רוז ורפמן

ילדות

רוז גלוק נולדה ב-4 באוקטובר ב-1916 בציריך, שווייץ, בתו של פינחס גליק-פרידמן (1886-1964), והניה שיפר (1887-1968).
אביה היה צאצא למשפחה חסידית, מצאצאיי של המגיד דב בער ממזריטש (1704-1772), תלמידו וממשיך דרכו של הבעל שם טוב (1698-1760).
היו לה שתי אחיות, טאובה רחל נולדה ב-1912 ב-אנטוורפן, בלגיה והנדיל, נולדה בשנת 1913 בציריך, וכן אח אברהם שלמה שנולד ב-1914.
ההורים שלה היגרו מטרנוב בגליציה (פולין), לבלגיה, ובהמשך לשווייץ, במהלך מלחמת העולם הראשונה. המשפחה נדדה לגרמניה, והתיישבה לבסוף בצרפת בשנת 1921, והשתקעה בשטרסבורג. שם רוז למדה בבית ספר המפורסם Lycée des Pontonniers.
לאחר המעבר המשפחה לפריז, היא למדה ב-1941 ו-1942, בבית ספר לאחיות. היא עבדה לפני מלחמת העולם השנייה ב COJASOR, שירות סוציאלי יהודי, בניהולה של לוסי דרייפוס, אלמנתו של קפטן אלפרד דרייפוס.

המחתרת הצרפתית

במהלך מלחמת העולם השנייה, היא הצטרפה לאחותה, אנטואנט ובעלה, הרב דוד פוירוורקר בעיירה בריב-לה-גיארד. הם עבדו יחד עם אדמונד מישלה, לעתיד שר בכיר בממשלתו של שרל דה גול, בתנועה העיקרית של המחתרת הצרפתית, קומבט. בזכרונותיו מישלה מציין אותה כאחד הסוכנים הפעילים בקומבט. כינויה במחתרת הייתה מרי רוז ג'ררדין.
היא נעצרה בבית הכנסת של בריב במרץ 1944 ונלקחה למחנה המעצר דראנסי ומשם, בשיירה 72, ב-29 באפריל 1944, למחנה הריכוז אושוויץ.
ד "ר יוזף מנגלה, הרופא הנאצי הידוע לשימצה ביצע עליה ניסויים "רפואיים". הוא גם ניתח אותה, ללא הרדמה. היא שרדה שלוש סלקציות במחנה הריכוז אושוויץ (אושוויץ-בירקנאו), ומאוחר יותר הועברה למחנה הריכוז גרוס-רוזן, ממנו היא שוחררה על ידי הצבא הרוסי בפברואר 1945.
המספר המקועקע על הזרוע שלה הוא: 80598. ומתחתיו משולש, המסמן אותה כיהודייה.

אושוויץ

השיירה 72 לקחה אותה לאושוויץ ב-29 באפריל 1944. סרג ' Klarsfeld תיאר את השיירה:
השיירה הזאת לקחה 1004 יהודים, כולל 398 גברים ו-606 נשים. ביניהם היו 174 ילדים מתחת לגיל 18. המשורר יצחק קצנלסון הוא בין המגורשים בשיירה הזאת, כמו גם הרבה פולנים, נעצר גם הוא כשהיה בויטל, לאחר גירושו מפולין. ישנן משפחות: ילדים Dodelzak, איטה, 12, ז ' ורז '3 ו-Arkadius 3 חודשים; רוטנברג, Naphtalie 7, ניית' ן 5, אסתר 4, פרנץ 2,...בעת ההגעה לאושוויץ, 48 גברים היו עברו את הסלקציה וקיבלו המספרים 186596 עד 186643 ו-52 נשים, עם מספרים סביב 80600. ב-1945 היו 37 ניצולים, כולל 25 נשים.
אחיה, ד "ר שלמה שליק גורש בשיירה הבאה, שיירת 73, שיצאה את דראנסי ב-15 במאי 1944.

גרוס-רוזן

מחנה הריכוז גרוס-רוזן היה ממוקם ליד תחנת רכבת של ברסלו. מקום זה היה גרוע יותר מאושוויץ, אפילו שלא הייתה בו משרפה. שם היא עברה לעבוד במפעל תחמושת, משש בערב עד שש בבוקר. רק הפסקה אחת של חצי שעה בין חצות לשתים עשרה וחצי. זה היה קו הרכבה. ללא אפשרות לעצור או להאט. המכות ירדו בשפע על עובדי הכפייה.

התנגדות פסיבית

אפילו במחנה ריכוז, היא עסקה בהתנגדות פסיבית. בבירקנאו, היא צורפה לקבוצה של 50 נשים לעבודת סריגה - גופיות לילדים גרמנים. היא עבדה קשה, ואף ניתנה כמודל לחיקוי. אבל בחורף, כאשר נצטוו לסרוג גרביים לחיילים הגרמנים, היא השתדלה להשאיר קשרים גדולים בתוך הגרביים כדי להפוך אותם לבלתי שמישות.
בבלוק שלה באושוויץ הייתה עצירה נוספת, אשר מאוחר יותר תהיה פוליטיקאית צרפתית ואירופאית בכירה, השם שלה: סימון וייל.

אחרי המלחמה

לאחר המלחמה, היא חזרה לפריס. היא נהייתה העובדת הראשונה (ובהתחלה, היחידה) של חברת התעופה אל על, כאשר הסוכנות שלה נפתחה בפריז. היא אירחה והדריכה הרבה מנהיגים ישראלים בעת שהותם בפריז, בין היתר גולדה מאיר, דוד בן-גוריון.
היא הייתה מעורבת במבצעי ההעפלה, בין היתר ספינת אקסודוס. יחד עם הכומר אלכסנדר גלסברג, שהוכר לאחר מותו בין חסידי אומות העולם על ידי יד ושם, על הצלת יהודים בזמן המלחמה, היא הכינה תעודות זהות מזויפות לנוסעים של אקסודוס.

כיבודים

היא זכתה בתואר האביר של לגיון הכבוד" על ידי הממשלה הצרפתית על עבודתה של המחתרת, ב-10 בפברואר 1959. היא גם קיבלה לה Médaille Militaire 1939-1945, la Croix de guerre 1939-1945, ו la Croix du combattant volontaire דה לה המחתרת. ב-10 באפריל 2009, הממשלה הצרפתית גרמה לה קצין לגיון הכבוד.

חיים אישיים

היא הייתה נשואה נחמן Warfman דוקטור במשפטים (אוניברסיטת גרנובל), רואה חשבון מוסמך (CPA). היו לה שלושה ילדים. היא עברה לגור במנצ'סטר, כדי להיות קרובה אל הילדים, הנכדים והנינים שלה.
היא מתה במנצ'סטר ב-17 בספטמבר 2016, בגיל 99, רק כמה שבועות לפני יום הולדת ה-100 שלה.