google/wiki40b huggingface dataset:
קליעה (לבנון)

מלחמת האזרחים השנייה בלבנון

בתקופת מלחמת האזרחים השנייה בלבנון, ב-17 באוקטובר 1976, לאחר קרב בו נהרגו כ-30 מחבלים מוסלמים שיחררו אנשי הכפר את העיר מרג' עיון לאחר שזו נכבשה ב-10 במרץ אותה השנה על ידי מחבלי המיליציה  המוסלמית צבא לבנון הערבי ובני בריתם מאש"ף.
ב-22 במרץ 1977 הוקמה "יחידת אל קליעה", גוף צבאי שהיה כפוף לצבא לבנון ומורכב ברובו מלוחמים מהכפר קליעה והכפרים הסמוכים ובפיקודו של קצין הלבנוני עיסאן אל חומסי מהכפר השכן בורג' אל מאלוכ שמאוחר יותר הוחלף במייג'ור סעד חדאד.
חדאד הפך את היחידה למיליציה חזקה בשטח ושינה את שמה לצבא לבנון החופשי, בשנת 1981 הכריז חדאד על האזור שבשליטתו מדינת לבנון החופשית אך הגדרה זו לא זכתה להכרה בינלאומית מחד והכעיסה את הממשלה הלבנונית מאידך. הממשלה הלבנונית אמנם תבעה את פיטוריו אך זה נהנה מפופולריות רבה בקרב האוכלוסייה המקומית ורבים מחייליו היו תושבי הכפר.
המיליציה נתמכה צבאית על ידי מדינת ישראל ולוחמיה ובני משפחותיהם קיבלו סיוע אזרחי מהמדינה, שכלל בין השאר, את פתיחתה של הגדר הטובה לתנועת הנוצרים בין המדינות. לאחר הקמת רצועת הביטחון סייעה המיליציה לצה"ל ואחרי פטירת חדאד, שונה שמה של לצבא דרום לבנון.

מלחמת לבנון השנייה

במלחמת לבנון השנייה היה הכפר בקו האש. תושבי הכפר נחשבים למתנגדי חזבאללה וכמו בכפרים נוצריים נוספים, כאשר מחבלי חזבאללה ניסו לשגר טילים מבתי הכפר לעבר מדינת ישראל התפתחה במקום תגרה בין צעירים מקומיים למחבלי חזבאללה שבסופה גורשו המחבלים מהמקום ושיגור הטילים נמנע.
המחבלים אמנם לא הצליחו לשגר טילים מבתי הכפר, אך המשיכו בפעולות חבלניות נגד כוחות צה"ל שפעלו בסביבת הכפר. במקום נהרגו שני חיילי צה"ל; רס"ל אלון סמוכה שנהרג מפגיעת טיל נ"ט בטנק בו שהה ורס"ל דוד שמידוב שנהרג מפגיעת פצמ"ר, ומספר חיילים נוספים נפצעו.
כתוצאה מהלחימה במקום, מספר מבנים ניזוקו, ביניהם כנסיית סנט ג'ורג' ובית הספר בכפר.
לאחר הפסקת הלחימה וכניסת הפסקת האש לתוקף הוצבו באזור חיילי צבא לבנון, שאף מנעו מפעילים של חזבאללה להתקרב לגבול.
כותח

בהלכה

הכותח נחשב לחלבי ואסור לאוכלו עם בשר, אף שהיו בו רק מי חלב. כמו כן יש בו דין תערובת חמץ ואסור בפסח. לגבי ברכתו לא מופיעה התייחסות בחז"ל אולי כיון שהיה נאכל כטפל עם דברים אחרים לא בירכו עליו כלל. לגבי איסור פת עכו"ם ההלכה מתירה את הלחם שבכותח אף שנקנה מגוי.
לזאת שניצחה (שיר)

רקע וכתיבה

השיר יצא יומיים לאחר שהתארסה. השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות ויעקב למאי. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, אשר מספרת בתוכה סיפור על זוגיות בין גבר לאישה שנפגעה בצורה בלתי הפיכה בעקבות בגידה מצידו של הגבר.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.

וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-12 בפברואר 2017. בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן ואת בן הזוג שלה ישנים במיטה. בסמוך לכך, הטלפון שלה מצלצל וכאשר היא עונה היא מוזעקת לעבודה שלה. היא מתלבשת ויוצאת מתוך הבית תוך שהיא נפרדת מבן זוגה לשלום.
לאחר מכן, היא נכנסת אל תוך המכונית שלה ומגלה כי שכחה את הארנק שלה בבית. היא מסמסת לבן הזוג שלה שהיא חוזרת לקחת את הארנק תוך שהיא מסמלת לנהג לנסוע אל הבית. בן הזוג שלה לא מספיק לקרוא את ההודעה וכאשר נכנסת בן זקן אל תוך הבית, היא מגלה כי הוא מתנשק עם מישהי. השניים מביטים בה, היא מפילה את הטלפון שלה ארצה ויוצאת בסערה מתוך הבית.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-26 מיליון צפיות, מה שהופך אותו לאחד מתוך הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב.
בלנטייר

היסטוריה

בלנטייר נוסדה על ידי מיסיונרים של הכנסייה של סקוטלנד ב-1876 ונקראה על שם העיירה בלנטייר בסקוטלנד, מקום הולדתו של מגלה הארצות והמיסיונר הסקוטי דייוויד ליווינגסטון. בשנים שלאחר מכן העיירה צמחה והפכה למרכז מסחרי.
ב-1956 העיירה לימבה אוחדה עם בלנטייר ובלנטייר קיבלה מעמד של עיר.

כלכלה

בלנטייר נחשבת לבירה הכלכלית של מלאווי. בעיר פועלים מפעלים רבים, מה שהופך אותה גם לבירה התעשייתית של מלאווי. מלבד התעשייה, הכלכלה המקומית מסתמכת גם על מסחר.

חינוך

בעיר נמצאות מספר מכללות שנחשבות לחלק מאוניברסיטת מלאווי, בהן מכללת הרפואה והמכללה הפוליטכנית של מלאווי.

תחבורה

את בלנטייר משרת נמל התעופה הבינלאומי צ'ילקה, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים מהעיר. הנמל מציע טיסות לבירה לילונגווה ולמספר ערים חשובות נוספות בדרום ובמזרח אפריקה.
העיר מקושרת בקווי רכבת לערים אחרות במלאווי ובמוזמביק.
פוטנציאל אלקטרוכימי

מבוא

לכל תא אלקטרוכימי (לדוגמה, "מולקולות מים","יוני נתרן", "אלקטרונים") יש פונטציאל אלקטרוכימי (כמות עם מידות של אנרגיה) בכל מקום אפשרי בחלל, שמסמל עד כמה קל או קשה להוסיף עוד סוגים לאותה סביבה. אם זה אפשרי, הסוגים ינועו מאזורים עם פוטנציאל אלטקרוכימי גבוה לאזורים עם פוטנציאל אלקטרוכימי נמוך, בשוויון. בפוטנציאל האלקטרוכימי היה מפוזר בכל מקום לכל סוג (יכול להיות שיהיה ערך שונה לכל סוג). לדוגמה אם בכוס מים נמצאים יוני נתרן (+Na) המומסים במים בצורה אחידה, ונוסף שדה מגנטי לתוך המים, אז יוני הנתרן נוטים להמשך לצד אחד של השדה המגנטי. אומרים שליונים יש אנרגיה פוטנציאלית חשמלית, וזזים כדי להפחית את פוטנציאל האנרגיה שלהם. כמו כן, אם בכוס מים בצד אחד יש כמות רבה של סוכר מומס ובצד השני אין, כל מולקולות הסוכר יתפזרו בצורה רנדומלית רנדומלית בתוך המים, עד שיש כמות סוכר שווה בכל האזור. אומרים שלמולוקולות הסוכר יש "פוטנציאל כימי", שגבוה יותר באזורים עם התרכזות גבוהה, וכל המולקולות זזות על מנת להפחית את הפוטנציאל הכימי שלהן. שתי הדוגמאות הללו מראות שפוטנציאל חשמלי ופוטנציאל כימי יכולים להגיע לאותה התוצאה: חלוקה מחדש של הסוגים הכימיים. לכן, זה יוצר היגיון לשילוב שלהם לפוטנציאל אחד, הפוטנציאל האלקטרוכימי.
זה (בעקרון) קל למדוד אם יש או אין שני תחומים (למשל, שתי כוסות מים) שיש להן אותו פוטנציאל אלקטרוכימי לסוג כימי מסוים (למשל, מולקולה של חומר מומס): מאפשר לסוגים לנוע בחופשיות קדימה ואחורה בין שני התחומים האלה (למשל, לחבר אותם עם ממברנה חדירה למחצה שמאפשרת דרך רק לסוגים אלה). אם הפוטנציאל הכימי דומה בשני התחומים, הסוגים לפעמים יזוזו קדימה או אחרה בין שני התחומים, אבל בממוצע היא בדיוק כמו תנועה אחת בכיוון השני, ושם אין נדידה בכלל. אם הפוטנציאל הכימי של שני השטחים יהיה שונה, יותר מולקולות ינועו לפוטנציאל הכימי הנמוך יותר מאשר לכיוון השני.
יותר מזה, מתי שאין שיווי משקל מתפשט, כלומר, מתי שיש נטייה למולקולות להתפזר מתחום אחד לתחום שני, אז יש אנרגיה חופשית מסוימת אשר מתפזרת על ידי כל אחת מהמולקולות המתפזרות. האנרגיה הזאת, אשר יכולה לפעמים להרתם (דוגמה פשוטה היא תא ריכוז), והאנרגיה החופשית בכל mole(יחידת מידה) שווה בדיוק להבדל של הפוטנציאל האלקטרוכימי בין שני השטחים.

מונחים מנוגדים

זה שכיח באלקטרוכימיה ובפיזיקה של מצב מוצק להתווכח על שני הפוטנציאלים, הפוטנציאל כימי והפוטנציאל חשמלי של האלקטרונים. למרות זאת, בשני השטחים, ההגדרות של שני המונחים הללו לפעמים מתחלפות. באלקטרוכימיה, הפוטנציאל האלקטרוכימי של האלקטרונים (או כל סוג אחר) נמצא בפוטנציאל מוחלט, הכולל את הפוטנציאל הכימי ואת הפוטנציאל החשמלי (פנימי, לא-חשמלי), והוא על ידי הגדרה קבועה על פני מכשיר בשיווי משקל, ואילו הפוטנציאל הכימי של האלקטרונים שווה לפוטנציאל האלקטרוכימי פחות האנרגיה פוטנציאלית חשמלית מקומית לכל אלקטרון. בפיזיקה של מצב מוצק, המשמעויות מתאימות לזה, אבל מדי פעם המשמעויות מתחלפות.
דובער רבינוביץ'

הרב דובער רבינוביץ' (תקפ"ט, 1829 - ז' בסיוון תרמ"ח, 1888) היה רב בליטא.

קורות חייו

נולד בווקשנה, פלך קובנה, לרב יחיאל-מיכל ופייגה יָפֶה. בגיל צעיר מתו הוריו והוא גדל עם שני אחיו היתומים אצל קרובי משפחה. בשנת תר"ו נישא לרבקה, בתו של הרב בנימין רבינוביץ' (אביו של האדר"ת), שהיה אז רבה של פיקלין. לאחר נישואיו התגורר בווילנה במשך חמש שנים ולמד בחברותא עם הרב שמואל שטראשון, הרש"ש.
בשנת תרי"ט, לאחר שחותנו עבר מן העיר שילעל כדי לכהן ברבנות העיירה רוגולי, התמנה הרב דובער רבינוביץ' כממלא מקומו ברבנות שילעל. בשנת תרכ"ה, לאחר שש שנות רבנות, עזב את שילעל והתמנה לרבה של פיונטניצה שליד לומז'ה.

ספרו

דבר אמת – יצא לאור על ידי בנו הרב אליהו עקיבא, פולטבה תרע"ג (1913)
נחל האלה

נחל האלה הוא נחל אכזב בשפלת יהודה הזורם אל מישור החוף הדרומי. שמו משמר את השם המקראי האלה, כמו גם את העמק שבו זורם הנחל.

נתיב הנחל

אורכו של הנחל הוא כ-50 ק"מ. תחילתו ממערב לכביש 60 (קו פרשת המים הארצי), במספר יובלים המנקזים את אזור בית אומר - חלחול (בין גוש עציון לחברון), המתחברים מצפון מערב לעיירות נובא וח'ארס, בנקודת המעבר בין הר חברון לשפלה. מנקודה זו זורם הנחל בכיוון כללי צפון-מערב, דרך עמק האלה. מעט ממערב לנתיב הל"ה מתחברים לנחל נחל עציונה ונחל סנסן, המנקזים את אזור חוסאן - צור הדסה - ביתר עילית - גוש עציון. בסמוך לתל עזקה ושדות מיכה מתחברים לנחל נחל יורש ונחל לוזית, המנקזים את אזור נחושה - תל עזקה, ואת אזור בית ניר - עגור - לוזית. בהמשך דרכו עובר הנחל מעט מצפון לקריית מלאכי ומדרום לבסיס חצור, שם מתחבר אליו נחל הרי"ף, המנקז את אזור חפץ חיים - צומת ראם, סמוך למאגר חצור. הנחל מתחבר לנחל לכיש בסמוך לגשר עד הלום, הנשפך לים התיכון מצפון לאשדוד.

ניקוז הנחל

נחל האלה על יובליו השונים מנקז את כל השטח שבין חוסאן וצור הדסה ועד נחל תלם (מעט מצפון לכביש 35), וכן שטח נרחב בשפלת יהודה, בין נחושה, לוזית וכפר מנחם. שטח הניקוז של הנחל תחום מצפון על ידי אגן הניקוז של נחל שורק, ומדרום על ידי אגן הניקוז של נחל תלם, יובל של נחל גוברין הנשפך לנחל לכיש.

ח'רבת ארנב

ח'רבת ארנב היא חורבה על שלוחה מצפון לוואדי אל ח'רוב, אחד מיובליו של נחל האלה ממערב לחלחול, בגובה של כ־800 מ'. במקום מקאם שיח' מוחמד סלמה, ובו מספר עצים מקודשים וגדולים, ביניהם עץ אלון מצוי בגובה כ־10 מ', המוערך כבן 700–800 שנה. בסמוך לחורבה שתי בארות מים ('עין ארנב עליון / תחתון').
ב-30 ביוני 2014, 18 ימים לאחר חטיפת שלושת הנערים, נמצאו גופותיהם של שלושת החטופים, בשדה סמוך לח'רבת ארנב.
צחיח אבן חבאן

צחיח אבן חִבּאן (בערבית: صحيح ابن حبان) הוא אוסף של חדית' שאוגד על ידי האימאם אבו חאתם מחמד אבן פיסל אלתמימי אלדארמי אלבסתי (ערבית: امام ابو حاتم محمد ابن فیصل التمیمی الدارمی البستی), המכונה "אימאם אבן חִבּאן", אשר נפטר בשנת 965. הוא נחשב לספר קטן בגודלו, יחסית לאוספים אחרים של חדית', ונועד להכיל רק את המסורות האותנטיות ביותר. אימאם אבן חבאן היה מומחה בתחום החדית', ופוסק הלכה מהאסכולה השאפעית.

תיאור

הספר מכיל כשבע וחצי אלף (7,500) חדית'ים. בתחום החדית', ישנם רק ארבעה ספרים אשר מתחילים בכינוי צחיח (או סחיח), שמשמעותו "אותנטי" או "מאומת", וצחיח אבן חבאן הוא אחד מהם, וזאת מפני שרוב המסורות המובאות בו הן אותנטיות ומאומתות. שלושת הספרים האחרים שקיבלו את התואר "צחיח" הם צחיח אל-בוח'ארי, צחיח מוסלִם, וצחיח אבן חֻזימה.

אותנטיות

חכמי הדת האסלאמיים נחלקו בנוגע לרמת האותנטיות של המסורות המובאות בספר. לדעת חלקם, צחיח אבן חבאן הוא הספר השלישי בדרגת האותנטיות שלו מבין ארבעת ה"צחיחים", בעוד שאחרים טענו שהוא הרביעי.
Ghosttown

וידאו קליפ

מדונה אישרה בתוכנית הטלוויזיה "הווארד סטרן" כי הווידאו קליפ של השיר יצולם בלוס אנג'לס, ארצות הברית. הקליפ צולם ובוים על ידי ג'ונאס אקרלונד, שהפיק וביים למדונה את הקליפים ל-"Ray of Light" ,"Music" ,"American Life" ,"Jump" ו-"Celebration". בקליפ מופיע גם השחקן טרנס הווארד.
בתחילת הקליפ מתעוררת מדונה באזור נטוש כשמו של השיר - "עיר רפאים", כשכולו עולה בלהבות. לאחר מכן ניתן לראותה עוזבת את החדר שבו היא התעוררה לעבר נקודת האמצע של אותה עיר. לאחר מכן היא מבחינה בגבר [טרנס הווארד], ורוקדת איתו כשמסביבם הכל מתפרק ונשרף. לבסוף, ניתן לראותה כשהיא עומדת מאוחרי שיח שרוף מסתכלת לעבר המצלמה.
נכון לאוקטובר 2017, מונה הצפיות של הקליפ עולה על למעלה מ-31 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לקליפ השני הנצפה ביותר מן האלבום.
יובל המבולבל (סדרת טלוויזיה)

העלילה

העלילה עוסקת בשכונה של הופ! אליה יובל המבולבל חוזר עם חבר חדש בשם צ'יף, בכל פרק הוא מתבלבל ועושה טעויות אבל יחד עם צ'יף הוא מתחיל ללמוד איך להיות מסודר. בעונה השנייה צ'יף ויובל שוב מתנהגים אותו דבר כמו בעונה הקודמת. בעונה השלישית הוחלט לשנות את הסדרה ולהביא דמויות חדשות ליובל, וצ'יף מופיע בעונה זו רק בפרק יחיד והקול שלו השתנה. כשיובל יוצא אל החצר הוא פוגש את הילדים ושר איתם בכל פרק שיר אחד מתוך קלטות הילדים שלו.
גאולה (שכונה)

מבנה השכונה

שכונה חרדית במרכז ירושלים בגובה כ- 780 מ' מעל פני הים. בגבול השכונה עובר רחוב מלכי ישראל, רחוב שהפך ברבות הימים להיות מרכז המסחר של שכונות כרם אברהם, זיכרון משה, בתי הורנשטיין, שכונת אחוה ויגיע כפיים. כיום מכונה לעיתים כל גוש השכונות הזה בשם "גאולה", ומעטים זוכרים היכן נמצאת השכונה המקורית.
שכונת גאולה המקורית גובלת מדרום ברחוב מלכי ישראל (והמשכו ברחוב מאה שערים), ממזרח בשכונות שערי פינה ונחלת צבי, מצפון בשכונת הבוכרים, וממערב בכרם אברהם - שכונה קטנה ודומה שהוקמה במקביל. בשנת 1941 אוחדו שתי השכונות לשכונה אחת.
רחובותיה של שכונת כרם אברהם-גאולה קרויים על שמות הנביאים: נחמיה, עזרא, הושע, יואל, עמוס, מיכה, נחום, יונה, עובדיה, חבקוק, צפניה, חגי, זכריה ומלאכי. רחובות שכונת אחוה, יגיע כפיים, וזיכרון משה, קרויים כולם על שמות רבנים, פוסקי הלכה, ואישי ציבור נודעים.

היסטוריה

השכונה הוקמה בסוף שנות העשרים על ידי אברהם חסידוף, יזם מקרקעין ירושלמי, שרכש יחד עם האחים אהרון ומשה שלוש אדמות מבית היתומים הגרמני שנלר הסמוך, והקים עליהן את השכונה עבור זוגות צעירים (על פי המסופר קרא את שם השכונה בשם בתו הבכירה, גאולה, שנולדה בסמוך להשלמת הבנייה). חסידוף בנה את הבית הראשון בשכונה (היום רח' זכריה 4 פינת רח' מלאכי), והתגורר בו עם משפחתו עוד כשהיה בית בודד מוקף טרשים.
אחד מראשוני השכונה, שהיה לראש ועד השכונה בשנת 1930, זאב שפיגל, ביקש להקים בשכונה בית כנסת מרכזי, בנוסף על שלושת בתי הכנסת שכבר שכנו בה: אחד ספרדי ושניים אשכנזיים (לחסידים וליטאים). לפיכך פנה אל האחים שלוש בהצעה שיקדישו מגרש לבית כנסת מרכזי ובשכר זה תקרא השכונה "שכונת שלוש", אולם האחים לא קיבלו את ההצעה.
במשך השנים הפכה גאולה לשכונה המרכזית בחיים החרדיים בירושלים. בתי מסחר רבים נפתחו בה, ומוסדות תורה וחסידות רבים קבעו בה את משכנן. חסידות גור קבעה בה את מרכזה למשך שנים ארוכות, עד שעברה למחנה שנלר. לחסידויות אחרות ישנם מוסדות ושטיבלך בשכונה, כמו חסידות סאטמר, חסידות בויאן, חסידות באבוב, חסידות ראדזין, וחסידות אשלג. ישיבת חברון שכנה בשכונה שנים רבות עד שעברה למשכנה בגבעת מרדכי, ובמקומה נפתחה ישיבת חברון גאולה שנסגרה בשנים האחרונות. המבנה מושכר כיום. 
בתחומי השכונה נמצא בית הילדים ציון-בלומנטל, בית יתומים אשר נוסד בשנת 1917.  
כלת פרס נובל לכימיה עדה יונת נולדה בשכונה זאת.

כיום

חלקה המזרחי של השכונה, הגובל בשכונת נחלת צבי, מזוהה כיום עם שכונת מאה שערים. מרכזן של שכונות גאולה הוא רחוב מלכי ישראל בחלקו מכיכר השבת - המהווה צומת חשוב בירושלים, ומזוהה עם מאבקי השבת של שנות החמישים - ועד למחנה שנלר. התחבורה בשכונה פקוקה מאוד, ובפרט בערבי שבת וחג, אין מקומות חניה מסודרים כמעט, מרחוב יעקב מאיר הכביש הוא לתחבורה ציבורית בלבד, בעשור האחרון הפך צביון השכונה למסחרי מאד, עד שנהיה מרכז הסחר החרדי הגדול בירושלים, ויש עזיבה של תושבים לטובת הפריפריה, ובשכונה מוקמים בתי עסק רבים, ישיבות ומוסדות ציבור.
מסור שרשרת

מסור שרשרת הוא מסור אשר חותך באמצעות שורה של שיניים מחוברות לשרשרת אשר מסתובבת במהירות. השימושים העיקריים בו הם כריתת עצים וניסורם. לעיתים משתמשים בו לניסור קרח, במטרה ליצור פסלי קרח, כמו גם לניסור בטון.
יש מסורי שרשרת המופעלים על ידי מנוע חשמלי, ויש כאלו המופעלים על ידי מנוע בנזין שתי פעימות או ארבע פעימות.

תחזוקת מסורי שרשרת

מסורי שרשרת עם מנוע בנזין עושים שימוש ב-2% - 5% מהשמן הדרוש לפעולתם לשימון המנוע, ומסורי שרשרת עם מנוע חשמלי באים משומנים למשך שנים רבות. ישנם גם שמנים נפרדים לשימון השרשרת. יש לשמן השרשרת נטייה להיגמר מהר, מפני שרובו מועף כתוצאה מהכוח הצנטריפוגלי. כדי למנוע זאת, השמן הוא דביק וסמיך במיוחד. אחד מהגורמים הנפוצים ביותר לנזק למסורים הוא חוסר שימון השרשרת, אשר גורם לשחיקתה ולעיתים להתנתקותה מהמסור. שמן מנועים הוא תחליף נפוץ לשמן השרשרת, אך הוא נגמר במהירות גבוהה יותר, מה שמביא ליותר נזקים בטווח הארוך.
בנוסף על כך, כדי לנסר ביעילות צריך לוודא ששיני המסור חדות. שיני המסור מתקהות בדרך כלל במגע עם אדמה, אבנים, עץ ומתכת. נזקי ההתקהות כוללים יותר שבבי עץ, וקושי רב יותר לכרות עצים ולנסרם. כדי להפחית את התקהות שיני המסור ישנן שרשרות בהן השיניים עשויות מטיטניום, שהוא מתכת חזקה במיוחד.

בטיחות בשימוש במסורי שרשרת

למרות אביזרי המגן השונים, עדיין ישנן פציעות רבות, כתוצאה מהכוחות הגדולים הפועלים בעת השימוש, מהשרשרת והשיניים המסתובבים מהר, ומהרעש הרב המופק בעת הפעלתו.
גורם פציעה נפוץ הוא התנתקות השיניים מהשרשרת ונעיצתם בגזע העץ. כתוצאה מכך המסור עף למעלה אל עבר כיוונו של המפעיל. גורם פציעה זה אחראי למקרי מוות רבים מדי שנה.
עוד תקלה נפוצה נוצרת כתוצאה מהתנתקות העץ ונפילתו לפני גמירת החיתוך. כתוצאה מכך, כורת העץ יכול להילכד או להיפצע כשהגזע ייפול עליו. גורם פציעה זה גם יכול להרוג אנשים אחרים שנמצאים בסביבה, תוצאה מנפילת הגזע לכיוון לא מתוכנן.
סכנה נוספת היא שבירת השרשרת בזמן פעולה כתוצאה מחוסר תחזוקה או ניסיון לחתוך חומר לא מתאים.
כתוצאה מהסכנות מפעילי מסורי שרשרת נוהגים ללבוש ביגוד אשר מותאם לשימוש עם מסורים מסוג זה. בנוסף על כך, חברות רבות דורשות רישיון שימוש במסורי שרשרת כתנאי להעסקת עובדים המשתמשים במסורים כאלו.
כוננות כחול לבן

כוננות כחול לבן הייתה שם קוד להיערכות של צה"ל בחודשים מאי - אוגוסט 1973, כמה חודשים קודם לפרוץ מלחמת יום הכיפורים, שכללה את העלאת הכוננות ביחידות צה"ל והיערכות למלחמה בין ישראל לבין מצרים וסוריה. במסגרת הכוננות נקבעו מטרות המלחמה וגובשו תרחישי פעולה עבור כוחות צה"ל, אם אכן תהיה מתקפה מצרית-סורית על ישראל.

הרקע לכוננות

בשנת 1972 הלכה והתפתחה ההכרה בקרב מקבלי ההחלטות בישראל שבמצרים קיים רצון לחדש את הלחימה, שהסתיימה עם תום מלחמת ההתשה, באוגוסט 1970. במקביל התפתחה הקונספציה של אמ"ן לפיה אין למצרים יכולת לעשות זאת. במהלך אפריל 1973 הצטברו התרעות על כוונה של מצרים לפתוח במלחמה באמצע מאי. ב-18 באפריל התקיימה ישיבה סודית בביתה של ראש הממשלה, בה נועדו ראשי המנגנון הביטחוני המצומצם "המטבח של גולדה", באפשרות של מתקפה שעתידה על פי הדיווחים להיות ב-19 במאי.
ראש אמ"ן אלי זעירא העריך, כי מצרים לא תצא למלחמה. זעירא סבר כי מצרים מעריכה עדיין כי אין ביכולתה לנצח את ישראל ולכבוש את סיני. זאת מפני שלא מילאה את תנאי הסף שלה עצמה למוכנות למלחמה, כמו גם כי סוריה לא תצא למלחמה ללא מצרים שהרי גישה זו מעוגנת בקונספציה הבסיסית של אמ"ן.
שאר אנשי הקבינט וביניהם ראש "המוסד" צבי זמיר, הרמטכ"ל דוד אלעזר, ושר הביטחון משה דיין, האמינו כי יש באפשרות זו ממש והחליטו לבצע כמה צעדים שיסייעו למוכנות צה"ל במידה ובאמת הערבים יחליטו לתקוף. הרמטכ"ל התייחס לכך גם בפומבי, באומרו: "אינני חושב שזה יהיה הגיוני למצרים לפתוח במלחמה. אני חושב שהסיכונים למצרים גדולים, אבל אנחנו צריכים להיות נכונים לבלתי הגיוני. זו אפשרות קיימת והיא מחייבת אותנו להכנה ולכוננות רציניים"
בעקבות ההערכה כי תיתכן מלחמה בקיץ 1973, אישר שר הביטחון לרמטכ"ל, ב-17 במאי, להוציא אל הפועל את תוכניתו להעלאת הכוננות ולשיפור המוכנות של צה"ל למלחמה - כוננות "כחול לבן".

בעקבות הכוננות

על השפעת הכוננות על צה"ל עמד החוקר אורי בר-יוסף:
כוננות "כחול לבן" הייתה ההזדמנות האחרונה שניתנה לצה"ל להשלים את עבודת המטה שלו לקראת המלחמה הבאה. הרושם הוא כי התקופה נוצלה היטב וכי במהלכה נעשתה עבודת מטה רצינית. יעדי המלחמה הוגדרו, אף כי במעורפל, ותוכניות המלחמה עודכנו ופורטו. אבל מכל אלה לא ייוותר דבר, כמעט, ביום הכיפורים עצמו. תוכניות המלחמה נשענו על קבלת התרעה בת 48 שעות לפחות קודם שתיפתח האש, ומשזו לא הגיעה במועדה השתנו הנסיבות בצורה קיצונית וכל התכנונים המוקדמים קרסו.
— אורי בר-יוסף, הצופה שנרדם - הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה, עמ' 189
 
בדיעבד, יש התולים בכוננות זו את ההפתעה של צה"ל בעת פתיחת מלחמת יום הכיפורים, בשל השאננות וההתעלמות מהסימנים המקדימים של המלחמה, שבאה בעקבות אי התממשותה של ההתרעה למלחמה בעת כוננות "כחול לבן". אורי בר-יוסף התייחס לכך:
לעובדה שמלחמה לא פרצה במאי היה אפקט קטלני על הערכת המודיעין הישראלית בסוף הקיץ. סינדרום "זאב זאב", המוכר כאחד המקורות העיקריים לכישלונות מודיעין במתן התרעה על מתקפת פתע ממשמשת ובאה, ילבש, בשל אירועי "כחול לבן", ממדים חריגים בהשפעתם כאשר תעלה שוב, מסוף ספטמבר, השאלה בדבר כוונות המלחמה של מצרים וסוריה.
— אורי בר-יוסף, הצופה שנרדם - הפתעת יום הכיפורים ומקורותיה, עמ' 196
אלן סליפקא

אודות

אלן ב. סליפקא נולד ב-13 באוקטובר 1929 בניו יורק ליוסף וסילביה סליפקא, אח תאום לברברה. אביו היה בעל בית חרושת לטקסטיל ועסק גם בפיתוח נדל"ן. הוא למד בבית הספר התיכון Feilstone. אחר כך עשה תואר ראשון באוניברסיטת ייל בשנת 1951 ותואר MBA באוניברסיטת הרווארד בשנת 1953.
במהלך לימודיו החל לעבוד בחברת ההשקעות "L.F. Rothschild & Co" כאנליסט ואחר כך כשותף. בשנת 1982 הקים את חברת ניהול הנכסים Alan B. Slifka and Company, שהתמזגה בשנת 1996 עם חברת Halcyon ומנהלת נכסים בשווי של כ-10 מיליארד דולר (נכון ל-2012). סליפקא שימש בה כיו"ר הדירקטוריון וכשותף.
בשנת 1989 סליפקא ייסד ושימש כיושב ראש את יוזמות קרן אברהם, ארגון ציבורי ללא מטרת רווח שמטרתו לקדם דו-קיום בין אזרחי ישראל היהודים והערבים. בשנת 1995 העמיד תרומה להקמת מרכז יוסף סליפקא ללימודי יהדות באוניברסיטת ייל. בשנת 2003 הוענק לו ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס. בשנת 2000 קיבל סליפקא את פרס הכנסת לדו-קיום עבור תרומתה של "קרן אברהם". היה בין מייסדי Big Apple Circus
, ארגון המספק מופעי בידור לילדים מוגבלים, חולים ולילדים ממשפחות עניות ברחבי ארצות הברית.
סליפקא כיהן כדירקטור במרכז השל, המכון הישראלי לחשיבה ומנהיגות סביבתית בתל אביב וחבר במועצת המנהלים של הקונגרס היהודי האמריקני ובמועצות מנהלים של חברות גדולות בארצות הברית. היה נשוי בשנית לישראלית לשעבר ד"ר ריבה ריטבו-סליפקא, אב לשלושה ילדים - מייקל, רנדולף ודויד - ולשלושת ילדיה של אשתו - טוריף סקיי ומקס.
סליפקא נפטר ב-4 בפברואר 2011 בביתו שבלוס אנג'לס.
קארטרה אאוסטרל

קארטרה אאוסטרל (בספרדית: Carretera Austral; מילולית: "הדרך הדרומית") הוא כינויה של דרך מס' 7 הצ'יליאנית, המשתרכת לאורך 1,240 ק"מ בדרום המדינה, מפוארטו מונט ועד ויה אוהיגינס. הדרך נודעה בעבר בשם "דרך הנשיא פינושה". העיר הגדולה ביותר לאורכה, מלבד פוארטו מונט, היא קויאייקה. "הדרך הדרומית" עוברת בנוף בראשיתי של יערות-עד סבוכים, אגמים, פיורדים, קרחונים, תעלות מים ומצוקים תלולים. 
סלילת הדרך החלה על ידי צבא צ'ילי בשנת 1976, בהוראת הנשיא אוגוסטו פינושה, במטרה לחבר לרשת הכבישים כמה מהיישובים המבודדים שבמחוזות לוס לאגוס ואייסן. הדרך נפתחה לתנועה ב-1988, ובשנת 1996 הושלמה עד לפוארטו יונגאי. מאה הקילומטרים האחרונים המובילים לויה אוהיגינס נפתחו בשנת 2000. בשנת 2003 נחנכה דרך הפונה ליישוב קלטה טורטל.
רוב הדרך עדיין אינה סלולה, והנסיעה לאורכה כרוכה בשיט ב-3 מעבורות, שתיים
מהן בחלקה הצפוני, ואחת בחלקה הדרומי. אחת המעבורות הצפוניות פועלת רק בחודשים ינואר ופברואר, וביתר ימי השנה עדיין יש להשתמש בדרכים המקבילות בארגנטינה. ב-5 באוקטובר 2006 הכריזה הממשלה כי בכוונתה לסלול כביש שימנע את הצורך להשתמש במעבורת זו, בהשקעה של כ-100 מיליון דולרים.
בית הכנסת בגטבורג

היסטוריה

גטבורג הוקמה על ידי המלך השוודי גוסטב השני על האי המלאכותי "ינום וולגרובן" (בשוודית: Inom Vallgraven; מילולית: "בתוך תעלת המגן"), כעיר מסחר מוגנת בקצה תעלת גטה ולכן היווה האי את אזור ההתיישבות הקדום ביותר בגטבורג והוא מכיל, בין היתר, גם את הקתדרלה, כנסיות זרות, פסלים ומבנים עתיקים אחרים, שהעתיק שבהם הוא מתוארך לשנת 1621, אך רובם מהמאה ה-18. רבים מהמבנים הללו נבנו מעץ, שהיה זמין באזור זה וכך גם בית הכנסת הראשון בגטבורג. הוא נבנה בשלהי המאה ה-18 ברחוב "רחוב המלכה" (Drottninggatan) שנמצא במרכז האי, כ-200 מטרים מהקתדרלה וכ-500 מטרים מהנהר. מאחר שהיה מבנה עץ, הוא נשרף בשנת 1802. שש שנים לאחר מכן (1808) הוקדש בית כנסת חדש ברחוב המקביל, "רחוב הכנסייה" (Kyrkogatan 44), שבנוי בסגנון אדריכלות משולב, מבנה קובייתי בעל דלת מקומרת המזכירה סגנון פרסי, חלונות מקומרים וכיפה ירקרקה, אך גם בעל צריחונים מוגבהים במקצת בפינותיו המצביעה על ההשפעה הנוצרית. גם הוא לא האריך ימים וננטש לאחר מספר שנים, ונותר בעזבונו (עם אזוב המטפס על קירותיו החיצוניים). סביבו עדיין שוכן בית הקברות היהודי הישן, שגם הוא שילוב של מצבות מסורתיות כתובות בעברית, ומצבות משותפות כתובות בלשון המקומית, ואף מספר פסלים. המבנה הנוכחי של בית הכנסת נבנה לבסוף בקצהו של אותו רחוב, מול הפארק המרכזי על גדת התעלה והוקדש ב-12 באוקטובר 1855.

ארכיטקטורה

בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל אוגוסט קרוגר בסגנון ומכיל 300 מקומות ישיבה ומאז ה-2 ביוני 1999 הוא בניין רשום. חזית המבנה מכילה דלת אחת ראשית, עם חלון משולש מעליה וצריחונים מעל קצוות המבנה בחלקו הקדמי והאחורי. עליהם ניצבים מגיני דוד עשויים מתכת, וכך מראהו החיצוני דומה למבנה כנסייה טיפוסית. המבנה הפנימי של בית הכנסת בנוי מספינה ראשית תלת קומתית עם ספסלי עץ משני צדיה, כשהקומה השנייה משקיפה על המתפללים משני צדי החלל המרכזי, ומהווה את עזרת הנשים. מול המושבים ניצבת הבמה, ומאחוריה ארון הקודש. מעליו ניצב עוגב שהיה בשימוש בעבר, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20 נפסק השימוש בו לאור החלטת מועצת הקהילה, שקבעה כי "מדובר במנהג נוצרי ואין זה ראוי שיעשה בו שימוש במזמורי שבת".
הקס (סדרת טלוויזיה)

עלילה

בעונה הראשונה העלילה מתמקדת בקאסי יוז (כריסטינה קול) תלמידת בקולג' יוקרתי בשם מנדהם הול המגלה שהיא נצר לשושלת עתיקה של מכשפות ושאבותיה התגוררו בטירה העתיקה שמאכלסת כיום את הקולג' שלה.
זמן קצר לאחר מכן היא מתוודעת לעזאזל (מיכאל פסבנדר) מלאך שהוגלה מהשמים ושמנהיג את הנפילים בניסיונם לחזור לשמים. כדי להגשים את מטרתו הוא צריך לפתות את קאסי כדי שיוכל לעבר אותה וילדם יהיה המשיח של הנפילים שיאפשר להם לנצח במלחמתם. 
העונה הראשונה בת ששת הפרקים מתמקדת בניסיונו של עזאזל לפתות את קאסי, למרות משיכתה לטרויי (ג'וזף מורגן). לבסוף עזאזל מצליח לפתות את קאסי בעזרת אמצעים על טבעיים ומעבר אותה, אולם לאחר שהיא מצליחה להשתחרר מאחיזתו בעזרת חברתה רוח הרפאים תלמה בייטס (ג'מימה רופר) היא מחליטה לעבור הפלה אולם עזאזל מצליח לשכנע את הרופא שאמור לבצע את ההפלה להציל את חייו של העובר והעונה הראשונה מסתיימת בכך שהתינוק נולד בניתוח קיסרי ונלקח על ידי עזאזל.
בעונה השנייה בת 13 הפרקים אנו עדים לגדילתו המהירה של מלאכי, בנם של עזאזל וקאסי, שמגיע לבגרות והופך לנער בן שבע עשרה תוך חצי שנה. במקביל מגיעה לקולג' תלמידה חדשה בשם אלה די (לורה פייפר) מכשפה בת חמש מאות שנה ויריבתו המרה של עזאזל שמנסה למנוע ממנו להביא בן לעולם וכאשר היא לומדת על קיומו של מלאכי היא מנסה להורגו אולם כוונתה מסוכלת על ידי קאסי שמקריבה עצמה למען בנה מלאכי.
הפרקים הבאים מתמקדים במאבקו של עזאזל באלה, הוא מצליח לאשפז אותה במוסד לחולי נפש אולם בעזרתם של תלמה וחברה לאון טיילר (ג'יימי דייוויס) היא מצליחה להיחלץ מהאשפוז הכפוי ולחזור למנדהם הול. לאחר שהיא חוזרת לקולג' מלאכי, שכבר הגיע לבגרות מלאה, מגיע כתלמיד החדש. יתר העונה מתמקדת במאבק בין מלאכי לאלה.