google/wiki40b huggingface dataset:
מורן אטיאס

ביוגרפיה

מורן אטיאס נולדה בחיפה, ליעל מנהלת משרד עורכי דין, ולמרדכי, יבואן רהיטים. למורן אח בוגר ממנה מיכאל ואחות צעירה, השחקנית שני אטיאס. מורן אטיאס לא שירתה בצה"ל עקב דלקת קרום המוח.

דוגמנות

את הקריירה שלה כדוגמנית החלה מורן בגיל 15 כשנחשפה בתוכנית הנוער "אנטנה" ב-HOT. בגיל 18 נסעה לגרמניה, והחלה שם בקריירת דוגמנות שהחלה לשגשג כאשר מעצב האופנה האיטלקי רוברטו קוואלי, לקח אותה תחת חסותו. אטיאס עברה להתגורר באיטליה בגיל 19, ושם זכתה לפריצה הגדולה: היא השתתפה במספר תצוגות אופנה, דיגמנה לבית האופנה דולצ'ה וגבאנה, הנחתה תוכניות טלוויזיה והופיעה על שערי מגזינים נחשבים: vanidades, Natural, Max, Jack, ועוד.
בשנת 2004 שבה לארץ כדי להוביל את רשת האופנה "רנואר" כפרזנטורית במקום הדוגמנית קים איגלינסקי.
בישראל נבחרה אטיאס לדוגמנית הבית של חברת הנעליים גלי. ב-2009 הופיעה בפרסומת לחברת אופנה ישראלית.
בנובמבר 2011 דורגה מורן אטיאס במקום הרביעי ברשימת הדוגמניות המרוויחות בישראל של המגזין "פורבס", עם הכנסה מוערכת של כ-700,000 ש"ח.

קולנוע וטלוויזיה

בישראל
ב-2005 הנחתה את תחרות קדם-אירוויזיון 2005 לצד דידי הררי, והנחתה את שעשועון ההימורים "דיל או לא דיל" בערוץ 10. שיחקה בסרט הקולנוע של מנחם גולן "ימים של אהבה" לצד מאיה בוסקילה, יוסף שילוח, נירו לוי ועמוס לביא. ב-2006 התארחה בפרק של תוכנית הריאליטי "הדוגמניות". אטיאס הופיעה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הישראלי "רחמים" בכיכובו של שלום אסייג.
בשנת 2012 שיחקה את דמותה של מיקה בסדרת הדרמה, "אלנבי", לצידם של אביב אלוש ורומי אבולעפיה. ובאותה שנה הנחתה אטיאס את טקס בחירת מלכת היופי .
בנובמבר 2018 החלה לשמש כשופטת בעונה השנייה של התוכנית "גוט טאלנט ישראל".

בעולם

השתתפה במספר סרטי קולנוע בינלאומיים. ב-2007 שיחקה בסרט האימה "אם הדמעות " של הבמאי דאריו ארג'נטו. על תפקידה בסרט האיטלקי הקצר "גז" הייתה מועמדת לפרס איטלקי, Festival Sguardo al Femminile ("מבט נשי"). השתתפה בעונה השלישית של הסדרה "פעם בחיים" של yes. במסגרת הסדרה היא נשלחה לרוסיה לצד מיטל דוהן, והשתיים שהו עם שלושה אוליגרכים רוסים עשירים.
בינואר 2008 מונתה לדירקטורית בחברה הציבורית עטיה גרופ. באותה שנה הופיעה בתוכנית אירוח ושעשועונים שזכתה לפופולריות רבה באיטליה.
ב-2008 החלה לשחק בסדרה האמריקאית "התרסקות" בדמותה של אינס, ובעונה השנייה קיבלה את התפקיד הנשי הראשי בסדרה.
בנוסף ב-2009 גילמה את המפקדת ורה בלובה במשחק ההרחבה "Uprising" למשחק המחשב "Command & Conquer: Red Alert 3".
בשנת 2011 שיחקה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה, "צווארון לבן", בתפקיד כריסטי, חברתה של הסוכנת דיאנה בריגן.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "עיניים מטורפות" לצידם ג'ייק ביוסי וטניה ריימונד.
בשנת 2013 שיחקה את דמותה של מוניקה בסרטו של פול האגיס: "גוף שלישי".
החל מ-2014 החלה אטיאס לככב בסדרת הדרמה האמריקאית, "הרודן", וגילמה את דמותה של ליילה אל-פאיד, לצד השחקן אדם ריינר.
בשנת 2018 גילמה את דמותה של רנטה מוראלי בסדרת הטלוויזיה "המתמחה" ברשת FOX.

חיים אישיים

ב-2005 מונתה מורן על ידי העיר מילאנו כדוברת הרשמית כנגד השחתות גראפיטי והתעללות בבעלי חיים.
בשנת 2015 נבחרה על ידי משרד החוץ להיות הפרזנטורית של הביתן הישראלי באקספו 2015 שהתקיים במילאנו.
ב-2017 קיבלה אטיאס גרין קארד לאחר שבקשת האזרחות שלה אושרה בידי מחלקת ההגירה של ארצות הברית.
פישל לחובר

ירוחם פישל לָחוֹבֶר (כמעט תמיד: פ' לחובר; בכתיב יידי: לאַחאָווער; י"ח בחשוון תרמ"ד, נובמבר 1883, חוז'לה, פלך ורשה, האימפריה הרוסית - ה' באדר תש"ז, 25 בפברואר 1947, תל אביב) היה חוקר תולדות הספרות העברית, מבקר ספרות, מסאי ועורך.

ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה והשלימו אותו.  
לחובר נולד בחוז'לה שבפלך ורשה לשלמה יהודה, סוחר, ולבלה.
תרגם לעברית יחד עם ישעיהו תשבי מבחר של ספר הזוהר. יחד עם דוד פרישמן ערך בוורשה את קובצי "ספרות". לאחר מכן ערך את "נתיבות", המדור הספרותי של "הצפירה". לאחר מלחמת העולם הראשונה היה עורכה של הוצאת שטיבל וחבר מערכת "התקופה". כן ערך את "ערכים" (קבצים לשאלות החיים ולספרות; ורשה תרע"ט).
לאחר שעלה לארץ ישראל מפולין בשנת 1927 היה מעורכי "מאזנים" ו"כנסת" (דברי-ספרות של סופרי ארץ-ישראל;  תל אביב תרפ"ח). מחקריו על הספרות העברית למן המאה ה-18 הקיפו קשת מגוונת של נושאים. מתוך עיסוקו בחקר הספרות יצא ספרו המסכם "תולדות הספרות העברית החדשה" – ספר שנע בין ספר מחקר לספר לימוד. בשנותיו המכריעות חקר את תורת הסוד.
נפטר בשנת 1947, בן 64 במותו.
על שמו נקרא רחוב בתל אביב.
אחותו דבורה לחובר (1895–1962) הייתה מורה ומחנכת, מתרגמת ועורכת ירחון "האשה" (ירושלים 1929-1926).
אחיו שמואל לחובר (1897–1972) היה ספרן וביבליוגרף.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו של פישל לחובר ברחוב אנגל 7 בתל אביב.
קורנל האוושי

קריירה

האוושי ניצח בתחרות בודפשט בשנת 1911, הגיע למקום התשיעי בתחרות טמשוואר בשנת 1912 (אליפות הונגריה, ניצח גיולה ברייר), חלק מקום 4–5 בתחרות בודפשט 1917 (ניצח: גיולה ברייר), הגיע רביעי בתחרות בודפשט 1918 (ניצחו: זולטן פון באלה וריכרד רטי), חלק מקום 9–11 בתחרות קושיצה בשנת 1918 (ניצח: ריכרד רטי), חלק מקום 1–2 עם סאוואי בתחרות בודפשט 1920, הגיע שישי בתחרות גיולה 1921 (ניצח: בוריסלב קוסטיץ').
האוושי ניצח באליפות הונגריה השישית שהתקיימה בבודפשט בשנת 1922. הוא הגיע שלישי בתחרות בשנת 1923, חלק מקום 6–7 בתחרות גיולה בשנת 1923 (ניצח: גרובר), הגיע עשירי בתחרות גיור 1924 (אליפות הונגריה השביעית, ניצח: גזה נאגי), חלק מקום 6–10 בתחרות דברצן בשנת 1925 (ניצח: הנס קמוך), חלק מקום 3–4 בתחרות בתחרות בודפשט בשנת 1926 (ניצח: אנדרה שטיינר, חלק מקום 12–14 בתחרות בודפשט בשנת 1926 (אליפות פיד"ה הראשונה לאמנים, ניצחו: ארנסט גרינפלד ומריו מונטיצ'לי), חלק מקום 2–4 באליפות הונגריה בשחמט בשנת 1928 (ניצח: ארפאד ויידה), חלק מקום 7–8 בתחרות בודפשט בשנת 1928 (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה, וניצח את תחרות מזוקוסד בשנת 1929.
האוושי חלק מקום 4–5 בתחרות בודפשט 1931 (אליפות הונגריה בשחמט, ניצח: לאיוש שטיינר), הגיע רביעי בתחרות שופרון בשנת 1934 (ניצח: רודולף שפילמן), חלק מקום 5–6 בתחרות בודפשט 1934 (ניצח: אריך אליסקסיס), חלק מקום 12–14 בתחרות בודפשט 1934 (ניצח: אנדור לילינטל ), חלק מקום 5–6 בתחרות טאטאווארוש 1935 (ניצח: לאסלו סאבו), חלק מקום 5–7 בתחרות בודפשט 1936 (אליפות הונגריה בשחמט, ניצחו: לאיוש שטיינר ומיגל ניידורף), חלק מקום 3–4 בתחרות מילנו (ניצחו: אריך אליסקסיס ומריו מונטיצ'לי) וחלק מקום 4–6 בתחרות בודפשט 1939 (ניצחו: באלה ולאסלו סאבו).
האוושי נפטר לקראת סוף מלחמת העולם השנייה בעיירה אוסטרית, שם נשלח לעבודת כפייה תחת שלטון גרמניה הנאצית.

ספר שכתב

בשנת 1935 פרסם ספר בשם : A soproni jubiláris sakkverseny, 1934
הוגו להרס

ד"ר צבי-הוגו לֶהרס (Hugo Lehrs;‏ תרס"ד, 1904 - ט"ו בטבת ה'תש"ח,  28 בדצמבר 1947) היה מנהלו היהודי של בית החולים הממשלתי בבית צפאפא. נרצח בתחילת מלחמת העצמאות במילוי תפקידו.

ביוגרפיה

להרס נולד בשנת 1904 בברלין בירת גרמניה. עוד בגיל צעיר "נתפס" לרעיון הציוני. היה חניך ואחר-כך מדריך בתנועת הנוער הציונית "בלאו וייס". בהיותו סטודנט לרפואה בברלין היה פעיל בארגון הסטודנטים הציוני K.J.V, שרבים מחבריו עלו לארץ ישראל. כדי להכין את עלייתו לארץ ישראל עבר להמבורג, שם התמחה בבית החולים העירוני במחלות טרופיות ומידבקות.
זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון הונח צלב קרס על שולחן עבודתו בבית החולים. הוא לא היה זקוק לרמז נוסף, ובתחילת 1933 עלה ארצה עם אשתו. הוא התיישב בתחילה בצפת. קשה היה אז להתפרנס מרפואה בצפת, והזוג פתח פנסיון מצליח. באותה תקופה הצטרף לארגון" ההגנה". בשנת 1937 עבר עם משפחתו לתל אביב, שם עבד בתחילה כאחראי על הקרנטינה בנמל, ואחר כך עבד בבתי החולים הממשלתיים בפרדס כץ וביפו. באותה שנה נרצח דודו, ד"ר יוסף להרס, בבית שאן במסגרת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט.
בשנת 1944 עבר לירושלים, שם נתמנה לממלא מקום של מנהל האגף הבריטי בבית החולים הממשלתי במגרש הרוסים. זה היה אגף נפרד ובו אושפזו רק חולים בעלי אזרחות בריטית. ד"ר להרס הצטיין בתפקידו ובשנת 1945 קודם למשרת מנהל בית החולים הממשלתי למחלות מידבקות בבית צפאפא.
בית החולים היה מורכב ממספר מבנים וגבל בצד המזרחי של בית צפאפא קרוב לדרך בית לחם (כיום ישיבת איתרי). החולים היו ערבים. הצוות היה מורכב מיהודים, ערבים ואנגלים.
עם החלטת האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 על חלוקת הארץ, הורע מאוד מצב הביטחון בארץ ובמיוחד בירושלים. ביטחון הצוות היהודי בבית החולים הלך והורע. האחות הבריטית הראשית של בית החולים קיבלה מכתב בערבית כי עליה להרחיק את האחיות היהודיות מבית החולים אחרת תירצחנה. מכתבים דומים קיבלו גם הרופאים היהודים. שבוע לפני היום הגורלי נפגש עם להרס ד"ר אברהם קצנלסון, מנהל מחלקת הבריאות שליד הוועד הלאומי, והזהיר אותו על הסכנה הכרוכה בהמשך עבודתו במקום זה, אולם לדבריו ענה לו להרס כי הוא בטוח שלאור מעמדו ותפקידו לא יפגעו בו הערבים.
בבוקר יום 28 בדצמבר 1947 הגיע ד"ר להרס לבית החולים והחל את הביקור היומי בביתני החולים. בשעה 10:15 כאשר סיים את הביקור באחד הביתנים, יצא עם רופא ואחות ערבים. בלכתם בשביל בין הביתנים נתקלו בשלושה ערבים מזוינים, שפתחו על ד"ר להרס באש מטווח קצר ונמלטו במהירות. ד"ר להרס התמוטט ונפטר תוך זמן קצר. הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
בשנת 1957 נחנכה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל אנדרטה לזכר חללי הרובע היהודי בעיר העתיקה והלוחמים שנפלו בירושלים והובאו לקבורה בהר הזיתים. באנדרטה חקוקים שמות הנופלים ובתוכם גם שמו של ד"ר להרס.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים אותר קברו של ד"ר להרס ואנשי משרד הביטחון הציבו שם מצבה צבאית לרופא אשר "נפל במלוי-תפקידו".
הנסיכה אוגוסטה מקיימברידג'

ביוגרפיה

אוגוסטה נולדה בהנובר ב-19 ביולי 1822, לנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', הצעיר ביותר מבין הבנים שהגיעו לבגרות של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ושל שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. אמה הייתה אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של פרידריך, נסיך הסן-קאסל. אוגוסטה הוטבלה ב-16 באוגוסט 1822 בבית קיימברידג' שבהנובר, וסנדקיה היו סבתה קרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן, דודתה לואיזה, נסיכת נסאו-אוזינגן, ולואיזה, נסיכת הסן.
אוגוסטה בילתה את שנותיה הראשונות בהנובר, שם אביה כיהן כמשנה למלך בשמו של דודה ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת ואחריו ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ב-28 ביוני 1843 התחתנה אוגוסטה בארמון בקינגהאם בלונדון, עם בן דודה פרידריך וילהלם, נסיך הכתר של מקלנבורג-שטרליץ, ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1860 מת חמיה גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
על אף שאוגוסטה התגוררה בגרמניה, היא נהגה לבקר את אמה פעמים רבות בארמון קנזינגטון שם התגוררה. לאחר מות אמה בשנת 1899 רכשה אוגוסטה בית על יד השער של ארמון בקינגהאם, והתגוררה בו בחלק השנה, עד שלא יכלה עקב זקנתה לבקר מחוץ לגרמניה.
לקראת טקס הכתרתם של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ואשתו המלכה אלכסנדרה בשנת 1901, התייעץ עמה דוכס נורפוק על ענייני הנימוסים ואורחות הלבוש, משום שאוגוסטה זכרה את טקס הכתרה של ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת ואשתו המלכה אדלייד כשהייתה בת 9, ואת טקס ההכתרה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת בהיותה בת 16.
בשנת 1904 מת בעלה פרידריך וילהלם, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ, ובנה אדולף פרידריך החמישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
לאוגוסטה היו קשרים אדוקים עם אחייניתה מרי מטק, אולם נבצר ממנה להגיע לטקס הכתרתה למלכת בריטניה יחד עם בעלה ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בשנת 1911, עקב זקנתה וגילה המופלג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה השעתה ממשלת בריטניה את קצבתה כחברת בית המלוכה הבריטי, אולם אוגוסטה קיבלה מכתבים מאחייניתה מרי, מלכת בריטניה דרך שגרירות שוודיה.
ב-5 בדצמבר 1916 מתה אוגוסטה בביתה שבנוישטרליץ, כשבעת מותה היא הייתה הנכדה האחרונה של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת ששרדה בחיים, ובנוסף, היא הייתה הנסיכה הבריטית שחיה הכי הרבה שנים עד אז.
גד אשר

גד (פריץ) אשר (17 באוקטובר 1908 - 1965) היה אדריכל ישראלי, ממייסדי מחלקת העבודות הציבוריות הישראלית (כיום "נתיבי ישראל").

ביוגרפיה

נולד כפריץ אשר בברלין, גרמניה שם גדל והוכשר כאדריכל באוניברסיטה הטכנית של ברלין ב-1931. עם סיום לימודיו עבד כאדריכל ברשות הדואר והטלגרף בברלין. לאחר מכן הצטרף לאביו, האדריכל שמואל אשר, ותכנן עמו פרויקטים שונים.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933, בחר אשר לעזוב את גרמניה ולעלות לארץ ישראל. ב-1934 התיישב בחיפה ועבד במשרדו של האדריכל גולדברג. זמן קצר לאחר מכן הצטרף למשרדו של האדריכל הנודע אריך מנדלסון, שפתח באותה עת משרד אדריכלים בישראל. במשרדו השתתף אשר בתכנונם של הפרויקטים הגדולים שקיבל מנדלסון, ובהם בית חיים ויצמן ברחובות ובסמוך להם בנייני מעבדות, בירושלים את בית חולים הדסה הר הצופים ובחיפה את בית חולים רמב"ם. עם סגירת משרדו המקומי של מנדלסון, הצטרף למחלקת העבודות הציבוריות בתפקיד סגן אדריכל ראשי והשתתף בתכנונן של תחנות משטרה, מבני ממשל, בתי ספר ממשלתיים ובתי דואר. עם סיום המנדט הבריטי, הוקם הארגון מחדש תחת ממשלת ישראל ואשר התמנה לאדריכל ראשי, תפקיד בו נשא עד לפטירתו. כאדריכל ראשי תכנן בעצמו וליווה את תכנונם של בתי חולים ממשלתיים, בתי דואר, מוסדות ציבור וכן מבנים כמו התחנה המטאורולוגית בבית דגן, מחלקת מיון בבית חולים רמב"ם ואת הסבת בית פרומין לשימוש הכנסת הראשונה.
נפטר ב-1965 כשהוא מותיר אחריו את רעייתו מרים לבית ליפמן, ואת שתי בנותיו.
וילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-4 ביולי 1535, לארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה ממקלנבורג-שוורין, בתם של היינריך החמישי, דוכס מקלנבורג-שוורין ואורסולה מברנדנבורג.
בשנת 1546 מת אביו ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ואחיו פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו. בשנת 1559 מת פרנץ אוטו, ווילהלם ואחיו היינריך השביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו. בשנת 1569 מת אחיו היינריך השלישי ללא יורשים, ווילהלם שלט מעתה לבדו בדוכסות. וילהלם ערך רפורמות בדוכסות, ושיפר את המסחר ומערכת המשפט.
בסתיו 1577 החל וילהלם לסבול מהתקפים של אי-שפיות, אולם בשנת 1580 השתפר מצבו. בשנת 1582 שוב הדרדר מצבו, וכתוצאה מכך בשנת 1584 ברחה אשתו דורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג מהבית מחשש לביטחונה.
ב-20 באוגוסט 1592 מת וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו ארנסט השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
ברוך יוסף פייבלזון

תולדות חייו

נולד לרב אליהו מאיר, אב"ד בעיירה קלם שבליטא. בגיל 12 נשלח ללמוד בקיבוץ אצל הרב איצלה מפוניבז' והתחבב על רבו. לאחר מכן למד בישיבת סלובודקה, שם בלט בכישוריו. בגיל 13 חיבר ספר למדני. 
נשא לאישה את פייגא אטל, בתו של הרב נפתלי טרופ.
בשנת 1925 והוא כבן 30 מונה על ידי החפץ חיים לראשות הישיבה, לאחר פטירת חותנו הרב טרופ. בגיל 36 חלה בזיהום ונפטר בי"ט באב תרצ"ג. נקבר בצמוד לקברו של חותנו. את החקוק על מצבתו ניסח ה"חפץ חיים"]: "גאון עוזנו המאור הגדול חריף ובקי בכל חדרי התורה מימיו המתוקים שתו כל בני הישיבה אור תורתו הייתה גדולה ראשו כתם פז בסברא ישרה יראתו וצדקתו הייתה טהורה"..."
השאיר אחריו שלושה ילדים קטנים. הילדים ואמם הוגלו בשנת 1941 לסיביר, והאם נפטרה שם. האח הקטן מת לאחר המלחמה בלודז', בשל מחלה.
בנו הרב שמואל אביגדור פייבלזון הוא ראש כולל בצפת.

ספרו

ספרו ברכת יוסף מבוסס על שיעוריו שהעלה על הכתב לפני אמירתם בישיבת ראדין. הוא עוסק בהם בעיקר בדברי הראשונים.
הספר ראה אור לראשונה בשנת תשכ"ב לאחר שנערך בידי בנו הרב אליעזר יעקב פייבלזון. בהקדמת הספר מציין הבן שכתב היד המקורי נלקח ממשפחתו על ידי המשטרה החשאית הרוסית נ.ק.ו.ד. בעיר ברנאול שבסיביר. הספר הנדפס מבוסס על העתקה של דוד זריצקי שהוכנה עוד קודם לכן לבקשת הרב יצחק הוטנר.
הרבנים אלעזר מנחם מן שך, יעקב קמנצקי ומשה פיינשטיין העניקו הסכמות לספר.
דגל האיחוד הגדול

תיאור הדגל

הדגל כולל 13 פסים אופקיים בצבעים אדום ולבן. בקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק (דגל בריטניה) כפי שהיה קודם לשנת 1801 (לפני הוספת צלב פטריק הקדוש - המסמל את אירלנד).
דגל זה דומה בעיצובו לדגל חברת הודו המזרחית הבריטית, בו עשתה החברה שימוש מאז שנת 1707. ההבדל היחיד בין הדגלים הוא מספר הפסים האופקיים (הנע בין 9 ל-15 בדגל החברה).

היסטוריה

הדגל הונף לראשונה ב-3 בדצמבר 1775 על ידי ג'ון פול ג'ונס על ספינת ארצות הברית אלפריד בפילדלפיה. הדגל שימש את כוחות צבא ארצות הברית (הצבא הקונטיננטלי) בעת מלחמתו בצבא הממלכה המאוחדת במהלך המהפכה האמריקאית. ככל הנראה היה דגל זה הדגל שהניף ג'ורג' וושינגטון ב-1 בינואר 1776 בגבעת פרוספקט בצ'ארלסטאון שבמסצ'וסטס. 
חוק הדגל משנת 1777 קבע את דגל ארצות הברית בהתבסס על דגל זה, תוך החלפת דגל הממלכה המאוחדת בקנטון הדגל ב-13 כוכבים המסמלים את שלוש עשרה המושבות שהרכיבו את ארצות הברית. בכך החליפו את הסמלים של שתי הממלכות המרכיבות את הממלכה המאוחדת בישויות המרכיבות את ארצות הברית (אף שגם הפסים מסמלים מושבות אלה).
רשת זרימה

בתורת הגרפים, רשת זרימה היא סוג מיוחד של גרף מכוון, שמשמש למידול בעיות שמערבות מעבר של חומר בין מקומות. ניתן להשתמש ברשתות זרימה כדי למדל זרימה של נוזל בצינורות, מעבר של מידע ברשתות תקשורת, מעבר של תנועה בכביש, זרם ברשתות חשמל, ועוד. לרשתות זרימה ישנם גם שימושים לפתרון בעיות תאורטיות.
כל רשת זרימה מאופיינת על ידי גרף מכוון שמכיל שני צמתים מיוחדים - האחד משמש כמקור - המקום שממנו נובעת הזרימה, והשני משמש כבור - המקום שאליו מתנקזת הזרימה. כמו כן לכל קשת בגרף ישנו קיבול, שמתאר את כמות הזרימה שמסוגלת לעבור בה בפרק זמן נתון.
השאלה העיקרית שבה עוסקים כאשר חוקרים רשת זרימה היא מה הכמות הגדולה ביותר של זרימה שניתן להעביר מן המקור ועד לבור בפרק זמן נתון, ומה הדרך שבה ניתן לעשות זאת. בעיה זו מכונה "בעיית זרימת מקסימום". דרך מקובלת לפתרון שאלה זו היא הגדרה של פונקציה שמייצגת זרימה, ואז הפעלת אלגוריתם שבודק את הדרכים שבהן ניתן לשפר פונקציה זאת, עד אשר היא הופכת לאופטימלית.

רשת זרימה

רשת זרימה מורכבת מגרף , משני צמתים מיוחדים - המקור (Source)  והבור (Sink) , ומפונקציית קיבול  שמתאימה לכל זוג צמתים את כמות הזרימה המקסימלית שיכולה לעבור מהראשון שבהם אל השני (ויכולה להיות אינסופית, כלומר ללא הגבלה). אם לא קיימת קשת מ- אל , מניחים כי .
בדרך כלל מניחים כי כל הצמתים ברשת נמצאים על מסלול מהמקור אל הבור (אחרת לא יהיה שימוש באותם צמתים). כמו כן, ההנחה כי יש רק מקור אחד ובור אחד אינה מגבילה - ניתן להפוך כל רשת זרימה עם מספר שרירותי של מקורות לרשת עם מקור יחיד על ידי הוספת צומת נוסף, "מקור-על", שיוצאת ממנו קשת עם קיבולת אינסופית אל כל אחד מהמקורות ברשת המקורית. בדרך דומה ניתן להוסיף גם "בור-על".

גרפים דו צדדיים

ניתן להשתמש ברשתות זרימה כדי למצוא שידוך מקסימום בגרף דו צדדי בזמן הדרוש לריצת אלגוריתם למציאת זרימת מקסימום.
בהינתן גרף דו צדדי המורכב משתי קבוצות צמתים , כך שכל קשת היא בין צומת השייך ל- וצומת השייך ל-, בונים רשת זרימה כדלהלן: ראשית, מוסיפים צמתים חדשים שישמשו כמקור וכבור: . כעת, מחברים בקשתות את  לכל צומתי , ואת  לכל צומתי . נותנים לכל הקשתות קיבולת 1. לא קשה להוכיח כי זרימת מקסימום ברשת זו משרה שידוך מקסימום בגרף המקורי, כאשר הקשתות שמשתתפות בשידוך הן אלו בהן עובר זרם.
ג'וליוס פלטיאל

ג'וליוס פלטיאל (4 ביולי 1924 - 7 במרץ 2008) היה אחד מבין 26 מיהודי נורווגיה שנשלחו לאושוויץ ושרדו, מתוך משלוח של 750 יהודים למחנה. במהלך חייו, נתן עדויות רבות יחד עם אשתו למה שהתרחש במחנה, ועל כן זכו במדליה על שם אולף הקדוש, פלטיאל בשנת 2004 ואלמנתו בשנת 2016.

מלחמת העולם השנייה

בזמן מלחמת העולם השנייה, משפחתו של פלטיאל ניהלה מפעל טקסטיל בעיר טרונדהיים. ב-6 באוקטובר 1942, נעצר יחד עם משפחתו ונשלח למחנה הריכוז פלסטד, שם הוחזקו עד לגירושם למחנה אושוויץ ב-24 בפברואר 1943. כאשר הצבא האדום התקרב לגבול פולין בינואר 1945, הנאצים החלו לפנות את 66,000 האסירים שנשארו במחנה בצעדת מוות לעבר בוכנוואלד. בתום הצעדה, משקלו של פלטיאל היה 39 קילוגרמים בלבד. 
יום אחד, האסירים קיבלו ידיעה שכל האסירים הסקנדינביים יישלחו בחזרה לארץ מוצאם, אך לרוע מזלו של פלטיאל, וידקון קוויזלינג, נשיא נורווגיה הפרו-נאצי, ביטל את אזרחותם של יהודי נורווגיה. ב-11 באפריל 1945 הוא שוחרר מהמחנה על ידי חיילים אמריקאים יחד עם עוד ארבעה יהודים מנורווגיה.
עזרא מילר

ביוגרפיה

מילר גדל בניו ג'רזי שבארצות הברית. אמו, מרתה (קוץ'), הייתה רקדנית, ואביו, רוברט ס. מילר, עבד בהוצאת הספרים של וולט דיסני. אביו ממשפחה יהודית-אשכנזית, ואימו ממשפחה נוצרית ממוצא גרמני והולנדי. מילר אמר בראיון ל"הארץ" שהוא מגדיר עצמו גם בתור יהודי וגם כ"רוחני". לו שתי אחיות גדולות.
כשהיה בן שש, החל מילר לתרגל שירת אופרה כדי להתגבר על ליקוי הדיבור שלו. הוא שר עם המטרופוליטן אופרה.

קריירה

ב-2008 כיכב בסרט הדרמה "אחרי בית ספר" בתפקיד רוברט, תלמיד בית ספר. בנוסף ב-2008 שיחק בסדרה "קליפורניקיישן" בתור דמיאן. ב-2009 הופיע לצד אנדי גרסיה בסרט "סיטי איילנד". בשנים 2010-2009 שיחק בסדרה "רופא להשכיר".
ב-2010 שיחק בסרט "היזהרו מגונזו". בנוסף ב-2010, גילם נער הומוסקסואל בסרט "Every Day" לצד ליב שרייבר והלן האנט. ב-2011 כיכב בסרט "חייבים לדבר על קווין" לצד טילדה סווינטון, ועל המשחק בו קיבל שבחים רבים. בנוסף בשנה זו, כיכב בסרט "עוד יום שמח". ב-2012 כיכב בסרט "כמה טוב להיות פרח קיר"' (המבוסס על ספר בעל שם זהה) לצד לוגן לרמן ואמה ווטסון.
ב-2014 כיכב בסרט "מאדאם בובארי" לצד מיה וסיקובסקה.
ב-2015 הופיע בתפקיד משנה בסרט הקומדיה "אסון מהלך" לצד איימי שומר. בנוסף בשנה זו, שיחק בסרט המתח "ניסוי הכלא של סטנפורד".
בשנת 2016 שיחק בסרט הפנטזיה "חיות הפלא והיכן למצוא אותן", הסרט הוא ספין-אוף לסדרת הסרטים של "הארי פוטר". בסרט הוא משחק לצד אדי רדמיין, קולין פארל וסמנתה מורטון. מילר משחק גם בסרט ההמשך "חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד", שייצא ב-2018.
בשנת 2016 הופיע בתור בארי אלן/פלאש בסרט גיבורי-העל "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" ביקום הקולנועי של DC, דמות אותה חזר לגלם גם בסרט "ליגת הצדק" ב-2017. הוא עתיד לככב גם בסרט סולו "The Flash" שייצא לאקרנים ב-2020.
כיום הוא מצטלם לסרט הביוגרפי "Dali Land", בו הוא מגלם את הצייר סלבדור דאלי הצעיר.

חיים אישיים

מילר הגדיר את עצמו כקוויר, ואמר: "לא הייתי בוחר להזדהות כגיי. אני נמשך בעיקר ל'הן' אבל הייתי עם הרבה אנשים ואני פתוח לאהבה היכן שתימצא".
מילר הוא המתופף והזמר של להקת Sons of an Illustrious Father.
תומאס ביצ'ם

רפרטואר

ביצ'ם נודע בחירות שנטל לעצמו ביצירות של הנדל, בעיקר, שם קיצץ, ערך ושינה תזמור ככל העולה על רוחו, אך ניתנה האמת להיאמר, הוא עשה זאת ביצירות, שאלמלא כן לא היו נשמעות כלל, והתוצאה הסופית נחשבת על פי רוב למעולה גם כיום. אצל היידן לא היו השינויים חריפים כל כך, אך סגנונו בביצוע המוזיקה שלו רחוק מן הגישה המקובלת יותר כיום.
מוצרט, בשביל ביצ'ם, סימל את שיאה של המוזיקה, והוא התייחס אל הפרטיטורות שלו ביתר כבוד משנתן לרוב המלחינים האחרים, אבל גם ביצירותיו של מוצרט שינה פה ושם את התזמור, אפילו בסימפוניית יופיטר שלו.
יחסו אל בטהובן היה דו-ערכי. הוא לא החמיץ שום הזדמנות לדבר בגסות על המוזיקה שלו, אך ניצח בהזדמנות זו או אחרת על כל הסימפוניות והקליט אותן, פרט לראשונה, החמישית והתשיעית. לאחרונה יצאה לאור הקלטה חיה מעולה של המיסה סולמניס. 
מבין מלחיני המאה ה-19 היה ברליוז הקרוב ביותר ללבו של ביצ'ם, ובתקופה שיצירותיו לא נהנו מחשיפה מספקת, הציג ביצ'ם את רובן והקליט רבות מהן. יש אומרים, שרק קולין דייוויס, גם הוא מנצח בריטי, עשה יותר מביצ'ם להבאת ברליוז לקהל המאזינים.
ביצ'ם הצטיין בניצוח על יצירותיו של וגנר על אף רתיעה מסוימת מן האריכות המופרזת ומן החזרה ("כבר שעתיים אנחנו עובדים עליו ועדיין מנגנים אותה נעימה ארורה!" (צ'ארלס רייד, "תומאס ביצ'ם", 1961). הוא היה בקי גם במוזיקה של ריכרד שטראוס, כפי שאישר המלחין עצמו.
באופרה האיטלקית גילה התלהבות מעטה להפתיע לורדי, אך באמצע המאה ה-20 היה בין המעטים שהתחרו עם טוסקניני וויקטור דה סאבאטה כפרשני פוצ'יני. הקלטתו את "לה בוהם", עם יוסי ביירלינג וויקטוריה דה לוס אנחלס מפורסמת, בצדק, עד עצם היום הזה.
מבין מלחיני המאה העשרים החשובים, נהנה מאהדתו רק סיבליוס, שהכיר בו כמנצח מעולה למוזיקה שלו (אם כי סיבליוס נטה להפריז בשבחים לכל מי שניצח על המוזיקה שלו).
מבין מלחיני ארצו, התייחס באהדה רק לפרדריק דיליוס, וכתומך יחיד במלחין, למעשה, הציל אותו מאלמוניות. כל ביצוע אחר של יצירות דיליוס, גם במאה ה-21, מושווה אוטומטית לביצועי ביצ'ם, ובדרך כלל נמצא לוקה בחסר. בשנת 1961 זכה בפרס הגראמי לביצוע הקלאסי הטוב ביותר, על היצירה משיח של הנדל יחד עם התזמורת המלכותית של לונדון.
פסגת מודרן

גילוי הפסגה

הפסגה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961, ומופתה בשנית על ידי הסקר הגאולוגי בשנת 1988.

מקור השם

הפסגה נקראת על שם היישוב ההיסטורי מודרן שבדרום בולגריה.
סמי לזמי

סמי לזמי (נולד ב-2 בדצמבר 1951) הוא זמר, שהיה סולן להקת שפתיים.

ביוגרפיה

לזמי נולד במרוקו ועלה לישראל עם אחותו כשהיה בן חמש. הוריהם עלו בעקבותיהם. הוא נשלח לקיבוץ חולתה, שם למד בבית הספר הקיבוצי עד שהתגייס לצה"ל, בו שירת בחטיבת הצנחנים. 
לאחר שחרורו התגורר עם הוריו בירושלים ובהמשך התחתן ועבר לשדרות. לזמי נשוי ואב לארבעה ילדים.

קריירה

לזמי עבד כפקיד בעמיגור וכרב-מלצרים באולם שמחות. באולם השמחות הוא שימש מעט גם כזמר. באחד האירועים באולם הופיעה להקת שפתיים, שהייתה אז להקת רוק, ולזמי הוזמן לבמה לשיר. מאז הצטרף את לזמי ללהקה.
אחרי הצטרפותו של לזמי, ביצעה הלהקה מספר שירים בשפה היהודית־מרוקאית ובהדרגה עברה להתרכז בשירה מרוקאית והייתה למתוות דרך בתחום זה. 
להקת שפתיים הוציאה שלושה אלבומים בהם שר לזמי: "האלבום הכפול", "פותחים שולחן", ו"איש וכינור". שיריו הנודעים ביותר הם "טלפון", "חדוז'ה", "ללה עישה - נחליאלי", "אהלן וסאהלן" ו "מאמא דיילי". "האלבום "הכפול" נמכר ביותר מ-40,000 עותקים וזיכה את הלהקה באלבום פלטינה. 
לאחר פירוק הלהקה ב-1997 החל לזמי להופיע לבדו בארץ ובחו"ל. הוא השתתף בחידוש לשיר "החברה להגנת הטבע" עם אריאל זילבר ובשיר "בלאגן" עם פבלו רוזנברג.