google/wiki40b huggingface dataset:
ז'אן פולן

ז'אן פולן (בצרפתית: Jean Follain, ‏ 29 באוגוסט 1903 קאניזי - 10 במרץ 1971 בתאונה, בפריז) היה סופר ומשורר צרפתי.
פולן נמנה עם היוצרים שתרמו להופעת שירה צרפתית חדשה, משוחררת מחותם הסוריאליזם.

שנותיו המוקדמות בנורמנדי

ז'אן פולן נולד ב-1903 בעיירה הקטנה קאניזי, מדרום לסן-לו, במחוז מאנש שבחבל נורמנדיה, ובה בילה את ילדותו. אחרי שנת 1913 למד במכללת סן-לו, שבה כיהן אביו כמורה למדעי הטבע. ב-1919 שהה בלידס במטרה לשכלל,את האנגלית שלו, אם כי ללא הצלחה רבה. ב-1921 נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת קאן וב-1923 ביקר לראשונה בפריז. מסיבות בריאות קיבל פטור משירות צבאי.

פעילותו בפריז

החל מ-1922 השתקע בפריז, בה עשה סטאז' אצל עורך דין והתוודע לחוגים הספרותיים. ב-1927 נרשם ללשכת עורכי הדין בפריז. באותה תקופה השתתף בפעילות קבוצת "סאז'ס" ("חוכמה") בה נמנו גם אנדרה סלמון, פייר רוורדי, פייר מק אורלאן, מקס ז'אקוב וארמן לובן. ב-1933 פרסם פולן את קובץ שיריו הראשון - Cinq poèmes (חמש פואמות),יצר קשרים עם אז'ן גייביק ועם פייר-אלבר בירו.
בשנת 1934 התחתן עם מדלן, בתו של הצייר מוריס דני, שהייתה ציירת בעצמה תחת השם "דינס" (Dinès).באותה שנה פגש את אדמון-מארי פולן.
בשנת 1939 זכה בפרס מלרמה לשירה.
על אף ראייתו הלקויה גויס ב-1940 לצבא כתותחן ביחידת נ.מ. בשאטודן. בשנת 1941 קיבל פרס בלומנטל. הוא הצטרף בהמשך לתנועות משוררים שהתנגדו למשטר וישי

אחרי המלחמה

בשנת 1951 ויתר על עבודתו כעורך דין ובחר להיות בתפקיד שופט בבית המשפט הגבוה שבשארלוויל, במחוז ארדן. גם בתקופה זו המשיך להתגורר בפריז. כחבר מועדון PEN שבו התקבל ב-1949, ערך פולן טיולים בתאילנד וביפן .
טייל בהמשך גם בברזיל, פרו ובוליביה (1960), אחר כך בארצות הברית (1966)
בחוף השנהב ובסנגל (1967). ב-1961 עזב את עבודתו המשפטית והתחיל להשתתף באופן פעיל ב"עשורי התרבות" (Décades culturelles) שאוגנו בסריזי-לה-באל, לא רחוק מיישוב הולתדו. ב-1970 זכה בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית.
זקאן פולן נהרג ב-10 במרץ 1971,כשבשובו מעט אחרי חצות, ממסיבה על אוניית טורינג קלאב, נפגע על ידי מכונית, ביציאה מהמנהרה שבקה דה טוילרי. המשורר הובא לקבורה בקאניזי ב-16 במרץ 1971.
החזית הבלארוסית

היסטוריה

החזית הוקמה ב-20 באוקטובר 1943 על בסיס הוראת הסטאבקה מ-16 באוקטובר. היא הוקמה על בסיס החזית המרכזית וכמפקדה מונה קונסטנטין רוקוסובסקי. החזית כללה את הארמיות הבאות: ה-3, ה-48, ה-50, ה-61, ה-63, ה-65 וארמיית האוויר ה-16. מאוחר יותר צורפה אליה גם הארמייה ה-11, ובתחילת שנת 1944 גם הארמייה ה-10. החזית לחמה בקרבות לשחרור בלארוס ובכלל זה במבצע הומל-רצ'יסטה ומבצע קליקוביצ'י-מאזיר. ב-24 בפברואר 1944, על בסיס הוראת הסטאבקה מ-17 בפברואר, שונה שם החזית לחזית הבלארוסית הראשונה.
ב-5 באפריל של אותה שנה, על בסיס הוראת הסטאבקה מ-2 באפריל, שונה שם החזית שוב לחזית הבלארוסית, אולם כבר ב-16 באפריל היא הוחזרה להיות החזית הבלארוסית השנייה.
הקורפוס הראשון (בוואריה)

מלחמת צרפת-פרוסיה

כחלק מרפורמה גדולה שנערכה בצבא הבווארי ב-1868, הוקם בתחילת 1869 הקורפוס הראשון. הקורפוס נערך בדרום ממלכת בוואריה בעוד הקורפוס השני נערך בצפון. בין השנים 1870–1871 נערכה מלחמת צרפת-פרוסיה. בוואריה הייתה קשורה עם פרוסיה במסגרת חוזי ההגנה של הקונפדרציה הצפון גרמנית, ולפיכך הקורפוס הראשון נשלח לסייע לפרוסים כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. הבווארים השתתפו בקרב וורת, קרב בומונט, קרב באזיי וקרב סדאן. לאחר המלחמה התבצע איחוד גרמניה ומדינות גרמניה השונות אוחדו ליצירת הקיסרות הגרמנית. כחלק מרפורמה זו, אוחדו צבאותיהן של שאר המדינות עם הצבא הפרוסי ליצירת צבא הקיסרות הגרמנית. 
מכיוון שבוואריה הייתה המדינה הגדולה ביותר בקיסרות אחרי פרוסיה, היא נהנתה מפריבילגיות שונות שהתבטאו בין היתר בתחום הצבאי. בעוד שבעתות מלחמה היו חייבות שאר המדינות לאחד את המטות הכלליים של צבאותיהן עם המטכ"ל הפרוסי, בוואריה הורשתה להחזיק מטכ"ל עצמאי. בעתות מלחמה היו הקורפוסים של שאר המדינות מתאחדים עם הקורפוסים הפרוסיים ובהתאם לכך ממוספרים מחדש. הקורפוסים הבווארים נותרו עצמאיים ושמרו על המספור המקורי שלהם.

מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד אוסקר פון קסילנדר. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השישית אשר חייליה גויסו בעיקר מבוואריה (למעט הקורפוס ה-21 הכלל גרמני) והייתה תחת פיקוד רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. הקורפוס לקח חלק בקרב לורן, ולאחר מכן במלחמת החפירות באזור פיקרדי, פרון ואראס. הקורפוס השתתף בקרב ורדן, אולם עד סוף המלחמה הושאר רוב הזמן בעתודה. הוא פורק עם סיום המלחמה ופירוקה של ממלכת בוואריה (והקיסרות הגרמנית בכלל).
פורט (יין)

פּוֹרְט (Port ידוע גם כפּוֹרְטוֹ Porto) הוא יין אדום מתוק ומחוזק, המיוצר בעמק דורו בפורטוגל, על יד תושבי העיר פורטו בצפון המדינה, והיא מקור שמו. היין מכיל כ-20% אלכוהול.
מקור היין ביקבים שנפתחו בצפון פורטוגל על ידי סוחרי יין אנגלים שחיפשו תחליפים ליין בורדו בעת מלחמה עם צרפת במאה ה-17. לפיכך, לרוב יינות הפורט שמות אנגליים, למרות מוצאם הפורטוגלי.
היין מבוקבק במפעלים הנמצאים בעיר התאומה של פורטו שנמצאת על השפה הדרומית של הנהר, וילה נובה דה גאיה. יין הפורט מקבל את טעמו המיוחד מברנדי שמוסף אליו בתהליך התסיסה. התוספת גורמת לתסיסה להעצר וכתוצאה מזה מתיקות הענבים נשמרת. עובדה זו נתגלתה במקרה על ידי סוחרים בריטיים, שהוסיפו ברנדי ליין כדי לחזק אותו במשך מסעותיהם הימיים הארוכים לבריטניה.
על גבי בקבוקי יין אלו לא מצוינת שנה, היות שהיין בכל בקבוק מיוצר מתערובת (בלנד) של יינות מחוזקים. בשנים משובחות במיוחד מוציאים בתי הפורט יין הנקרא וינטג' הנושא את שנת הבציר. היין עצמו מיושן בדרך כלל במשך מספר שנים (בהתאם למותג ולרמה) בחביות עץ אלון ואלו משמשות לאחר מכן ליישון ויסקי ובפרט בורבון.
שנות הבציר המשובחות הן: 1963, 1977, 1985, 1994, 1997.

סוגי פורט

קיימות רמות איכות שונות של פורט: הרמה הנפוצה והזולה ביותר היא Ruby, הרמה הבאה היא Garrafeira, רמה משובחת היא Tawny, והרמה הגבוהה ביותר היא הווינטג' המיוצרת רק בשנים משובחות.
קרחון נני

מקור השם

קרחון ניני נקרא על שמו של פיורד ניני הסמוך. 
הקרחון שימש את השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939 - 1941, שחבריו השתמשו בקרחון כנתיב מזחלות.

לקריאה נוספת

• William James Mills, Exploring Polar Frontiers: A Historical Encyclopedia, P 122
מרגרט וודברידג'

ביוגרפיה

וודברידג' נולדה בדטרויט, מישיגן.

מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכתה וודברידג' בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 5:11.6 דקות, לפני בריטניה (5:40.8 דקות) ושוודיה (5:43.6 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-300 מטר חופשי בתוצאה של 4:42.8 דקות, אחרי אתלדה בלייבטריי שקבעה שיא עולם חדש של 4:34.0 דקות ולפני פרנסס שרות' (4:52.0 דקות), שתיהן מארצות הברית. היא 
וודברידג' קבעה שני שיאי ארצות הברית במשחים ל-200 יארד חופשי ול-500 יארד חופשי.
נתן נטע אולבסקי

הרב נתן נטע אולבסקי (1841 – 1967), רב בברית המועצות, פוסק ומחבר ספרי הלכה.

ביוגרפיה

נולד בעיירה שלוושניא בפלך ז'יטומיר (כיום אוקראינה), לאביו שהיה שוחט. מוריו הראשונים היו אביו וסבו שהיה רב העיירה. לאחר מכן נסע ללמוד בישיבת רמיילס בוילנא ושם גם הוסמך לרבנות. שימש כרב באחד מבתי הכנסת בוילנא, אך משנאלץ לעזור בפרנסת משפחתו, למד את מלאכת השחיטה ושימש כשוחט במספר עיירות בסיביר. מלחמת העולם הראשונה שיבשה את תוכניותיו לשוב לוילנא, והוא נותר בעיר אירקוטסק בסיביר שם שימש כרב הקהילה המקומית. בהיותו שם התפרסם שמו כאחד מגדולי ה"משיבים" בענייני ההלכה בברית המועצות, והוא ענה לשאלות שהגיעו אליו מכל קצווי המדינה.
עמד בקשרי מכתבים עם גדולי הדור באותה תקופה בהם ר' יוסף רוזין ("הרוגצ'ובי") וביותר עם ידידו הרב אבא דוד גולדפיין. כן שלח מאמרים תורניים לכתב העת המאסף שיצא בירושלים. 
עם התגברות רדיפות הדת, מצד שלטונו של סטלין בסוף שנות העשרים, וסגירתו של בית המטבחיים הכשר באירקטוסק, עקר ר' אולבסקי למוסקבה בשנת 1931, שם גרו בנו וגיסתו. באותו זמן הוא עסק בלימוד משותף עם ידידו הרב אבא דוד גולדפיין, עד פטירתו של הרב גולדפיין בשנת 1937. 
בשנות מלחמת העולם השנייה שהה הרב אולבסקי עם אשתו בקזחסטן. באותה תקופה בהם שהתה משפחתו שם, שרר עוני ומחסור. גם נייר עליו יוכל להעלות את חידושיו היה קשה למצוא. הרב היה אוסף נייר ממטווח של הצבא האדום ועליו כתב את חידושיו. עם סיום המלחמה חזרו בני הזוג למוסקבה שם שימש כרב בית הכנסת ברחוב מרינה-ראשצה במשך 20 שנה עד יום פטירתו. עם פטירת הרב שליפר – רבה הראשי של מוסקבה ב-1957, שימש הרב אולבסקי כרב העיר תקופה קצרה, אולם פרש מתפקידו זה, משראה את המגבלות שמטיל השלטון הקומוניסטי על תפקידו זה. 
נפטר ב-1967 ונקבר במלחובקה.
לרב אולבסקי היו שני בנים. האחד נעלם בזמן מלחמת העולם השנייה. בנו השני – משה, היה פרופסור למתמטיקה במוסקבה. הוא עלה לישראל בשנות התשעים והביא חלק מכתבי אביו שנדפסו מאוחר יותר.
נכדו, פרופ' משה אולבסקי, שימש כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.

ספריו

בהיותו רב באירקטוסק נדפס בוילנא בשנת תרצ"א, ספרו הראשון – "חי עולם נטע" שהוא ספר שו"ת בהלכה. הספר נדפס בליטא העצמאית מכיוון שהיה זה בלתי אפשרי להדפיסו בברית המועצות תחת השלטון הסטליניסטי. הרב שלח את תשובותיו למוציאים לאור במאתיים מכתבים נפרדים. הספר קיבל את הסכמות ר' חיים עוזר גרודז'ינסקי, הרוגצ'ובר, ר' חנוך אייגש מווילנא ואחרים. אל הרב אולבסקי נשלח הספר המודפס ללא עמוד השער ועמודי ההסכמות למנוע ממנו הסתבכות עם השלטון הקומוניסטי. 
הספר הוהדר ויצא לאור מחדש על ידי מכון ירושלים בשנת תשנ"ה, ואליו נוסף הספר "נטע רבעי" שיצא מכתב יד המחבר, שכאמור הועלה על ידי בנו ארצה. 
הרב אולבסקי כתב ספרים נוספים הנמצאים עדיין בכתב יד, והם נמצאים כאמור בכתבי יד בידי מכון ירושלים.
נחל שניר

הידרוגרפיה

אורכו של נחל שניר כ-65 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו כ-640 קמ"ר, בחלקם הגדול בשטח לבנון. ספיקת המים השנתית של הנחל עומדת על כ-130 מיליון מ"ק. ראשיתו בנקודה הנמצאת 30 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה הלבנונית חצביה, והוא נקרא כאן בשם ואדי עין-חרשה, ובהמשך – ואדי אל-פטר. זהו נחל איתן המתחתר בקרקעיתו של עמק שכיוונו נמשך מצפון-מזרח לדרום-מערב. עמק זה הוא חלקה המזרחי של בקעת הלבנון, והוא תָּחוּם בין מורדותיו הצפון-מערביים של רכס החרמון לבין ג'בל ביר א-דהר, הוא רכס הגבעות הצר והארוך המפריד בין אגן החצבני לבין אגן הליטני. ג'בל ביר א-דהר מהווה פרשת מים ראשית, שהרי הליטני נשפך לים התיכון והחצבני – לים המלח.
למרגלות העיירה חצביה נובעים באפיקו של החצבני מעיינות בשם נַבַּע אל-חצבני. מעיינות אלה קטנים הם, ומימיהם מנוצלים כיום בקיץ עד תום, והנחל יבש גם בהמשך. משם ממשיך החצבני לרדת דרומה למרגלותיו של רכס אל חיאם (המשכו הדרומי-מזרחי של רכס ביר א-דהר), המפריד בין עמק עִיּוֹן לבין עמק החצבני. בקטע זה עובר הנחל בתוך עמק רחב ושטוח, שרוחבו מגיע לכדי 5 ק"מ ויותר.
לרגלי הכפר ע'ג'ר נהפך החצבני לערוץ בעל אופי קניוני בתוך רובד עבה של בזלת המכסה את האזור שבין תל סִדְר אל עָרוּס, ( געש רדום הנמצא כ-4 ק"מ מצפון לכפר ע'ג'ר) לבין אזור קיבוץ מעין ברוך. שכבה זו מקורה בקילוחי בזלת שפרצו מתל סדר אל ערוס (שמשמעו שיזף הכלה או חזה הכלה). שם, ממש לרגלי ע'ג'ר, נובע מעיין גדול – עין אל וזאני. זהו המעיין העיקרי של החצבני, ומכאן ואילך זהו גם כיום נחל איתן, הזורם כל השנה.

חלקו התחתון של הנחל

בחלקו התחתון אין לחצבני יובלים טבעיים הנכנסים אליו, אך נשפכים אליו פלגים אחדים מעשה-ידי-אדם, המוליכים אליו מים מן הדן. העיקרי שמבין פלגים אלו הוא חלק ממפעל חצבני-דן, שנועד לניצול מי הדן לחקלאות באזור עמק החולה. חלק מהמים המוטים מהדן משמשים להנעת תחנת כוח הידרואלקטרית קטנה (כ־2 מגה-וואט) הנמצאת מעט ממערב לגשר שניר. המים המשמשים להנעת התחנה מושבים לנחל בסמוך לגשר שניר, מגבירים את עוצמתו בחלק זה, ומאפשרים פעילות שיט במקום.
חלקו התחתון של הנחל, דרומה מכביש 99, משמש לשייט קיאקים וסירות על ידי מספר מפעילים מקומיים, תוך ניצול הפרשי הגובה בנחל היוצרים זרימה מהירה בחלקים מהנחל. פעילות זו מותנית בזרם המים בנחל, והיא מושבתת בתקופות של זרם חזק מדי, או חלש מדי. במהלך הסדרת הנחל לשיט בוצעו בו פעולות שונות, שפגעו בערוצו הטבעי ובצמחייה בצידיו, כדוגמת כריתת עצים על גדות הנחל. בחלק זה ישנה גם טיילת על גדות הנחל, ובה שביל אופניים. חלק זה של הנחל הוא אחד האתרים המתוירים ביותר בישראל, ומבקרים בו מידי קיץ כ־200,000 ישראלים, רובם במסגרת מפעילי השיט.
הנחל מתאחד עם נחל חרמון והדן בסמוך לשדה נחמיה, והופך יחד איתם לנהר הירדן.

שמורת טבע נחל שניר (חצבני)

בחלקו של הנחל בסמוך למעיין ברוך הנחל נמצא בתוך תחומי שמורת טבע נחל שניר. בחלק זה עובר בנחל מסלול טיול מפורסם המתחיל בשמורה וחלקים בו עוברים בתוך הנחל ובסמוך לו. המסלול מסתיים בכביש 99 בסמוך לחניון מעיין ברוך.
בזמני השיא נמדדו זרימות של 150 קוב/שנייה ובזמני השפל 0.6 קוב/שנייה.

לקריאה נוספת

ניתן להיכנס לאתר החצבאני/נחל שניר באתר שמורת הטבע נחל שניר
לילה ארוך בפריז

עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת במקביל בצרפת (בעיקר בפריז) ובישראל (בעיקר בשני הבסיסים הראשיים של יחידה 8200, שהיא היחידה האמונה על איסוף מודיעין אותות (סיגינט) של אמ"ן). הספר מתאר אירועים המתרחשים במהלך 26 שעות, באמצעות 120 פרקים קצרים, שכל אחד מהם מתאר את התפתחות העלילה במוקד אחר שלה. זהו "סיפור קצבי, רצוף פעילות תזזיתית, מדלג מזירה לזירה בעודו מקדם את עלילת המתח", כתבה המבקרת תלמה אדמון. 
הספר נפתח עם חטיפתו של צעיר ישראלי רגע לאחר שנחת בנמל התעופה שארל דה גול. לפענוח החטיפה מצטרף מפקדו החדש של המדור המיוחד (מדור לחקירות וביטחון שדה) של 8200, אלוף-משנה זאב עבאדי, קצין מודיעין עטור תהילה והישגים, שקרנו ירדה לאחר שהעיד לטובת סרבני 8200. עבאדי שוהה בפריז, ולאחר שהוא מפענח את חטיפתו של הצעיר הישראלי, הוא עסוק, יחד עם המפקח ז'ול דיפיסיל, באיתורו של ולדיסלב ירמינסקי, חייל מודיעין מיחידה 8200 שיצא לחופשה בפריז בטענה שהוא יוצא על מנת להתחתן. משימה זו הופכת את הפרשה למורכבת בהרבה, לאחר שמתברר שקבוצת לוחמי קומנדו סיניים מעורבת בחטיפת הישראלי בנמל התעופה ומחפשת את ירמינסקי. מפריז מפעיל עבאדי את סגניתו במדור המיוחד, סגן אוריאנה טלמור, קצינת ביטחון צעירה, יפה ומבריקה, המוצאת עצמה בלב פרשת ריגול ותככים. 
במקביל משולבים בעלילה תככים בלשכת ראש אמ"ן, בלשכת ראש הממשלה ובפוליטיקה הצרפתית. "הכותב בחר שלא למזער את השתלחותו המגוחכת בדרג מקבלי ההחלטות. לעיתים אפילו במחיר האטה בסיפור לצורך אמירה סרקסטית", העירה על כך תלמה אדמון. מחבר הספר, דב אלפון, הוא יוצרו של "קפטן אינטרנט", וכך יש מקום חשוב בעלילה גם למטבע האינטרנטי, ביטקוין. 
הספר הוא מותחן בדיוני, אך משולבים בו פרטים מציאותיים שונים, החל מיחידה 8200 וכלה בפרשת אדוארד סנודן. דמותו הבדיונית של איל ההימורים האוסטרלי סול דלאנוש, המקורב לראש הממשלה, רומזת לשלדון אדלסון. כאשר עבאדי נתקל בקב"ט אל-על המסרב לשתף פעולה, הוא מאיים "לעמירה הס וגדעון לוי יהיה סיווג יותר גבוה משלך".
תרגום לאנגלית של הספר, בידי דניאלה זמיר, יצא לאור בתחילת 2019, בשם A Long Night in Paris, וזכה להצלחה רבה. הספר תורגם גם לצרפתית ולגרמנית.
באוקטובר 2019 זיכה הספר את אלפון בפרס מריאן (Prix Marianne).
אמת המים שבמקדש

אמת המים שהייתה בבית המקדש הייתה הפתרון הטכני לניקוז הנוזלים הרבים שנקוו על רצפת בית המקדש מתחת למזבח, כתוצאה מדמי הקרבנות הרבים שנשחטו בבית המקדש. באמה נצטברו שיירי הדם שנשפכו ליסוד המזבח, ולאמה שפכו גם את הפסולת שהייתה במקדש, כגחלים שנשתיירו במחתה, דמי קרבנות שנפסלו, גיד הנשה של קרבנות השלמים, ולדעת רבי יהודה אף גופות חטאת העוף הבאה על הספק.
האמה הובילה מעין עיטם, והייתה מחוברת ככל הנראה לאמת המים שבנה הורדוס להובלת מים מבריכות שלמה לארמונו ולמקדש. מי האמה נשפכו לנחל קדרון, והדמים שהיו בו נמכרו לגנני ירושלים לצורכי זיבול
באמה השתמשו גם כדי לנקות את רצפת בית המקדש, הניקוי התבצע באופן הבא: פקקו את פתח יציאת המים בסוף האמה, המים שהמשיכו לזרום לאמה עלו על גדות האמה ומילאו את רצפת העזרה, לבסוף הסירו את הפקק, והמים שחזרו לאמה שטפו איתם את כל הלכלוך שברצפת העזרה.
בשבת היה אסור לנקות את המקדש באופן זה, אבל אם חל ערב פסח בשבת, שאז שחטו אלפי כבשים בשביל קרבנות הפסח, והרצפה הייתה מלוכלכת יותר מדי נהגו לפקוק את האמה אף בשבת. ונחלקו תנאים למטרת הפקיקה. לדעת רבי יהודה עשו כן מחוסר ברירה כדי לשטוף את העזרה, ולכן התירו איסור שבות. ולדעת חכמים לא פקקו את פתח היציאה של האמה אלא סתמו את כל האמה, כדי שדמי הקרבנות לא יתנקזו לאמה, כדי להגדיל את הטקס בעיני המתבוננים, שכן "שבח הוא לבני אהרן שילכו עד ארכובותיהם בדם".
דקדוק רגולרי

בשפות פורמליות דקדוק רגולרי הוא דקדוק המתאר שפה רגולרית.
חבל יתיר

חבל יתיר הוא אזור בדרום יהודה, הגובל בצפון-מזרח הנגב מדרום וממזרח, בהר חברון מצפון ובקצה הצפוני של הערבה. בחבל ארץ זה השוכן משני צדי הקו הירוק, מצויים היישובים בית יתיר, ליבנה, הר עמשא, מיתר, טנא עומרים, שמעה, עשהאל, כרמים ומחנה יתיר. כמו כן, שוכן בו יער יתיר, הגדול שביערות בארץ ישראל.

היסטוריה

ישנן עדויות להתיישבות באזור כבר מהתקופה הפלאוליתית. לפי המקרא], בזמן ממלכת ישראל התקיימו במקום ערים של שבט יהודה וכן שכנו במקום ערים של שבט לוי כמו אשתמוע ויתיר. לכאן ברח דוד המלך משאול המלך (מדבר זיף), וכאן פגש את בני העיר אשתמוע שסילקוהו ממנה.
במקום ישנם מספר תילים ארכאולוגיים כגון תל עירא, חורבת יתיר, תל שוקת תל ערד ועוד.

גאוגרפיה ואקלים

האזור היה מאז ומתמיד אזור גידול למספר מינים של בעלי חיים מסוימים בגלל תנאי השטח במקום. חיים בו מספר בעלי חיים הנמצאים בסכנת הכחדה כגון יונת הסלעים, הבז האדום והעיט הזהוב.
אקלימו של חבל זה הוא אקלים צחיח למחצה ובו כמות המשקעים בין 250–400 מ"מ. גובהו של החבל הוא בין 400–900 מטר מעל פני הים, בחורף לעיתים יורד שלג בפסגותיו הגבוהים.
הר הרוח

הר הרוח הוא שלוחה של הרי ירושלים המתנשאת לגובה 774 מטר ממערב למעלה החמישה ואבו גוש.
השם ניתן להר על ידי מייסדי מעלה החמישה כתרגום לשמו הערבי והוא משקף את הרוחות הנושבות בפסגתו.
ההר נמצא מצפון לכביש תל אביב - ירושלים (כביש 1), בין נחל החמישה מצפונו, לנחל יתלה מדרומו. בפסגתו שרידים דלים של מצודה רומית הנקראת בערבית "חורבת ערש".
על שלוחתו המערבית של ההר היה כפר ערבי מוסלמי בן 302 תושבים בשם בית תול השומר על צליל השם הקדום "יתלה" שהייתה במקום בנחלת שבט דן: "ושעלבין ואילון ויתלה". הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל במסגרת מבצע דני ב-12 ביולי 1948.
ההר מוכרז כגן לאומי ונטוע ביער הקרן הקיימת. על המדרון הצפוני סלול הכביש אבו גוש - נטף.
בחלקו המזרחי נטוע "יער הצבא האדום". יער זה ניטע בשנת 1950 לכבוד הצבא האדום שניצח את צבא גרמניה הנאצית בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, לאחר מערכות עקובות מדם. בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים בשבת הקרובה ל-9 במאי יום הניצחון על גרמניה הנאצית וכניעתו לצבא האדוםהיו נאספים אלפי חוגגים חברי מק"י, בנק"י, מפ"ם ואנשי שמאל רבים לחגיגת הזדהות עם ברית המועצות. על במה היו נואמים חברי כנסת של מק"י כמו מאיר וילנר, שמואל מיקוניס, תופיק טובי ואחרים, בשבח ברית המועצות ובגנות המקארתיזם האמריקאי ו הממשל הצבאי. אלכסנדר פן היה קורא משיריו והקהל היה חוגג בפיקניק המוני. עם הפילוג בין מק"י ורק"ח בעקבות ניתוק הקשרים של מק"י עם ברית המועצות, הצטמצמו החגיגות ההמוניות. במשך שנים היה המנהג רדום, אך בשנים האחרונות חלה עליה בכמות החוגגים בפיקניק והנחת זרים. במקום נשאר סלע גדול ועליו חקוקה הכתובת "יער זה נטעו תושבי ישראל לכבוד הצבא הסובייטי, תש"י 1950".
מערבה משם נמצא סלע הנצחה לחמשת חברי גרעין במעלה שנרצחו שם בהתקפה ממארב ב-9 בנובמבר 1937 בעת עבודתם. רצח זה עורר הדים רבים בארץ והלוויתם נערכה ברוב עם בבית הקברות בקריית ענבים. לאחר הרצח הוקם בסמוך קיבוץ מעלה החמישה כאנדרטה לזכרם. המשורר ש. שלום חיבר שיר לזכרם: "חמישה יצאו מולדת לבנות חמישה... בבית עזבו אם ואחות, תינוק ואשה... יריות פלחו את הבוקר פתאם, יריות... פטישים בידם, בנפשם המתום נפלו חמש הגוויות..."
בחלק הצפון מערבי של ההר, ליד היישוב נטף, נחנך בשנת 1995 במלאת חמישים שנה לסיום מלחמת העולם השנייה, יער זיכרון ליהדות פולין הכולל מרכז כינוס גדול שתוכנן על ידי אד' דוד שקולניק. ביער אבן הנצחה ליאנוש קורצ'אק ועוזרתו סטפה וילצ'ינסקה, שנספו בטרבלינקה עם תלמידיהם, שפוסלה על ידי האמנים ורדה גבעולי ואילן גלבר. במקום גם פינת התייחדות ואבני זיכרון למספר קהילות בפולין. שהם חלק מאתר ההנצחה ליהדות פולין.
בהר נמצאת חוות עיזים, המייצרת גבינות עיזים ומוכרת אותם בסופי שבוע למטיילים באזור.
יחסי אורוגוואי–מלזיה

סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו ב-1989. אורוגוואי פתחה את שגרירותה ב-1991, אך שגרירות זו נסגרה לאחר מספר שנים. שתי המדינות חתמו על הסכם סחר בילטרלי. בשנת 2007, ביקר סן שר המסחר והתעשייה הבינלאומי של מלזיה באורוגוואי.

יחסים כלכליים

בשנת 2014, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאורוגוואי הגיעה לסך 41 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר רדיו, שמן דקלים, גומי ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאורוגוואי למלזיה הגיעה לסך 24.5 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר חלב, חלב מרוכז, גבינה, צמר, סויה ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לאורוגוואי הגיעה לסך 29.7 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר בגדי גומי, שמן דקלים, מיקרופונים, אוזניות, טלפונים ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאורוגוואי למלזיה הגיעה לסך 26.4 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר סויה, תירס, דגים, גבינה ועוד.
אכילה רגשית

אכילה רגשית מוגדרת כאכילת יתר על מנת להקל על רגשות שליליים. אכילה רגשית לעיתים קרובות עלולה להגביר את הסיכון להפרעות אכילה כגון בולימיה ואנורקסיה נרבוזה. מחקרים הראו גם כי קיים גם קשר הפוך - הפרעות אכילה קיימות מעלות את הסיכוי לאכילה רגשית. זיהוי קשר זה מאפשר לפסיכולוגים ותזונאים קליניים לספק את הטיפול המתאים לבעיית אכילה רגשית.

השפעתה של אכילה רגשית

אכילה רגשית היא דרך התמודדות עם רגשות שליליים המניבה תוצאות באופן זמני, ולא מטפלת בגורמי הלחץ שיצרו מלכתחילה את הרגשות השליליים. אכילה כזו גורמת לרמות אינסולין גבוהות הגורמות לגלוקוקורטיקואידים להזרים למחזור הדם אנזימים הסופחים את אבות המזון ומאחסנים אותם ברקמת השומן הבטני. לכן, מי שמתמודד עם אכילה רגשית נמצא בסיכון גבוה יותר להשמנה בטנית, המעודדת בתורה מחלות לב וכלי דם.

טיפול

ישנן דרכים רבות שבהן אפשר להפחית את רמת המצוקה הרגשית, ללא אכילה רגשית. הדרך המקובלת היא הקניית הרגלים להתמודדות עם רגשות שליליים ומצוקה נפשית. מחקר משנת 2007 בחן את הקשר בין הרגלי אכילה לדרכי התמודדות עם מצבי מצוקה, ומצא כי אנשים הנוטים לאכילה רגשית נוטים גם להימנע מהתמודדות עם מצבי מצוקה, והאכילה היא אחת מדרכי ההימנעות. החוקרים ממליצים להקנות דרכי התמודדות עם מצבי מצוקה שאינן כוללות אכילה.
דרך נוספת להתמודד עם אכילה רגשית היא פיתוח מודעות המאפשרת להבחין בין מצב של רעב אמיתי למצבי אכילה רגשית. בשיטות אלה האדם שואל את עצמו אם הוא מזהה מאפיינים של אכילה רגשית, כמו השתוקקות למזון שמתפתחת באופן מהיר וספונטני, או אכילה המלווה ברגשות של אשמה או בושה.
במקרים קיצוניים אכילה רגשית עלולה לגרום להתפתחות הפרעות אכילה קשות יותר ואף לסיבוכים פיזיולוגיים. מקרים כאלה דורשים טיפול של פסיכולוג קליני או פסיכולוג רפואי.
פיית'לס

פיית'לס (באנגלית: Faithless) הוא הרכב מוזיקלי בריטי בסגנון מוזיקה אלקטרונית, דאנס והאוס שזכה לפופולריות בשנות ה-90. 
ההרכב נוסד בתחילת שנת 1995 וכולל את מקסי ג'אז (סולן), סיסטר בליס (קלידים) ורולו ארמסטרונג (מפיק). השלושה הוציאו לאורך השנים שישה אלבומי מוזיקה, שנמכרו בכ-12 מיליון עותקים ברחבי העולם. הקטעים המוזיקליים הידועים ביותר של ההרכב הם "Insomnia", "God Is a DJ" ו-"We Come 1". 
ב-2011 הודיע ג'אז כי ההרכב יֵצא בשנה זו לסיבוב הופעות אחרון, ולאחריו יתפרק.
אדוארד הולמס

חייו

אדוארד הולמס נולד בעיבורי לונדון והיה תלמידו של וינסנט נובלו. בתקופת לימודיו אצל נובלו הבחין בכשרון המוזיקלי של בתו, קלרה בת החמש, והיה מורה הראשון למוזיקה. בראשית הקריירה שלו התפרנס למחייתו בהוראת נגינה בפסנתר. בשנת 1827 ביקר בגרמניה ובשובו לאנגליה פרסם את ספרו הראשון, "שיטוט בין המוזיקאים של גרמניה" (A Ramble among the Musicians of Germany, ‏ 1828; מהדורה שלישית 1838. בעלי "האטלס", שהתרשם מכישוריו כסופר וכמוזיקאי, שכר אותו לעבודה כמבקר מוזיקה, עבודה שבה התמיד שנים רבות. בשנת 1849 היגר לארצות הברית, שם עשה את 10 השנים האחרונות לחייו בעבודה כעורך ומבקר מוזיקה. כמו כן כתב מאמרים לכמה כתבי עת למוזיקה במהלך חייו, בהם "הטיימס המוזיקלי".
ישראל, למה

הפקה

הסרט בוחן את החיים בישראל בעשרים וחמש השנים שחלפו מאז קום המדינה. לנצמן מראיין, בין היתר, מהגרים יהודים מגרמניה, אינטלקטואלים, פועלי נמל, שוטרים, אסירים ועולים חדשים. 
בין השאר מראיין לנצמן בסרט את רן כהן, אהוד ברק וצ'רלי ביטון.
שם הסרט מתפרש לעיתים קרובות כשאלה - "למה ישראל?", בעוד כוונתו של לנצמן הייתה בעצם התשובה לשאלה זו מנקודות מבט שונות. 
הסרט הוקרן לראשונה שלושה ימים בלבד לאחר מלחמת יום הכיפורים.

תשומת לב תקשורתית התעוררה בעקבות אירוע בהמבורג, גרמניה, באוקטובר 2009, בו קבוצות שמאל מנעו באלימות הקרנה של הסרט בטענה שהוא מציג נקודת מבט ציונית חד צדדית.
הנריק שטריטמן

חייו המוקדמים

שטריטמן נולד ב-1873 בפיאטרה ניאמץ. הוא נולד יהודי, והומר לנצרות קתולית, אך בשנת 1941 חזר בתשובה.
כמו שאר היהודים ברומניה שלפני 1920, שטריטמן לא השתלב ולא היה זכאי לאזרחות רומנית. שטריטמן למד גרמנית וצרפתית באופן פרטי מפליט פולני.
יוז'נו-סחלינסק

היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1882 ככפר מהגרים מאזור אירקוצק ומחנה פושעים בשם ולדימירובקה. ב-1890 ביקר בעיר הסופר הרוסי אנטון צ'כוב ותיאר אותה בספרו "המסע לסחלין". בשנת 1905 נכבשה, יחד עם כל דרום האי, על ידי ההאימפריה היפנית,שמה שונה לטיוהרה והיא שימשה כמרכז מחוז קרפוטו מאוגוסט 1908. מ-1920 עד 1930 גדלה אוכלוסיית המחוז פי שלושה והגיע ל-293,000 תושבים, ובשנת 1940 כבר ל-360,000. רוב המהגרים שהגיעו באו גם מיפן עצמה, אך גם מקוריאה ומנצ'וריה והועסקו בעיקר בסלילת כבישים. בשנת 1945 הוחזרה לרוסיה, וצורפה למחוז חברובסקי, רוב המהגרים היפניים אולצו לשוב למולדתם. ב-4 ביולי 1946 שונה שמה ליוז'נו-סחלינסק והעיר הפכה גם למרכז חבל סחלין.
כדורגל בפינלנד

הכדורגל בפינלנד, בניגוד למרבית המדינות האירופיות האחרות, אינו ענף הספורט הפופולרי ביותר, מאחר שהוא נופל אחרי ההוקי קרח שבעל פופולריות גדולה במדינה והספורט הלאומי, פספאלו. עם זאת, לכדורגל עדיין יש תפקיד חשוב בפינלנד, והענף נהנה מהתקדמות עקבית המתבטאת בפופולריות של המשחק במדינה, במיוחד בקרב צעירים וילדים. התאחדות הכדורגל של פינלנד היא הגוף המנהל את הענף, והיא כוללת למעלה מ-1,000 מועדונים החברים בה ולמעלה מ-100,000 שחקנים רשומים.
משחק הכדורגל הובא לראשונה לפינלנד במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 על ידי ספנים אנגלים, ושוחק לראשונה בטורקו. התחרות הלאומית הראשונה במסגרת הענף נערכה בשנת 1906, ובה ניצחה קבוצה שייצגה בית ספר מטורקו. התאחדות הכדורגל של פינלנד נוסדה ב-1907, והצטרפה לפיפ"א שנה לאחר מכן. בשל חשיבותו הנמוכה יחסית של הענף בפינלנד מבחינה היסטורית, המדינה מעולם לא הצטיינה במיוחד בכדורגל ביחס למדינות אחרות. מאז שנות ה-80, בשל התחדשות שנעשתה בכדורגל הפיני, ייצאה המדינה מספר כדורגלנים בולטים ברמה הבינלאומית, כדוגמת יארי ליטמאנן, סמי הופייה, מיקאל פורסל, טימו טאיניו ויוסי יאסקליינן.