google/wiki40b huggingface dataset:
סרגיי ניקולסקי

ראשית חייו

ניקולסקי נולד בעיר טליצה, בפלך פרם (כיום עיר במחוז סברדלובסק) כילד רביעי מבין ששה. אביו מיכאיל ניקולסקי, היה בוגר המכון ליערנות בפטרבורג ולימד אחר כך בבית ספר ליערנות. האם ליודמילה לבית פיודורוב הייתה מורה.
הוא בילה את ילדותו בפולין, בפושצ'ה אוגוסטובסקה, בפלך סובאלקי בקצה המערבי ביותר של האימפריה הרוסית, שבו שובץ האב במסגרת עבודתו כיערן. הוא למד בבית הספר בעיר סובאלקי. אחרי פריצת מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה לצ'רניהיב בה המשיך ללמוד בגימנסיה. אחרי שנת 1918 עברו לגור במחוז וורונז' בו התמנה האב אחראי על התחנה הניסויית ליערנות שביער שיפוב. החל מגיל 14 עבד גם סרגיי ניקולסקי בתחום היערנות וכפקח בתחנה המטאורולוגית קראסני קורדון, ואחר כך סגן מנהל הגן ליבנסקי.
הוא קיבל מאביו ידע סולידי במתמטיקה, כולל משוואות אינטגרליות ודיפרנציאליות. עקב רצח אביו על ידי כנופיית "רוסים ירוקים" בשנת 1921, עברו שוב האלמנה וילדיה לצ'רניהיב. שם עבד ניקולסקי כנער במחלקה המחוזית לחינוך פוליטי וסיים מבחני בגרות. אחרי שנרשם לאיחוד הנוער הקומוניסטי - קומסומול, ביצע ארבע עונות של סטאז' בעבודה, וביקש להיות מהנדס. לאכזבתו, מסיבות שרירותיות, לא התקבל ניקולסקי במכון הפוליטכני של קייב. לעומת זאת, עם היתר מהאיגוד המקצועי, התקבל בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת יקטרינוסלב (כיום דנייפרופטרובסק), שנקראה אז "המכון לחינוך העם". הושפע מאוד בהחלטתו לעסוק במתמטיקה, על ידי אחד המורים, פרופסור גריגורי גרוזינצב
ניקולסקי חי ביקטרינוסלב, אז דנייבפרופורובסק, בין השנים 1925–1940.

פעילותו האקדמית והמדעית

ב-1929 סיים את לימודיו ב"מכון לחינוך לעם" בדנייפרופטרובסק ועבד בו. בשנות ה-1930 הזדמן לניקולסקי לשמוע הרצאות של אנדריי קולמוגורוב, מרצה מפורסם, שהיה בשנתיים מבוגר ממנו. לפי המלצת קולמוגורוב נשלח ניקולסקי למוסקבה על מנת ללמוד לדוקטורט באוניברסיטת לומונוסוב. ב-1935 קולמוגורוב הדריך אותו על עבודת הדוקטורט שלו. אחרי שנת 1940 עבד ניקולסקי במכון למתמטיקה (לימים המכון למתמטיקה על שם סטקלוב של האקדמיה הרוסית למדעים).
בחדשים הראשונים של המלחמה להגנת המולדת פעל ניקולסקי במפקדה לכיבוי דליקות.
החל משנת 1948 הוא לימד גם במכון לפיזיקה ולטכנולוגיה במוסקבה, לצד מדענים כמו פיוטר קפיצה, לב לנדאו ואחרים. הוא כיהן תקופה כראש המחלקה למתמטיקה מתמקדמת והיה פרופסור במחלקה זו. בתוקף תפקידו זה כתב ספר לימוד לימוד לאנליזה מתמטית.
הוא עדיין העביר הרצאות במכון זה בשנת 2005 כשהוא בן 100.
ניקולסקי תרם תרומות חשובות לאנליזה הפונקציונלית, קירוב הליניארי, נוסחאות תרבוע, מרחבים פונקציונליים מוקפים, וליישומיהם בפתרונות וריאציונליים למשוואות דיפרנציאליות חלקיות.
ניקולסקי הקים אסכולה של תורת הפונקציות וליישומיה.
ניקולסקי נפטר במוסקבה בשנת 2012 בגיל 107. הוא נקבר ב-9 בנובמבר 2012 בבית העלמין טרוייקורוסקויה על יד מוסקבה.

חייו הפרטיים

ניקולסקי היה נשוי לנינה איוואנובנה (1998-1910).לזוג נולדו שני בנים:יורי (1991-1934) ומיכאיל ניקולסקי (יליד 1941), מתמטיקאי ופרופסור באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, ובת - נטליה (ילידת 1946)
לניקולסקי 4 נכדים:איליה (יליד 1983), ילנה רינגו, יקטרינה ואנה.
איוואן הלגרה

ביוגרפיה

איוואן הלגרה נולד וגדל בסנטנדר, בירת קנטבריה שבצפון ספרד. הוא החל לשחק בקבוצת הילדים של ראסינג סנטאנדר, הקבוצה המקומית הבכירה, אך כשהגיע לגיל בוגרים שוחרר בעקבות מחסור בכישרון וביכולת, והחל לשחק בקבוצת רווילה הקטנה שבמחוז קסטיליה ולאון. התבלטותו בליגות הנמוכות הובילה לרכישתו על ידי אלבסטה, ששיחקה באותם ימים בליגה השנייה. כעבור כשנה, במהלך עונת 1996/97, תפס הלגרה מקום בהרכב הקבוצה הראשונה, הבריק ביכולתו במרכז הקישור, וכעבור 14 משחקי ליגה בלבד הוא אותר ונרכש על ידי מועדון הכדורגל האיטלקי, רומא.
ברומא הלגרה צבר ניסיון, שיפר את יכולותיו ההגנתיות ואף זכה לחלוק בחדר עם פרנצ'סקו טוטי. שמונה הופעות רשם הלגרה בסרייה א' במשך עונה היחידה באיטליה עונת 1997/98, שלאחריה חזר לספרד, הפעם לאספניול. עונה טובה במדי הקבוצה מברצלונה, במהלכה ערך 38 הופעות בהן כבש שני שערים, הובילו לזימונו של הלגרה לנבחרת הלאומית, בה ערך הופעת בכורה בנובמבר 1998, במשחק ידידות נגד נבחרת איטליה.
בקיץ 1999 עבר הלגרה מאספניול לריאל מדריד תמורת 7.6 מיליון דולר. בעונותיו הרבות במועדון, בו זכה בתארים רבים כגון ליגת האלופות פעמיים והליגה הספרדית. בשורותיה של מדריד הרבה לשחק כבלם. בקיץ 2007 עבר לוולנסיה, בה חתם על חוזה לשלוש שנים.
הלגרה עזב את ולנסיה בקיץ 2008 ומאז לא שיחק במסגרת סדירה. למרות התעניינות בהצטרפותו של הלגרה מצידן של דינמו בוקרשט ולוס אנג'לס גלאקסי, הודיע השחקן על פרישה ממשחק פעיל בשנת 2009.
סייבורג

סייבורג (או: קיבורג. באנגלית: Cyborg, קיצור לאורגניזם קיברנטי) הוא היחוס המקובל לישות שמכילה מרכיבים הן ביולוגים והן מלאכותיים מטבעם. לאותו אורגניזם יכולים להיות כישורים משודרגים ועל-אנושיים בעזרת אמצעים טכנולוגיים, ואותם מרכיבים מלאכותיים יכולים להיות אלקטרוניים, מכניים או רובוטיים.

הגדרה

המונח "סייבורג" או "קיבורג" מיוחס לרוב ליונקים, אם כי הוא מסוגל להיות כל סוג של אורגניזם, כדוגמת מערכות תשתית. קיבורגים בספרות יפה ומדע בדיוני של ימינו מתוארים כסינתזה בין חלקים אורגניים וסינתטיים, ולעיתים קרובות עולה השאלה בדבר מידת השוני ביניהם לבין בני האדם במובנים של מוסריות, הנעה ואמפתיה. ביצירות מסוימות הם מתוארים כמכניים (הסייברמן בזיכיון דוקטור הו, הבורג במסע בין כוכבים), או שאינם נבדלים כמעט מבני אדם (המחסלים מסרטי שליחות קטלנית, הסיילונים האנושיים מבאטלסטאר גלקטיקה המחודשת). סדרת הטלוויזיה סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים הציגה את הקיבורג המפורסם ביותר - אדם ביוני. בסרטי מדע בדיוני רבים, התוספים הקיברנטיים הם תותבים ביוניים ליצורים שנפצעו ונהפכו לנכים, כגון בני אדם שגפיהם נכרתו בקרב. אחד הקיבורגים המפורסמים ביותר מסוג זה הוא דארת' ויידר ממלחמת הכוכבים, כמו גם גנרל גרייווס מאותה סדרת סרטים.
ישנם שני סוגים של קיבורגים: אדם או ייצור ביולוגי המתוגבר בתותבים ביוניים (בדרך כלל הכוונה היא לתותבים בעלי טכנולוגיה מתקדמת כגון רובוטיקה, רק לעיתים רחוקות אדם בעל רגל תותבת מעץ ייחשב כקיבורג); ורובוט או מחשב בעל בינה מלאכותית המתוגבר ברקמות אורגניות ביולוגיות.
המונח עצמו הוטבע בשנת 1960 בידי המדענים מנפרד קליינס וניית'ן קליין במאמר אודות היתרונות שבמערכות אדם-מכונה בחלל.

תחילת המאה ה-21

נכון לתחילת המאה ה-21, קיימים, לפי הגדרות מסוימות, מיליוני סייבורגים בקרב החברה האנושית. חלקם אנשים עם מוגבלויות שהטכנולוגיה משנה את חייהם לחלוטין, חלקם חולים הנזקקים לחיזוק החיצוני על מנת לשפר את תפקודם. אבל חלקם, למשל פרופ׳ יו הר מ-MIT, המהלך על רגלים ביוניות, רואים עצמם לא כמוגבלים (disabled) אלא כ"מסוגלים ליותר" (super-abled). הם רואים בנכות אמצעי לשדרוג עצמי.
יש אנשים שבחרו להפוך לסייבורגים לא בגלל אילוץ רפואי, אלא מסיבות אחרות. לאומנית מון ריבאס יש שני שתלים בזרועותיה, המאפשרים לה לחוש פעילות סייסמית של כדור הארץ והירח. אומן אחר, ניל הרביסון, הוא עיוור צבעים שהשתיל בגולגולתו אנטנה המתחברת לאינטרנט וללוויינים בחלל ומתרגמת צבעים לצלילים. הרביסון הוא הראשון שקיבל מהרשויות בבריטניה הכרה כסייבורג אנושי. אחריהם נוספו עוד שני סייבורגים לאוכלוסיית העולם: ליביו בביץ וסקוט כהן, שהתקינו בגופם את המכשיר נורת׳-סנס (North sense) - איבר חישה מלאכותי ששולח רטט לגוף בכל פעם שהוא פונה לכיוון צפון.
הטענה המתקדמת בנושא סייבורגים היא של אמבר קייס, שטוענת ב-TED ש"כולנו כבר סייבורגים". לפי קייס, בעוד שבעבר המין האנושי המציא מכשירים להרחבת היכולות הגופניות שלו, היכולות שהאנושות המציאה במאה ה-21 הרחיבו את היכולות המנטליות של בני האדם.
חברה ממשלתית

חברה ממשלתית היא חברה בבעלות או בשליטת הממשלה, ומטרתה היא לקדם אינטרסים ציבוריים, כמו אספקת שירותים חיוניים או הגדלת הכנסות הממשלה.
חברות ממשלתיות נמצאות בלב וויכוח בין אידאולוגיות כלכליות-חברתיות שונות. סוציאל-דמוקרטים טוענים כי חברות ממשלתיות ראויות בשווקים שבהם גודל ההשקעה לא מאפשרת תחרות מלאה ובנוסף מתן השירותים חשוב לחברה, לדוגמה במתן שירותי רכבת, מים וחשמל. בתחומים אלה, גם אם חברה פרטית תספק את השירות, יהיה צורך בפיקוח ממשלתי הדוק כדי למנוע מצד אחד ניצול הציבור על ידי מונופול, ומצד שני פשיטת רגל החברה והפסקת מתן השירות.  מתן השירות על ידי חברה ממשלתית יכול להיות תחליף מועיל למנגנון הפיקוח. ליברלים מאמינים כי ההתערבות של הממשלה בשוק פוגעת בתחרות ומונעות קיום של שוק חופשי, עקרון חשוב כאמצעי לעצמאות הפרט.    
תהליך שבו המדינה הופכת חברה ממשלתית לחברה פרטית נקרא הפרטה, ואילו תהליך שבו המדינה הופכת חברה פרטית לממשלתית נקרא הלאמה.

בישראל

בהתאם לחוק החברות הממשלתיות, תשל"ה-1975, הגדרת חברה ממשלתית מתייחסת לחברה שיותר מ-50% מכוח ההצבעה באספה הכללית שלה או הזכות למנות יותר ממחצית הדירקטורים שלה הם בידי מדינת ישראל. חברה בעלת פחות מ-50% מכוח ההצבעה או מהכוח למנות דירקטורים, נקראת "חברה מעורבת". 
הקמת חברה ממשלתית מחייבת החלטת ממשלה, על פי הצעה של אחד השרים. במקרה שהממשלה החליטה על הקמת חברה ממשלתית, מביא שר האוצר את ההחלטה לידיעת ועדת הכספים של הכנסת, בציון מקורות המימון ובצירוף חוות דעת רשות החברות הממשלתיות.
על חברות ממשלתיות, למעט חברות שלפי מסמכי היסוד שלהן אסור להן לחלק רווחים, לפעול לפי השיקולים העסקיים שעל פיהם נוהגת לפעול חברה לא-ממשלתית. לממשלה מותר להכתיב לה שיקולים אחרים בהחלטת ממשלה ובאישור ועדת הכספים.
על פי חוק החברות הממשלתיות הוקמה רשות החברות הממשלתיות, יחידה במשרד האוצר אשר תפקידיה לייעץ לממשלה בעניינים הנוגעים לחברות הממשלתיות, לטפל בעניינים המשותפים לכלל החברות הממשלתיות, לעקוב אחר מילוי המלצות של מבקר המדינה, לייעץ ולסייע לחברות ממשלתיות בניהול עסקיהן, לעקוב ברציפות אחר פעילות החברות והגשמת מטרותיהן, ולבדוק את הדוחות המוגשים לה מטעם החברות הממשלתיות. בנוסף, משמשת הרשות כגורם המטפל ומסייע בביצוע פירוקים, מיזוגים, ארגון ומכירת מניות של חברות ממשלתיות וכן כגורם המייעץ לוועדת השרים בעניינים הנוגעים להפרטה.  
הליכי הפרטה בישראל התקיימו מראשית קיום המדינה, והתעצמו החל משנת 1986 בעקבות גל כלל עולמי של הפרטה בהובלת בריטניה.
דייוויד רבינוביץ

ביוגרפיה

רבינוביץ סיים תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת ייל ב-1983, ודוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת שיקגו.
הוא עבר במעבדה למדעי הירח ומדעים פלנטריים באוניברסיטת אריזונה, המעבדה לשדה מגנטי של כדור הארץ במכון קרניגי בוושינגטון, וב-JPL.
החל מ-1999, הוא חוקר באוניברסיטת ייל.

מחקרים ותגליות

במהלך מחקרו הוא היה מעורב בפיתוח מצלמות CCD לגילויים של גופים קרובי ארץ וגופים בחגורת קויפר. מחקרו עזר להקטין את ההערכה לגבי מספר האסטרואידים קרובי ארץ שגודלם עולה על 1 ק"מ (מ-1,000 - 2,000 ל-500 עד 1,000)
יחד עם מייקל בראון וצ'אד טרוחיו רבינוביץ השתתף בסקר לגילוי (Quasar Equatorial Survey Team) במהלכו התגלו מספר פלוטואידים כגון סדנה, אורקוס ואריס והירח שלו, דיסנומיה. תגליות אלו היו משמעותיות והשפיעו על ההחלטה של הIAU ב-2006 להכריז על פלוטו ככוכב לכת ננסי במקום כוכב לכת. היה מעורב בגילויו של האומיה, אולם בעקבות המחלוקת לגבי איזה צוות גילה את כוכב הלכת הננסי, לא קיבל את הקרדיט על גילויו.
יחד עם טום גהרלס (Tom Gehrels) מאוניברסיטת אריזונה וצוות Spacewatch  (סקר אסטרונומי לחיפוש כוכבי לכת מינוריים וכוכבי שביט) רבינוביץ גילה מספר גופים בינם 5145 Pholus 
במהלך תגליות שבוצעו על ידי מצפה הכוכבים לה סילה בצ'ילה ב-2010. התגליות נעשו במשותף עם החוקרות סוזן טורטלוט ומג שוומב.

פרסים והוקרה

האסטרואיד 5040רבינוביץ נקרא על שמו על מנת לכבד את פעילותו במסגרת תוכנית Spacewatch.
אזרחים למען אוויר נקי

אזרחים למען אוויר נקי היא עמותה סביבתית ישראלית הפועלת לצמצום זיהום האוויר משריפות פיראטיות של פסולת.
העמותה החלה את דרכה בנובמבר 2016, תחילה כוועד פעולה של תושבי מזרח השרון ומערב השומרון, והחל מאפריל 2018 כעמותה רשומה. מטרתה המוצהרת של העמותה היא להיאבק במפגעים סביבתיים, בדגש על השלכת פסולת בשטחים פתוחים ושריפת פסולת. כל פעילות העמותה נעשית על בסיס התנדבותי.

הרקע להקמת העמותה

שריפות פסולת הן אחד מגורמי זיהום האוויר העיקריים בישראל. אם בעבר התאפיינה התופעה בעיקר בשריפה של פסולת חקלאית בשולי חלקות והרחק ממגורי תושבים, הרי שכיום, עם התרחבות הערים, פוגעות השריפות באיכות חייהם ובבריאותם של מאות אלפי בני אדם. בנוסף, הלכו והתרחבו בשנים האחרונות שלוש תופעות נוספות: האחת היא שריפה של פסולת ביתית בשולי יישובים, הפוגעת כיום באוכלוסייה רחבה יותר מבעבר עקב הגידול באוכלוסייה והתפשטות הערים. השנייה היא שריפות פסולת באתרים פיראטיים הממוקמים באזורי תעשייה ובתוך יישובים. השלישית היא השלכה והצתה של פסולת בשטחים הפתוחים, ובה פסולת בניין, פגרים, צמיגים ועוד.
על פי נתוני המשרד להגנת הסביבה שריפות פסולת הן גורם הפליטה מספר אחד בישראל של חלקיקים עדינים (PM2.5) והן אחראיות ל-38% מסך החלקיקים הנפלטים. הפסולת שנשרפת מגוונת, ומכילה בין השאר פלסטיק, ניילונים, אזבסט, דלקים, גומי וחומרי הדברה, הפולטים לאוויר בעת שריפתם חומרים רעילים. בין הנזקים הבריאותיים שגורמות השריפות ניתן למנות פגיעה במערכת ההורמונלית, במערכת העצבים ובפוריות, תחלואה נשימתית ולבבית, נזקים לכבד ולכליות, פגיעה בהתפתחות עוברים וסרטן.

הקמת העמותה

בסתיו 2016, עקב מפגעי ריח וזיהום אוויר חמורים בשרון המזרחי, התארגנה קבוצת תושבים והקימה ועד פעולה אזורי במטרה לשים קץ לריחות החריפים ולזיהום האוויר כתוצאה משריפות פסולת משני עבריו של הקו הירוק. בין מקימי ועד הפעולה נמנו תושבים מכפר סבא, הוד השרון, כוכב יאיר, צור יצחק, שער אפרים וצופים, ובחודשים שלאחר מכן הלכה והתרחבה הפעילות, סחפה אחריה תושבים מיישובים נוספים באזור, וכיסתה יישובים ובהם אוכלוסייה בת מאות אלפי תושבים מראש העין ועד קלנסווה. באפריל 2018, לאחר כשנה וחצי של פעילות נרשם ועד הפעולה כעמותה רשומה.
מכנסונים

מכנסונים (אנגלית: Hotpants) הם גרסה קצרה יותר של מכנסיים קצרים הנלבשים על ידי נשים ובמידה פחותה יותר גם על ידי גברים. אין הגדרה ברורה המבדילה בין מכנסיים קצרים למכנסונים, והגדרה זו משתנה לאורך השנים, אך לרוב משתמשים במונח מכנסונים לתיאור מכנסיים קצרים במיוחד, צמודים ושאורכם אינו ארוך בהרבה מקו הישבן. שמם נוצר מהלחם של המילה מכנסיים וקטנים.
מכנסונים נלבשו עוד מ-1930, אך היו מוגבלים לאירועי ספורט, חוף הים או מכנסי נוחות ביתיים.
בשנות ה-60 ניסו בתי אופנה רבים למצוא תחליף לחצאיות המיני הפופולריות לתקופה בעזרת משחקים עם הפרופורציות והאורך של פרטי לבוש נשי.
ב-1970 פרסם בית אופנה צרפתי WWD מכנסונים כפריט יוקרה, עשויים מסטן וקטיפה. בתי אופנה רבים אחרים אימצו את הרעיון והחלו לשווק מכנסונים זולים בכל הגזרות והבדים שהפכו במהרה לפריט אופנה פופולרי. הם החלו להופיע כמדים של מעודדות, בגדי יציאה למועדוני ריקודים ובגדי הופעה בעולם הבידור.
אחד הטיעונים לפופולריות הגואה של המכנסונים היה רצון הנשים להביע את חירותם בעקבות ההצלחות של התנועה לשחרור האשה. ההיסטוריונית ואלרי סטיל מסבירה בספרה שהמכנסונים הפכו מיד לפריט לבוש המזוהה עם מיניות, ומאמצע שנות ה-70 הפכו ללבוש של יצאניות. דוגמה לכך אפשר לראות בסרט נהג מונית בו ג'ודי פוסטר לובשת מכנסונים כשהיא מגלמת יצאנית. אימוץ המכנסונים בידי תעשיית המין פגעה בפופולריות שלהם והם נשארו פופולריים בעיקר בעולם הבידור.
משנות ה-2000 זמרות פופ רבות כגון בריטני ספירס וקיילי מינוג נהגו להופיע עם מכנסונים קצרים צמודים, ותרמו לעליה חדשה בפופולריות של המכנסונים שנמשכת על ימינו. כבגדי רחוב הם נפוצים בעיקר בקרב מתבגרות ונשים צעירות שאימצו אותם כפריט לבוש יום יומי.
ר"ן

יחסו לקבלה

ישנה עדות מפי הריב"ש, תלמידו המובהק של הר"ן, שרבו לא היה עוסק בתחום הנסתר, ואף התרחק ממנו. וכך כותב הריב"ש: "וכן הודעתיך מה שאמר לי בייחוד מורי הרב רבנו ניסים ז"ל כי הרבה יותר מדאי תקע עצמו הרמב"ן ז"ל להאמין בעניין הקבלה ההיא..." (שו"ת הריב"ש סימן קנז).
מכון הדסה

מכון הדסה, פיתוח אישי וארגוני נוסד בשנת 1944. בשנת 2006 חברת אדם-מילא רכשה את פעילותו.

היסטוריה

"התחנה להדרכה מקצועית של הדסה" הוקמה על ידי ההסתדרות הציונית הדסה כדי לתת מענה לצעירים שהתקשו לבחור כיוון לימודי ותעסוקתי‏. היה זה הגוף הראשון בארץ שעסק בתחומי הפסיכולוגיה התעסוקתית. השם שונה ל"מכון הדסה לייעוץ בבחירת מקצוע" בימי ניהולו של זאב סרדי ובתקופה זו הוקמה מחלקת מחקר בנוסף לפעילות הייעוץ הלימודי‏.
פעילותו של מכון הדסה התרחבה וכללה את תחומי הייעוץ תעסוקתי, מיון והערכת עובדים, הכוונת תלמידים, ספריית מקצועות ומחלקת מחקר. תקציב המכון נבנה על הכנסות מפעילות שוטפת ועל תרומת ארגון הדסה. חלק מהתרומות הופנה ליעדים ייעודיים, כגון ייעוץ לפריפריה, לנשים מוכות, למובטלים וכו'.

מחקר

במחלקת המחקר במכון הדסה נעשו מחקרים רבים שהתבססו על מידע שהתאסף מנתונים של נבחנים רבים ובעזרתם ניתן היה לפתח מבחנים ושאלונים. מחקרי מעקב נעשו על מנת לתקף את מערכות הבחינה‏.

כיום

ההחלטה על סגירת מכון הדסה התקבלה על ידי הדסה - הסתדרות הנשים הציוניות באמריקה, במסגרת שינויים בפעילותם בארץ. חברת אדם-מילא העוסקת בגיוס כוח אדם, אבחון, מיון, השמת עובדים וייעוץ קריירה רכשה בשנת 2006 את פעילותו של מכון הדסה יחד עם הכלים, המבחנים והידע המקצועי. לאדם-מילא חמישה סניפים והסניף בירושלים ממוקם בבניין המקורי של מכון הדסה.
אהרון גורביץ'

ביוגרפיה

הרב גורביץ' נולד במוסקבה. ב-1991 סיים את בית הספר תיכון מס' 552 במוסקבה ולמד באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית המוסקבאית ע"ש לנין בפקולטה להיסטוריה. במקביל ללימודיו באוניברסיטה הוא למד במשך שנתיים בישיבת תומכי תמימים ומשהשלים לימודיו נסע לישראל ולמד בישיבת "ייטב לב" בירושלים
ב-1995 עסק פעילות יהודית במסגרת ארגון הצדקה המרכזי של יהודי גרמניה ומאוחר יותר התמנה לרב העיר פרנקפורט על מיין ובשנת 1999 היה לרב בית הכנסת Baumweg בעיר.
ב-2000 חזר לרוסיה והיה לרב העיר ולדימיר וניהל במקביל את ארגון הנוער "אש התורה" במוסקבה. בשנים 2001–2002 היה לרב הראשי של מערב סיביר והעיר טיומן.
ב-2006 הרב בערל לזר מינה אותו לראש המחלקה ליחסים עם הכוחות המזוינים, המשרד למצבי חירום, גופי אכיפת החוק וארגוני ותיקי המלחמה ברוסיה של פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה. במקביל מונה לחבר במועצה הציבורית של משרד ההגנה הרוסי והיה לרב הראשי הצבאי הראשון ברוסיה מאז 1917.
בשנים 2008 וב-2010 היה חבר במועצה הציבורית של משטרת רוסיה וב-2011 היה חבר במועצת המייעצת לענייני לאומים של ממשלת מחוז מוסקבה.
במסגרת תפקידו כרב הכוחות המזוינים הוא אחראי גם על האסירים היהודיים שבבתי הסוהר הרוסיים ועל היהודים המשרתים בזרועות הביטחון השונים.
הרב גורביץ' נשוי ואב ל-4 ילדים.
ויאזמה

היסטוריה

לפי התיעוד הראשון המתייחס לוויאזמה, העיר נוסדה בשנת 1239. עם זאת, על פי הסברה המקובלת, הולדתה של ויאזמה בהתיישבות קדומה הרבה יותר; במאה ה-13 הייתה שייכת לענף צדדי של בית רוריק מסמולנסק. ב-1403 הגלתה ליטא את הנסיכים המקומיים למוסקבה, שם כינו עצמם הנסיכים "וְיַאזֶמְסְקִי" (רוסית: "בן העיר ויאזמה"). (עם הידועים ביותר ממשפחה זו נמנים פיוטר ויאזמסקי, משורר וחבר קרוב של אלכסנדר פושקין, וכן סופי ויאזמסקי, סופרת שהייתה נשואה לזמן־מה לז'אן-לוק גודאר.)
בשנת 1492 נכבשה העיר בידי נסיכות מוסקבה והוסבה למצודה, שכיום לא נותר ממנה אלא מגדל בודד. במהלך המאות הבאות נבנו בעיר שני מנזרים חשובים, שבהמשך נוספו להם כנסיות אבן כקישוט, כולל כנסייה לא-טיפוסית בעלת שלושה גגות חרוטיים, המוקדשת לגברתנו (כלומר, מריה) מסמולנסק, שהוקדשה בשנת 1638. כנסיית ברביקן באותו המנזר נוסדה ב-1656. מרבית הכנסיות האחרות נבנו בסגנון הבארוק. בנייתה של הקתדרלה של העיר נשלמה ב-1676.

קרב ויאזמה

ב-22 באוקטובר 1812 התחולל ליד העיר קרב ויאזמה, כחלק ממלחמת רוסיה-צרפת. הקרב נערך בין הצבא הצרפתי הנסוג, שמנה כ-37,000 חיילים, ובין הצבא הרוסי, שמנה כ-25,000 חיילים.
חיל החלוץ הרוסי בפיקודו של לוטננט גנרל (דרגה מקבילה לתת־אלוף או לאלוף) מיכאיל מִילוֹרַאדוֹבִיץ' (Михаил Милорадович), ביחד עם יחידת הקוזקים של גנרל מַטְוֵויי פלאטוֹב (Матве́й Пла́тов), תקפו את המשמר העורפי של צבא צרפת בפיקודו של מרשל לואי-ניקולא דָאבוּ (Louis-Nicolas Davout) ממזרח לוויאזמה, ובכך קטעו את נתיב הנסיגה שלו. הודות להתערבותם של שניים ממפקדי הגייסות שלו – אז'ן דה בּוֹאַרְנֶה (Eugène de Beauharnais), בנה של ז'וזפין דה בוארנה, מפקד "צבא איטליה" (הגיס הרביעי בגראנד ארמה), והנסיך יוּזֶף אנטוני פּוֹניאטובסקי (Józef Antoni Poniatowski), מפקד הכוחות הפולניים (הגיס החמישי, שמנה כ-100,000 חיילים) – עלה בידי דָאבוּ לפרוץ דרך כוחות הצבא הרוסי שכיתרו אותו. עם זאת, ניסיונותיו של צבא צרפת להחזיק בגבעות שבסביבות ויאזמה לא נשאו פרי; בערבו של 22 באוקטובר 1812 השתלטו הרוסים על ויאזמה, אשר הועלתה באש בידי הצרפתים. בקרב הצרפתים נמנו 6,000 אבדות בנפש; 2,500 חיילים נלקחו בשבי; הרוסים איבדו כ-2,000 חיילים.
במלחמת העולם השנייה במהלכו של מבצע ברברוסה התחוללו באזור קרב ויאזמה – שניטש בין הצבא האדום והוורמאכט, כחלק מהקרב על מוסקבה. והיה לאחד התבוסות הגדולות של הצבא האדום בתחילת המלחמה בחזית המזרחית. ויאזמה הייתה בשליטת הגרמנים בין 7 באוקטובר 1941 ל-12 במרץ 1943. העיר נהרסה ברובה, ונבנתה מחדש לאחר המלחמה.
קאריטה טיקה

ביוגרפיה

טיקה נולדה בקופיו.
ב-1997 זכתה במיס פינלנד, היא ייצגה את פינלנד במיס תבל 1997 ונבחרה כנציגת המדינה כמיס הים הבלטי לשנת 1998.
ב-2002 התמודדה בתוכנית המציאות "Julkvisti".
כשחקנית הופיעה ב-2001 בסרט הקומדיה "Ponterosa".
ב-2003 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת המשטרה "Rikospoliisi Maria Kallio".
ב-2008 שיחקה בסדרה "Lemmenleikit" שעלתה ב-Yle, רשות השידור הלאומית הפינית.
ב-2009 שימשה כשופטת אורחת בגרסה הפינית של פרויקט מסלול.
מ-2009 ועד 2011 הנחתה את תוכנית הספורט "Elixir".
ב-2008 נישאה ליזם פטרי טיקה וב-2010 נולד בנם.
הילדה שראם

חייה

שראם היא השנייה מבין ששת ילדיו של שפר (בהם האדריכל אלברט שפר הבן). בילדותה, בטרם נפילת המשטר הנאצי, הייתה שראם בין המבקרים באוברזלצברג משכנו ההררי של היטלר, וניהלה אורח חיים המקובל בקרב ילדי בכירי המשטר הנאצי. לאחר כליאתו של אביה, ניהלה שראם עמו התכתבות ערה בעת שבתו בכלא, שהחלה בהיותה בת 17. התכתבות זו, וטענתו של אביה כי "לא ידע דבר" (טענה אשר נראית כיום, לאור המחקר ההיסטורי, כלא נכונה) הביאו אותה למחשבה עצמאית, ולמסקנות משלה. באשר לאביה טענה שראם כי אינה חשה אשמה, כי אם בושה.
לאחר מלחמת העולם השנייה בילתה שראם שנה בארצות הברית והתארחה אצל משפחה קוויקרית. לאחר מכן שבה לגרמניה ולמדה את מקצוע החינוך. בשנות השמונים הפכה שראם לפוליטיקאית ליברלית ושימשה כסגן נשיא הפרלמנט של ברלין, מטעם מפלגת הירוקים.
שראם שיתפה פעולה עם הביוגרפית של אביה, גיטה סרני אשר פירסמה בשנת 1995 ביוגרפיה ביקורתית בשם "אלברט שפר ומלחמתו באמת". סרני כינתה את שראם "האדם המוסרי ביותר שהכרתי מעודי". 
בשנת 1994 ייסדה שראם את קרן "Zurückgeben" (להעניק בחזרה), אשר סייעה לנשים יהודיות בתחום האומנות. שראם ייסדה את הקרן בכספי ירושת אביה, ובמכירת תמונות משפחתיות, אשר היא חשדה כי במקורן היו שייכות ליהודים, והוחרמו בימי המשטר הנאצי. כן פעילה שראם במכון "קונטקט" המסייע לקורבנות הנאצים במזרח אירופה אשר אינם זכאים לסיוע אחר מן הממשלה הגרמנית. היא אף בחבר המנהלים של המרכז לסיוע לנפגעי טרור בברלין.
בספטמבר 2004 קיבלה שראם את פרס משה מנדלסון על פעילותה זו, ותרמה חלק מכספי הפרס למכון צוריקגבן, ולמכון קונטקט. הקהילה היהודית בברלין ביקשה כי הפרס לא יינתן בבית כנסת, והטקס התקיים בסוף בכנסייה. דובר הקהילה הדגיש כי שראם ראויה לקבל את הפרס, אך הבהיר כי המטען הרגשי הכרוך בזכר אביה של שראם אינו מאפשר הענקת הפרס בין כותלי בית כנסת.
ארנצ'יני

מקור

מקור הארנצ'יני בסיציליה, שם הפך למאכל מסורתי במשתה שנערך ביום לוצ'יה הקדושה (ה-13 בדצמבר) בערים פלרמו, סירקוזה וטרפאני. מקור המסורת במשלוח אורז שהגיע ביום לוצ'יה הקדושה ב-1646, והציל את האי מרעב המוני שפקד אותו.
על פי המסורת, המאכל הומצא במאה ה-10 כאופן להכין ארוחה מלאה הניתן לאכול בנוחות בזמן רכיבה עבור מסעות הציד של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

מקור השם

מקור השם, שמשמעותו המילולית באיטלקית היא "תפוזים קטנים", מגיע ממראה הארנצ'יני אחרי הטיגון ככדורים קטנים וכתומים. השם ארנצ'יני הוא ברבים, לכדור בודד יש לקרוא "ארנצ'ינו".

גרסאות ומילויים

הגרסה המסורתית והנפוצה ביותר של המאכל היא ארנצ'יני אל-ראגו, גרסה הממולאת ברוטב בולונז וגבינה, לרוב מוצרלה. גרסאות נפוצות נוספות כוללות ארנצ'יני אל-בורו, ממולא בחמאה או רוטב בשמל וארנצ'יני קון פונגי הממולא בפטריות.
מילויים נפוצים נוספים לארנצ'יני כוללים גבינות, ירקות (כגון אפונת הגינה) וצ'ילי.
בנאפולי נהוג להכין מאכל דומה, סופלי (באיטלקית: Supplì ), שממולא בחתיכות בשר ורוטב עגבניות. המאכל הצרפתי קרוקט דומה במאפיינו לארנצ'יני אך ניתן להכינו מחומרי גלם אחרים מעבר לאורז.
Windows 2.0

תכונות

בגרסה זו, הציעה Windows יכולת הצגת חלונות חופפים. הגרסה החדשה גם הציגה קיצורי מקשים מתוחכמים יותר, וכן המונחים "Minimize" ו-"Maximize" החליפו את "Iconize" ו-"Zoom" מהגרסה הקודמת.
תכונות חדשות אחרות בחלונות 2.0 כללו VGA (אם כי ב-16 צבעים בלבד). גם השיפור במהירות, אמינות והשימושיות של חלונות הפכה את המחשבים לחלק מחיי היומיום של מספר עובדים. התווספות האייקונים בשולחן העבודה והשימוש בקיצורי המקשים סייעו להאיץ את העבודה עם סביבת ההפעלה.
IBM נתנה רישיון לממשק המשתמש הגרפי של Windows עבור OS/2 ושתי החברות ציינו כי היא ו-Windows 2.0 יהיו כמעט זהות לחלוטין.

הסכסוך מול אפל

ב-17 במרץ 1988 הגישה חברת אפל תביעה נגד מיקרוסופט והיולט פקארד (HP), והאשימה אותן בהפרת זכויות היוצרים של אפל על תוכנת המקינטוש. אפל טענה כי "המראה והתחושה" של מערכת ההפעלה של המקינטוש מוגנים בזכויות יוצרים וכי Windows 2.0 משתמשת באייקונים זהים. בית המשפט פסק לטובת היולט פקארד ומיקרוסופט על כל ה-10 מתוך 189 הממשקים הגרפיים שאפל עסקה בהם, וקבע כי 10 רכיבי ממשק המשתמש אינם יכולים להיות מוגנים בזכויות יוצרים.
סולנום החדק

תפוצה

סולנום החדק נפוץ בארץ בבקעת ים המלח ובעמק הירדן התחתון. הוא גדל באופן טבעי בנאות-מדבר, ותפוצתו העולמית משתרעת בבתי גידול לחים במדבריות חמות במזרח אפריקה ובדרום מערב אסיה.

משפחת הסולונום

סולנום הוא סוג צמח רב מינים ובו כ-2100 מינים ממשפחת הסולניים וביניהם בין היתר ניתן למצוא צמחי תרבות חשובים שמוצאם מאמריקה: תפוח אדמה, עגבנייה וחציל, בעבר נכלל בו גם פלפל אך לאחרונה הופרד לסוג בפני עצמו.
נהוג לגדל מינים אחדים של צמחי נוי מהסוג סולנום. בארץ גדלים בר 4 מינים אוטוכטוניים, ועוד 2 מינים גֵרים.
יש חוקרים הרואים בצמח זה את "תפוח סדום" המופיע במקורות.

שימושים

ברפואה הסינית משמש הצמח הזה כתרופה למחלות של הרס הכבד.
באתיופיה משתמשים במיץ הפירות לטיפול בגונוראה (זיבה). במיץ של הצמח משתמשים לעיבוד עורות (יחד עם שתן של בעלי חיים). בשבט המסאי באפריקה משמש הצמח הזה להרדמה.
הפירות משמשים לריפוי פצעים חיצוניים, דלקת בעור וזיהום פטרייתי.
אבדייה ורשאייביץ'

קריירה

ורשאייביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של עיר הולדתו TOŠK טשאנז, ובה שיחק בשנות הבוגרים הראשונות שלו לפני שעבר לז'לייזניצ'אר סרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה בשנת 2004. לאחר עונה אחת בסרייבו עבר לצ'ליק זניצה מאותה הליגה.
בשנת 2007 חתם ורשאייביץ' בספרטה פראג מליגת העל הצ'כית, אולם לא שיחק בשורותיה אלא הושאל לקבוצות אחרות, תחילה לקלאדנו ולאחר מכן לטאטראן פרשוב, בה חתם לאחר מכן. בפרשוב שיחק שתי עונות, שלאחריהן חזר לצ'ליק זניצה לעונה אחת. בשנת 2012 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, איתה זכה בגביע הקרואטי ובסופר קאפ המקומי. לקראת עונת 2015/2016 עבר לאוסמנליספור הטורקית.
לזכותו של ורשאייביץ' הופעה אחת בנבחרת הצעירה, ובשנת 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בניצחון 0-3 במשחק ידידות מול סלובניה. ורשאייביץ' נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014, שבו כבש שער במשחק השלישי בשלב הבתים נגד איראן.