google/wiki40b huggingface dataset:
הר טמפל (אלברטה)

גאוגרפיה

ההר ממוקם לצד עמק בואו, בין נחל פרדייס (Paradise Creek) לנחל מוריין (Moraine Creek).
גובהו של ההר 3,544 מטרים מעל פני הים, הוא הגבוה בהרי רכס בואו, והוא השמיני בגובהו בפרובינציית אלברטה.
ההר מתנשא לגובה של 1,544 מטרים מעל סביבתו, והוא השמיני בהתנשאותו בפרובינציית אלברטה.
ההר הוא הגבוה ביותר באזור אגם לואיז, ונמצא ממערב לכביש המהיר הטרנס-קנדי בין צומת קאסל לאגם לואיז.

מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'ורג' מרסר דוסון בשנת 1884. ההר נקרא על שם סר ריצ'רד טמפל (שכיהן כנציב העליון של הודו הבריטית) אשר ביקר בהרי הרוקי באותה שנה.

הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו על ההר היו וולטר וילקוקס (Walter Wilcox), סמיואל אלן (Samuel Allen) ו-ל. פ. פריסל ( L.F. Frissel) בשנת 1894, והיה זה ההר הראשון שגובהו מעל 11,000 רגל (3,400 מטרים) שטיפסו עליו בהרי הרוקי הקנדיים.
אורמיה

גאוגרפיה

אורמיה נמצאת בגובה 1340 מ' מעל פני הים, ושטחה 42.7 קמ"ר. היא נמצאת ברמה באורך 70 ק"מ וברוחב 30 ק"מ. 
אזור אורמיה נתחם בהרבה הרים. הגבוהים והחשובים שבהם הם קרשין וק'טול, שגובהו 3614 מ'. 
מסביב לעיר נמצאים עוד ההרים קוה סיר, ביזודארי, אללה-אכבר-דרלרי, הרי קושצ'י, הר היהודים וקוה זנביל.
ממזרח נמצא אגן אורמיה, והוא אזור פורה ביותר, ולכן תסס מאוד מבחינה פוליטית וסבל ממלחמות ומכיבושים רבים. הכפרים והעיירות מסביב לאורמיה נחרבו ושוקמו שוב ושוב במהלך ההיסטוריה.

יהודים

בני הקהילה היהודית, שמקורה בעיר ובסביבתה, קוראים לעצמם נאש דידן (בארמית: אנשים שלנו).
לפי המסורת, הקהילה הוקמה לאחר גלות בבל, ושפת הדיבור שלה היא ארמית חדשה.
הקהילה עלתה ברובה לארץ ישראל בתחילת המאה ה-20.
שרונאס מרצ'ולוניס

קריירה

מרצ'ולוניס נבחר בדראפט של 1987 במקום ה-127 על ידי הגולדן סטייט ווריורס. הוא המשיך לשחק באירופה בקבוצת סטאטיבה וילנה (ריטאס וילנה כיום) ובשנת 1988 נבחר לשחקן השנה באירופה וזכה עם נבחרת ברית המועצות במדליית זהב במשחקים האולימפיים שהתקיימו בסיאול.
עקב היכולת המרשימה שהציג באירופה מימשה גולדן סטייט את זכויותיה עליו והחתימה אותו בשנת 1989-1990. בעונת הרוקי שלו פתח שרונאס בשלושה משחקים בלבד אך שימש ככח אש משמעותי מהספסל והשיג 12.1 נקודות ב-52% מהשדה. מרצ'ולוניס לא דיבר אנגלית בצורה טובה ולכן מינה מאמן הווריורס, דון נלסון את בנו דוני שישמש כמתורגמן עבור השחקן הליטאי. מרצ'ולוניס המשיך לשחק עבור הווריורס בעונות הבאות ועונת 1991-92 הייתה שנת השיא שלו בליגה בה השיג ממוצעים של 18.9 נקודות ב-53.8% מהשדה ו-3.4 אסיסטים וסיים במקום השני בדירוג השחקן השישי בליגה (הישג אותו שחזר גם בעונה שלאחר מכן).
לאחר שהחמיץ עונה וחצי עקב פציעה, עבר מרצ'ולוניס בעונת 1994-95 בטרייד לסיאטל סופרסוניקס עבור ריקי פירס. בעונה לאחר מכן, עבר שוב בטרייד, הפעם עבור פרנק בריקובסקי לקבוצת סקרמנטו קינגס. בעונה לאחר מכן עבר לדנוור נאגטס עבור מחמוד עבדול ראוף. העונות שמרצ'ולוניס שיחק מחוץ לגולדן סטייט היו פחות טובות משמעותית מבחינה אישית והוא סבל בהן מפציעות שונות. עונתו האחרונה בליגה הייתה עונת 1996-97 בה שיחק בדנוור.
את קריירת ה-NBA שלו סיים מרצ'ולוניס עם ממוצעים של 12.8 נקודות ב-50% מהשדה.
מרצ'ולוניס פרש ממשחק פעיל בגיל 33 בלבד. כיום בבעלותו אקדמיה ל־800 שחקנים צעירים בווילנה, שכבר הוציאה לאור שמות מפורסמים דוגמת לינאס קלייזה, סימאס יסאיטיס והאחים קשישטוף ודריוש לברינוביץ'.
בשנת 2014 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל, וב-2015 הוצג כחבר היכל התהילה של פיב"א.

נבחרת ליטא

מרצ'ולוניס שיחק בתחילה עבור נבחרת ברית המועצות וזכה עימה במדליית זהב אולימפית ב-1988 ומדליית כסף באליפות אירופה ב-1989. לאחר התפרקותה של המעצמה הסובייטית והכרזת עצמאותה של ליטא, דחף הכוכב הליטאי להקמתה של נבחרת ליטא, שכנע שחקנים מקומיים להצטרף לנבחרת ואף דאג להשגת ספונסרים שונים.
באולימפיאדת ברצלונה 1992 הוביל מרצ'לוניס ביחד עם ארבידאס סאבוניס את נבחרתו לזכייה במדליית ארד.
באליפות אירופה בכדורסל ב-1995 שהתקיימה באתונה הגיעה נבחרת ליטא למשחק הגמר מול נבחרת יוגוסלביה החזקה בה שיחקו בין היתר ולאדה דיבאץ ואלכסנדר ג'ורג'ביץ'. בדקה ה-38 פרצה מהומה גדולה במגרש לאחר שסאבוניס חטף עבירה טכנית, והליטאים סירבו להמשיך במשחק אך שוכנעו על ידי ג'ורג'ביץ' לחזור למגרש. המשחק המותח הסתיים בתוצאה 96-90 לטובת היוגוסלבים שנהנו מהצגה גדולה של ג'ורג'ביץ' שקלע 42 נקודות. מנגד החזיק מרצ'ולוניס את קבוצתו בתמונה לאורך המשחק וקלע 32 נקודות. משחק זה נחשב למשחק הטוב ביותר בתולדות אליפות אירופה בכדורסל. מרצ'ולוניס סיים כמלך הסלים של הטורניר עם 22 נקודות בממוצע ובסופו נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה שוב מרצ'ולוניס עם נבחרתו במדליית הארד.

מחוץ למגרש

ב-1993 הקים מרצ'ולוניס את הליגה הליטאית בכדורסל והיה הנשיא הראשון שלה.
ב-1999 הקים את ליגת הכדורסל הצפון אירופית והיה הקומישינר הראשון שלה. ליגת זו הפכה בהמשך לליגה הבלטית.
כיום הוא איש עסקים מצליח בארץ מולדתו, ליטא.
הפארק הלאומי טאי

גאוגרפיה ואקלים

הפארק הלאומי טאי נמצא במרחק של כ-100 ק"מ צפונית לחופו של האוקיינוס האטלנטי, ומשתרע לאורך גבולה של המדינה עם ליבריה, בין הנהרות קוואלי במערב (נהר זה הוא גבולה המערבי של חוף השנהב, בינה לבין ליבריה) וסאסאנדרה ממזרח. שטחו של הפארק הוא כ-3,300 קמ"ר, ו-200 קמ"ר נוספים משמשים כאזור חיץ סביב לו. הפארק סמוך לשמורת הר נימבה, המשותפת לחוף השנהב ולגינאה, ולשמורת נ'זו (N'zo).
הפארק נמצא בגובה שבין 80 ל-400 מטרים מעל פני הים. רוב האזור הוא מישור סחף קדום, העשוי מאבן גרניט, ובשטחו מספר הרים מבודדים שנוצרו במהלך פעילות געשית, כמו הר ניאנוקואה (Mont Niénokoué). האדמה אינה פוריה בשל הרכבה; האקלים הוא טרופי, וכמות הגשם השנתית נעה בין 1700 מ"מ בצפון ל-2000 מ"מ בדרום; העונה היבשה היא בין ספטמבר לפברואר. הטמפרטורה נעה בין 24° ל-27°, משרע קטן בשל הקרבה לאוקיינוס. הלחות גבוהה מאד, בין 85% ל-90%.

החי והצומח

יער הגשם שבפארק הוא שריד ליער גשם ראשוני עצום, שכיסה בעבר את כל השטח שבו שוכנות היום גאנה, חוף השנהב, ליבריה וסיירה לאון. ביער הגשם קיימת מידה גבוהה של אנדמיות - זוהו למעלה מ-150 מינים ייחודיים לאזור זה. הצמחייה היא ירוקת עד וצפופה; העצים ביער מתנשאים לגובה 40 עד 60 מטרים. החי ביערות אלה הוא טיפוסי ליערות מערב אפריקה; מתוך 54 מיני יונקים ידועים ביער הגשם של גינאה, 47 נמצאים ביער הגשם של טאי; בהם פיל יער אפריקני, תאו היער (תת-מין של תאו אפריקני), בונגו, חזיר יער ענק, חזיר נהרות, צביון צהוב-גב, צביון שחור, צביון זברה, צביון אוגילבי, צביון חום, צביון מקסוול, אנטילופה מלכותית, איילון המים, חתול זהוב אפריקני, פנגולין ענק ופנגולין עצים קטן. חמישה מינים מתוכם נמצאים ברשימה האדומה של איגוד השימור הבינלאומי: היפופוטם גמדי, קולוב הזית (Olive Colobus), נמר אפריקאי, שימפנזה מצוי וצביון ז'נטינק (מין אנטילופה מתת-משפחת הצביונים). ההיפו הגמדי וצביון ז'נטניק הם גם מינים אנדמיים לאזור זה.

נוכחות אנושית

ביער נמצאות שתי קבוצות של ילידים: שבטי בקוי (Bakoui) וקרומן (kroumen) החיים בשולי היער ומשפיעים עליו רק במעט, לעומת שבט באולה (Baoule), תושבי האזור המקוריים, הגורמים כיום לנזק העיקרי של היער. היער נפגע לא מעט בשל בירוא אדמות לחקלאות ולגידול קקאו, כריתת עצים וציד לא חוקי, כמו גם חיפושי זהב.
בשנת 1926 הוכרזה באזור שמורת יער, ששודרגה למעמד של פארק לאומי בשנת 1972. ארגון אונסק"ו הכירה בפארק כשמורה ביוספרית בשנת 1978, וב-1982 כאתר מורשת עולמית.
יער טאי הוא גם מאגר טבעי של נגיף האבולה, וארגון הבריאות העולמי הביע בעקבות כך את חששו מקרבתה של השמורה לנמל התעופה הבינלאומי באבידג'אן, העיר הגדולה בחוף השנהב.
רינגטון

רינגטון (בעברית: נְעִימוֹן) הוא מנגינה המושמעת כצלצול של טלפון סלולרי, לציון שיחה נכנסת. המילה נכנסה לשימוש בשנות ה-90 של המאה העשרים עם תחילת השימוש במכשירים הסלולריים.
בתחילת דרכם היו הרינגטונים מורכבים ממספר צלילים במנעד מצומצם, אשר הושמעו אחד בכל פעם ובאותו גון צליל, זאת בשל מגבלות טכנולוגיית הסלולר באותם ימים.
עם התפתחות הטכנולוגיה נכנסו סוגים חדש של רינגטונים פוליפוניים בפורמט MIDI ומאוחר יותר פורמטים מתקדמים כמו mp3 (הנקראים גם טרוּטוֹנים - Truetones). הצלצולים החדשים כוללים רמות שונות של צלילים, כלים ואפילו דיבור.
מאחר שלקוחות הסלולר מוכנים לשלם בעבור רינגטונים שונים התפתחה תעשייה רווחית. הערכות לרווחים ממכירות רינגטונים משתנות: חברת Consect העריכה כי ב-2004 נמכרו רינגטונים בעלות של ארבעה מיליארד דולר ברחבי העולם, על פי המגזין Fortune ב-2005 נמכרו רינגטונים ברחבי העולם בעלות כוללת של שני מיליארד דולר. בישראל, שוק המוזיקה הסלולרית, המורכב ברובו מרינגטונים, גלגל בשנת 2004 50 מיליון שקל.
בעקבות עליה ביכולת הטכנולוגית של המכשירים המודרניים, כיום הטלפון יכול להשתמש כמעט בכל פורמט מוזיקלי כמנגינת צלצול ומשתמשים רבים מורידים שירים מהאינטרנט לצורך זה.
השירות הדתי

השירות הדתי היה מחלקה שטיפלה בענייני דת בהגנה ולאחר מכן בצה"ל, החל מפברואר 1948 ועד שהוטמע בתוך הרבנות הצבאית.
השירות הדתי הוקם ביוזמת המפלגות הדתיות, תחת השם "המחלקה לענייני דת". ב-22 בפברואר 1948 התקיימה ישיבה חגיגית בהשתתפות ראשי ההגנה: דוד בן-גוריון, הרמטכ"ל יעקב דורי, ראש המפקדה הארצית של ההגנה, ישראל גלילי, וחברי המפקדה הארצית ונציגי המפלגות הדתיות, בהם הרב יהודה לייב פישמן מימון וחיים משה שפירא בו הוכרז על הקמת המחלקה. לאחר מאבק בין המפלגות על ייצוגן במחלקה, הוחלט שלפועל המזרחי יינתן ייצוג של שני שלישים ולאגודת ישראל ייצוג של שליש. בראש השירות הועמד נתן גרדי איש הפועל המזרחי ולצדו כיהנו יחזקאל ארליך מהפועל המזרחי ויצחק מאיר מאגודת ישראל. כן כיהנו בשירות שמעון כץ ומשה אביטל. 
על השירות הדתי הוטלו שתי משימות עיקריות: סיפוק צורכי דת ושמירה על השבת והכשרות. בנוסף אליהם בראשית דרכו דובר על טיפוח הווי דתי, הדרכה רוחנית ומגע עם גופים דתיים לצורך עידוד גיוס דתיים לצבא, אולם לאחר הקמת צה"ל הושמט סעיף הרבנות - הדרכה רוחנית מהתקנון של השירות. בשאלות הלכתיות פנו החיילים לרבנים אזרחיים ביישובים סמוכים.  
בראשיתו, סבל השירות מבעיות תקציביות קשות עקב התמהמהות בתקצוב מצד מוסדות השלטון. נתן גרדי, ראש השירות הדתי השתמש בכספו הפרטי כדי לממן את משכורות אנשיו עד שהעניין יוסדר. לאחר מספר חודשים התפטר גרדי מראשות השירות לאחר שמצא שאינו יכול למלא את תפקידו. הוא טען שעוזריו לא הורשו להיכנס למחנות צבא, לא הייתה למחלקה אף כלי רכב, ותקציבים לא נתנו. ההתפטרות הביאה לתזוזה למילוי חלק מהדרישות וגרדי חזר בו מהתפטרותו. 
מראשיתו, הוקם השירות הדתי כגוף לא רבני, כאלטרנטיבה להקמת רבנות צבאית, לה התנגדו גורמים במטכ"ל. בעקבות זאת, סירבה הרבנות הראשית להכיר בשירות הדתי והיא המשיכה במאמציה להקמת הרבנות הצבאית בהתאם להחלטה בוועידת רבנים של הרבנות הראשית מינואר 1948 למנות את הרב שלמה גורן לרב צבאי ראשי.   
עם הקמת צה"ל הוסב שם המחלקה ל"השירות הדתי" וב-1 באוגוסט 1948 מונה גרדי באופן רשמי לראש השירות. עוד באותו חודש, ב-24 באוגוסט 1948, פורסם מינויו של הרב שלמה גורן לרב צבאי ראשי ופקודת מטכ"ל רשמית על הקמת הרבנות ניתנה ב-23 בדצמבר 1948. בתחילה הגיעו הרב גורן וגרדי להסכמות על חלוקת התפקידים ביניהם, ואף שיתפו פעולה בהוצאת חוברות הווי דתי על חנוכה, פורים ופסח. אולם מהר מאוד עלו היחסים על שרטון. במקרה אחד הרב דב כהן, רב חיל האוויר, פעל להכשרת המטבח בבסיס חיל האוויר בתל נוף דבר שהיה באחריות השירות הדתי, ועקיפת סמכות זאת הרגיזה את גרדי. הרב גורן טען שהובטח לו שהשירות הדתי יועבר תחת פיקודו ונתן גרדי טען שהרב גורן חתר תחת מעמדו של השירות. בסופו של דבר נתקבלה עמדתו של הרב גורן, גרדי התפטר והשירות הועבר תחת פיקודו של הרבנות הצבאית ובהמשך מוזג לתוכו.
משה מרקוביץ

משה מרקוביץ (ה'תרט"ו, 1855 - ניסן ה'תרצ"ה, 1935) היה ביבליוגרף וביוגרף ליטאי, בן העיר ראסיין. מחבר הספר "שם הגדולים השלישי".

ביוגרפיה

נולד בנמוקשט (ביידיש: נעמאָקשט; בליטאית: Nemakščiai ) שבפלך קובנה, בצפון-מערב האימפריה הרוסית (ליטא). במקצועו היה מרקוביץ רצען, אך פרויקט חייו היה ספרו "שם הגדולים השלישי" שבו רצה להשלים ערכים שנשמטו מספרו של חיד"א "שם הגדולים". רק חלק קטן מהספר ראה אור בדפוס ובשנים האחרונות נעשה מאמץ שיתופי בפורום אינטרנט של "אוצר החכמה" להנגיש את החלקים שנותרו בכמה כתבי יד עם שינויים בין המהדורות.
מרקוביץ לא ידע לכתוב, ובמשך 38 שנים הכתיב תוך כדי עבודתו את תוצאות מחקריו לבחורים מבתי המדרש של ראסיין תמורת תשלום.
הוא נפטר בשנת 1935 (תרצ"ה) בגורזד.
בנו היה הרב שלמה זלמן טוביה מרקוביץ, רבן של קובורסק, אינטוריק ואנטלייפט. נכדו הרב חיים שמשון היה מתלמידי סלובודקה וחבר הכולל בקובנה. הדפיס את ספרו "אמרי חיים" בקיידאן (תרצ"ט) ונספה בשואה.
אמדואט

אמדואט (פירוש מילולי "הנמצא בעולם שאחרי" תורגם גם כ"כתב הלשכה הנסתרת אשר בשאול" וגם "ספר מה קיים בשאול") הוא כתב קבורה מצרי עתיק חשוב, של הממלכה החדשה. כמו כתבי קבורה מצריים רבים, הם נמצאים כתובים בחלקם הפנימי של קברי הפרעונים. בניגוד לכתבי קבורה אחרים, לעומת זאת, היה הכתב שמור רק לפרעונים (עד השושלת ה-21 כמעט באופן בלעדי) או לבני אצולה בדרגה גבוהה.
הכתב מספר אודות רע, אל השמש המצרי שעובר דרך העולם התחתון, מהזמן שבו השמש שוקעת במערב, עד הזמן בו היא מופיעה שוב במזרח. נכתב בו הפרעונים שמתים, נלקחים למסע דומה, אשר בסופו מתאחדים הם עם רע וחיים יחדיו לנצח.
העולם התחתון מחולק ל 12 שעות הלילה, שכל אחת מייצגת בעלי ברית ואויבים שונים, הפוגשים את פרעה ואל השמש. אמדואט מכיל את שמות כל האלים והמפלצות האלה, כשמטרת הספר העיקרית היא לידע את הפרעונים המתים את שמותיהם, כך שיוכלו לקרוא להם לעזרה, או להשתמש בשמם כדי להביס אותם.
בנוסף למניית ומתן שמות לתושבי דואט (עולם המתים) השליליים והחיוביים, איוריו של אמדואט מראים את טופוגרפית העולם התחתון. גרסתו המלאה המוקדמת של הכתב נמצאת ב-KV34, קברו של תחותמס השלישי בעמק המלכים.
תנ"ך גוטנברג

תנ"ך גוטנברג (ידוע גם בשם תנ"ך מזארין, או תנ"ך 42 השורות; ליתר דיוק, ביבליית גוטנברג) הוא מהדורת הדפוס הראשונה של הביבליה, כתבי הקודש הנוצריים, הכוללים את הברית הישנה והברית החדשה. הטקסט שגוטנברג הדפיס הוא הוולגטה, התרגום הכנסייתי בשפה הלטינית. התנ"ך הודפס על ידי יוהאן גוטנברג, בעיר מיינץ שבריינלנד-פפאלץ, גרמניה. הפקת המהדורה החלה ב-23 בפברואר 1455, ומסמלת את ראשיתה של מהפכת הדפוס, שאיפשרה הדפסה המונית של ספרים ומאמרים ותפוצתם הרחבה.
בביבליית גוטנברג היו שני כרכים הכוללים יחד 1,282 עמודים והוא מוצג במוזיאון גוטנברג הנמצא בעיר מיינץ.
כיום משערים שהודפסו 180 עותקים בתקופה של שלוש שנים - 40 על קלף ו-140 נוספים על נייר. 
מספר זה של ספרים נחשב אז עצום, שכן קודם לכן כתיבת ספרים רבים ביד הייתה אורכת עשרות שנים. לדוגמה, משך זמן כתיבת ספר תנ"ך יחיד לפני המצאת הדפוס היה כשלוש שנים.
בשל עיטורי הספרים שצוירו ביד, כל אחד מהספרים יחיד במינו.
כיום ידוע על 11 עותקים מלאים של הדפסה על קלף, ועל 48 עותקים שמורים במלואם של הדפסה על נייר, ועל עוד שני ספרים שנשמרו בחלקם.
בנק אוף אמריקה

היסטוריה

תחילתו של בנק אוף אמריקה בשנת 1904, כאשר אמדאו ג'יאניני הקים את בנק איטליה בסן פרנסיסקו כדי לספק שירות למהגרים אשר נדחו מלקבל שירות בבנקים אחרים. כאשר אירעה רעידת האדמה הגדולה בסן פרנסיסקו בשנת 1906, ג'יאניני הצליח לחלץ את כל הפיקדונות מבניין הבנק והרחק מהלהבות. בעוד שיתר הבנקים בסן פרנסיסקו הפכו לחרבות ולא יכלו לספק שירותים בנקאיים, ג'יאניני השתמש בפיקדונות שהציל כדי להתחיל להלוות בתוך ימים ספורים מזמן התרחשות האסון. בשנת 1928 איחד ג'יאניני את אחזקותיו עם בנק אוף אמריקה, לוס אנג'לס, בנק שנוסד ב-1923 כאיחוד של מספר מוסדות בנקאים קטנים בלוס אנג'לס, ובכך יצר את מה שעתיד להפוך למוסד הבנקאות הגדול במדינה. ב-3 בנומבמבר 1930 הוא שינה את שמו של הבנק שייסד לשם בנק אוף אמריקה.
למרות רצונו של ג'יאניני להרחיב את פעילות הבנק אל מרבית מדינות מערב ארצות הברית, החקיקה שעסקה בבנקים בארצות הברית לא אפשרה זאת עד לשנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר נעשה שינוי בחקיקה הפדרלית הבנקאית, וכך לראשונה הרחיב הבנק את פעילותו מעבר לגבולות קליפורניה. כמו כן, בשנת 1958, לאור התפתחות הטכנולוגיה הציג הבנק לראשונה את כרטיס האשראי בנק אמריקארד, ששינה את שמו ב-1975 לכרטיס המוכר היום בשם ויזה.
תאגיד BankAmerica שהוקם במטרה לשלוט בבנק אוף אמריקה וחברות הבת שלו התרחב מחוץ לקליפורניה בשנת 1983 עם הרכישה של תאגיד סירפיסט בסיאטל, וושינגטון, והחברה בת הבנקאית שהייתה בבעלותו המלאה הבנק הלאומי הראשון של סיאטל. תאגיד BankAmerica ספג הפסדים כבדים בשנים 1986 ו-1987 בשל סדרה של הלוואות כושלות במדינות העולם השלישי, ובפרט באמריקה הלטינית. ההפסדים הביאו לצניחה משמעותית במניית BankAmerica, מה שחשף אותו לאפשרות של השתלטות עוינת, אך הבנק התנגד למהלך שכזה, בעיקר באמצעות מכירה של חלק מאחזקותיו.
ב-2004 מיזג הבנק לתוכו את בנק Fleet שפעל בעיקר בבוסטון והערים הצמודות לה במסצ'וסטס.
ב-14 בספטמבר 2008, הכריז בנק אוף אמריקה על רכישת מריל לינץ' בעסקת חילופי מניות שהוערכה ב-50 מיליארד דולר. מריל לינץ' היה באותה העת במרחק ימים ספורים מקריסה, והרכישה הצליחה להציל את מריל לינץ' מהליך פירוק. באותה התקופה פורסמה האפשרות שבנק אוף אמריקה ירכוש גם את ליהמן ברדרס, אך היעדר ערבויות ממשלתיות מספקות גרמה לבנק לזנוח אפשרות זו. כך, ליהמן ברדרס הודיע על הליך פירוק באותו היום ממש בו הודיע בנק אוף אמריקה על רכישת מריל לינץ'. בעלי המניות משתי החברות אישרו את הרכישה ב-5 בדצמבר 2008, והעסקה נסגרה ב-1 בינואר 2009. ככל שהמשבר הכלכלי נרגע, כך ההפסדים במריל לינץ' פחתו, וחברת הבת סיפקה לבנק אוף אמריקה 3.7 מיליארד מ-4.2 מיליארד שהרוויח הבנק בסוף הרבעון הראשון של 2009, ו-25% מרווחי הבנק ברבעון השלישי של 2009.
ב-3 באוגוסט 2009 הסכים בנק אוף אמריקה לשלם קנס בסך 33 מיליון דולר לרשות האמריקאית לני"ע (SEC) בגלל שלא חשף הסכם לתשלום בונוסים בסך 5.8 מיליארד דולר במריל לינץ' בפני בעלי המניות בעת אישור הרכישה של מריל לינץ', בדצמבר 2008. ב-5 באוגוסט 2009, שופט פדרלי החליט בצעד חריג שלא לאשר את ההסכם. בהמשך, אישר בית המשפט הסכם מחודש הכולל קנס בסך 150 מיליון דולר, בעודו טוען כי מדובר בצדק חלקי בלבד.
במהלך שנת 2011, הכריזה החברה על קיצוץ בכוח האדם שלה בהיקף של 36,000 משרות, בשאיפה לחסוך חמישה מיליארד דולר בשנה עד ל-2014.
ארבעת הגיסים

ארבעת הגיסים או הגיסים היה כינוים של משה שרת, דב הוז, אליהו גולומב ושאול אביגור, מראשי ההגנה ומובילי כוח המגן העברי משנות העשרים ועד שנות הארבעים. ביישוב נפוצה האימרה שהיישוב הגיע להיכן שהגיע בזכות "הניסים והגיסים".
משה שרת, דב הוז ואליהו גולומב למדו יחדיו במחזור הראשון של הגימנסיה הרצליה בתל אביב, היו חבורה מלוכדת ופעילה בטיולים ובאימוני ספורט והגנה עצמית. הם היו מארגני השמירה העברית על העיר תל אביב ונודעו כ"נסיכי תל אביב". ערב מלחמת העולם הראשונה נסעו הוז וגולומב לעבוד בדגניה, ושרת נסע לטורקיה ללימודים. עם פרוץ המלחמה חבר הוז לשרת והשניים שירתו כקצינים בצבא האימפריה העות'מאנית. מלבד הקשר האידאולוגי והרעות שנוצרה במיזמים השונים שמרכזם כינון כושר עמידה עברי, נקשרו בקרבם גם קשרים משפחתיים ענפים. משה שרת הכיר את ציפורה, אחותו של שאול אביגור, ונשא אותה לאישה. דב הוז נשא לאישה את רבקה שרתוק, אחותו של משה שרת, ואליהו גולומב נשא לאישה את עדה שרתוק, אחותה הצעירה.
משפחת שרתוק התגוררה בשדרות רוטשילד 23 בתל אביב. הבית הוקם על ידי יעקב שרתוק (אביהם של משה שרת, יהודה, רבקה ועדה) ואחיו זאב שרתוק, והוא תוכנן על ידי האדריכל יוסף ברלין. במשך שנתיים התגוררו בבית רבקה ודב הוז, ולאחר מכן התגוררו בו עדה ואליהו גולומב. הבית נקרא "בית גולומב" או "בית הגיסים", ושימש כמטה "ההגנה" בו נערכו ישיבות הנהגת "ההגנה" בראשות "הגיסים" הוז, גולומב ואביגור, בהן התקבלו כמה מן ההחלטות החשובות ביותר בתקופות היישוב בנושאי התיישבות וביטחון בהן מבצע חומה ומגדל, מבצעי העפלה, הקמת הפלמ"ח ועוד. אגף אחורי תוכנן על ידי יוחנן רטנר, שהיה גם הוא מבכירי ההגנה. כיום שוכן בבית המשוקם מוזיאון ההגנה.
ב-29 בדצמבר 1940 נספו דב ורבקה הוז ובתם תרצה, צביה שרת (אשתו של המלחין יהודה שרת, אחיו של משה שרת) ויצחק בן יעקב בתאונת דרכים ליד פרדסיה, עת חזרו מביקור אסירים בכלא עכו. 
פרט לשאול אביגור, הקבור בבית הקברות כנרת, קבורים שלושת הגיסים האחרים בבית הקברות טרומפלדור.
צילום דיגיטלי

צילום דיגיטלי הוא צורת צילום המשתמשת בטכנולוגיה דיגיטלית כדי ליצור תמונות של עצמים. בטכנולוגיה זו נעשה שימוש באמצעות חיישן אלקטרוני כדי לעבד ולהקליט את התמונה כמידע דיגיטלי (קובץ תמונה), ולא כשינויים כימיים בסרט צילום כבמצלמת פילם אנלוגית. מעבד אינטגרלי DSP, ממיר את התמונה הנקלטת בחיישן המצלמה לקובץ מחשב באחד הפורמטים המקובלים, ושומר אותה בזיכרון פנימי או על כרטיס זיכרון מוליך למחצה, המשמש לאחסון התמונות. באמצעות טכנולוגיה זו תמונות ניתנות להצגה, הדפסה, אחסון, העברה ושידור, עיבוד ועשיית מניפולציות, ואירכוב מבלי לעשות שימוש בתהליכים כימיים.

הרכב המצלמה

החלקים המכניים במצלמה (עדשה, צמצם וכדומה) זהים לאלו אשר קיימים במצלמה רגילה (ראו מצלמה למידע נוסף). ההבדל בין מצלמה רגילה למצלמה דיגיטלית מופיע, כאמור, בדרך בה התמונה הנקלטת "נרשמת" במצלמה ונשמרת. במצלמה דיגיטלית הדבר נעשה בחיישן מיוחד הקולט את התמונה, שבבי עיבוד שהופך את האותות החשמליים לקובץ דיגיטלי, ורכיבי זיכרון דיגיטליים השומרים אותה.

דגשים

ישנו קושי להשוות איכות תמונה בין סרט צילום למגה פיקסל. סרט צילום 35 מ"מ ISO 100 יכול להגיע לכדי 10-25 מגה פיקסל, אך נתון זה משתנה בהתאם למצלמה, העדשה, סרט הצילום, תוכן התמונה, וצורת עיבוד התמונה הנקלטת בחיישן לקובץ דיגיטלי.
כדי לקבל איכות שקרובה למצלמת סרט (הדפסה בגודל של 10x13) אפשר להשתמש במצלמה של 3-4 מגה פיקסל, וככול שרוצים להגדיל את התמונה יש להשתמש במצלמה בעלת רזולוציה גבוהה יותר.
באופן כללי ניתן לומר כי המצלמות הדיגיטליות קומפטיות יותר ממצלמות סרט, וזאת עקב החיסכון במקום שהתפנה בהוצאת סרט הצילום והמנגנון המכני הנילווה, (ישנן כאלו בגודל של כרטיס אשראי), והגודל שלהן אפשר לשלב אותם בטלפונים סלולריים כמו במחשבי כף יד. למצלמות הדיגיטליות אפשרויות מגוונות וגמישות גדולה בצילום.
ספן

היבטים לשוניים

באנגלית המונח הרשמי למלח הוא Rating (דירוג), הנבדל מ-Officer (קצין).
ארץ ג'ורג' החמישי

גילוי האזור

האזור מופה לראשונה על ידי משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה אשר מיפתה את אנטארקטיקה בין השנים 1914–1911, בפיקודו של דאגלס מוסון.

מקור השם

מוסון קרא לאזור על שמו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת באותה עת.
תקוע (יישוב מקראי)

תְּקוֹעַ היה יישוב קדום ששכן בגבול שבין מדבר יהודה והר יהודה, כ-10 ק"מ דרומית-מזרחית לבית לחם, ואשר נזכר מספר פעמים במקורות. אף שהיישוב נמצא בנחלת שבט יהודה, הוא לא מוזכר ברשימת הערים שבנחלת השבט בנוסח המסורה של ספר יהושע. יחד עם זאת היישוב מוזכר בנחלת השבט בתרגום השבעים.
וול סטריט (בית ספר לאנגלית)

בית הספר לאנגלית וול סטריט (באנגלית: Wall Street Institution) הוא אחד מבתי הספר הגדולים בעולם, העוסק בהוראת אנגלית לילדים, למבוגרים וללקוחות עסקיים. בית הספר מונה למעלה מ-450 מרכזי לימודים, המפוזרים בכ-30 מדינות ברחבי העולם. מדי שנה לומדים בבית הספר וול סטריט למעלה מ-200 אלף תלמידים, ועד כה בית הספר סייע ל-2 מיליון תלמידים בעולם ללמוד אנגלית. 
שיטת הלימוד של וול סטריט משלבת תוכני לימוד קלאסיים לצד חוויות מחיי היומיום ומעולם העסקים, והיא כוללת שיעורי מולטימדיה, שיעורים בכיתות קטנות, ופעילויות העשרה מחוץ לכיתה. הלמידה מותאמת להתקדמות האישית של כל תלמיד, כשהמורים והצוות בכל מרכזי הלימוד של וול סטריט בעולם מדברים אך ורק באנגלית, כחלק משיטת הלימוד אשר מכוונת את התלמידים לחשוב באנגלית.
החל מ-2010, בית הספר וול סטריט הוא חלק מקבוצת Pearson, חברת ההשכלה הגדולה בעולם. 

היסטוריה

חברת וול סטריט ללימודי אנגלית נוסדה ב-1972 במילאנו שבאיטליה, על ידי לואיג'י טיציאנו פצ'ניני (Luigi Tiziano Peccenini), ושמו ניתן לו על ידי פרסומאי איטלקי בשם אנג'לו אדריצי, על מנת לקשור את אזור ההשקעות המפורסם בניו יורק: וול סטריט, בהשקעה המבורכת שבלימוד השפה האנגלית. 
בעת הקמת בית הספר הוא הפעיל 4 מרכזי לימוד באיטליה, לאחר שנתיים נפתחו 24 סניפים נוספים ברחבי המדינה, וב-1983 התרחב בית הספר ברחבי אירופה. במהלך שנות ה-90 התרחבה פעילות בית ספר גם לדרום אמריקה, המזרח התיכון ואסיה.
ב-2007 שיטת הלימוד של וול סטריט: "השיטה הטבעית" הוכרה על ידי אוניברסיטת קיימברידג' כשיטה הטובה ביותר בעולם ללימוד שפה חדשה. השיטה נותנת דגש רב לכישורי השפה השונים: דיבור, שמיעה, קריאה וכתיבה, לצד סט נרחב של כלים ותכנים נוספים. 

וול סטריט בישראל

וול סטריט החל לפעול בישראל בשנת 1998, וכיום מונה 11 מרכזי לימוד המפוזרים בקניונים ברחבי הארץ.
ספר הפילפילים

עלילה

בסיפור מסופר על משפחת פילים לבנים (אם, אב ובנם) הנוהגת לבלות רבות בנעימים. הפיל הקטן היה חביב במיוחד על הקופים: הם נהגו לשחק עמו בהנאה. הפילה האם, עקב ההריון, הלכה ונהייתה שמנה יותר יותר. היא סיפרה לבנה על אחותו הקטנה שעתידה להיוולד. בנוסף היא סיפרה לו שהוא נולד באופן זהה. לבסוף, כאשר האחות נולדה, הפילים ההורים שמחו עד מאוד. בנם הבכור, לעומתם, לא שמח בכלל על לידת אחותו. האחות, שתוארה כקטנה מאוד ולא יפה בכלל, נזדקקה לעזרה כדי לבצע מטלות יומיומיות, בין-היתר רחצה. הקופים, שנהגו לשחק בחדווה עם הפיל הצעיר, שיחקו, לדאבונו, אך ורק עם אחותו הקטנה. הבן הבכור חש קנאה וכעס, אחרי הכל גם הוא היה צעיר בשנים. הוריו, שהבינו כיצד בנם מרגיש, דיברו אליו כאם ואב לבנם ואמרו לו שלא נעים להם לראות אותו עצוב כל כך.