google/wiki40b huggingface dataset:
פרדוקס הסבא

פרדוקס הסבא הוא פרדוקס של מסע בזמן האומר "אתה נוסע לאחור בזמן והורג את סבך לפני שזה פגש את סבתך. בכך מנעת את לידתו של אחד מהוריך, ובהכרח גם את לידתך, אם כן - כיצד יכולת להרוג את סבך?".

היסטוריה

הפרדוקס הופיע מספר פעמים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20. הוא מופיע למשל בסיפור קצר של צ'ארלס קלוקי שהתפרסם בשנת 1929. הפרדוקס מופיע גם בסיפור נתן שכנר שפורסם בדצמבר 1933.
הפרדוקס הופיע בשנות ה-40 בסיפור של סופר והעיתונאי הצרפתי רנה בארז'אבל "Le Voyageur Imprudent" (בתרגום חופשי: הנוסע הפזיז). 
מאז, השימוש בפרדוקס בקרב יוצרי המדע הבדיוני נעשה נפוץ מאוד בספרות ובסרטים, בווריאציות שונות. כאשר אולי הדוגמה המפורסמת מכולן היא טרילוגיית הסרטים "בחזרה לעתיד", בה מועלת השאלה - האם ניתן כלל לשנות את העבר? מוטיב אשר חוזר ונשנה בהרבה מהיצירות שעוסקות בנושא.
הפתרון המקובל לפרדוקס הוא שלילה של האפשרות למסע אחורה בזמן.

הפתרון של עולמות מקבילים

אחד הפתרונות לפרדוקס זה נעוץ בתפיסת יקומים מקבילים.
אם אתה חוזר אחורה בזמן והורג את סבך, אתה עושה את זה ביקום מקביל בלי שהתוצאה תשפיע עליך. בכל מקרה קיומך לא נמחק מהיקום המקורי שלך.
הסיפור הקצר של אלפרד בסטר "האיש שהרג את מוחמד" משתמש בהנחת היסוד הזאת. 
לפי פירוש העולמות המרובים של תורת הקוונטים בכל נקודת זמן במהלך ההיסטוריה רצף המרחב-זמן מתפצל וכך מתקיימים אינסוף עולמות מקבילים. על פי פירוש זה, אם הרגת את סבך שאמור להיות המסובב שיביא אותך לעולם, ופגעת במהלך ההיסטוריה, בעצם אתה נכנס למרחב-זמן חדש שבו סבך מת ואי לכך אתה לא נולדת.

פתרון של ממד זמן יחסי

ייתכן וליקום אין ממד זמן מוחלט. לכל חלקיק בו יש את הממד העצמי שלו. זה דומה לתורת היחסות פרט לכך שכאן יש עניין עם היסטוריה של חלקיקים ולא עם מהירותם.
כוחות פיזיקליים משפיעים על חלקיקים. אם חלקיקי גופך שבים אחורה בזמן יהיה לאל ידך להרוג את סבך (כוחות פיזיקליים לא יוכלו באופן מיסטי למנוע זאת בעדך) ודבר לא יקרה לך כתוצאה מכך, משום שלא קיימים כוחות פיזיקליים שיוכלו "להבין" מה קרה.
ישותך הצעירה לא צריכה להיוולד כדי למלא את המשימה שנגזרה עליך לחזור בזמן, שכן אין כתובת על הקיר הקובעת כי יש ממד זמן אחיד לפיו עליך להתנהל.
אילו היית יכול לבחון את הגרסה הצעירה של מכלול החלקיקים היוצרים אותך גם הם היו צריכים לציית לחוקים הפיזיקליים. לכן לא תגולם בגרסה הצעירה שלך (משום שהורה שלך לא יהיה כאן כדי לצור אותך).

פתרון הפעולה המוגבלת

פתרון אחר נעוץ בטענה שלו היית נוסע אחורה בזמן חוקי הטבע פשוט ימנעו מעצמם לעשות כל דבר שיימנע כתוצאה מהמסע בזמן לקרות. תאוריה זו מביאה לחשש לגבי דטרמיניזם - אי-קיום רצון חופשי. במודל כזה רצון חופשי הוא בגדר אשליה. תאוריה זו אף טוענת כי סיבתיות צריכה להיות קבועה, כלומר ששום דבר לא יכול להווצר מהיעדר סיבה. בעוד יש תאוריות שנאחזות בטענה שאירועים יכולים להשאר קבועים גם אם הסיבה הראשונית כפועל יוצא חוסלה. יש גם אפשרות שפעולות יזומות במסגרת מסעות בזמן ייושמו אבל לא די בהצלחה כדי שתוצאתן תמחק.
רפורמת סטוליפין

יישוב

כתוצאה מהרחבת הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילות רכבת נוספות ממזרח להרי אורל ולים הכספי, גדל קצב ההגירה לסיביר. קיימת הערכה לפיה בין השנים 1890–1914 למעלה מ-10 מיליון בני אדם עברו ממערב רוסיה לאזורים שממזרח להרי אורל.
עובדה זו זכתה לעידוד מצד ועדת הרכבת הטרנס-סיבירית שבראשה עמד הצאר ניקולאי השני, ומצד הרפורמות שהוביל סטוליפין, שכללו הטבות לאיכרים שעברו להתגורר בסיביר. ב-1906 הוקמה מחלקת הגירה במשרד החקלאות הרוסי, והיא שארגנה את יישובם מחדש של האיכרים וסייעה להם בשנות המגורים הראשונות שלהם בסיביר. כל איכר קיבל בממוצע 16.5 דונם, ובסך הכל הוקצו 21 מיליון דונמים למתיישבים, שקיבלו בנוסף גם סובסידיה ממשלתית שכללה פטור חלקי ממיסים וייעוץ מסוכנויות ממשלתיות.
בין היתר, בזכות יוזמות אלו, כ-2.8 מיליון מתוך 10 מיליון המהגרים, עברו בשנים 1908–1913. המהגרים הכפילו את גודל האוכלוסייה שממזרח לאורל פי 2.5 לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה.

יוזמות משותפות

מספר שיטות חדשות לשיתופי פעולה פותחו במהלך הרפורמות, כולל בתחומי האשראי הפיננסי, הייצור והקשר עם הצרכנים. מרכיבים רבים בתוכניות לשיתוף פעולה שבוצעו במסגרת הרפורמות הוכנסו מאוחר יותר גם לתוכניות החקלאיות המוקדמות של ברית המועצות. כך הרפורמות של סטוליפין המשיכו להשפיע גם על ברית המועצות לאחר נפילת האימפריה הרוסית.
So Am I

רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אווה מקס, הנרי וולטר, מריה סמית', ויקטור ת'ל, בנג'מין דרבקוט, גיגי גרומבקר ורולו ספרקלי והופק על ידי הנרי וולטר גם כן. השיר יצא בפורמט של הורדה דיגיטלית, ואף הועלה לספוטיפיי.
בנוסף לכך, סקרו בילבורד את השיר.
סנט וינסנט

היסטוריה

מאז גילוי האי במהלך המאה ה-18, נאבקו המעצמות הקולוניאליות צרפת ובריטניה על השליטה בו והשטח היה שנוי במחלוקת. בשנת 1783 הסתיימה המחלוקת והאי נחכר לבריטניה. בשנת 1979 זכה האי לעצמאות.

כלכלה ואוכלוסייה

העיר הגדולה באי היא העיר קינגסטאון, בירת סנט וינסנט והגרנדינים, שבה מתגוררים כ-19,300 תושבים. זוהי עיר הנמל המרכזית של האי ומרכז הכלכלה והתקשורת בו.
בעיר צולם הסרט שודדי הקאריביים.

גאוגרפיה

הגבוה בהרי האי הוא הר הגעש לה סופרייר (La Soufrière), שגובהו 1,234 מטרים. ההר התפרץ בפעם האחרונה בשנים 1812 ו-1902. בהתפרצות שאירעה ב-1902 נהרגו כ-1,680 נפשות.
עולם רדוף שדים

תוכן הספר

הספר מכיל עשרים וחמישה פרקים, כשבתוכם התייחסויות ביקורתיות לסוגיות מדעיות-תרבותיות שנויות במחלוקת ולאמונות בזכות תפיסה על-חושית. 
בין המקרים הנדגמים נסקרות סוגיית "מתווי-פנים" בכוכבי-לכת (הפנים במאדים), וכן האמונה בביקוריהן של ישויות-תבוניות זרות (חוצנים) בכדור הארץ. עיקר התייחסותו לנושא זה האחרון מתרכז בסיפורי החטיפות השכיחים עד-מאוד בארצות הברית, ששכיחותם עלתה בשנות המלחמה הקרה.
עוד סייגן מתייחס גם לאמונות העידן החדש, בהן יצירת קשר עם תרבויות מיבשות עתיקות לכאורה שנעלמו, כאטלנטיס ולמוריה, יצירת קשר עם המתים (תקשור), וריפוי באמונה. סייגן סוקר בהקשרים אלה גם את התופעה ההיסטורית-חברתית של ציד מכשפות ששיאה בימי הביניים, ואת גל ההאשמות בהתעללות פולחנית שטנית בשנות ה-80 בארצות הברית.
במסגרת הדיון על-אודות התופעות החברתיות כדוגמת אלה לעיל, אותן סייגן מכליל בקטגוריית הפסאודו מדע, מוצגים הטיעונים השכיחים המשמשים עזר לאישוש לכאורה, ומנגד סייגן מציג את הפרכותיו, המגובשות על-פי אמות מידה מדעיות.
סייגן מתריס ומתריע מפני כוחן הגואה של אמונות-שווא רוחניות, כשהוא טוען שמצויה באלה - כאשר הן נטולות ביקורת עצמית ואינן עקיבות, או נובעות מחולשות מנטליות כנטיות להשפעה סוגסטיבית, להלוצינציות או למחשבות שווא - סכנה ממשית לחופש האדם בטווח הרחוק ולחוש המוסר שלו.
אולם בתוך כך מדגיש סייגן את הימנעותו מחציצת דיכוטומיה מוחלטת בין רוח לחומר, והוא מזכיר את כוחם של המסתורין, ארעיות-הידיעה הנובעת מאופנות הזמן, את מגבלות הטבע האנושי ואת ההשתאות שבחקירה ובגילוי המדעי).
על-מנת להתמודד עם אמונות הנראות כאמונות-הבל, אליבא דסייגן, יש להציב מולן טיעוני-נגד כדי לנסות לאשש או למוטט אותן, תחת שלילתן השטחית על הסף. במידה והאמונות הנידונות מוגנות מאפשרות של ניסיון אינטלקטואלי להתמודד עמן (אמיתותן מבוססת על אמון גרידא בדובר המציג אותן) אזי יש להתייחס אליהן כאל הנחות בלבד, שהן אינן במעמד של עובדות, או כאל טענות פסאודו-מדעיות.

"מדע אופטימלי"

ממטרותיו העיקריות של הספר היא להציג ולבאר את השקפתו הפוליטית-ליברלית של הסופר, לפיה הדמוקרטיה והמדע קשורים זה בזה. במסגרת זו טוען סייגן כי מדע יתפתח וישגשג בחברה דמוקרטית המטפחת את סקרנותם המדעית של בניה ולא מגבילה אותם לצרכים פוליטיים בני-השעה.
באותה נשימה מטעים סייגן את הסכנות הגלומות בקדמה מדעית, כשתוך כך הוא בוחן באופן מוסרי את סוגיית הנשק להשמדה המונית ובפרט את התפתחות הנשק הגרעיני ואת ההתייחסות המדעית והפוליטית שנלוותה אליו. לפיכך מראה סייגן הסתייגות מסוימת מחופש-מדעי מוחלט, שהרי בפיו, גם מדענים הם בני אדם הנתונים לחולשות, ואין ההתעסקות המדעית חפה מטעויות.
לשם פתירת הבעיה מציע סייגן מודל תאורטי של מדע אופטימלי ומתון שבו קיימות בכפיפה ובסינרגיה - פליאה וסקרנות אדירות, המייצגות בעיניו את טבעו האינסטינקטיבי של האדם מחד גיסא, וספקנות ערנית וקפדנית, המייצגת בעיניו את השכל הרציונלי העקיב והבוגר, מאידך גיסא.
האמצעי להתאפשרות קיום המודל של מדע המערב בין פליאה עם ספק נעוץ אפוא לדבריו של סייגן בחינוך הדמוקרטי. מטרת כל חברה לחנך את כלל הציבור למודעות מדעית ומוסרית, תוך כדי הטלת-ספק מתמדת, בשל כוחו הגדול והמצטבר של המדע, שעשוי כדוגמת הנשק הגרעיני לדרדר את האנושות ולא לקדמה. יחד עם זאת, סוג האנשים שבו סייגן תולה את תקוותיו הוא בעיקר אנשי-המדע וההשכלה, כבעלי אחריות חברתית הרת-משמעות וייחודיות מתוקף כוחם בתחומם.
פורום המכללות הטכנולוגיות

מטרות ויעוד

מטרת הפורום היא לקדם את מעמדה של ההשכלה הטכנולוגית בישראל למעמד ההשכלה האקדמית תוך קידום השוואת המשאבים לזו הקיימת בתארים האקדמיים. המכללות הטכנולוגיות מהוות בסיס משמעותי, להגדלת פריון העבודה במשק ולצמיחתו. מטה המאבק של פורום המכללות, מרכז נתונים מחקריים  בסיום של כל שנת לימודים וזאת באמצעות בדיקה פרטנית של מקבלי הדיפלומות בכל מכללה, הנתונים מציגים ש- 83% מבוגרי המכללות מועסקים בהצלחה בתחום לימודם ו/או במקצועות הטכנולוגיים הקונקרטיים אותם למדו, מקצועות התורמים באופן מוכח לשיפור מצב הפריון הכולל ולצמיחת התוצר במשק הישראלי. הפורום שם לעצמו למטרה לקדם את ערך החינוך וההשכלה הטכנולוגית והמקצועית בישראל בכל המישורים.  
לקראת מיצוי הפוטנציאל של גלי העלייה של שנות ה-90 נוצר ביקוש רב במשק להנדסאים, יחד עם ההבנה של המכללות הטכנולוגיות שהתקציב הקיים לא מאפשר לקיים את דרישות הרגולטור להכשרה איכותית היו הזרז להקמת פורום המכללות הטכנולוגיות, בשנת 2011 מיסדו מנהלי המכללות הטכנולוגיות את הפורום שחרת על דגלו הסדרת תחום הכשרת ההנדסאים בישראל.
בנוסף לכך, בשנת 2012 בתמיכת פורום המכללות קיבלה הכנסת את הצעת חוק להסדרת העיסוק של ההנדסאים והטכנאים במקצועותיהם ולקידום מעמדם. לפי החוק תוקם מועצת ההנדסאים והטכנאים שבעתיד תביא להכרה אקדמאית בעיסוקם. החוק החדש משווה את מעמד ההנדסאים לבעלי תואר אקדמי בהתמודדות על משרות ובקידום מקצועי בגופים ציבוריים.
הסטודנטים במכללות הטכנולוגיות מהווים כ- 10% מסך הסטודנטים המתוקצבים במערכת ההשכלה הגבוהה ( 26,000 מתוך 200,000 המתוקצבים באמצעות המל"ג, בנוסף לכך, יש עוד כ-100,000 סטודנטים הלומדים במוסדות פרטיים בפיקוח המל"ג והם אינם מתוקצבים על ידי המל"ג). סטודנטים במערכות ההנדסאים פועלים בתת-תקצוב. הסטודנטים הלומדים במסלולי ההנדסאים מתוקצבים ב-1.5% מסך התקציב המופנה להשכלה גבוהה (התקציב של מה"ט בשנת תשע"ח עומד על כ-200 מיליון ש"ח עבור 26,000 סטודנטים, בעוד שתקציב המל"ג עבור 200,000 הסטודנטים באקדמיה הלומדים במסגרת האוניברסיטאות, מכללות אקדמיות ומכללות להוראה עמד על קרוב ל - 12 מיליארד) .
הפער נובע משחיקה בתקציבי החינוך וההשכלה הטכנולוגיים החל משנות ה-90, והעדר יד מכוונת ממשלתית בתחום ההשכלה הטכנולוגית. בנוסף לכך, מופלות המכללות הטכנולוגיות גם בפרמטר של תשלומי הארנונה, בעוד שכל מוסדות להשכלה גבוהה הפועלים בפיקוח המל"ג פטורים מתשלום הארנונה, נדרשות המכללות הטכנולוגיות הפועלות בפיקוח מה"ט לשלם את מלוא התשלומים של הארנונה.

מאבקן של המכללות הטכנולוגיות

בשנת 2013 במסגרת המאבק הראשון של פורום המכללות הטכנולוגיות נחתם סיכום תקציבי ומבני על מתווה רב שנתי לתחום ההשכלה הטכנולוגית אשר הגדיל את התקציב ואפשר למנוע את הקריסה הכלכלית הצפויה של רוב המכללות ,
בשנת 2018 במסגרת חוק ההסדרים הוחלט על רפורמה משמעותית בתחום המכללות הטכנולוגיות וזאת תוך כדי קיום מאבק שני של פורום המכללות הטכנולוגיות, פורום המכללות הטכנולוגיות נאבק בשורת גזירות של משרד האוצר שלטענתו פוגעות בצורה אנושה בכל מערך ההשכלה הטכנולוגית במדינה. עם פרסום תוכנית האוצר לקידום ההשכלה הטכנולוגית, הבינו בפורום המכללות כי מדובר בשורת גזרות שאינן מקדמות את הפריון ואת דור העתיד של ההשכלה הטכנולוגית ויצאו למאבק אגרסיבי שבסופו שונה חוק ההסדרים המקורי במסגרת מרתון ישיבות ליליות ובטרם אישרה הממשלה את חוק ההסדרים הגיעו נציגי משרד האוצר, משרד העבודה ונציגי פורום המכללות הטכנולוגיות להסכמה על הרפורמה במכללות הטכנולוגיות.
ז'אן-פייר הואל

קורות חייו

הוא נולד בעיר ההולנדית דוֹלְפְשֵׁן (Dalfsen) למשפחה של אומנים מצליחים, ונשלח בגיל 15 ללימודים באקדמיה לרישום בעיר. שם נחשף לאמנות ההולנדית המוקדמת ולציור הפלמי, שלהם נודעה השפעה מכרעת על בחירתו להתמחות בציור נוף.
ב-1758 פרסם הואל ספר של תחריטי נוף פרי עטו, וב-1768 צייר סדרת ציורים של שישה מבטים שונים על חלקתו של שר החוץ הצרפתי אטיין פרנסואה, הדוכס דה שואזל (Étienne François, duc de Choiseul). שנה לאחר מכן זכה להתקבל לאקדמיה הצרפתית ברומא בזכות השפעתם של פטרוניו. במהלך שהותו סייר ברחבי איטליה הדרומית, הושפע מהמנהגים האיטלקיים, מן הנופים ומהערים העתיקות, וצייר ציורי גואש שזכו לשבחים בסלונים הפריזאיים של ראשית שנות ה-70 של המאה ה-18.
בשנים 1776 עד 1779 טייל בסיציליה, ליפארי ומלטה, ולאחר מכן פרסם מספר ספרי מסע שופעים באיורים. מטרתו העיקרית של הואל הייתה להמחיש את הטופוגרפיה המקומית, אך הנגיעות העדינות בצבע מים הצליחו אף לתפוס את דפוסי האור ואת האווירה באזור.
אחד מציוריו הידועים ביותר, אם לא הידוע שבהם, צויר ב-1789, והוא דווקא חורג מסגנונו השגרתי של ציורי נוף וטבע, אלא מתעד אירוע היסטורי - נפילת הבסטיליה. הציור "ההסתערות על הבסטיליה", שצויר בצבע מים, ושמור כיום בספרייה הלאומית של צרפת, מתאר את השתלטות ההמונים על כלא הבסטיליה, שאירעה ב-14 ביולי 1789. במרכז הציור ניתן לראות את המעצר של ברנאר-רנה ז'ורדאן, מרקיז דה לוּנֵה, מנהל בית הכלא ומפקד חיל המצב שלו בעת אירוע ההשתלטות.
בשנותיו האחרונות פרסם הואל שני חיבורים מאוירים על פילים. איורים שהכין על חיות אחרות מרמזים כי תכנן לפרסם עבודות זואולוגיות נוספות, אך מותו בגיל שבעים ושמונה קטע את תכנוניו.
חוק ריד

רשתות ליצירת קבוצות

בשונה מרשתות כמו הכבלים או הטלפון, ברשת האינטרנט ישנה אפשרות לקיומן של רשתות ליצירת קבוצות (GFN). רשתות אלה תומכות בשיוך של חלק מן הלקוחות לקבוצות כגון קבוצות עניין, מועדונים וקהילות. כלי קהילה כמו רשימות תפוצה, חדרי צ'אט, רשימות חברים, קבוצות דיון וחדרי עסקאות, כולם מאפשרים התארגנות של משתמשי רשת לקבוצות בגדלים שונים, שעוסקות בתחום עניין מסוים.
מספרן של תת-הקבוצות האפשריות של שני אנשים ומעלה ברשת של N אנשים הוא     . משום כך טען ריד כי ערכן של רשתות ליצירת קבוצות גדל באופן יחסי ל-.

משמעות כלכלית

לפי ריד, ככל שמספר האנשים ברשת ליצירת קבוצות גדל, יש מעבר הדרגתי של קצב גדילת הרשת מקצב גידול ביחס למספר המשתמשים ברשת (לפי חוק סרנוף), דרך קצב גידול ביחס לריבוע מספר המשתמשים ברשת (לפי חוק מטקלף), עד לקצב גידול אקספוננציאלי לפי חוק ריד. לכן הציע ריד שעם התרחבות רשת האינטרנט, השקעה ברשתות ליצירת קבוצות תניב את התשואה הגבוהה ביותר.
שגריר

שגריר הוא דיפלומט אשר מייצג את מדינתו במדינה זרה ואחראי לטיפוח יחסי ממשלתו עם מדינה זו. דרגת השגריר  היא מהדרגות הבכירות בשירות הדיפלומטי והוא מהווה למעשה את ראש המשלחת הדיפלומטית של מדינתו במדינת השירות.
מושבו של השגריר ושל כל צוות עוזריו נמצא בבניין השגרירות הנמצא לרוב בבירת המדינה הזרה. 
כעקרון, מדינה שולחת שגרירים לכל המדינות אשר יש לה עימן יחסים דיפלומטיים, אולם קיימים מקרים ששגריר אחד מייצג את מדינתו בכמה מדינות שבדרך כלל סמוכות זו לזו (מסיבות של מחסור בכוח-אדם או רמת עדיפות נמוכה של האזור בשיקולים הדיפלומטיים ההדדיים). כמו כן נשלחים שגרירים למוסדות בינלאומיים כגון האומות המאוחדות והאיחוד  האירופאי.
אם נפסקים היחסים הדיפלומטיים בין שתי מדינות מסיבה כלשהי, חדלים השגרירים לייצג את מדינתם והם מוחזרים אליה. החזרות שגרירים ("להתייעצויות") יכולות להתרחש גם כשהשגריר עצמו, עקב עבירה פלילית או התנהגות בלתי הולמת למעמדו, נחשב לאישיות בלתי רצויה במדינת השירות; כצעד הבא לאיים בניתוק יחסים או כמחאה על צעד בזירה הבינלאומית. במצב כזה מנהל את הנציגות לעיתים נציג זוטר יותר הנקרא Chargé d'affaires - "ממונה על העניינים". 
מוסד השגריר היושב קבע בארץ זרה התחיל באיטליה במהלך המאה ה-15, על ידי הרפובליקה של ונציה.
החוקים הבינלאומיים שמגדירים את זכויותיו וחובותיו של השגריר נוסחו בהסכמים שנעשו בין מדינות אירופה במשך המאה ה-19 ומאז לא השתנו חוקים אלה בהרבה. בשנת 1815 נקבעה במהלך קונגרס וינה מערכת בינלאומית של דרגות דיפלומטיות כאשר הדרגה הדיפלומטית הגבוהה ביותר היא שגריר. השגריר נהנה, כמו כל הדיפלומטים, מחסינות דיפלומטית.
כאשר מגיע שגריר חדש למדינה זרה, הוא מביא עמו את כתב האמנה מאת שליט או נשיא מדינתו ומציג כתב זה לפני שליט המדינה שאליה הוא נשלח. זהו אישור רשמי כי נתמנה לתפקיד רם זה וכי הוא רשאי לייצג את ענייני מדינתו במדינה הזרה. הזכויות והחובות החלות על השגריר מוגדרות באמנת וינה בדבר יחסים דיפלומטיים.
השגריר מדווח לממשלתו על המתרחש במדינה שאליה נשלח ממדינתו, למטרה זו הוא נעזר בדואר דיפלומטי או בקווי טלפון מאובטחים שדרכם הוא יכול להעביר הודעות ללא חשש מפני צנזורה או ריגול.
סקרנביץ

תולדות היישוב

סקרנביץ נזכרת לראשונה בשנת 1359, ובשנת 1457 הוענקו לה זכויות עיר. באמצע המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישת האימפריה השוודית לפולין.
בשנת 1845 חוברה העיר למסילת הברזל בקו ורשה-וינה, ובשנת 1867 הפכה לעיר מחוז.

יהודי סקרנביץ

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,300 יהודים, כחמישית מתושביה, והיא היוותה מרכז חסידי חשוב, בעיקר של חסידות סקרנביץ. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיר מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו במעשי שוד של יהודיה, ובסוף החודש העלו באש את בית הכנסת הגדול בעיר ואת בית המדרש בה. בתקופה זו הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים, ובד בבד, נחטפו יהודיה לעבודות כפייה.
באוקטובר 1940 רוכזו כ-7,000 יהודי העיר בגטו שהוקם באזור הרוס בה, אליו הובאו בהמשך אלפי פליטים יהודים נוספים. בינואר 1941 ננעלו שערי גטו סקרנביץ, ובהמשך החודש גורשו יושביו לגטו ורשה.
אנדרטת נורדיה

טקסי יום הזיכרון

בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שנערך למרגלות האנדרטה, נוהגים לשיר לכבודם את שיר בית"ר, השיר שליווה אותם בדרכם האחרונה. שירת שיר בית"ר בטקס ממלכתי עוררה ביקורת ציבורית בקרב תושבי שכונת נאות נורדיה הסמוכה לנורדיה.
הלב יודע אם לעקל אם לעקלקלות

הַלֵּב יוֹדֵע אִם לעֵקֶל אִם לעֲקַלְקַלּוֹת הוא פתגם המובא אצל חז"ל, שמקורו ככל הנראה במאות הראשונות לפני הספירה, ומשמעו במקורו: לגבי מעשה המשתמע לשני פנים, רק לבו של האדם יודע האם מדובר בכוונה לטובה (לעקל=ליישר, להסיר עיקולים ועיקושים), או לרעה (לעקלקלות=לעיקום).

מקור הפתגם

הפתגם מתועד לראשונה בתוספתא לגבי הלכות שביעית, והוא נשנה במעשה עם האמורא ריש לקיש המופיע בתלמוד הבבלי והירושלמי,, ובמעשה עם רבי יוחנן בן זכאי המופיע במדרש. 
התוספתא, בה מתועד המונח לראשונה, עוסקת בענייני שמיטה, ובתקנה - שבה, בסופו של דבר, הדבר מסור ללב ולכוונתו של האדם. ועל כן סיימה התוספתא בפתגם האמור. נראה כי הן המקור עם ריש לקיש (חי במאה ה-3 לספירה) והן המקור עם רבי יוחנן בן זכאי (חי במאה הראשונה לספירה) - שאבו שניהם את הפתגם מהמקור בתוספתא.
במעשה עם ריש לקיש מופיע מהן "משחק מילים" בין המונח "עקלקלות" המופיע במעשה לבין המונח "עקל" המופיע בפתגם, שמשמעו ככל הנראה "עיקום", "עיקול". אולם אין לטעות ולפרש את המונח "לעקל" כנגזר מאותם עקלקלות.
ניתוח לשוני של הפתגם מראה, כי ה"א הידיעה הבאה במילים "הלב יודע" מקורה בלשון חז"ל. תבנית משפט כזו בה משמשים המילים "אם... אם..." כהוראת ברירה - מתועדת לראשונה בספר בן סירא (מאה 3 לפנה"ס), וכך גם מילת היחס "ל" הבאה לפני גרעין שמני ("לעקל" ... "לעקלקלות"). כל אלו מלמדים שפתגם זה מקורו בתקופה זו של המאות הראשונות שלפני הספירה.
גאורג אוגוסט גריזינגר

גאורג אוגוסט גריזינגר (בגרמנית: Georg August Griesinger;‏ 8 בינואר 1769 - 9 באפריל 1845) היה דיפלומט וסופר גרמני, הזכור כיום בעיקר כביוגרף של יוזף היידן.

חייו

גריזינגר נולד בשטוטגרט. רוב חייו עברו עליו בווינה, כדיפלומט סקסוני בחצר הווינאית. זמן קצר אחרי הגיעו לווינה פנתה אליו הוצאת המוזיקה ברייטקופף והרטל מלייפציג בבקשה לתווך בעסקת הוצאה לאור עם יוזף היידן. התיווך עלה יפה ובין גריזינגר להיידן נקשרה ידידות, שעמדה בעינה עד מות היידן. 
שיחותיו של גריזינגר עם היידן הניבו לאחר זמן ביוגרפיה פופולרית של המלחין (Biographische Notizen über Joseph Haydn), שהתפרסמה תחילה בהמשכים בשנת 1809 וכעבור שנה, לאחר עריכה ותיקונים, יצאה בספר. על אף נימתה האנקדוטלית, נחשבת הביוגרפיה הזו גם היום למקור חשוב על חיי המלחין.
גריזינגר מת בווינה.
התקנון האורגני

התקנון האורגני (ברומנית: Regulamentul organic) היה קובץ החוקים שהופעלו בוולאכיה ובנסיכות מולדובה על ידי השלטונות האימפריאליים הרוסים בראשות המושל הרוסי גנרל פאבל קיסליוב בשנים 1831–1832.
התקנון האורגני היה קובץ החוקים המשותף הראשון עבור שתי הנסיכויות והבסיס לחקיקה העתידית של איחוד הנסיכויות ממנו צמחה רומניה. הדיוואן של ולאכיה אישר את התקנון האורגני ביום 13 ביולי 1831 והדיוואן של נסיכות מולדובה עשה זאת ביום 13 בינואר 1832.
התקנון האורגני ביטל זכויות רבות שהיו ליהודי הנסיכויות ויצר משטר דיכוי עבורם, בדומה למקובל באימפריה הרוסית.
קריסטין סקוט-תומאס

ביוגרפיה

קריסטין סקוט-תומאס נולדה ברדרות' שבמחוז קורנוול באנגליה. אביה היה טייס בחיל האוויר המלכותי ונהרג בתאונת אימונים בשנת 1964, אמה נישאה בשנית, וגם אביה החורג נהרג בתאונה דומה. היא הבת הבכורה במשפחתה ויש לה שני אחים ושתי אחיות, מהן, השחקנית סרנה סקוט תומאס.
היא גדלה באזור הכפרי של דורסט, למדה בבית ספר בכפר ואחר כך במנזר. היא התעניינה במשחק מגיל צעיר ולמדה שנה בבית ספר למשחק בלונדון, למרות התנגדות אמה שהעדיפה שתלמד באוניברסיטה. היא נרשמה ללימודי הוראה, אך הרצון להיות שחקנית גבר, והיא ויתרה על האפשרות לרכוש מקצוע אחר.
בגיל 19 עזבה את אנגליה ונסעה לפריז, היא התחילה לעבוד כאו-פר אצל משפחה, והם עודדו את שאיפתה בקריירת משחק. היא נרשמה שוב לבית ספר למשחק בפריז, ואחד ממוריה עזר לה לקבל תפקיד ראשון בתיאטרון.
ב־1984 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בסדרה "בתו של מיסטרל", וב־1986 שיחקה בתפקיד המשמעותי הראשון שלה בקולנוע בסרט Under the Cherry Moon של הזמר פרינס. בהמשך שיחקה בסרטי קולנוע וטלוויזיה צרפתים ובריטים רבים.
פריצת הדרך המשמעותית שלה בקולנוע הייתה ב־1994 בסרט "ארבע חתונות ולוויה אחת" לצידו של יו גרנט, שעל תפקידה בו זכתה בפרס BAFTA. זה הסרט השני שהופיעה לצידו של גרנט, הראשון היה "ירח מר" סרטו של רומן פולנסקי משנת 1992.
ב־1996 השתתפה בסדרת הטלוויזיה מסעות גוליבר ובסרט "משימה בלתי אפשרית". היא הייתה מועמדת לפרס האוסקר ולפרס "גלובוס הזהב" עבור תפקידה בסרט "הפצוע האנגלי", לצדו של רייף פיינס. עוד שיחקה בסרטים "הלוחש לסוסים" בכיכובו של רוברט רדפורד ו"אהבה מקרית" עם האריסון פורד.
ב־2001 הייתה חלק מצוות שחקנים גדול בסרט עטור הפרסים של רוברט אלטמן "פארק גוספורד".
הייתה מועמדת לפרס השחקנית הראשית בפרס סזאר לשנת 2011 על תפקידה בסרט המפתח של שרה וזכתה בפרס לומייר.
לקריסטין סקוט-תומאס שלושה ילדים מרופא גינקולוג צרפתי, ממנו התגרשה, והיא חיה עם שני ילדיה הצעירים בצרפת.
אסתר אבוטבול

אסתר אבוטבול (נולדה ב-1936) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.

ביוגרפיה

נולדה בשנת 1936 בעיר אוג'דה שבמרוקו. בשנת 1948 עלתה עם משפחתה לישראל. במשך 27 שנים ניהלה מוסדות לילדים חסרי בית מטעם עיריית ירושלים ומשרד הסעד. החל משנת 1981 הייתה פעילה במאבק נגד פינוי חצי האי סיני. משנת 1983 הובילה את סניף ירושלים של המחנה הלאומי ותנועת התחיה. אבוטבול פעילה שנים רבות בנושא הר הבית ונמנית עם מייסדי תנועת נאמני הר הבית. כמו כן, היא ממייסדי הפדרציה העולמית של יהדות מרוקו ומשמשת כיום כחברת הנהלה.

כתיבתה

רבים מספריה של אבוטבול הם בנושאי ארץ ישראל והר הבית. כמו כן, מפרסמת כתבות וטורים בעיתונים שונים בנושא ארץ ישראל ובנושאים חברתיים.
ג'ורג'ו נפוליטנו

ביוגרפיה

נולד בנאפולי ולמד באוניברסיטה המקומית. היה מן המתנגדים לפשיזם, והשתתף בפעילויות אנטי-נאציות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית. ב-1953 נבחר מטעמה כחבר בבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי. לאחר התפרקותה של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1991, הצטרף למפלגה הדמוקרטית השמאלנית של איטליה (Democratici di Sinistra). היה נשיא בית הנבחרים ושר הפנים. בשנת 1999 אף נבחר להיות ציר בפרלמנט האירופי. בשנת 2005 מונה להיות סנאטור לכל החיים.
בשנת 2006 נבחר בסבב ההצבעה הרביעי להיות נשיא איטליה במקומו של קרלו אזליו צ'אמפי. הוא נבחר לקדנציה של 7 שנים.
בנובמבר 2008 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במאי 2010 זכה בפרס דן דוד.
עם סיום תקופת כהונתו, באפריל 2013, לאחר שלא הושג רוב לאף אחד מהמועמדים להחליפו, הסכים נפוליטנו להיות מועמד לתקופת כהונה נוספת וזכה בבחירות. בדצמבר 2014 הודיע על כוונתו להתפטר מתפקידו והתפטר ב-14 בינואר 2015.
מאפיית הקניש של יונה שימל

מאפיית הקניש של יונה שימל (באנגלית: Yonah Schimmel's Knish Bakery) היא מאפייה שמוכרת קנישים בלואר איסט סייד במנהטן שבניו יורק ונמצאת מאז 1890 במשכנה המקורי ברחוב האוסטון. בעוד לואר איסט סייד השתנה במהלך העשורים ורבים ממתיישביו היהודים עזבו, הרי יונה שימל הוא אחד מהעסקים והמסעדות היהודיים שנותרו כחלק מתרבות ומטבח שנעלמו ברובם מהעולם
.
כפי שנכתב ב-The Underground Gourmet, בסקירה של יונה שימל כחלק מאסופת ביקורות מסעדות שכתבו מילטון גלייסר וג'רום שניידר, "אין אף פוליטיקאי ניו יורקי ב-50 השנים האחרונות שנבחר למשרתו בלי שהצטלם לפחות פעם אחת בלואר איסט סייד כשהוא אוכל קניש."

היסטוריה

בעשור האחרון של המאה ה-19, יונה שימל, מהגר יהודי מרומניה, התנייד בלואר איסט סייד עם עגלת יד ששימשה מאפיית קניש ודוכן מכירה. עם גדילת העסק, יונה ובן-דודו ג'וזף ברגר שכרו חנות קטנה ברחוב האוסטון. כעבור מספר שנים עזב יונה את העסק, ברגר נותר בעלים יחידי, ושמר על השם המקורי. ב-1910, משפחת ברגר העבירה את העסק למזרח רחוב האוסטון, במקומו הנוכחי. לצד מוסדות מזון היסטוריים אחרים: מפעל המזון של "שטרייט'ס" והמעדנייה של כץ, המאפייה היא אחד השרידים להיסטוריה היהודית של הלואר איסט סייד.
בהיותה מזללה ידועה שימשה השראה ליצירתם של אמנים. דיוקן של מאפיית יונה שימל שציירה הדי פגרמנסקי (נולדה ב-1929) נמצא באוסף הקבוע של מוזיאון העיר ניו יורק. ב-2009 צולמו במקום מספר סצנות מהסרט "מה שעובד" של וודי אלן.
המסעדה מציעה סוגים שונים של קניש, בכללם קניש מתפוחי אדמה וקאשה (כוסמת גריסים), היא ידועה בכך שהיא משתמשת באותו מתכון מאז פתיחת המאפייה, בנוסף לסוגים אחרים של אוכל מזרח אירופאי כמו בורשט. 
מאפיית יונה שימל היא בבעלות המשפחה מאז פתיחתה וכעת מנהל אותה צאצא של משפחת יונה שימל, אלכס וולפסון.