google/wiki40b huggingface dataset:
ג'ון ברוקס

קריירת מועדונים

ברוקס, בנו של טכנאי אמריקאי, במקור משיקגו, נולד וגדל בברלין שבגרמניה. הוא התחיל לשחק כדורגל בשורות מחלקת הנוער של קבוצת הרטה ברלין. לקבוצת המילואים של הרטה, הרטה ברלין ב', עלה באמצע עונת 2010/2011. לאחר עונה זו ברוקס חתם על חוזה מקצועני ל-4 שנים בהרטה ברלין. בעונת 2011/2012 הרטה ברלין ירדה לבונדסליגה השנייה. בעקבות כך, שחקנים רבים עזבו את הקבוצה, דבר שאיפשר לברוקס לקבל דקות משחק. את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועי ערך באוגוסט 2012, בפתיחת עונת 2012/2013. בסיום עונה זו הרטה חזרה לבונדסליגה. ברוקס כבש בהופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, ב-10 באוגוסט 2013, בניצחון הרטה 1-6 על איינטרכט פרנקפורט.
במאי 2017 חתם ברוקס בוולפסבורג מהבונדסליגה תמורת 20 מיליון אירו, והפך לכדורגלן האמריקאי היקר ביותר בכל הזמנים. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 2017/18, סבל ברוקס מפציעה ארוכה, וערך תשע הופעות ליגה בלבד. עם זאת, ברוקס היה כשיר למשחקי המבחן, בהם גברה וולפסבורג על הולשטיין קיל ונשארה בבונדסליגה.

נבחרת לאומית

ברוקס, שמחזיק באזרחות כפולה, גרמנית ואמריקאית, היה זכאי לשחק בשתי הנבחרות של בתי המדינות. ברוקס שיחק מספר משחקים בנבחרות ארצות הברית עד גיל 20 ועד גיל 23, ובמקביל שיחק גם בנבחרת גרמניה עד גיל 20. 
ברוקס זומן לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית ביולי 2013, לקראת משחק ידידות נגד בוסניה והרצגובינה. ברוקס ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק זה, בו ארצות הברית ניצחה 3-4.
ברוקס זומן לסגל ארצות הברית למונדיאל 2014. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר במשחק הראשון של נבחרתו, נגד גאנה, כאשר נכנס כמחליף במקום מאט ביזלר שנפצע. בדקה ה-86 באותו משחק ברוקס כבש בנגיחה מבעיטת קרן של גרהאם זוסי את שער הניצחון של נבחרתו, שהיה גם שער הבכורה שלו במדי ארצות הברית. המשחק הסתיים בתוצאה 1-2 לארצות הברית. ברוקס הפך לשחקן המחליף הראשון בתולדות נבחרת ארצות הברית שכובש שער בגביע העולם.
פנקוטה

פנקוטה (באיטלקית: Panna cotta; "שמנת אפויה") היא קרם שמנת מבושם בוניל ומוקרש באמצעות ג'לטין המוגש קר בליווי רוטב קרמל או רוטב פירות יער.
מוצא הפנקוטה הוא בצפון איטליה באזור פיימונטה.
דורון בנדל

קורות חייו

נולד ב-19 בינואר 1942 בתל אביב, גדל בראש פינה ובתל אביב. בן למייסדי ראש פינה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1960 עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר בנח"ל. בנדל שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בחיל הרגלים ובשנים 1978–1976 שימש כ מפקד גדוד 932. בהמשך שירת באגף המבצעים ולאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדה במלחמת לבנון הראשונה וכמדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. ב-1985 השתחרר מצה"ל בדרגת אל"ם. בשירות המילואים הועלה לדרגת תא"ל והמשיך לשמש כראש מטה אוגדה 162 גם שנים לאחר שחרורו מצה"ל.
נפטר ביוון ב-14 ביוני 2005.
Time (שיר של יוזרי ומאימונה)

באירוויזיון

בלארוס התחרתה בחצי גמר הראשון ב-19 במאי 2015 כשיר מספר 11 (מתוך 16) אחרי הונגריה ולפני רוסיה. למרות הציפיות מהשיר בהימורים (מקום 9 בחצי הגמר), השיר כשל ולא עלה לגמר. מאוחר יותר התגלה כי סיים במקום ה-12 עם 39 נקודות בלבד.
דינו זוף

קריירה

זוף שיחק לאורך רוב הקריירה שלו ביובנטוס. הוא מחזיק בשיא של הזמן הארוך ביותר ללא ספיגת שער (1142 דקות) וגם בשיא השחקן המבוגר ביותר שמחזיק בגביע העולם (גיל 40, במונדיאל 1982).
זוף הפך למאמן לאחר הפרישה מכדורגל מקצועי. הוא אימן את נבחרת איטליה שהגיעה למקום השני ביורו 2000. ב-2005 הוא מונה למאמן פיורנטינה, לאחר שקודם לכן אימן את יובנטוס ואס אס לאציו.
במסגרת פרסי היובל של אופ"א נבחר זוף לכדורגלן הזהב של איטליה.
במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
יוסף סמט

הרב יוסף סמט (נכתב גם סאמעט) (נולד ב-תשי"ט) הוא עורך תורני ומייסד מכון עוז והדר ומשמש כעורך הראשי של התלמוד בבלי ופרויקטים נוספים במכון. במשך תקופה ארוכה עמד בראש מספר מכוני מחקר תורניים, וניצח על ההדרת ה"ארבעה טורים" מהדורת מכון "שירת דבורה" ומכון ירושלים.

תולדותיו

סמט הוא אחיו של הרב אהרן סמט ונשוי לבתו של הרב מאיר ברנדסדורפר, ונמנה עם חסידי תולדות אברהם יצחק.
את תחילת דרכו בעריכה החל במכון שירת דבורה בשנות השמונים כשהוציאו את הארבעה טורים. בסביבות שנת תשמ"ט החל להוציא באופן עצמאי כרכי גמרא בודדים תחת השם עוז והדר, אשר לימים נקנה על ידי הרב יהושע לייפר. כן, ערך והוציא לאור את הספר שיטה מקובצת וספרים נוספים.
בהמשך יזם גם את ההוצאה לאור של התלמוד ירושלמי בהוצאת עוז והדר, הוא רתם לשם כך את הפילנתרופ הרשי פרידמן והמהדורה נקראת על שמו של האחרון; בשלב הביצוע עמד בראש מערכת ההדרת הירושלמי הרב דוד יונה רוזנבוים. במקביל להמשך עדכון וההדרת מהדורת התלמוד הבבלי של עוז והדר, משמש סמט בעשורים הראשונים של המאה ה-21, עורך ראשי במפעל קדם - אוצר גאוני ספרד, שיוצא לאור על ידי עוז והדר בשיתוף עם ישיבת בנין אב.
בנו שמעון דב נפטר בחייו ב-2012 מדום לב.
שמאי קפלן

ביוגרפיה

קפלן נולד בתל אביב, בנם של דבורה ושמואל. אביו היה פעיל באצ"ל ומאסירי המחתרות. גדל ברמת גן ולמד בתיכון אהל שם. בכיתה י' עבר ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי. 
במאי 1957 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון. סיים קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שירת כמפקד מחלקה מבצעית, מפקד מחלקה בקורס קצינים, קצין מבצעים גדודי וחטיבתי. פיקד על פלוגת טנקי צנטוריון בגדוד 82, כמפקד פלוגה מצטיין נבחר להוביל מארב לכוחות סורים במהלך המלחמה על המים ב-1964. מארב זה נכשל כאשר הטנקים לא הצליחו לפגוע בסורים בנוחיילה, ומפקד גייסות השריון, ישראל טל, הורה לפרסם תחקיר שמצא את קפלן כאחראי לכישלון. קפלן המשיך בשירות קבע בצבא, וב-1965 הוביל לפגיעה מוצלחת בסורים שפעלו להטיית מקורות הירדן. הוא שימש מדריך בקורס קצינים ומפקד פלוגה בקורס. 
במלחמת ששת הימים פיקד על פלוגה ה' של קורס קציני שריון, שצורפה לגדוד 82 של חטיבה 7 ולחמה במסגרת אוגדה 84. במהלך המלחמה נפצע אך המשיך להילחם, עד שנהרג בקרב מערבית לביר גפגפה בסיני. על פועלו עוטר בצל"ש הרמטכ"ל שהומר בהמשך לעיטור העוז. הוא היה אחד מגיבורי הספר "חשופים בצריח" של שבתי טבת.
תיאור המעשה: במלחמת ששת הימים פקד רס"ן שמאי קפלן ז"ל על פלוגת טנקים. בקרב על מערכי רפיח הוביל את פלוגתו להסתערות, נפצע בידיו, אך לא הסכים שיעבירוהו לטיפול רפואי. בהמשך הלחימה דרך מערכי שיך-זווד, ג'בל-ליבני ועל ציר ביר-גפגפה-איסמעיליה, פקד על פלוגתו בהעזה ובאומץ לב. ביום הרביעי ללחימה, בקרב עם שריון אויב, נפגע ונהרג. על מעשה זה הוענק לו : עיטור העוז ניסן תשל"ג אפריל 1973
— עיטור העוז לשמאי קפלן
קפלן היה נשוי לנאוה ואב לבן ובת, שנולדה זמן קצר לאחר שנהרג. 
לאחר נפילתו נקבר בבית הקברות לשעת חירום ליד קיבוץ בארי. במאי 1968 הועבר ארונו לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
אנדרטה לזכרו הוקמה סמוך למקום נפילתו בסיני. האנדרטה עשויה לוחות מתכת, ולמרגלותיה תרמילי פגזים קרועים וקסדות פלדה. בחזית האנדרטה מוצב לוח מתכת, ועליו תיאור הקרב שבו נהרג. לאחר פינוי סיני הועברה האנדרטה ליער המגינים.
נעמי גל

נעמי גל (נולדה ב-1944 בירושלים) היא סופרת ועיתונאית ישראלית. גל היא מראשוני העיתונאים-כתבים בטלוויזיה הישראלית.

ביוגרפיה

נעמי גל התחנכה, בין-השאר, בסורבון בפריז. רוב שנותיה עבדה כעיתונאית בידיעות אחרונות. במסגרת זו, לצד דיווחים שוטפים בתחומים שונים, הייתה אחראית לכמה ראיונות מקיפים עם אישים כישעיהו לייבוביץ' וקלוד לנצמן. גל, פמיניסטית מוצהרת, הייתה פעילה חברתית ופוליטית בולטת בשמאל הישראלי. ספרה "אשה לבד", היה מהראשונים שבספרי המקור הפמיניסטיים בישראל. 
היא הייתה נשואה למנתח המערכות יוסף רטנר. לזוג נולדו שני בנים, אריאל ויואב. לאחר מכן נישאה (קצרות) למפיק הטלוויזיה האמריקאי-יהודי הרברט וייס. הייתה במערכות-יחסים עם הצלם יורם ברקאי והסופר אריה קרישק. 
פרופסורית ב-Moravian College שבפנסילבניה, ארצות הברית.
מספריה: "אין דבר העומד בפני הרזון", "רומן רומנטי", "הרומן של רות וג'רי", "לילית", "אנטי-רומן", "העונות של דפנה", וכן כמה ספרי עיון, תרגומים (לאונרד כהן) ותסריטים.
נעמי גל היא כלת פרס ירושלים לספרות יפה ופרס גילה אוריאל לספרות נשים.
ג'ורג' פישר

ג'ורג' פישר (באנגלית: George Fisher, ידוע גם בכינויו "קורפסגרינדר" (Corpse Grinder - בולס הגופות); נולד ב-29 בדצמבר 1969) הוא סולן להקת הדת' מטאל קניבל קורפס. הוא הצטרף ללהקה בשנת 1996 לאחר שעזב את להקתו הקודמת "Monstrosity", והופיע לראשונה באלבום "Vile". הוא החליף את הסולן הישן, כריס ברנס, אשר עזב את הלהקה והתמקד בפרויקט הצד שלו, Six Feet Under. בניגוד לברנס, שהשתמש במריחואנה כדי לרתום את צורת הגראולינג שלו, צורת השירה הגרונית הזו היא טבעית עבור פישר. פישר הוא גם סולן להקת "Paths of Possession" (דת' מטאל מלודי).
פישר ידוע בתנועות טלטול הראש שלו בזמן הופעותיו. הוא ידוע גם בזכות יכולתו לרתום את קולו בגראולינג הן כצליל גבוה והן בקול נמוך, כפי שהדגים בשיריו 'Worm Infested' ו-'Blood Drenched Execution'.
כינויו "קורפסגרינדר",ניתן לו בזמן ההכרות הראשונית עם להקתו הראשונה. אחד מהנוכחים שכח את שם משפחתו כשביקש לדבר עליו ובמקום זאת אמר "ג'ורג', הבחור ההוא מ-Corpsegrinder" וכך נדבק לו כינוי זה.
פישר מרבה לציין את צ'אק שולדינר מלהקת "דת'", כאדם אשר נתן לו את ההשראה הרבה ביותר.
רוברט פיין

רוברט טריט פיין (באנגלית: Robert Treat Paine‏; 11 במרץ 1731 – 11 במאי 1814), מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי.

חייו

פיין נולד בבוסטון, מסצ'וסטס ובילדותו למד בבית הספר הלטיני של בוסטון. את לימודי המשפטים באוניברסיטת הרווארד השלים בשנת 1749. פיין החל לעסוק במסחר ויצא למסע במושבות הדרומיות, ספרד ולבסוף אנגליה. כשחזר לביתו בשנת 1757 הוסמך על ידי לשכת עורכי הדין של מסצ'וסטס לעסוק במשפטים. פיין החל לעסוק בעריכת דין בפורטלנד (שהייתה באותה תקופה שייכת למדינת מסצ'וסטס, כיום בשטח מדינת מיין) ולאחר מכן העתיק את מגוריו לטאונטון, מסצ'וסטס.
ב-1768 נקרא פיין לאספה הפרובנציאלית שנקראה להתאסף בבוסטון למטרות דיון והעמדה לדין של קצינים וחיילים בריטים שלקחו חלק בטבח בוסטון.
פיין שירת בבית המשפט הכללי של מסצ'וסטס משנת 1773 ועד 1774. בשנת 1774 נבחר לקונגרס הפרובנציאלי ושירת שם עד סוף 1775. בשנת 1776 הוא נבחר לייצג את מסצ'וסטס בקונגרס הקונטיננטלי והיה מן החותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ב-1777 התמנה ליושב ראש בית הנבחרים של מסצ'וסטס. ב-1779 הוא התמנה גם כחבר במועצה המבצעת של ארצות הברית. פיין היה חבר בוועדת החוקה שניסחה את חוקת ארצות הברית והיה מן התומכים הנלהבים בה.
משנת 1777 ועד 1790 שירת גם כתובע הכללי של מדינת מסצ'וסטס ומשנת 1790 ועד 1804 היה שופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בשנת 1804 פרש פיין מבית המשפט עקב בריאות ירודה והתמקד במשפחתו. פיין מת בגיל 83 ונקבר בבית הקברות הישן של מסצ'וסטס.
קואלה

מאפיינים

בטבע, נפוצה הקואלה ביבשת אוסטרליה בלבד, בעיקר במזרח; היא חיה באזורי חורשות האקליפטוס, והיחידה הניזונה מעליו של האקליפטוס. הקואלות מבלות את מרבית זמנן, כ-18 שעות ביממה, בשינה. בשאר הזמן הן תרות אחר מזון.
לקואלה פרווה פלומתית ורכה. רוב גופה מכוסה בפרווה אפורה, אך אזור הבטן, אזור הפה והאוזניים לבנים. האף גדול יחסית ושחור, וצורתו כעין אליפסה. אורכו של פרט בוגר כ-70 סנטימטרים, ומשקלו נע בין 15 קילוגרמים לזכר דרומי ל-5 קילוגרם לנקבה צפונית. לקואלה אין זנב.
קיימות קואלות לבנות, אך הן נדירות ביותר. הן אינן לבקניות, כפי שעשויים לחשוב. בשל פרוותן הלבנה הן רגישות לקרני השמש ובעלות סבירות גבוהה יותר לחלות בסרטן.
הקואלה נעזרת בטפריה החדים ושרירי רגליה וידיה המפותחים כדי להיאחז בעץ האקליפטוס החלקלק ולטפס על גזעו מבלי ליפול ארצה. האחיזה החזקה מאפשרת לקואלה אף לישון על העץ ללא חשש מנפילה. לאחיזה זו מסייעים ככל הנראה הרכסים ("טביעות האצבע") שיש לאצבעות הקואלה בדומה לאדם ולפרימטים. הקואלה מעדיפה עלים צעירים של מספר מיני אקליפטוס מסוימים, ועל כן היא נודדת בעונות השנה השונות בחיפוש אחר מזון. הקואלה אינה צורכת נוזלים על ידי שתייה, וכל המים להם היא זקוקה מסופקים לה על ידי אכילת עלי האקליפטוס, שבהם כ-50 אחוזים מים.
בהתחשב בכך שגם בלא הפרעה הקואלה בררנית מאוד וניזונה רק ממזון מצומצם מסוג אחד, ובעקבות בירוא יערות לצורכי תעשייה, הצטמצמו עד מאוד אזורי התפוצה שלה באוסטרליה, ונעשים מאמצים לשימור האקליפטוסים, בהם תלויות הקואלות באופן מוחלט לתזונה ומגורים.

בראשית המאה ה-20 חלה ירידה משמעותית במספר הקואלות בשל מחלות וציד. משנת 1936 אסור לצוד באוסטרליה את הקואלה על פי חוק, ואף הוקצו לה שמורות המגינות עליה מפני האדם.
נקבת הקואלה ממליטה אחת לשנתיים גור יחיד, ונושאת אותו בכיסה, כיתר חיות הכיס, במשך שישה חודשים. עם תום תקופה זו, מטפס הגור על גבה של אמו ונשאר צמוד לגבה עד לגיל שנה לערך.

לקואלות, כמו לבני-אדם יש חמש אצבעות, אלא שלקואלה יש שני אגודלים ושלוש אצבעות ובעזרתם היא תופסת את ענף העץ משני צדדיו.
בטבע אורך החיים הממוצע של הקואלה הוא 10–14 שנים. הזכרים פגיעים יותר משום שהם מרבים לנדוד מהנקבות ונחשפים יותר לאויבים כגון כלבים ופגיעת מכוניות. כמו כן שיניה של הקואלה נשחקות בעת לעיסת עלי האקליפטוס ואינן גדלות מחדש עד שלבסוף הקואלה מתה מחוסר תזונה. בשבי ניתן להאכיל את הקואלה בעלי אקליפטוס רכים וטריים והקואלה מאריכה ימים לכדי 18–20 שנים. הקואלה הנקבה הזקנה ביותר שתועדה חיה 23 שנים, הקואלה הזכר הזקן ביותר חי 22 שנים.
בישראל, הוחזקו בעבר שלושה פרטים של קואלה בגן גורו אשר למרגלות הגלבוע. שתי נקבות - סנדי ומנדי אותן קיבל הגן אחרי מאמצים מרובים בשנת 2000, וזכר אחד - דיגירידו. ב-2018 מת האחרון שבהם.
בשל מראן הילדותי, האף והעיניים הגדולות, הפרווה הרכה וציציות השער באוזניים, מופיעות לעיתים קרובות הקואלות בתרבות הפופולרית, בפרט בסדרות מצוירות ובספרי ילדים, כדמויות נחמדות ומלבבות (למשל "בלינקי ביל").

סיווג

על אף שהקואלה אינה שייכת למשפחת הדוביים, נפוץ בקרב הציבור הכינוי "דב קואלה" אשר מוצמד לחיה. זאת בשל דמיונה החיצוני לדובים; ככל הנראה, המתיישבים האירופאים הראשונים באוסטרליה חשבו את הקואלה לסוג של דב. אף שמה המדעי מכיל את המילה arktos שמשמעה ביוונית הוא דב. למעשה, שייכת הקואלה לסדרת הקנגוראים.
תמר נוי

חייה

נוי נולדה בארץ ישראל, למדה ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בתקופה הנאוליתית ורוב חפירותיה עסקו בתקופה זו.
בין השנים 1960-1954 השתתפה בחפירות באתר הארכאולוגי נחל אורן ביחד עם משה שטקליס. בתחילה כעוזרת מחקר ולאחר מכן כשותפה. בין השנים 1971-1969 נחפר האתר פעם נוסף במשלחת בראשותה בהשתתפות: אריק היגס ואנתוני לג מטעם האוניברסיטה העברית, מוזיאון ישראל ואוניברסיטת קיימברידג'.
בין חפירותיה היו גם אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה בחולון, אתר הגושרים באצבע הגליל, ואתר ליד זיקים. חפרה גם באתר ליד גלגל בבקעת הירדן, אתר מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית א. באתר נמצאו זרעים ופירות במצב השתמרות טוב שעזרו רבות להבנת ראשית החקלאות במזרח הקדום.
נוי הייתה בין המייסדים של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה, נמנתה על מקימי כתב העת המדעי של העמותה "מתקופת האבן" והייתה העורכת הראשונה שלו.
לאחר ייסוד מוזיאון ישראל התמנתה לאוצרת האגף לפרהיסטוריה במוזיאון. במסגרת תפקידה בנתה את אוסף המוזיאון.
נוי פרסמה מאמרים בקדמוניות בכתב העת "ארץ ישראל", "מתקופת האבן" ועוד. ספרה "חולות חלוצה" סקר פרהיסטורי שכתבה ביחד עם ענת מרחב ודניאל ציפר, התפרסם בשנת 1971.
בעלה של נוי היה הפרופסור לספרות דב נוי. לאחר פטירתה הוקמו באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטה העברית שתי קרנות על שמה ועל שם בעלה. במסגרת פעילות ארכיון הסיפור העממי בישראל שהוקם באוניברסיטת חיפה, מחולק מדי שנה פרס תמר נוי ודב נוי המוקדש לעבודה מצטיינת בתחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית והספרות העממית.
אריה אבישר

אריה אבישר (1926–1972) היה מורה ומחנך, התנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, והיה פעיל עלייה אחריה. לחם במלחמת העצמאות והקים את בית הספר תדמור למלונאות.

ביוגרפיה

אבישר נולד בשכונת בית הכרם בירושלים, בוגר בית חינוך לילדי העובדים. למד במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין והיה מורה ומחנך.

במלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי יחד עם המתנדבים מהיישוב העברי בארץ ישראל. הוא הוצב כקורפורל בפלוגת מובילי המים 148 ובשמה הרשמי "PAL) water tank)". בראשית הקמתה פעלה במדבר המערבי בצפון אפריקה. הפלוגה נטלה חלק ב"מבצע אוואלאנש", נחיתת בעלות הברית בספטמבר 1943 בחוף סלרנו, דרומית לנפולי באיטליה. ב-2 בספטמבר 1944 היה בכוח שחצה את נהר הארנו וכבש את פיזה. אחד מתפקידי יחידת מובילי המים היה לשקם את מערכת מי השתייה של העיר. במסגרת תפקידו זה הסתובב ברחבי העיר כולה, אסף יהודים שניצלו ודאג להעבירם לפירנצה. בהגיעו לרומא, אחרי שבעלות הברית כבשו את העיר, פתח מחדש בעיר את בית הספר העברי ע"ש Vittorio Pollaco וריכז בו 350 תלמידים.
אבישר נטל חלק פעיל בשיקום יהדות פירנצה, הוא פתח מחדש את בית הספר היהודי בפירנצה. מחוסר מורים תפקד כמנהל בית הספר וצוות המורים היו אנשי פלוגת מובילי המים וחיילים יהודיים אחרים שהיו בעיר והיו בעלי כישורים להוראה ולהדרכת נוער.
לאבישר הייתה מחלוקת עם הרב המקומי בנושא מהות החינוך שניתן לתלמידים. החינוך כלל הכנה לטקסים המקובלים בחגי ישראל וביצועם בפומבי על-פי הנוהג בהתיישבות העובדת בארץ ישראל, בעוד הרב היה מעוניין בטקסים על פי המסורת בלבד.
אבישר היה בין מארגני עליית שארית הפלטה במסגרת לגלית (להבדיל מאנשי עלייה ב' שהתמקדו בעלייה הבלתי לגלית). בתום המלחמה המשיך לעסוק בפעילות חינוכית באיטליה לפליטים שהגיעו ממזרח אירופה לשם כך, יחד עם חבריו מהחבורה הפקיע בטוסקנה את וילה בנצ'יסטה בפייזולי ששימשה את תנועת הנוער הפשיסטית.
חלק ניכר מפעולות ההצלה של אבישר וחבריו היו איתור ילדים יהודים ברחבי טוסקנה, בכפרים ובמנזרים. על מקרה אחד מסופר  בלקסיקון חסידי אומות העולם שפרסם על ידי יד ושם . על הצלתם קבלה אם המנזר מריה מדלנה (Mother Superior Maria Maddalena Cei) מSuore Serve di Maria SS. Addolorata בשנת 1997 את אות חסיד אומות העולם. בין הניצולות היו 12 ילדות מפולין ומבלגיה.

במלחמת השחרור ואחריה

במלחמת השחרור, השתתף בפריצה לעיר העתיקה של ירושלים יחד עם כוחות "ההגנה". הוא נמנה עם מפקדי הרובע היהודי ונפצע מירי. עקב פציעתו פונה מהרובע ולא נפל בשבי, כמו שאר הלוחמים ברובע.
בספטמבר 1948 נישא לחנה לבית הרפז, חברת פלמ"ח ילידת ירושלים. 
אחרי הקמת מדינת ישראל ביצע שליחויות מטעם המדינה בדרום אפריקה ובברזיל. 
הצטרף לצוות הבכיר של משרד התיירות ומונה למנהל מחלקת ההדרכה, אשר ניסתה להסדיר באופן רשמי את רישוי העוסקים בתיירות. פתח את בית הספר הראשון למלונאות בית הספר המרכזי לתיירות - תדמור, בהרצליה, אשר נקרא על שמו לאחר מותו.  
אבישר הובא למנוחות בירושלים.
יד לזכרו הוצבה בגן של בית הכנסת הגדול של פירנצה.
אום (מנטרה)

במדיטציה

במדיטציה ניתן לבחור נושא לריכוז כמו הנשימה, הצליל אום או הצורה של אום, וכך להשקיט את הפטפוט הבלתי פוסק של המחשבות. כאשר הן מופיעות, נותנים להן לחלוף מבלי להיאחז בהן או לגרש אותן בכוח.
אמירת או חשיבת ההברה אום נועדה לעזור לאדם להתרכז על מנת לרוקן את התודעה.
יש לשבת באופן רפוי להרפות גוף וחשיבה ולחזור על מנטרת האום על מנת לחוש את תחושת האינסוף.
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-20

היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1943 בדנמרק, והועמדה תחת פיקוד אריך פרונהופר, אשר הוחלף עד מהרה בווילהלם קריזולי. ב-1 ביוני 1944 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הסער של הלופטוואפה ה-20, והיא הועברה לאיטליה, שם לחמה בקרבות על הקו הגותי. ב-12 באוקטובר 1944 נהרג קריזולי על ידי מארב של פרטיזנים איטלקים, וב-28 בנובמבר 1944 פורקה הדיוויזיה ושרידיה צורפו לדיוויזיית הפאנצר ה-26.
מועדון כדוריד באר שבע

היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 2003 כמסגרת חוגים לילדים ונוער על ידי רוני טסלר (שהוא אלוף ישראל לשעבר בהתעמלות קרקע) ובתמיכת עיריית באר שבע בראשותו של יעקב טרנר, לאחר שכמה עשרות שנים לא הייתה מסגרת כדוריד בעיר באר שבע. אולם, קבוצת הבוגרים של המועדון הוקמה ב-2010 בעזרת אבירן שדה שהיה שחקן בקבוצת הנוער של המועדון מספר שנים והמאמן הראשון של קבוצת הבוגרים.
בתחילה שיחקה הקבוצה על מגרש אספלט כשרק הוקמה והתחילה את דרכה בליגה השלישית, והמדריכים הראשונים היו סטודנטים, ברובם מאזור המרכז, שהגיעו לבאר שבע ללמוד באוניברסיטה והדריכו ילדים בזמנם הפנוי. לאחר שמחלקת הנוער הוציאה מספר ילדים לנבחרות הנוער, שם המועדון נבנה ברחבי העיר כמועדון העיקרי לכדוריד וצעירים נמשכו לשחק בו.
הקבוצה שיחקה 3 עונות בליגה השלישית (הליגה הארצית בכדוריד), כאשר כל השחקנים היו חובבנים שהגיעו לשחק בזמנם הפנוי.
ב-2016 זכתה קבוצת נערים ט' של המועדון באליפות המדינה לשכבת הגיל, וחלק משחקנים אלו היוו את השלד של הבוגרים, ושנה לאחר מכן עלתה הקבוצה לליגה הלאומית. אז עברה הקבוצה לשחק באולם האוניברסיטה באוניברסיטת בן-גוריון, ולאחר מכן עברה לשחק באולם הקונכייה המשמש גם את קבוצת הכדורסל של העיר ומכיל 3,000 מקומות.
בעונת 2017/2018 הוחלט על ידי העירייה והיו"ר להעמיד תקציב לעליית ליגה, אחרי כישלון לעלות בעונות הקודמות, ובסיום העונה עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל בכדוריד. הקבוצה אף הצליחה להישאר בליגה בעונת 2018/2019, עונתה הראשונה בליגה הבכירה בישראל, כאשר במהלך העונה עברה לשחק באולם רמות החדש בשכונת רמות בבאר שבע.
הקבוצה מפעילה בית ספר לכדוריד בבאר שבע ובנוסף קבוצות נערים ונוער.
מורתדא מנסור

ביוגרפיה

מנסור נולד בעיר גיזה ואת דרכו הציבורית החל לאחר לימודי משפטים באוניברסיטת עין שמס  שבקהיר, את לימודיו סיים בהצטיינות ולאחר מכן החל להתמחות במשרד התובע הכללי באסמאעיליה, מנסור שנחשב לעורך דין דעתן ומשכיל נבחר למשרת התובע הכללי בעיר ובהמשך התמנה לשופט.
בשנת 1983 מנסור עורר סערה ציבורית במצרים לאחר שהרשיע את השחקן המצרי המפורסם עאדל אמאם בלעג לעורכי דין ולבתי המשפט במהלך סרט סאטירי וגזר עליו שנת מאסר, ההרשעה והמאסר בוטלו ומנסור נאלץ להתפטר מתפקידו כשופט, לאחר ההתפטרות הפך לעורך דין בכיר בתחום הערעורים.

פוליטיקה

מנסור החל את דרכו הפוליטית ב-1990 כאשר התמודד כנציג מחוזי בבחירות לפרלמנט המצרי אך הפסיד, לאחר מכן ניסה להתמודד מספר פעמים עד שבשנת 2000 נבחר לראשונה לפרלמנט וכיהן בו עד שנת 2005.
ב-2011 היה מהמתנגדים הבולטים להפגנות נגד נשיא מצרים חוסני מובארכ ונחשב לתומך נלהב שלו, לאחר ההפיכה היה מנסור שותף בקמת מפלגת מצרים החופשית, אך עקב נאמנות למשטר מובארכ לא הורשה לרוץ לפרלמנט.
בבחירות 2014 הצטרף מנסור למפלגה הלאומית דמוקרטית (בעבר מפלגתם של מובארכ ואנואר סאדאת) ורץ ברשותה לנשיאות מצרים, לאחר שלא הצליח לגייס מספר מספיק של תומכים הסיר את מועמדותו ותמך במועמדותו של א-סיסי. ב-2018 הכריז כי ירוץ באופן עצמאי לנשיאות מצרים אל מול הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי. ב-27 בינואר 2018, החליט לפרוש מהמירוץ לנשיאות מצרים.

בספורט

במקביל לכהונתו כחבר בפרלמנט המצרי הצטרף לצוות הניהול של מועדון הכדורגל א-זמאלכ בו כיהן בתחילה כסגן יושב הראש ובהמשך כיושב ראש, בתקופתו הרבה המועדון להצליח, זכה בגביע המצרי, בליגת האלופות האפריקאית ובסופר קאפ האפריקאי, בשנת 2005 הודח מתפקידו בעקבות מעורבות במעשה אלימות במהלך הדרבי של קהיר נגד קבוצת הכדורגל אל-אהלי, בשנת 2014 שב לתפקידו כיושב ראש המועדון.
מישל מקנמרה

ביוגרפיה

מקנמרה גדלה באוק פארק, אילינוי, בת לתומס וריטה מקנמרה, ולה ארבע אחיות ואח. 
כשהייתה בת 14 נרצחה צעירה תושבת העיירה, שהתגוררה לא הרחק מביתה. הרוצח מעולם לא נתפס והמקרה עורר במקנמרה השראה.
בשנת 2005 נישאה לשחקן והקומיקאי פאטון אוסוולד. כתלמידת תיכון כתבה והייתה עורכת בעיתון בית הספר.
ב-1992 סיימה לימודיה באוניברסיטת נוטרדאם, וקיבלה תואר שני בכתיבה יצירתית מאוניברסיטת מינסוטה.
באפריל 2016 מתה מקנמרה בשנתה.

קריירה

בשנת 1997 עם תום לימודיה עברה ללוס אנג'לס במטרה לכתוב עבור תעשיית הסרטים והטלוויזיה.
בשנת 2006 השיקה מקנמרה את הבלוג "True crime Dairy" שעסק בחקר מקרי פשע קשים שלא פוענחו. הבלוג עסק בפשעים שלא זכו לתהודה רבה בציבור ובניסיון לפענח אותם.
בשנים 2013 - 2014 כתבה בעיתון "לוס אנג'לס מגזין" מאמרים בנושא פרשת "הרוצח מגולדן סטייט". מקנמרה הגתה את הכינוי "הרוצח מגולדן סטייט, עבור הפושע שאנס ורצח פעמים רבות בשנות השבעים והשמונים. עד לשנת 2001 חשבו רשויות אכיפת החוק כי שני פושעים שונים ביצעו את זממם, האחד נודע כ"האנס מהאזור המזרחי" והשני כ"צייד הלילה המקורי". רק ב-2001 נודע כי מדובר באותו אדם, שהנו "הרוצח מגולדן סטייט" כפי שהחל להיקרא בתקשורת ובציבור בעקבות מקנמרה. מקנמרה חתמה על הסכם להוצאת ספר עם הוצאת הספרים הרפר קולינס ובשנת 2013 החלה לכתוב ספר על הפרשה.
הספר "I'll Be Gone in the Dark: One Woman's Obsessive Search for the Golden State Killer" עודכן לאחר מותה והושלם על ידי פול היינס ובעלה פאטון אוסוולד. הוא יצא לאור ב-27 בפברואר 2018, כשנתיים לאחר מותה וזמן קצר לפני ההודעה על מעצרו של ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו, שדגימות ה-DNA שלו נמצאו תואמות לאלו של הרוצח מגולדן סטייט. הספר הגיע למקום השני ברשימת רבי המכר השבועית של הניו יורק טיימס לספרי עיון, ולמקום הראשון ברשימת רבי מכר לספרי עיון של הניו יורק טיימס המורכבת מספרי עיון אלקטרונים ומודפסים.
באפריל 2018 הודיעה רשת HBO כי היא רכשה את הזכויות על הספר במטרה להוציא סדרה תיעודית המבוססת עליו. הודעה זו פורסמה בחודש בו פורסם לאחר מכן מעצרו של דיאנג'לו. צילומי הסדרה החלו באפריל 2018.
באפריל 2018 נעצר ג'וזף ג'יימס דיאנג'לו ונמצאה התאמה בין הDNA שלו לבין ה-DNA של הרוצח מגולדן סטייט.
ג'יימס לאנס

ביוגרפיה

לאנס וסטברי-סאב-מנדיפ שבסאמרסט, ולמד בבית הספר למשחק של סילביה יאנג. לאנס שיחק בסדרה המוקומנטרית "תפאורות קרטון" של רשת ITV, במיני-סדרה "Boy Meets Girl" לצדו של מרטין פרימן, ובסדרה הקומית של ערוץ ITV2 "גיבורי-על מובטלים".
בין תפקידיו של לאנס היו הדילר סטיקי בסדרה "Top Buzzer", מאט בשתי עונות של הסדרה "מורים", בן בסדרה "אני אלן פרטרידג'", ג'יימי בסדרה "יחצ"נים מסוכנים", ותפקידים שונים בתוכנית המערכונים "Smack the Pony". עוד שיחק בתפקידי אורח בדמות ריצ'רד בסדרה "Spaced", ובדמות טום בסדרה "מלון בבילון" של ה-BBC.
ב-1992 שיחק לאנס בפרק בעונה הראשונה של הסדרה "פשוט נהדרת" בתפקיד חבר לכתה של סאפי.
בקולנוע הופיע לאנס בסרטים "Late Night Shopping", הקומדיה "The Search for John Gissing", "מארי אנטואנט", "ברונסון" בתפקיד מורה לאמנות, ובסרט "בל אמי" משנת 2012.
במיני-סדרה "האימפרסיוניסטים" גילם לאנס את דמותו של הצייר פרדריק באזיל. הוא שיחק בקומדיות המצבים "The Book Group", "עור רגיש" ו"תציל אותי". לאנס השתתף בתפקידים קטנים בסיטקום "2.4 ילדים בממוצע", ב-"People Like Us", "סקסונדייל", ובתפקיד דניאל בפרק בסדרה "פשוט נהדרת". ב-2012 כיכב בתפקיד אורח בעונה הרביעית של הסדרה "כמעט אנושיים" של ערוץ BBC Three בתפקיד קירבי. ב-2015 שיחק בפרק "The Dagger Club" של הסדרה "רציחות במידסומר".
לאנס היה קריין של מספר פרסומות לטלוויזיה למותגים כגון Maybelline,‏ Wrigley's Extra ו-the AA. החל מאוגוסט 2013 הופיע לאנס בפרסומות עבור Moneysupermarket.com.
במאי 2009 הופיע לאנס על במת התיאטרון בתפקיד מיילס במחזה "Ordinary Dreams; or How to Survive a Meltdown with Flair" מאת מרקוס מרקו בתיאטרון טרפלגר סטודיוס. עוד ב-2009 שיחק בתפקיד אריק איידל במחזה "Pythonesque" מאת רוי סמיילס שהועלה בפסטיבל אדינבורו.

חיים אישיים

ב-2016 התחתן לאנס עם קייט קווילטון. לבני הזוג נולד בן ביוני 2018.
יום הצמחונות העולמי

יום הצמחונות העולמי (באנגלית: World vegetarian day) הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ב-1 באוקטובר, ומטרתו לקדם וללמד את היתרונות של תנועת הצמחונות.

רקע

יום הצמחונות הבינלאומי פותח את חודש אוקטובר, שהוא חודש מודעות לתנועה הצמחונית. חודש זה נגמר ב-1 בנובמבר שהוא גם ידוע בתור יום הטבעונות הבינלאומי.
יום זה נחגג לראשונה בשנת 1977 על ידי עמותה צפון אמריקאית, שנוסדה ב-1974, ואושר על ידי האיגוד הצמחוני הבין-לאומי ב-1978.
מטרת יום זה היא לשפר את בריאותינו ולהפחית את הפגיעה בסביבה.
המטרה של יום זה דומה לזו של יוזמי יום שני ללא בשר (באנגלית: meatless monday), הפועלים בכ-40 מדינות.