'דאנובה הקדיש המלחין סרגיי רחמנינוב את הווקליזה שלו, והיא ביצעה בבכורה את העיבוד שלו לסופרן ולתזמורת בניצוחו של סרגיי קוסביצקי.
נז'דאנובה גילמה תפקידים אופראיים רבים בבכורה העולמית שלהם. נודעה ביופי ובגמישות של קולה, ובמצוינות הטכניקה של ביצועיה.
אחרי מהפכת אוקטובר נשארה בבולשוי, להבדיל מעמיתים אחרים שערקו למערב.
בשנת 1936 התחילה ללמד קונסרבטוריון של מוסקבה, משנת 1943 בתפקיד של פרופסור.
היא נפטרה במוסקבה בשנת 1950.

חייה הפרטיים

נז'דאנובה הייתה נשואה למנצח ניקולאי גולובאנוב.
אל-ח'יאם

היסטוריה

בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בעיירה, וכתב: "בשעה ארבע ועשרים וחמש דקות הנחתי לשמאלי, על גבעה, את הכפר קליעה, שפקדתי בשנת 1870 ושיושבים בו ארבע מאות מארונים; ולימיני, בעברו האחר של המישור שרבבתי בו, את הכפר אלח'יאם, שגם אותו סקרתי אז והמכתיר אף הוא את הגב המוארך של גבעה גבוהה. הוא מורכב משני רבעים: בדרומי יושבים שבע מאות מתואלים, ובצפוני שש מאות נוצרים הנחלקים ליוונים אורתודוקסים, ליוונים אוניאטים ולמארגנים, שעליהם יש להוסיף פרוטסטאנטים אחדים, אשר יסדו שם זה לא כבר בית יראה ובית ספר".
שמה של העיירה יצא למרחוק בשל כלא אל-ח'יאם שנמצא בקרבתה. כמו כן, בסמוך לעיירה שכנה עמדה של יוניפי"ל אשר נפגעה מאש צה"ל במלחמת לבנון השנייה.
בשנת 1986 צולם בעיירה הסרט הישראלי שתי אצבעות מצידון.
חיים מאיר וואזנר

הרב חיים מאיר הלוי וואזנר (נולד בא' בסיוון תרצ"ח, 31 במאי 1938) הוא ראש ישיבת חכמי לובלין, רב שכונת זיכרון מאיר בבני ברק ורבן של קהילות "שבט הלוי - לובלין". בעבר שימש במשך עשרות שנים רבה של קהילת סאטמר בלונדון.

ביוגרפיה

נולד כבן בכור לרב שמואל הלוי וואזנר ורבקה לבית גלבר. לאחר ששרד את השואה בסיוע חסידת אומות העולם, עלה לארץ ישראל מצ'כוסלובקיה בגיל שמונה, והתאחד עם הוריו שעלו לארץ 7 שנים לפני כן. למד אצל אביו ונחשב כתלמיד מובהק שלו וממשיך דרכו. נישא לשולמית, בתו של הרב אברהם אליהו מייזס מירושלים. 
לאחר נישואיו התמנה לר"מ בישיבתו של אביו, ישיבת חכמי לובלין, בבני ברק. בהמשך נתמנה לראש הישיבה לצד אביו, וכן שימש כדיין בבית הדין של אביו. בסוף שנות ה-80 עבר ללונדון כדי לשמש רבה של קהילת "ייטב לב" של סאטמר. גם לאחר הפילוג בסאטמר המשיך לשמש כרבם של כלל החסידים בקהילה בלונדון.
חיבר ספר בשם 'מחשבת הלוי'.
בקיץ 2009 (תשס"ט) ביקשו אביו לחזור לישראל כדי לסייע לו בהנהגת הישיבה, ברבנות שכונת זיכרון מאיר ובהנהגת הקהילה. 
בהלוויית אביו הכריז דודו ומחותנו שמואל מאיר גלבר מנהל הישיבה, וכן הרב יצחק טוביה וייס, גאב"ד העדה החרדית ואחיו הרב בן ציון וואזנר, כי הרב חיים מאיר ימלא את מקום אביו בכל התפקידים.

משפחתו

לרב וואזנר 13 ילדים. בנו הבכור הוא הרב יוסף בנימין וואזנר הוא ראש הישיבה לצד אביו. בנים נוספים הם הרב עקיבא, מו"צ של העדה החרדית בירושלים; הרב אהרן, מו"צ בבית הדין נתיבות חיים וראש כולל שארית יוסף; הרב מרדכי זאב, רב קהל מחזה אברהם בניו יורק; הרב משה שמעון, רב שכונת שאטו פארק בלייקווד, והרב ישראל, האדמו"ר ממינצק בניו יורק. בין חתניו: רבי שרגא פייבוש הגר, האדמו"ר מקוסוב בבורו פארק; הרב מרדכי גלבר, רב "קהל שבט הלוי" באשדוד ורב חסידות מונקאטש בבני ברק; הרב שלום צבי אנגלנדר, ראש כולל דחסידי מכנובקה-בעלז בלונדון ובנו של הנגיד אליהו אנגלנדר; הרב אהרן שמעון טויב, בנו של האדמו"ר מקאלוב מארצות הברית.
מפרצת שארקו-בושאר

מפרצת שָארְקוֹ-בּוּשָאר (או מיקרו-מפרצת; באנגלית: Charcot-Bouchard aneurysm) היא מפרצת בכלי דם קטנים במוח (פחות מ-300 מיקרומטר). רוב המפרצות מסוג זה מתרחשות באזור גזע המוח ומופיעות בהקשר ליתר לחץ דם כרוני. ככל מפרצת, יש להן נטייה לגדול עד שהן נקרעות (על פי חוק יאנג לפלס Young–Laplace equation). קריעה של מפרצת שרקו-בושרד תוביל לדימום במוח הגדול (דימום תוך צרברי), היכול להוביל לשבץ דימומי, המופיע באופן טיפוסי כשיתוק או אובדן תחושה פתאומיים. סוג זה של מפרצת קרוי על שם הרופא הצרפתי שארל-ז'וזף בושאר, אשר גילה אותו במסגרת מחקר לדוקטורט בהנחייתו של ז'אן-מרטן שארקו.
שירה וילנסקי

ביוגרפיה

וילנסקי גדלה בראשון לציון, החלה לדגמן בגיל 12 והשתתפה בפרסומות שונות. בשנת 2002 הופיעה בתפקיד משני בסרט "כנפיים שבורות" וב-2004 השתתפה בטלנובלה "מיכאלה". במקביל החלה ללמוד תקשורת וניהול במכללה למנהל. 
בשנים 2005–2014 שיחקה במשך חמש עונות בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "השמינייה" בתפקיד מיקה שקד, נערה מרדנית ומוזיקאית מחוננת בעלת חוש שמיעה יוצא דופן. 
ב-2006, השתתפה וילנסקי בעונה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים". בן זוגה לריקודים היה דניס בלוצ'רקובסקי. הזוג הודח שני בתחרות. כמו כן השתתפה בפסטיגל באותה שנה בשיר "שלוש חברות" עם עדי הימלבלוי ודון לני גבאי (מילים ולחן: דורון מדלי).
ב-2007 הייתה כתבת שטח בעונה העשירית של "ערב טוב עם גיא פינס" ושיחקה בסדרה "בילי" את רונה לצד ידידיה ויטל. באותה שנה גם כיכבה בסדרה "לשם שינוי" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית. היא השתתפה בסדרה התיעודית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ובסדרה "המקום" ששודרה בערוץ 10 ככוכב אורח. 
ב-2009 עברה וילנסקי ללוס אנג'לס, שם למדה שנתיים במכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע. היא הצטלמה לסרט "Joshua Tree"‏ (2011), לצד סטיבן באואר ומייקל מדסן וגילמה את סבטלנה, צעירה ממוצא רוסי שהסתבכה עם המאפיה הרוסית. ב-2012 השתתפה בסרט אייסמן של אריאל ורומן המתאר את חיי הרוצח השכיר ריצ'רד קוקלינסקי בתפקיד מלצרית בבית קפה, וכן בקליפ לשיר "Go Loco" של אלון דה לוקו.
ב-2013 השתתפה בסרט לאבלייס העוסק בלינדה לאבלייס, וכמו כן, בתפקיד ראשי בסרט האימה מים שחורים. ב-2014 השתתפה בפרק בעונה הרביעית של הסדרה רמזור בתפקיד אישה חולת חתולים.
בשנת 2019 שיחק בסדרה סברי מרנן מתפקיד אביבית

חיים אישיים

וילנסקי מתנדבת בארגוני זכויות בעלי חיים כדוגמת תנו לחיות לחיות והשתתפה בקמפיין נגד מכירת פרוות. היא דוגלת בטבעונות.
באוקטובר 2015 נישאה לאיש העסקים טל ניידורף. בינואר 2016 ילדה את בנם הבכור.
אוניברסיטת ווריק

היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה בשנת 1965, כ-3.5 ק״מ מהעיר קובנטרי שבאנגליה.
בשנת 2000, נפתח באוניברסיטה בית הספר לרפואה חדש.
בדצמבר 2000, בחר נשיא ארצות הברית ביל קלינטון להיפגש בפגישתו האחרונה עם ראש הממשלה הבריטי טוני בלייר באוניברסיטת ווריק. היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית, סנדי ברגר הסביר את הבחירה באוניברסיטה זו כמקום המפגש: "ווריק היא אחת מאוניברסיטאות המחקר החדשניות ביותר בבריטניה, אשר נבחרה ע״י ראש הממשלה בלייר כמודל של מצוינות אקדמית ועצמאות מהממשלה".
חנא מוויס

ביוגרפיה

מוויס נולד בשנת 1913 בכפר ראמה. למד בבית ספר תיכון בעכו ובבית הספר הסקוטי שבנצרת.
שרת במשטרת המנדט כמדריך בבית־הספר לשוטרים וכקצין משטרה.
בשנת 1956 נבחר למועצת הכפר וכעבור שלוש שנים לראש המועצה, תפקיד מטעמו נבחר גם לכהן כיו"ר הוועדה הארצית של הרשויות המקומיות הערביות.
במערכת הבחירות לכנסת התשיעית נבחר מטעם חד"ש לחבר הכנסת. פעילותו כחבר ועדת הכלכלה וועדת הפנים ואיכות הסביבה נמשכה עד לפטירתו.
הילה ארוון

ביוגרפיה

נולדה בבאר שבע כהילה כהן. בוגרת לימודי היסטוריה כללית ומדעי כדור הארץ, בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן. נשואה ואם לשלוש בנות ובן.
הילה, חובבת עתיקות ואדריכלות, מחזות זמר וסיפורי אהבה, כתבה למגירה במשך שנים. בסוף שנת 2010 עברה לגרמניה למשך שלוש שנים, במסגרת רילוקיישן מטעם מקום עבודתו של בעלה, שם התפנה זמנה לכתיבה.
תהלה (נובלה)

תהִלה היא נובלה שנכתבה בידי שמואל יוסף עגנון ויצאה לאור בשנת 1950. הסיפור נמנה עם הסיפורים בקובץ הסיפורים עד הנה.

מוטיבים בסיפור

עגנון, כדרכו, משלב בכתיבתו הרבה מוטיבים ועקרונות הלקוחים מעולם המושגים היהודי. למשל, העיקרון התנ"כי – "אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה", פירושו שיכול לקרות מצב שבו האב יחטא אך צאצאיו ישלמו את המחיר. בסיפורו של עגנון ניתן לראות עקרון זה בכך ששלושת ילדיה של תהִלה נפגעו בגלל סיפור השידוך של תהִלה, ובעצם תהִלה עצמה נפגעה בגלל חטאו של אביה.
יש הרוצים לראות בהאדרת דמותה של תהִלה ביחס לרבנית, מוטיב המראה כי הרבנית שמצטיירת בדרך כלל כצדקת ביחס לשאר העם, בעצם אינה כזו, לעומת תהִלה - אשה מפשוטי העם - הראויה להערכה על אצילותה. מוטיב זה מתפרש במידה מסוימת כהוקעה של המוסכמות החברתיות בקהילה הדתית-חרדית.
ישנם גם מוטיבים חוזרים השזורים לאורך כל הסיפור. לדוגמה: מוטיב האור ומוטיב המים.
מוטיב האור: מערכת מוטיבים המאירה את תהילה ואת תולדותיה (המר הדועך המלווה את סוף חיי בנה של תהילה

תהילה כמטאפורה לירושלים

העיר ירושלים היא מטאפורה למצבו הרוחני של העולם היהודי. ירושלים העתיקה, הנתונה בין החומות, 'מקודשת בקדושה מעולה'. זוהי ירושלים של העבר. אולם, על פי המתואר בסיפור, ירושלים זו עוברת תהליך של ירידת הקדושה כאשר בתי הכנסת ובתי התמחוי נמכרים לערבים וקדושתם נהרסת על ידי הבהמות הרובצות שם. כך הוא עולם העבר של העם היהודי, שיורד מקדושתו ומתומתו, והופך לעולם דיסהרמוני המלא ספקות ותהיות. רבים טוענים שתהילה היא מעין סמל לעיר ירושלים.

עיבוד למחזה

הנובלה עובדה למחזה בידי שחר פנקס, ועלתה לראשונה על הבמה ב-30 ביולי 2012 בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג, ובכיכובם של תמר אלקן, יהויכין פרידלנדר, יואב היימן.